title: Cauza C-12/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Dublin Metropolitan District Court (Irlanda) la 10 ianuarie 2011 — Danise McDonagh/Ryanair Ltd

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Dublin Metropolitan District Court (Irlanda) la 10 ianuarie 2011 — Danise McDonagh/Ryanair Ltd
   (Cauza C-12/11)
   2011/C 80/27
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Dublin Metropolitan District Court

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Danise McDonagh

      Pârâtă: Ryanair Ltd

      Întrebările preliminare

               1.

               Anumite împrejurări, precum închiderea spațiului aerian european ca urmare a erupției vulcanului Eyjafjallajokull în Islanda, care a cauzat întreruperi prelungite ale zborurilor pe o suprafață mare, depășesc cadrul „împrejurărilor excepționale” în sensul Regulamentului nr. 261/2004 (1)?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în temeiul articolelor 5 și 9, este exclusă în asemenea împrejurări răspunderea pentru încălcarea obligației de a acorda deservire?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, articolele 5 și 9 sunt lipsite de validitate ca urmare a încălcării principiilor proporționalității și nediscriminării, principiului „echilibrului just al intereselor”, prevăzut în Convenția de la Montréal, și articolelor 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

               4.

               Obligația de acordare de deservire prevăzută la articolele 5 și 9 trebuie să fie interpretată în sensul că presupune o limitare implicită, cum ar fi o limită de natură temporală și/sau de natură pecuniară, în cazul în care anularea se datorează unor „împrejurări excepționale”?

               5.

               În cazul unui răspuns negativ la a patra întrebare, articolele 5 și 9 sunt lipsite de validitate ca urmare a încălcării principiilor proporționalității și nediscriminării, principiului „echilibrului just al intereselor”, prevăzut în Convenția de la Montréal, și articolelor 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218) ((Text cu relevanță pentru SEE)) — Declarație a Comisiei, JO L 46, p. 1.


title: Cauzele conexate C-72/10 și C-77/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte suprema di cassazione — Italia) — Procedură penală împotriva lui Marcello Costa (C-72/10) și lui Ugo Cifone (C-77/10) (Libertatea de stabilire — Libera prestare a serviciilor — Jocuri de noroc — Colectare de pariuri privind evenimente sportive — Cerința unei licențe — Consecințe care rezultă din încălcarea dreptului Uniunii cu ocazia atribuirii licențelor — Atribuirea a 16300 de licențe suplimentare — Principiul egalității de tratament și obligația de transparență — Principiul securității juridice — Protecția titularilor licențelor anterioare — Reglementare națională — Distanțe minime obligatorii între punctele de colectare a pariurilor — Admisibilitate — Activități transfrontaliere care pot fi asimilate celor care fac obiectul licenței — Interdicție prevăzută de reglementarea națională — Admisibilitate)

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/4

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte suprema di cassazione — Italia) — Procedură penală împotriva lui Marcello Costa (C-72/10) și lui Ugo Cifone (C-77/10)
   (Cauzele conexate C-72/10 și C-77/10) (1)

   (Libertatea de stabilire - Libera prestare a serviciilor - Jocuri de noroc - Colectare de pariuri privind evenimente sportive - Cerința unei licențe - Consecințe care rezultă din încălcarea dreptului Uniunii cu ocazia atribuirii licențelor - Atribuirea a 16 300 de licențe suplimentare - Principiul egalității de tratament și obligația de transparență - Principiul securității juridice - Protecția titularilor licențelor anterioare - Reglementare națională - Distanțe minime obligatorii între punctele de colectare a pariurilor - Admisibilitate - Activități transfrontaliere care pot fi asimilate celor care fac obiectul licenței - Interdicție prevăzută de reglementarea națională - Admisibilitate)
   2012/C 98/05
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura penală principală

   Marcello Costa (C-72/10), Ugo Cifone (C-77/10)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Corte suprema di cassazione — Libera circulație a persoanelor — Libertatea de stabilire — Libera prestare a serviciilor — Activitate de colectare de pariuri — Legislație națională care condiționează exercitarea acestei activități de obținerea unei autorizații și a unei licențe de securitate publică — Protecție acordată subiecților de drept care au obținut autorizații și licențe în urma unor proceduri de atribuire de la care au fost excluși nelegal alți operatori din același sector — Compatibilitate cu articolele 43 CE și 49 CE

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 43 CE și 49 CE, precum și principiile egalității de tratament și efectivității trebuie interpretate în sensul că se opun ca un stat membru, care a exclus, cu încălcarea dreptului Uniunii, o categorie de operatori de la atribuirea licențelor pentru desfășurarea unei activități economice și care încearcă să remedieze această încălcare prin scoaterea la concurs a unui număr important de licențe noi, să protejeze pozițiile comerciale dobândite de operatorii existenți prevăzând, printre altele, obligația respectării unei distanțe minime între unitățile noilor titulari de licențe și cele ale operatorilor existenți.

               2.

               Articolele 43 CE și 49 CE trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării unor sancțiuni pentru desfășurarea unei activități organizate de colectare de pariuri fără licență sau fără autorizația poliției unor persoane care se află în legătură cu un operator care fusese exclus de la o procedură de cerere de ofertă cu încălcarea dreptului Uniunii, inclusiv după noua procedură de cerere de ofertă menită să remedieze această încălcare a dreptului Uniunii, atunci când această procedură de cerere de ofertă și atribuirea subsecventă a unor licențe noi nu au remediat în mod efectiv excluderea nelegală a operatorului menționat de la procedura de cerere de ofertă anterioară.

               3.

               Rezultă din articolele 43 CE și 49 CE, din principiul egalității de tratament, din obligația de transparență, precum și din principiul securității juridice că condițiile și modalitățile unei proceduri de cerere de ofertă, precum cea în discuție în acțiunile principale, și în special dispozițiile care prevăd revocarea licențelor acordate în urma unei astfel de proceduri de cerere de ofertă, precum cele care figurează la articolul 23 alineatul 2 litera a) și alineatul 3 din proiectul de convenție dintre Administrația Autonomă a Monopolurilor de Stat și adjudecatarul licenței privind jocuri de noroc aferente altor evenimente decât cursele hipice, trebuie să fie formulate în mod clar, precis și univoc, verificarea acestui aspect revenind instanței de trimitere.

      (1)  JO C 100, 17.4.2010.


title: Cauza C-13/12 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 noiembrie 2013 — Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK), Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF)/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană [Recurs — Dumping — Regulamentul (CE) nr. 172/2008 — Importuri de ferosiliciu originare din China, Egipt, Kazahstan, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și din Rusia — Regulamentul (CE) nr. 384/96 — Articolul 2 alineatul (9) — Prețuri la export — Articolul 3 alineatele (5) și (6) — Stabilirea prejudiciului — Articolul 6 alineatul (7) — Anchetă — Articolul 8 alineatul (4) — Ofertă de angajamente — Versiune neconfidențială — Articolul 20 alineatul (1) — Informații ale părților — Acord de stabilizare și de asociere dintre Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, pe de altă parte]

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 noiembrie 2013 — Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK), Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF)/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
   (Cauza C-13/12 P) (1)

   (Recurs - Dumping - Regulamentul (CE) nr. 172/2008 - Importuri de ferosiliciu originare din China, Egipt, Kazahstan, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și din Rusia - Regulamentul (CE) nr. 384/96 - Articolul 2 alineatul (9) - Prețuri la export - Articolul 3 alineatele (5) și (6) - Stabilirea prejudiciului - Articolul 6 alineatul (7) - Anchetă - Articolul 8 alineatul (4) - Ofertă de angajamente - Versiune neconfidențială - Articolul 20 alineatul (1) - Informații ale părților - Acord de stabilizare și de asociere dintre Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, pe de altă parte)
   2014/C 45/13
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK), Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) (reprezentanți: P. Vander Schueren, avocat, N. Mizulin, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat de G. Berrisch, agent, și de N. Chesaites, barrister), Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet și M. França, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 25 octombrie 2011, CHEMK și KF/Consiliu (T-190/08), prin care Tribunalul a respins o acțiune având ca obiect anularea în parte a Regulamentului (CE) nr. 172/2008 al Consiliului din 25 februarie 2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse la importurile de ferosiliciu originare din Republica Populară Chineză, Egipt, Kazahstan, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și Rusia (JO L 55, p. 6) și, cu titlu subsidiar, anularea deciziei Comisiei din 28 februarie 2008 de respingere a cererii recurentelor de suspendare a taxelor antidumping impuse prin regulamentul atacat

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) și Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) să suporte cheltuielile de judecată aferente prezentei proceduri.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 65, 3.3.2012.


title: Cauza C-54/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 1 februarie 2017 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Wind Telecomunicazioni SpA

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 1 februarie 2017 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Wind Telecomunicazioni SpA
   (Cauza C-54/17)
   (2017/C 239/26)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Intimată: Wind Telecomunicazioni SpA

      Întrebările preliminare
       (1)

               1)

               Articolele 8 și 9 din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 (2) se opun unei interpretări a normelor naționale corespunzătoare de transpunere (constituite din articolul 24 și, respectiv, articolul 25 din Codul consumului) potrivit căreia comportamentul unui operator de telefonie care constă într-o omisiune de informare cu privire la setarea implicită pe SIM a unor servicii telefonice determinate (precum serviciul de mesagerie vocală sau de navigare pe internet) poate fi calificat drept „influență nejustificată” și, prin urmare, drept „practică comercială agresivă” care poate modifica „în mod semnificativ” libertatea de alegere sau de conduită a unui consumator mediu, iar aceasta îndeosebi într-o situație în care nu se reține niciun comportament material ulterior și distinct în sarcina aceluiași operator de telefonie?

               2)

               Punctul 29 din anexa I la Directiva 2005/29/CE […] poate fi interpretat în sensul că există o „vânzare nesolicitată” în cazul în care un operator de telefonie mobilă solicită clienților săi plata pentru servicii de mesagerie vocală sau de navigare pe internet, iar aceasta într-o situație care se caracterizează prin următoarele elemente:

                           —

                           la momentul încheierii contractului de telefonie mobilă, operatorul de telefonie nu a informat corect consumatorul cu privire la împrejurarea că serviciile de mesagerie vocală și de navigare pe internet sunt setate implicit pe SIM, cu consecința că același consumator poate beneficia potențial de serviciile menționate fără o operațiune de setare ad-hoc (setting);

                           —

                           pentru a beneficia efectiv de astfel de servicii, consumatorul trebuie, în orice caz, să efectueze operațiunile necesare în acest scop (de exemplu să formeze numărul mesageriei vocale sau să acționeze comenzile care activează navigarea pe internet);

                           —

                           în sarcina operatorului nu se reține vreo culpă în ceea ce privește modalitățile tehnice și operaționale prin intermediul cărora consumatorul beneficiază de servicii în mod concret, nici în ceea ce privește informarea privind astfel de modalități și prețul serviciilor respective, ci numai omisiunea menționată privind informarea cu privire la setarea implicită a serviciilor pe SIM?

               3)

               Finalitatea Directivei „generale” 2005/29/CE, în calitate de „plasă de siguranță” pentru protecția consumatorilor, precum și considerentul (10) și articolul 3 alineatul (4) din aceeași Directivă 2005/29/CE se opun unei reglementări naționale care include evaluarea respectării obligațiilor specifice, prevăzute de Directiva sectorială 2002/22/CE (3) privind protecția utilizatorului, în domeniul de aplicare al Directivei generale 2005/29/CE privind practicile incorecte, excluzând, în consecință, intervenția autorității competente să sancționeze o încălcare a directivei sectoriale în orice ipoteză care ar fi susceptibilă să întrunească de asemenea elementele unei practici comerciale incorecte/neloiale?

               4)

               Principiul specialității statuat la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE trebuie înțeles ca principiu care guvernează relațiile dintre ordinile juridice (ordinea juridică generală și ordinile juridice sectoriale) sau relațiile dintre norme (norme generale și norme speciale) ori relațiile dintre autoritățile abilitate să reglementeze și să supravegheze domeniile respective?

               5)

               Noțiunea „conflict” menționată la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE poate fi considerată întrunită numai în cazul unei antinomii radicale între dispozițiile reglementării privind practicile comerciale incorecte și celelalte norme derivate din dreptul european care reglementează aspecte sectoriale specifice ale practicilor comerciale sau este suficient ca normele în discuție să prevadă o reglementare în sens contrar dispozițiilor privind practicile comerciale incorecte în raport cu particularitățile sectorului, de natură să determine un concurs de norme (Normenkollision) în raport cu o aceeași situație de fapt concretă?

               6)

               Noțiunea de norme comunitare menționată la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE se referă numai la dispozițiile conținute în regulamentele și în directivele europene, precum și la normele de transpunere directă a acestora sau include și dispozițiile legislative și normele administrative de punere în aplicare a principiilor de drept european?

               7)

               Principiul specialității statuat în considerentul (10) și la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE, articolele 20 și 21 din Directiva 2002/22/CE și articolele 3 și 4 din Directiva 2002/21/CE (4) se opun unei interpretări a normelor naționale corespunzătoare de transpunere potrivit căreia se consideră că, ori de câte ori, într-un domeniu reglementat conținând o reglementare sectorială „a consumatorilor” care acordă prerogative de reglementare și de sancționare autorității din domeniu, se manifestă un comportament care intră în sfera noțiunii „practică agresivă” în sensul articolelor 8 și 9 din Directiva 2005/29/CE sau a noțiunii „agresivă în orice situație” în sensul anexei I la Directiva 2005/29/CE, trebuie să fie aplicată întotdeauna reglementarea generală privind practicile incorecte, iar aceasta inclusiv în cazul în care există o reglementare sectorială, adoptată în vederea protejării consumatorilor și întemeiată pe prevederi de drept al Uniunii, care reglementează în mod complet aceleași „practici agresive” și „agresive în orice situație” sau, în orice caz, aceleași „practici incorecte”?

      (1)  Notă: a fost adoptată aici o numerotare progresivă a întrebărilor preliminare, diferită de cea din ordonanța de trimitere preliminară, în care erau prezente două grupuri de întrebări, cu numerotare neconsecutivă.

      (2)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22).

      (3)  Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51).

      (4)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33).


title: Cauza C-280/09: Acțiune introdusă la 22 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/7

         Acțiune introdusă la 22 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-280/09)
   2009/C 256/13
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Oliver și G. Braga da Cruz, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor normative naționale necesare pentru punerea în aplicare a articolelor 10 și 12 din Regulamentul (CE) nr. 273/2004 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 privind precursorii drogurilor, prin faptul că nu a procedat la comunicarea acestora în temeiul articolului 16 din același regulament, precum și prin faptul că nu a adoptat actele normative necesare pentru punerea în aplicare a articolului 26 alineatul (3) și a articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 111/2005 (2) al Consiliului din 22 decembrie 2004 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Comunitate și țările terțe, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațile care îi revin în temeiul Regulamentul (CE) nr. 273/2004 și al Regulamentului (CE) nr. 111/2005.

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Regulamentul nr. 273/2004 a intrat în vigoare la 18 august 2005. Regulamentul nr. 111/2005 a intrat în vigoare la 15 februarie 2005 și se aplică începând cu 18 august 2005.
   Întrucât nu a primit nicio comunicare cu privire la actele normative adoptate de Republica Portugheză pentru îndeplinirea dispozițiilor menționate din cele două regulamente și întrucât nu dispune de nicio altă informație care să îi permită să concluzioneze că actele normative necesare au fost adoptate, Comisia presupune că Republica Portughez nu le-a adoptat încă, neîndeplinindu-și astfel obligațiile care îi revin în temeiul regulamentelor respective.

      (1)  JO L 47, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 183.

      (2)  JO L 22, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 13, p. 114.


title: Cauza C-140/15 P: Recurs introdus la 24 martie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 20 ianuarie 2015 în cauza T-111/12, Spania/Comisia

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/19

         Recurs introdus la 24 martie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 20 ianuarie 2015 în cauza T-111/12, Spania/Comisia
   (Cauza C-140/15 P)
   (2015/C 155/21)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Recchia și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Regatul Spaniei

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 20 ianuarie 2015 în cauza T-111/12, Spania/Comisia;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul formulat de Comisie se referă la Hotărârea Tribunalului din 20 ianuarie 2015 pronunțată în cauza T-111/12. Prin hotărârea sa, Tribunalul a anulat Decizia C(2011)9990 a Comisiei din 22 decembrie 2011 privind reducerea contribuției financiare din Fondul de coeziune acordate pentru anumite proiecte.
   Comisia invocă, în sprijinul recursului, două motive. Cu titlu principal, Comisia consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a stabilit că Comisia trebuie să adopte decizia privind corecția financiară într-un anumit termen, care se stabilește prin actul de bază în vigoare la data la care a avut loc audierea între Comisie și statul membru. Cu caracter subsidiar, Comisia susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a stabilit că termenul în care Comisia trebuie să adopte decizia privind corecția financiară este un termen imperativ, a cărui nerespectare constituie un viciu fundamental de procedură care invalidează decizia adoptată după expirarea termenului menționat.


title: Cauza C-509/06 P: Ordonanța președintelui Curții din 8 mai 2007 — Akzo Nobel NV/Comisia Comunităților Europene

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/30

         Ordonanța președintelui Curții din 8 mai 2007 — Akzo Nobel NV/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-509/06 P) (1)

   (2007/C 183/58)

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 56, 10.3.2007.


title: Cauza C-209/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Centrale Raad van Beroep (Ţările de Jos) la 6 mai 2015 – Korpschef van politie/W.F. de Munk

text:
               3.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 254/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Centrale Raad van Beroep (Ţările de Jos) la 6 mai 2015 – Korpschef van politie/W.F. de Munk
   (Cauza C-209/15)
   (2015/C 254/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Centrale Raad van Beroep

      Părțile din procedura principală

      Apelant: Korpschef van politie

      Intimată: W.F. de Munk

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE (1) trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale, cum este articolul 19 din Ordinul privind statutul juridic al poliției [Besluit algemene rechtspositie politie (Barp)], potrivit căreia un funcționar concediat în mod neîntemeiat nu dobândește dreptul la ore de concediu pentru perioada cuprinsă între data concedierii și data reintegrării în muncă, respectiv a zilei concedierii valabile definitive?

               2)

               În măsura în care din răspunsul la întrebarea 1 rezultă că în perioada în litigiu s-a dobândit dreptul la ore de concediu, în speță, articolul 7 din Directiva 2003/88/CE trebuie interpretat în sensul că se opune articolului 23 din Ordinul privind statutul juridic al poliției (Barp), potrivit căruia, la sfârșitul anului de referință, numai un număr limitat de ore de concediu se poate reporta în anul viitor, iar dreptul asupra restului orelor de concediu neefectuate se stinge?

      (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-346/10: Acțiune introdusă la 8 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/31

         Acțiune introdusă la 8 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-346/10)
   ()
   2010/C 246/52
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: G. Zavvos, agent)

      Pârâtă: Republica Elenă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin impunerea de restricții pentru eliberarea de licențe de transport pentru vehicule comerciale și autocisterne private, în special prin articolul 4 din Legea nr. 383/1976, prin articolele 6 și 7 din Legea nr. 3054/2002 și prin decretele ministeriale de punere în aplicare a acestor legi, precum și prin aplicarea de tarife fixe (între anumite limite) pentru serviciile de transport furnizate de autovehicule comerciale, Grecia încalcă articolul 49 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (fostul articol 43 CE);

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că prin condiționarea eliberării de noi licențe de transport pentru autovehicule comerciale de „nevoile de transport ale țării”, care nu sunt definite în mod obiectiv, se limitează libertatea de stabilire în Grecia a întreprinderilor de transport rutier de mărfuri și că, întrucât astfel de restricții nu sunt justificate prin motive de ordine publică, de securitate publică sau de sănătate publică, articolul 4 alineatul 3 litera (a) din Legea nr. 383/1976 încalcă articolul 49 TFUE (fostul articol 43 CE).
   În plus, Comisia consideră că obligația de a aplica tarife determinate cu limite minime și maxime, pe de o parte, descurajează accesul întreprinderilor străine la piața transporturilor rutiere de mărfuri și/sau la piața elenă a comerțului cu produse derivate din petrol și, pe de altă parte, împiedică întreprinderile deja stabilite pe teritoriul elen să își dezvolte propriile activități, privându-le de posibilitatea de a face concurență în mod mai eficace întreprinderilor deja stabilite pe piață, rezultat care, potrivit jurisprudenței Curții de Justiție, încalcă libertatea de stabilire. Această stabilire a tarifelor și a condițiilor de transport nu este compatibilă cu articolul 96 alineatul (2) TFUE (din moment ce Comisia nu a acordat autorizația necesară) și nici nu este utilă protecției sectoarelor vulnerabile ale economiei și a zonelor îndepărtate, în timp ce stabilirea de statul elen în mod exclusiv de limite minime pentru tarifele de transport de combustibili lichizi cu autovehicule comerciale nu este compatibilă cu regulile liberei concurențe și, în consecință, trebuie să fie imediat eliminată.
   În plus, Comisia consideră că Legea nr. 3054/2002 conferă guvernului elen competența de a controla numărul de autocisterne de uz privat în circulație și că, așadar, dispoziția în cauză încalcă libertatea de stabilire (articolul 49 CE), făcând parte din acel complex de dispoziții ale dreptului elen care în definitiv nu au numai scopul de a menține caracterul închis al profesiei de transportator de produse derivate din petrol, ci și scopul de a menține puterea de piață a fiecărei întreprinderi active pe piața respectivă. Determinarea pe cale administrativă a numărului de autocisterne ale întreprinderilor care comercializează produse derivate din petrol nu este necesară adaptării întreprinderilor respective la condițiile de piață și nici nu este justificată de motive de siguranță publică (rutieră) și de sănătate publică.
   Comisia consideră că Republica Elenă nu a oferit clarificări și probe suficiente pentru a justifica adoptarea restricțiilor expuse anterior și că, în consecință, articolul 4 din Legea nr. 383/1976, articolele 6 și 7 din Legea nr. 3054/2002, respectivele decrete ministeriale de punere în aplicare și impunerea de tarife fixe (între anumite limite) pentru serviciile de transport furnizate de autovehicule comerciale încalcă articolul 49 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (fostul articol 43 CE).


title: Cauza T-316/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 ianuarie 2009 — Commercy/OAPI — easyGroup IP Licensing (easyHotel) ( Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală easyHotel — Marca națională verbală anterioară EASYHOTEL — Motiv relativ de refuz — Lipsa similitudinii produselor și a serviciilor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Asistență judiciară — Cerere formulată de administratorul judiciar al unei societăți comerciale — Articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul de procedură )

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/23

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 ianuarie 2009 — Commercy/OAPI — easyGroup IP Licensing (easyHotel)
   (Cauza T-316/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală easyHotel - Marca națională verbală anterioară EASYHOTEL - Motiv relativ de refuz - Lipsa similitudinii produselor și a serviciilor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Asistență judiciară - Cerere formulată de administratorul judiciar al unei societăți comerciale - Articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul de procedură’)
   (2009/C 55/42)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Commercy AG (Weimar, Germania) (reprezentanți: initial F. Jaschke, ulterior S. Grosse și I. Müller, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: easyGroup IP Licensing Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: T. Koerl și S. Möbus, avocați)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 19 iunie 2007 (cauza R 1295/2006-2) privind o procedură de declarare a nulității între Commercy AG și easyGroup IP Licensing Ltd.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de asistență judiciară.

               2)

               Respinge acțiunea.

               3)

               Obligă Commercy AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-372/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Țările de Jos) la 19 iunie 2017 – Vision Research Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Țările de Jos) la 19 iunie 2017 – Vision Research Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond
   (Cauza C-372/17)
   (2017/C 300/21)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Noord-Holland

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Vision Research Europe BV

      Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

      Întrebarea preliminară

   Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 113/2014 (1) al Comisiei din 4 februarie 2014 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată este valid în cazul în care este corectă aprecierea Rechtbank potrivit căreia subpoziția 8525 80 30 trebuie interpretată în sensul că poate fi clasificată la această subpoziție camera descrisă mai sus la punctele 2 și 12 care dispune de o memorie volatilă, astfel încât imaginile înregistrate în cameră sunt șterse atunci când se fac fotografii noi sau când este oprită camera?

      (1)  JO 2014, L38, p. 20.


title: Cauza C-462/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg — Germania) — Ümit Bekleyen/Land Berlin (Acordul de asociere CEE-Turcia — Articolul 7 al doilea paragraf din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere — Dreptul unui copil al unui lucrător turc de a accepta orice ofertă de încadrare în muncă în statul membru gazdă în care a urmat o formare profesională — Începutul formării profesionale după plecarea definitivă a părinților din acest stat membru)

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg — Germania) — Ümit Bekleyen/Land Berlin
   (Cauza C-462/08) (1)

   (Acordul de asociere CEE-Turcia - Articolul 7 al doilea paragraf din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere - Dreptul unui copil al unui lucrător turc de a accepta orice ofertă de încadrare în muncă în statul membru gazdă în care a urmat o formare profesională - Începutul formării profesionale după plecarea definitivă a părinților din acest stat membru)
   2010/C 63/19
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ümit Bekleyen

      Pârât: Land Berlin

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg — Interpretarea articolului 7 al doilea paragraf din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere CEE/Turcia — Resortisant turc născut în statul membru gazdă care, după întoarcerea împreună cu părinții săi în țara de origine, revine singur, după mai mult de 10 ani, în statul membru gazdă în care, în trecut, părinții săi fuseseră angajați în mod legal timp de peste trei ani, pentru a începe o formare profesională — Dreptul de acces pe piața muncii și dreptul corespunzător de ședere în statul membru gazdă ale acestui resortisant turc după terminarea formării profesionale

      Dispozitivul

   Articolul 7 al doilea paragraf din Decizia nr. 1/80 din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii, adoptată de Consiliul de asociere înființat prin Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia, trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care lucrător turc a fost încadrat în muncă în mod legal în statul membru gazdă timp de mai mult de trei ani, copilul unui astfel de lucrător poate să se prevaleze în acest stat membru, după ce a finalizat acolo formarea sa profesională, de dreptul de acces la piața muncii și de dreptul corespunzător de ședere, chiar dacă, după ce s-a întors cu părinții săi în statul de origine, a revenit singur în statul membru menționat pentru a începe această formare.

      (1)  JO C 19, 24.1.2009.


title: Cauza T-467/12: Ordonanța Tribunalului din 11 aprilie 2013 — Tridium/OAPI — q-bus Mediatektur (SEDONA FRAMEWORK) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/43

         Ordonanța Tribunalului din 11 aprilie 2013 — Tridium/OAPI — q-bus Mediatektur (SEDONA FRAMEWORK)
   (Cauza T-467/12) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 156/81
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tridium, Inc. (Richmond, Virginia, Statele Unite) (reprezentant: M. Nentwig, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Geroulakos, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: q-bus Mediatektur GmbH (Berlin, Germania) (reprezentant: M. T. Schott, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 2 august 2012 (cauza R 1943/2011-2) privind o procedură de opoziție între q-bus Mediatektur GmbH și Tridium, Inc.

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Reclamanta și cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și fiecare jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de pârât.

      (1)  JO C 9, 12.1.2013.


title: Cauzele conexate C-97/10-C-99/10: Ordonanța președintelui Curții din 8 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal d'instance de Dax — Franța) — AG2R Prévoyance/Bourdil SARL (C-97/10), Société boucalaise de boulangerie SARL (C-98/10), Baba-Pom SARL (C-99/10)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/27

         Ordonanța președintelui Curții din 8 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal d'instance de Dax — Franța) — AG2R Prévoyance/Bourdil SARL (C-97/10), Société boucalaise de boulangerie SARL (C-98/10), Baba-Pom SARL (C-99/10)
   (Cauzele conexate C-97/10-C-99/10) (1)

   2011/C 252/53
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzelor.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza C-216/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg la 8 mai 2012 — Caisse nationale des prestations familiales/Hliddal Fjola

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg la 8 mai 2012 — Caisse nationale des prestations familiales/Hliddal Fjola
   (Cauza C-216/12)
   2012/C 235/10
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Caisse nationale des prestations familiales

      Pârâtă: Hliddal Fjola

      Întrebarea preliminară

   O prestație precum indemnizația de concediu pentru creșterea copilului prevăzută la articolele 306-308 din Code de la sécurité sociale constituie o prestație familială în sensul articolului 1 litera (u) punctul (i) și al articolului 4 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (1), în versiunea modificată și actualizată aplicabilă în conformitate cu anexa II secțiunea A punctul 1 la Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor și Actul final, semnate la Luxemburg la 21 iunie 1999 (2)?

      (1)  JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26.

      (2)  JO 2002, L 114, p. 6.


title: Cauza C-487/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 4 noiembrie 2014 – SC Total Waste Recycling SRL/Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 4 noiembrie 2014 – SC Total Waste Recycling SRL/Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
   (Cauza C-487/14)
   (2015/C 026/11)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SC Total Waste Recycling SRL

      Pârât: Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

      Întrebările preliminare

               1)

               Prin transfer de deșeuri care se efectuează „într-un mod nespecificat propriu-zis în [documentul de] notificare” în conformitate cu articolul 2 punctul 35 litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 (1) trebuie să se înțeleagă că acesta se referă la mijloacele de transport prevăzute în anexele IA și IB la regulamentul menționat (rutiere, feroviare, maritime, aeriene, căi navigabile interioare)?

               2)

               Omisiunea de a informa autoritățile în cazul în unei modificări semnificative privind detaliile și/sau condițiile transferului aprobat, astfel cum prevede articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1013/2006, poate avea drept consecință considerarea transferului de deșeuri drept efectuat „într-un mod nespecificat propriu-zis în [documentul de] notificare” în conformitate cu articolul 2 punctul 35 litera (d) din regulamentul menționat și că, prin urmare, este un transfer de deșeuri ilegal?

               3)

               Trebuie să se considere că se efectuează o modificare semnificativă privind detaliile și/sau condițiile transferului aprobat în conformitate cu articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 atunci când intrarea transferului de deșeuri în țara de tranzit indicată are loc printr-un punct de trecere a frontierei diferit de cel menționat în aprobare sau în documentul de notificare?

               4)

               În cazul în care un transfer de deșeuri care intră în țara de tranzit printr-un loc diferit de cel menționat în aprobare sau în documentul de notificare trebuie considerat drept un transfer de deșeuri ilegal, poate fi considerată proporțională o amendă aplicată pentru acest motiv și al cărei cuantum corespunde celui al amenzii aplicate persoanei care încalcă obligația de a obține o aprobare și de a efectua o notificare prealabilă scrisă?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (JO L 190, p. 1, Ediţie specială, 15/vol. 16, p. 172).


title: Cauza T-36/16: Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2016 – Enercon/EUIPO – Gamesa Eólica (Nuanțe de verde)

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/32

         Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2016 – Enercon/EUIPO – Gamesa Eólica (Nuanțe de verde)
   (Cauza T-36/16)
   (2016/C 111/37)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Enercon GmbH (Aurich, Germania) (reprezentant: S. Overhage, Lawyer)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gamesa Eólica, SL (Sarriguren, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene de culoare constând în diferite nuanțe de verde. Marca Uniunii Europene nr. 2 346 542.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 28 octombrie 2015 în cauza R 597/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-525/13: Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – H&M Hennes & Mauritz/OAPI – Yves Saint Laurent (Genți de mână) [„Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând genți de mână — Desen sau model industrial anterior — Motiv de nulitate — Caracter individual — Articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Obligația de motivare”]

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/23

         Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – H&M Hennes & Mauritz/OAPI – Yves Saint Laurent (Genți de mână)
   (Cauza T-525/13) (1)

   ([„Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând genți de mână - Desen sau model industrial anterior - Motiv de nulitate - Caracter individual - Articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Obligația de motivare”])
   (2015/C 346/26)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: H. Hartwig și A. von Mühlendahl, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Yves Saint Laurent SAS (Paris, Franța) (reprezentant: N. Decker, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 8 iulie 2013 (cauza R 207/2012-3) privind o procedură de declarare a nulității între H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG și Yves Saint Laurent SAS.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor pe care Yves Saint Laurent SAS le-a efectuat în legătură cu procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 359, 7.12.2013.


title: Cauza T-15/07: Acțiune introdusă la data de 15 ianuarie 2007 — Germania/Comisie

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/20

         Acțiune introdusă la data de 15 ianuarie 2007 — Germania/Comisie
   (Cauza T-15/07)
   (2007/C 69/47)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Germania (reprezentanți: M. Lumma, și C. Schulze-Bahr asistați de către Rechtsanwalt C. von Donat,)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei C(2006) 5164 final a Comisiei din 3 noiembrie 2006, privind reducerea participării financiare a FEDR la Programului Operațional al landului Renania de Nord-Westfalia în cadrul Inițiativei Comunitare RECHAR II (FEDR nr. 94.02.10.041/ARINCO nr. 94. DE.16.056) acordată prin Decizia nr. C(95) 1739 a Comisiei din 27 iulie 1995;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin decizia atacată, Comisia a redus participarea Fondului European pentru Dezvoltare Regională (FEDR) la Programul Operațional al landului Renania de Nord-Westfalia în cadrul Inițiativei Comunitare RECHAR II.
   În motivarea cererii sale, reclamanta susține că decizia atacată încalcă Decizia nr. K(95) 1739 a Comisiei din 27 iulie 1995 de aprobare a programului.
   În plus, aceasta invocă încălcarea articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 (1), respectiv a nerespectării condițiilor pentru aplicarea reducerii. În acest context, aceasta susține, în special, că devierea de la planul financiar indicativ nu reprezintă o modificare considerabilă a programului.
   Chiar și în cazul în care o modificare considerabilă a programului ar putea fi constatată, reclamanta afirmă că aceasta a fost făcută cu aprobarea prealabilă a Comisiei în favoarea unei aplicări flexibile a planurilor de finanțare indicative, aprobare acordată prin „Ghidul pentru închiderea financiară a măsurilor operaționale (1994-1999) ale fondurilor structurale “[SEC (1999) 1316].
   În ipoteza în care ar fi îndeplinite condițiile necesare pentru aplicarea reducerii, reclamanta critică faptul că pârâta, în cazul acestui program, nu a recurs la puterea de apreciere ce îi este acordată. Potrivit reclamantei, Comisia ar fi trebuit să aprecieze, dacă o reducere a participării FEDR apărea ca fiind adecvată în cazul respectiv.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ce priveşte, pe de o parte, coordonarea intervenţiilor diferitelor fonduri structurale şi, pe de altă parte, coordonarea între aceste intervenţii şi cele ale Băncii Europene de Investiţii şi ale celorlalte instrumente financiare (JO L 374, 31.12.1988, p. 1).


title: Cauza C-461/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Högsta domstolen (Suedia) la 20 septembrie 2010 — Bonnier Audio AB, Earbooks AB, Norstedts Förlagsgrupp AB, Piratförlaget Aktiebolag, Storyside AB/Perfect Communication Sweden AB

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/24

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Högsta domstolen (Suedia) la 20 septembrie 2010 — Bonnier Audio AB, Earbooks AB, Norstedts Förlagsgrupp AB, Piratförlaget Aktiebolag, Storyside AB/Perfect Communication Sweden AB
   (Cauza C-461/10)
   ()
   2010/C 317/42
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Högsta domstolen

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Bonnier Audio AB, Earbooks AB, Norstedts Förlagsgrupp AB, Piratförlaget Aktiebolag, Storyside AB

      Pârâtă: Perfect Communication Sweden AB

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 2006/24/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele de comunicații publice și de modificare a Directivei 2002/58/CE (Directiva privind păstrarea datelor), în special articolele 3, 4, 5 și 11 din aceasta, se opune aplicării unei dispoziții de drept intern care se întemeiază pe articolul 8 din Directiva 2004/48/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală și care, cu scopul de a identifica un anumit abonat, permite ca un furnizor de servicii internet să fie obligat, în cadrul unei proceduri civile, să furnizeze unui titular al dreptului de autor sau reprezentantului acestuia informații cu privire la abonatul căruia acest furnizor de servicii internet i-a alocat o anumită adresă IP, adresă despre care se susține că a fost utilizată în cadrul încălcării dreptului de autor? Întrebarea se bazează pe prezumția că reclamantul a prezentat probe care dovedesc existența încălcării unui anumit drept de autor și că măsura este proporțională.

               2.

               Răspunsul la prima întrebare este influențat de faptul că statul membru nu a transpus Directiva privind păstrarea datelor în pofida faptului că termenul prevăzut pentru transpunerea directivei a expirat?

      (1)  JO L 105, p. 24, Ediție specială, 13/vol. 53, p. 51.

      (2)  JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56.


title: Cauza T-172/10: Acțiune introdusă la 8 aprilie 2010 — Colas/OAPI — García-Teresa Gárate (BASE-SEAL)

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/49

      Acțiune introdusă la 8 aprilie 2010 — Colas/OAPI — García-Teresa Gárate (BASE-SEAL)
      (Cauza T-172/10)
      (2010/C 161/78)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

         Părțile

         Reclamanta: Colas (Boulogne-Billancourt, Franța) (reprezentant: E. Logeais, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Rosario García-Teresa Gárate (Barcelona, Spania)

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Cu titlu principal, anularea deciziei camerei de recurs:

                              —

                              în măsura în care a constatat lipsa totală de similitudine a semnelor, în temeiul unei reprezentări greșite a cererii de înregistrare a mărcii în litigiu, fără ca, printre altele, să determine în mod precis publicul relevant și fără să justifice caracterul distinctiv și dominant al termenilor BASE-SEAL;

                              —

                              în măsura în care a negat orice similitudine a semelor și a respins, în consecință, opoziția împotriva înregistrării mărcii BASE-SEAL, cu încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) CTMR; și

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea în parte a deciziei camerei de recurs numai cu privire la alte produse decât „produsele chimice utilizate în știință, fotografie, agricultură, horticultură și silvicultură […] îngrășământul natural, substanțele chimice care conservă produsele alimentare […]”;

                  —

                  în toate cazurile, obligarea Oficiului la plata cuantumului total al cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

         Solicitantul mărcii comunitare: Rosario García-Teresa Gárate.

         Marca comunitară vizată: o marcă figurativă „BASE-SEAL” pentru produse din clasele 1, 17 și 19 (cererea de înregistrare nr. 3951464).

         Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

         Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mai multe mărci figurative naționale (spaniole, ungare, franceze, suedeze, germane și cehe), precum și o marcă figurativă internațională reprezentând un romb, parțial colorat în galben și care cuprinde cuvântul „Colas”, pentru produse din clasele 1, 19 și 37.

         Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

         Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

         Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului privind marca comunitară, întrucât există un risc de confuzie între mărcile în conflict.


title: Cauza C-555/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Salerno (Italia) la 31 octombrie 2016 – Procedură penală împotriva lui Vincenzo D’Andria e Giuseppina D’Andria

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Salerno (Italia) la 31 octombrie 2016 – Procedură penală împotriva lui Vincenzo D’Andria e Giuseppina D’Andria
   (Cauza C-555/16)
   (2017/C 195/09)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Salerno

      Părțile din procedura principală

   Vincenzo D’Andria e Giuseppina D’Andria

      Întrebările preliminare

   Prin Ordonanța din 4 aprilie 2017, Curtea (Camera a șaptea) a declarat:

               1)

               Articolele 49 și 56 TFUE, precum și principiile egalității de tratament și efectivității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale privind jocurile de noroc, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede organizarea unei noi proceduri de cerere de ofertă pentru acordarea de concesiuni cu o durată mai mică decât cea a concesiunilor atribuite anterior, ca urmare a unei reorganizări a sistemului printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare a concesiunilor.

               2)

               Articolele 49 și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale restrictive, precum cea în discuție în litigiul principal, care impune concesionarului de jocuri de noroc obligația de a ceda cu titlu gratuit, la încetarea activității în urma expirării perioadei de concesiune, folosința bunurilor materiale și imateriale deținute în proprietate și care constituie rețeaua de gestionare și de colectare a jocului, în măsura în care această restricție depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului urmărit efectiv de această dispoziție, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.


title: Cauza F-57/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 23 octombrie 2012 — Eklund/Comisia (Funcție publică — Recrutare — Concurs general — Înscriere pe lista de rezervă — Ofertă de muncă propusă unei persoane înscrise pe o listă de rezervă — Condiții de admitere — Experiență profesională dobândită ulterior obținerii diplomei — Competența juriului, respectiv cea a AIPN — Acceptarea ofertei de muncă — Retragerea ofertei de muncă)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/29

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 23 octombrie 2012 — Eklund/Comisia
   (Cauza F-57/11) (1)

   (Funcție publică - Recrutare - Concurs general - Înscriere pe lista de rezervă - Ofertă de muncă propusă unei persoane înscrise pe o listă de rezervă - Condiții de admitere - Experiență profesională dobândită ulterior obținerii diplomei - Competența juriului, respectiv cea a AIPN - Acceptarea ofertei de muncă - Retragerea ofertei de muncă)
   2013/C 46/56
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Gustav Eklund (Taino, Italia) (reprezentanți: B. Cortese și C. Cortese, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Eggers, A. Aresu și P. Pecho, agenți, ulterior B. Eggers și G. Gattinara, agenți, A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei Comisiei de a nu recunoaște acceptarea de către reclamant a ofertei privind postul de funcționar în perioada de probă (asistent) în cadrul Centrului Comun de Cercetare, ca asistent tehnic, și de revocare a acestei oferte, precum și cerere de obligare la plata daunelor interese

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Eklund suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 211, 16.7.2011, p. 33.


title: Cauza T-310/06 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din data de 16 februarie 2007 — Ungaria/Comisie ( Procedură de urgență — Cerere având ca obiect suspendarea executării — Agricultură — Organizarea comună a piețelor în sectorul cerealelor — Preluarea porumbului de către agențiile de intervenție — Regulamentul (CE) nr. 1572/2006 — Lipsa urgenței )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/42

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din data de 16 februarie 2007 — Ungaria/Comisie
   (Cauza T-310/06 R)
   („Procedură de urgență - Cerere având ca obiect suspendarea executării - Agricultură - Organizarea comună a piețelor în sectorul cerealelor - Preluarea porumbului de către agențiile de intervenție - Regulamentul (CE) nr. 1572/2006 - Lipsa urgenței“)
   (2007/C 95/85)
   Limba de procedură: maghiara
   Părțile

      Reclamantă: Republica Ungară (reprezentant: J. Fazekas, agent)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Clotuche-Duvieusart și Z. Pataki, agenți)
   Obiectul cauzei
   Cerere având ca obiect suspendarea executării anumitor dispoziții din Regulamentul (CE) nr. 1572/2006 al Comisiei din 18 octombrie 2006 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 824/2000 prin care se stabilesc procedurile de preluare a cerealelor de către agențiile de intervenție și metodele de analiză pentru determinarea calității cerealelor (JO L 290, p. 29).
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Respinge cererea formulată în procedură de urgență.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se va soluționa odată cu fondul.


title: Cauza T-348/16: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA („Clauză compromisorie — Al șaptelea program-cadru pentru cercetare, dezvoltare tehnologică și activități demonstrative — Contractul Minatran — Costuri eligibile — Procedură în lipsă”)

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/29

         Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA
   (Cauza T-348/16) (1)

   ((„Clauză compromisorie - Al șaptelea program-cadru pentru cercetare, dezvoltare tehnologică și activități demonstrative - Contractul Minatran - Costuri eligibile - Procedură în lipsă”))
   (2017/C 161/41)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (Salonic, Grecia) (reprezentant: V. Christianos, avocat)

      Pârâtă: Agenția Executivă a Consiliului European pentru Cercetare (ERCEA) (reprezentanți: M. Pesquera Alonso și F. Sgritta, agenți)

      Obiectul

   Cerere în temeiul articolului 272 TFUE prin care se solicită să se constate faptul că creanța care figurează în nota de debit 3241606289 din 26 mai 2016 a ERCEA prin care se urmărea ca reclamanta să ramburseze o parte, în cuantum de 245 525,43 euro, din subvenția pe care a primit-o pentru proiectul Minatran, este neîntemeiată și că această sumă corespunde unor cheltuieli eligibile.

      Dispozitivul

               1)

               Creanța care figurează în nota de debit 3241606289 din 26 mai 2016 a Agenției Executive a Consiliului European pentru Cercetare (ERCEA) prin care se urmărea ca Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis să ramburseze o parte, în cuantum de 245 525,43 euro, din subvenția pe care a primit-o pentru proiectul Minatran, este neîntemeiată și această sumă corespunde unor cheltuieli eligibile.

               2)

               Recuperarea în parte prin compensare, în limita sumei de 132 192,12 euro, a creanței reclamate este contrară Contractului de subvenție nr. 211166 încheiat la 18 august 2008 pentru executarea proiectului Minatran și Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene.

               3)

               Obligă ERCEA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 296, 16.8.2016.


title: Cauza T-320/11: Acțiune introdusă la 17 iunie 2011 — Republica Ungară/Comisia Europeană

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/36

         Acțiune introdusă la 17 iunie 2011 — Republica Ungară/Comisia Europeană
   (Cauza T-320/11)
   2011/C 252/81
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Republica Ungară (reprezentanți: Fehér M., Szíjjártó K., Veres K. meghatalmazottak)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei din 28 martie 2011 de excludere de la finanțarea UE a anumitor cheltuieli efectuate de Ungaria în cadrul programului de asistență pentru măsurile de preaderare pentru agricultură și dezvoltare rurală (SAPARD) în 2004,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.
   În motivarea cererii introductive, reclamanta face referire, în primul său motiv, la încălcarea de către Comisie a dreptului Uniunii. Reclamanta insistă asupra nelegalității corecției financiare aplicate de Comisie pentru depășirea termenului de trei luni prescris, în măsura în care, în opinia sa, potrivit dreptului Uniunii aplicabil executării plăților SAPARD — în special potrivit articolului 9 alineatul (6) din Regulamentul nr. 2222/2000 de la Commission (1), precum și articolului 8 alineatul (6) din anexa A la Convenția financiară plurianuală încheiată la 15 iunie 2001 între Comunitatea Europeană și Republica Ungară — data de la care începe să curgă termenul de trei luni este, contrar a ceea ce pretinde Comisia, momentul la care orice document necesar executării unor plăți legale se află la dispoziția autorității. În acest temei, în cazul în care anumite documente suplimentare sunt necesare pentru o cauză sau alta, termenul nu începe să curgă decât atunci când ultimul dintre aceste documente obținute ulterior a fost, la rândul lui, transmis. Pe de altă parte, potrivit reclamantei, Comisia a încălcat principiile cooperării cu bună-credință și al protecției așteptărilor legitime prin faptul că a aplicat o corecție financiară într-o situație în care autoritățile maghiare au putut să considere pe acest temei că procedurile lor de plată erau conforme cu dreptul Uniunii.
   Potrivit celui de al doilea motiv, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere adoptând decizia atacată, întrucât nu a ținut seama de împrejurări excepționale sau de motive întemeiate care ar justifica abandonarea sau reducerea corecției financiare. În special, trebuie să se considere ca fiind o asemenea împrejurare natura „programului de învățare” din cadrul programului Sapard, sau trebuie să se considere ca fiind obiectiv principal al autorităților maghiare protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene. Reclamanta subliniază că Comisia nu a suferit niciun prejudiciu ca urmare a depășirii termenului.
   Potrivit celui de al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, motivarea deciziei atacate nu ține seama în mod corespunzător de motivele pe baza cărora Comisia a decis aplicarea corecției sau cel puțin măsura concretă a acestei corecții, în special în ceea ce privește motivul pentru care Comisia s-a îndepărtat de avizul organului de conciliere dat în această cauză, potrivit căruia, în speță, existau circumstanțe excepționale de care trebuia să se țină seama la aplicarea corecției.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2222/2000 al Comisiei din 7 iunie 2000 de stabilire a normelor financiare de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1268/1999 al Consiliului privind sprijinul comunitar destinat măsurilor de preaderare pentru agricultură și dezvoltare rurală în țările candidate din Europa Centrală și de Est în perioada de preaderare (JO L 253, p. 5).


title: Cauza C-547/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Innsbruck (Austria) la 28 decembrie 2009 — Pensionsversicherungsanstalt/Andrea Schwab

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Innsbruck (Austria) la 28 decembrie 2009 — Pensionsversicherungsanstalt/Andrea Schwab
   (Cauza C-547/09)
   2010/C 100/22
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Innsbruck (Austria)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Pensionsversicherungsanstalt

      Pârâtă: Andrea Schwab

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 2 alineatul (2) prima liniuță și articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 76/207/CEE (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/73/CE, precum și articolul 2 alineatul (1) literele (a) și (b) și articolul 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/54/CE (2) trebuie interpretate în sensul că o discriminare directă pe motive de sex (concedierea unui medic salariat) efectuată de către un organism public de asigurări de pensie poate fi justificată?

               2.

               Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 97/80/CE (3) și articolul 19 alineatul (1) din Directiva 2006/54/CE — și, dacă este cazul, articolul 2 alineatul (2) a doua liniuță din Directiva 76/207/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/73/CE, și articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2006/54/CE sau articolul 2 alineatul (2) litera (a) coroborat cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE (4) — trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care, în cazul acțiunilor în anularea concedierii discriminatorii întemeiate, printre altele, pe motive de sex, nu permite luarea în considerare a factorilor sociali sau a intereselor în cauză, ci autorizează numai o apreciere a probei cu privire la aspectul dacă discriminarea pe motive de sex a reprezentat motivul predominant pentru concediere sau dacă a prevalat un alt motiv pe care angajatorul trebuie să îl justifice în mod întemeiat.

      (1)  Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (JO L 39, p. 40, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 164).

      (2)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (JO L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).

      (3)  Directiva 97/80/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind sarcina probei în cazurile de discriminare pe motive de sex (JO 1998, L 14, p. 6, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 32).

      (4)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza C-357/14 P: Recurs introdus la 21 iulie 2014 de Dunamenti Erőmű Zrt împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 30 aprilie 2014 în cauza T-179/09, Dunamenti Erőmű Zrt/Comisia Europeană

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/8

         Recurs introdus la 21 iulie 2014 de Dunamenti Erőmű Zrt împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 30 aprilie 2014 în cauza T-179/09, Dunamenti Erőmű Zrt/Comisia Europeană
   (Cauza C-357/14 P)
   2014/C 329/10
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Dunamenti Erőmű Zrt (reprezentanți: J. Philippe, F.-H. Boret, A.-C. Guyon, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 30 aprilie 2014 pronunțate în cauza T-179/09, în măsura în care confirmă Decizia 2009/609/CE a Comisiei din 4 iunie 2008 privind ajutorul de stat C-41/05 acordat de Ungaria prin intermediul contractelor de achiziție de energie electrică încheiate pe termen lung (denumite în continuare „CAEE”) (1) și prin care aceleași CAEE-uri au fost declarate nelegale și constituind ajutor de stat incompatibil cu piața comună;

               —

               soluționarea pe fond a cauzei și anularea Deciziei 2009/609/CE a Comisiei din 4 iunie 2008 privind ajutorul de stat C-41/05 acordat de Ungaria prin intermediul CAEE-urilor, în măsura în care aceasta a declarat CAEE-urile nelegale și constitutive de ajutor de stat incompatibil cu piața comună sau, în subsidiar, trimiterea spre judecare a cauzei la Tribunal și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața Tribunalului și în procedura în fața Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă cinci motive. În hotărârea atacată, Tribunalul a respins acțiunea formulată de recurentă care avea ca obiect, în esență, o cerere de anulare a Deciziei 2009/609/CE a Comisiei din 4 iunie 2008 privind ajutorul de stat C-41/05 acordat de Ungaria în cadrul CAEE-urilor și, în subsidiar, o cerere de anulare a articolelor 2 și 5 din această decizie.
   Prin intermediul primului motiv, recurenta contestă aprecierea Tribunalului care a condus acesta să conchidă că CAEE-urile puteau fi calificate drept ajutor nou, fără să se stabilească în prealabil dacă acordul respectiv constituia un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta contestă concluzia Tribunalului potrivit căreia Comisia nu a săvârșit o eroare atunci când a considerat că data aderării Ungariei la Uniunea Europeană constituia data de referință adecvată în vederea calificării unei măsuri drept ajutor de stat în conformitate cu criteriile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE. Tribunalul săvârșește o eroare de drept statuând că anexa IV a instituit o normă potrivit căreia perioada pertinentă pentru a stabili dacă o măsură de stat constituie un ajutor de stat este data aderării Ungariei. Sensul anexei IV a fost denaturat, întrucât această dispoziție nu prevede și nici nu lasă să se înțeleagă că analiza problemei dacă o măsură care constituie ajutor de stat trebuia realizată la data aderării.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta observă că Tribunalul săvârșește erori de drept întrucât consideră, fără a ține seama de elemente care existau la încheierea CAEE-urilor, că a fost acordat un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. În mod eronat Tribunalul a conchis că a fost acordat un avantaj atunci când (i) Magyar Villamos Művek (denumită în continuare „MVM”) a acționat în calitate de investitor privat prin încheierea de CAEE-uri cu titlu de măsură pregătitoare pentru facilitarea privatizării Dunamenti și (ii) în orice caz, chiar dacă CAEE-urile au implicat un avantaj (aspect care este contestat de recurentă), acesta a fost rambursat prin vânzarea Dunamenti.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta contestă evaluarea de către Tribunal a riscului care rezultă din obligația de preluare a unei cantități minime de energie electrică care revine MVM. Tribunalul săvârșește o eroare de drept întrucât deduce existența unui avantaj din obligația de preluare a unei cantități minime de energie electrică care revine MVM, fără să demonstreze prezența unui risc structural.
   Prin intermediul celui de al cincilea motiv, recurenta reproșează Tribunalului că a confirmat metodologia aprobată de Comisie pentru calcularea valorii ajutorului. Tribunalul săvârșește o eroare de drept prin faptul că aprobă metodologia prevăzută întrucât definește sumele care trebuie recuperate ca o diferență de venituri și nu ca o diferență de beneficii, în măsura în care această diferență ar putea determina chiar repunerea în discuție a existenței unui ajutor de stat.

      (1)  JO L 225, p. 53.


title: Cauza T-812/14: Ordonanța Tribunalului din 19 iulie 2017 – BPC Lux 2 și alții/Comisia („Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Ajutor al autorităților portugheze pentru rezoluția instituției financiare Banco Espírito Santo — Înființarea și capitalizarea unei bănci punte — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă — Lipsa interesului de a exercita acțiunea — Inadmisibilitate”)

text:
               4.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 293/32

         Ordonanța Tribunalului din 19 iulie 2017 – BPC Lux 2 și alții/Comisia
   (Cauza T-812/14) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Ajutor al autorităților portugheze pentru rezoluția instituției financiare Banco Espírito Santo - Înființarea și capitalizarea unei bănci punte - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Inadmisibilitate”))
   (2017/C 293/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: BPC Lux 2 Sàrl (Senningerberg, Luxemburg) și ceilalți 19 reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentanți: P. Fajardo, avocat, J. Webber și M. Steenson, solicitors, și K. Bacon, QC)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn și P. J. Loewenthal, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes și S. Jaulino, agenți, asistați de M. Mendes Pereira, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei C (2014) 5682 final din 3 august 2014 privind ajutorul de stat SA. 39250 (2014/N) – Portugalia – Rezoluția Banco Espírito Santo.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               BPC Lux 2 Sàrl și ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă sunt obligați să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele expuse de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri și în procedura de măsuri provizorii.

               3)

               Republica Portugheză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 46, 9.2.2015.


title: Cauza C-456/07: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 21 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky — Republica Slovacă) — Karol Mihal/Daňový úrad Košice V (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — A șasea directivă TVA — Persoane plătitoare de impozit — Articolul 4 alineatul (5) primul paragraf — Organisme de drept public — Executori judecătorești — Persoane fizice și juridice)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/17

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 21 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky — Republica Slovacă) — Karol Mihal/Daňový úrad Košice V
   (Cauza C-456/07) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - A șasea directivă TVA - Persoane plătitoare de impozit - Articolul 4 alineatul (5) primul paragraf - Organisme de drept public - Executori judecătorești - Persoane fizice și juridice)
   (2008/C 209/24)
   Limba de procedură: slovaca
   Instanța de trimitere
   Najvyšší súd Slovenskej republiky
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Karol Mihal

      Pârât: Daňový úrad Košice V
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Najvyšší súd Slovenskej republiky — Interpretarea articolului 4 alineatul (5) primul paragraf din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Tratarea ca persoană neplătitoare de impozite a unui organism de drept public în ceea ce privește activitățile sau tranzacțiile în care este angajat în calitate de autoritate publică — Includerea executorilor judecătorești în exercitarea funcțiilor lor publice — Efect direct
   Dispozitivul
   O activitate exercitată de un particular, precum activitatea de executor judecătoresc, nu este scutită de la plata taxei pe valoarea adăugată pentru simplul fapt că aceasta constă în efectuarea de acte care se încadrează în prerogativele autorității publice. Presupunând chiar că executorul judecătoresc efectuează astfel de acte în exercitarea atribuțiilor sale, acesta, conform unei legislații precum cea în discuție în acțiunea principală, își desfășoară activitatea nu în calitate de organism de drept public, întrucât nu face parte din organizarea administrației publice, ci sub forma unei activități economice independente realizate în cadrul unei profesii liberale, și, în consecință, nu poate beneficia de scutirea prevăzută la articolul 4 alineatul (5) primul paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare.

      (1)  JO C 315, 22.12.2007.


title: Cauza T-371/16: Acțiune introdusă la 14 iulie 2016 – BP Aromatics/Comisia

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/20

         Acțiune introdusă la 14 iulie 2016 – BP Aromatics/Comisia
   (Cauza T-371/16)
   (2016/C 350/25)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BP Aromatics Ltd (Geel, Belgia) (reprezentanți: H. Vanhulle, B. van de Walle de Ghelcke, C. Borgers și N. Baeten, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat referitoare la scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Regatul Belgiei;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2-4 din decizie;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, prin care se susține că Comisia a săvârșit o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere în identificarea pretinsei măsuri de ajutor și în calificarea sa drept schemă de ajutor în sensul articolului 1 litera (d) din Regulamentul nr. 2015/1589 al Consiliului (1) și al articolului 107 TFUE.

               2.

               Al doilea motiv, prin care se susține că Comisia a încălcat articolul 107 TFUE, nu și-a îndeplinit obligația de motivare și a săvârșit o eroare vădită de apreciere întrucât a considerat că sistemul belgian de decizii fiscale anticipate privind profitul excedentar constituie o măsură de ajutor de stat.

               3.

               Al treilea motiv, prin care se susține că Comisia a încălcat articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2015/1589 al Consiliului și principiile generale ale securității juridice și încrederii legitime atunci când a dispus recuperarea pretinsului ajutor.

               4.

               Al patrulea motiv, prin care se susține că Comisia a încălcat articolul 2 alineatul (6) TFUE și principiul egalității de tratament și săvârșește un abuz de putere, prin utilizarea normelor privind ajutoarele de stat, pentru a interzice sistemul belgian de decizii fiscale anticipate privind profitul excedentar.

      (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza C-458/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Regeringsrätten — Suedia) — Skatteverket/Gourmet Classic Ltd (Competența Curții — Directiva 92/83/CEE — Armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice — Articolul 20 prima liniuță — Alcool care intră în compoziția vinului de bucătărie — Scutire de accize armonizate)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Regeringsrätten — Suedia) — Skatteverket/Gourmet Classic Ltd
   (Cauza C-458/06) (1)

   (Competența Curții - Directiva 92/83/CEE - Armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice - Articolul 20 prima liniuță - Alcool care intră în compoziția vinului de bucătărie - Scutire de accize armonizate)
   (2008/C 209/11)
   Limba de procedură: suedeza
   Instanța de trimitere
   Regeringsrätten
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Skatteverket

      Pârâtă: Gourmet Classic Ltd
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Regeringsrätten — Interpretarea articolului 20 prima liniuță din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice (JO L 316, p. 21, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 152) — Scutire de accize — Produs pe bază de vin, cu un conținut de alcool de 4,8 % pe 100 kg de produs preparat, destinat bucătăriei
   Dispozitivul
   Dacă alcoolul care intră în compoziția vinului de bucătărie are o tărie alcoolică reală pe volum de peste 1,2 % vol., acesta trebuie încadrat în categoria alcoolului etilic prevăzută la articolul 20 prima liniuță din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauzele conexate T-268/15 și T-272/15: Ordonanța Tribunalului din 8 noiembrie 2016 – Apcoa Parking Holdings/EUIPO (PARKWAY) [„Marcă a Uniunii Europene — Cereri de înregistrare a mărcilor figurativă și verbală PARKWAY ale Uniunii Europene — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Acțiune vădit nefondată”]

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/32

         Ordonanța Tribunalului din 8 noiembrie 2016 – Apcoa Parking Holdings/EUIPO (PARKWAY)
   (Cauzele conexate T-268/15 și T-272/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cereri de înregistrare a mărcilor figurativă și verbală PARKWAY ale Uniunii Europene - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Acțiune vădit nefondată”])
   (2017/C 014/39)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Apcoa Parking Holdings GmbH (Stuttgart, Germania) (reprezentant: A. Lohmann, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. Kunz, agent)

      Obiectul

   Două acțiuni formulate împotriva a două decizii ale Camerei a patra de recurs a EUIPO din 25 martie 2015 (cauzele R 2063/2014-4 și R 2062/2014-4) privind cererile de înregistrare a semnelor figurativ și verbal PARKWAY ca mărci ale Uniunii Europene.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Obligă Apcoa Parking Holdings GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza T-291/14: Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – egeplast international/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/42

         Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – egeplast international/Comisia
   (Cauza T-291/14)
   2014/C 223/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: egeplast international GmbH (Greven, Germania) (reprezentant: A. Rosenfeld, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2013) 4424 final a Comisiei Europene din 18 decembrie 2013 privind ajutorul de stat SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – Germania, Sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în esență următoarele motive.

               1.

               Lipsa favorizării în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta invocă faptul că schema specială de compensare din Legea germană privind prioritatea acordată energiei din surse regenerabile (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien, denumită în continuare „Legea EEG”) nu ar favoriza reclamanta în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, ci numai ar atenua o sarcină grea asupra competitivității reclamantei, care nu ar fi fost impusă decât prin instituirea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile. Această schemă ar compensa parțial un dezavantaj, fără să aducă un avantaj.

               2.

               Lipsa selectivității

                           —

                           Reclamanta susține că, nefiind limitată la anumite întreprinderi sau anumite sectoare de producție, schema specială de compensare nu ar fi selectivă. Și în practică, tipurile de utilizatori care au beneficiat de schema de compensare ar fi la fel de diversificate. Schema în cauză s-ar integra fără probleme în Legea EEG din 2012 și ar permite un regim de sarcini inerent sistemului aferent energiei din surse regenerabile.

               3.

               Lipsa resurselor de stat sau imputabile statului

                           —

                           În continuare, reclamanta susține că veniturile din suprataxa aferentă energiei din surse regenerabile nu ar fi din resurse de stat sau imputabile statului. Suprataxa ar permite plata creanței de drept civil ca rambursare a cheltuielilor suportate pentru comercializarea energiei electrice pe care operatorii rețelei de transport și de sistem (denumiți în continuare „OTS”) ar putea să o invoce împotriva furnizorilor de electricitate. Cuantumul suprataxei ar fi stabilit de OTS fără nicio intervenție a statului. Competențele recunoscute Bundesnetzagentur (Agenția Federală a Rețelelor) ar servi numai controlului legalității stabilirii de către OTS a cuantumului suprataxei. Acestea nu ar conferi Bundesnetzagentur nici dreptul de control permanent, nici puterea de a dispune de veniturile obținute din această suprataxare.

               4.

               Inexistența denaturării concurenței și a afectării schimburilor comerciale

                           —

                           Reclamanta susține că din cauza caracterului nestatal al veniturilor obținute din suprataxare, plafonările suprataxei aferente energiei din surse regenerabile nu ar constitui o renunțare la veniturile de stat. Lipsa renunțării ar rezulta și din faptul că diminuarea eventuală a veniturilor plătite în contul suprataxei ar fi compensată prin intermediul unor resurse private, printr-o creștere a suprataxei aplicate consumatorilor finali neprivilegiați.


title: Cauza T-14/13: Ordonanța Tribunalului din 3 septembrie 2013 — Seal Trademarks/OAPI — Exel Composites (XCEL)

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/30

         Ordonanța Tribunalului din 3 septembrie 2013 — Seal Trademarks/OAPI — Exel Composites (XCEL)
   (Cauza T-14/13) (1)

   2013/C 336/66
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 86, 23.3.2013.


title: Cauza C-614/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Sofiyski gradski sad – Bulgaria) – procedură penală împotriva Atanas Ognyanov [Trimitere preliminară — Articolul 267 TFUE — Articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții — Cuprinsul unei cereri de decizie preliminară — Normă națională care prevede recuzarea instanței naționale pentru că a exprimat o opinie provizorie în cererea de decizie preliminară prin constatarea cadrului factual și juridic — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 47 al doilea paragraf și articolul 48 alineatul (1)]

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/8

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Sofiyski gradski sad – Bulgaria) – procedură penală împotriva Atanas Ognyanov
   (Cauza C-614/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 267 TFUE - Articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții - Cuprinsul unei cereri de decizie preliminară - Normă națională care prevede recuzarea instanței naționale pentru că a exprimat o opinie provizorie în cererea de decizie preliminară prin constatarea cadrului factual și juridic - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 al doilea paragraf și articolul 48 alineatul (1)])
   (2016/C 335/10)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Sofiyski gradski sad

      Părțile din procedura principală

      Atanas Ognyanov

      Cu participarea: Sofiyska gradska prokuratura

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 267 TFUE şi articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții, în lumina articolului 47 al doilea paragraf şi a articolului 48 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naţionale interpretate într-un mod care obligă instanța de trimitere să se abțină în cauza pendinte pentru motivul că a expus, în cererea sa de decizie preliminară, cadrul factual și juridic al acestei cauze.

               2)

               Dreptul Uniunii şi în special articolul 267 TFUE trebuie interpretat în sensul că nici nu impune și nici nu interzice instanţei de trimitere să procedeze, după pronunţarea hotărârii preliminare, la o nouă audiere a părților, precum și la noi măsuri de administrare a probelor susceptibile să o conducă la modificarea constatărilor de fapt şi de drept pe care le a făcut în cadrul cererii de decizie preliminară, cu condiţia ca această instanţă să asigure efectul deplin al interpretării dreptului Uniunii reţinute de Curtea de Justiție a Uniunii Europene.

               3)

               Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării de către o instanţă de trimitere a unei norme naţionale precum cea în discuţie în litigiul principal, care este considerată contrară acestui drept.

      (1)  JO C 96, 23.3.2015.


title: Cauza T-144/15: Hotărârea Tribunalului din 28 aprilie 2016 – L’Oréal/EUIPO – Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA – Marca Uniunii Europene verbală anterioară IDEALINA – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/51

      Hotărârea Tribunalului din 28 aprilie 2016 – L’Oréal/EUIPO – Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA)
      (Cauza T-144/15) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA - Marca Uniunii Europene verbală anterioară IDEALINA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
      (2016/C 211/64)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: L’Oréal (Paris, Franța) (reprezentant: J. Sena Mioludo, avocat)

         Pârâtă: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: A. Lukošiūtė, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Theralab – Produtos Farmacêuticos e Nutracêuticos, Lda (Viseu, Portugalia)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 ianuarie 2015 (cauza R 1097/2014-4) privind o procedură de opoziție între Theralab – Produtos Farmacêuticos e Nutracêuticos și L’Oréal.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă L’Oréal, SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 171, 26.5.2015.