title: Cauza T-357/19: Acțiune introdusă la 4 iunie 2019 — Italia/Comisia

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/57

      Acțiune introdusă la 4 iunie 2019 — Italia/Comisia
      (Cauza T-357/19)
      (2019/C 263/64)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: P. Gentili, avvocato dello Stato, și G. Palmieri, agent)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului anularea Deciziei de punere în aplicare C(2019) 2652 a Comisiei din 3 aprilie 2019, notificată la 4 aprilie 2019, prin care se aprobă „Marele proiect național Banda Ultra Larga (bandă foarte largă) — zone albe”(GP BUL) pentru un cost eligibil de 941 022 670 de euro, întrucât aceasta exclude de la contribuția din FEDR cheltuielile suportate de beneficiar cu TVA-ul, și în care se declară că aceste cheltuieli trebuie incluse în schimb în contribuție și în sfârșit obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 69 alineatul (3) litera (c) din Regulamentul nr. 1303/2013 (1) întrucât niciuna dintre cele trei motive de excludere a cheltuielilor cu TVA-ul nu coincide cu ipoteza restituirii TVA-ului conform reglementării naționale în materie de TVA.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea normelor privind persoana impozabilă în scopuri de TVA (articolele 9 și 13 din Directiva 2006/112/CE (2)) și privind entitatea care aplică TVA-ul (articolele 206 și 250 din directiva citată anterior), precum și a normelor constituționale naționale și a structurii fundamentale a statelor membre (articolul 4 alineatul (2) TUE), și a articolului 69 alineatul (3) litera (c) din Regulamentul nr. 1303/2013. În această privință, se afirmă că nu este legal să se considere că poate face obiectul unei restituiri TVA-ul achitat în amonte de MiSE [Ministerul Dezvoltării Economice] ca beneficiar al contribuției din FEDR, întrucât un alt minister (cel al Finanțelor) a încasat aceste sume ca venituri fiscale.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolelor 9, 11, 13 și 28 din Directiva 2006/112/CE. În opinia reclamantei, faptul că Infratel este o societate in house a MiSE nu exclude facturarea cu TVA a transferului de bunuri de la societatea amintită la acesta.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 61 alineatul (8) și a articolului 69 alineatul (3) litera (c) din Regulamentul nr. 1303/2013. Reclamanta susține că proiectul în discuție este cofinanțat de FEDR cu titlu de ajutor de stat. Acesta nu poate fi considerat așadar un proiect care generează venituri.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO 2013, L 347, p. 320).

         (2)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-657/18: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Općinski sud u Novom Zagrebu — Croația) — Hrvatska radiotelevizija/TY (Trimitere preliminară — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 805/2004 — Titlu executoriu european — Notari care acționează în procedurile de executare silită în temeiul unui înscris constatator al creanței — Proceduri care nu se desfășoară în contradictoriu — Articolul 18 TFUE — Discriminare inversă — Absența unei legături cu dreptul Uniunii — Necompetență vădită a Curții)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/12

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Općinski sud u Novom Zagrebu — Croația) — Hrvatska radiotelevizija/TY
      (Cauza C-657/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 805/2004 - Titlu executoriu european - Notari care acționează în procedurile de executare silită în temeiul unui înscris constatator al creanței - Proceduri care nu se desfășoară în contradictoriu - Articolul 18 TFUE - Discriminare inversă - Absența unei legături cu dreptul Uniunii - Necompetență vădită a Curții)
      (2019/C 280/15)
      Limba de procedură: croata

         Instanța de trimitere

      Općinski sud u Novom Zagrebu

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Hrvatska radiotelevizija

         Pârât: TY

         Dispozitivul

      Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de Općinski sud u Novom Zagrebu (Tribunalul Municipal din Novi Zagreb, Croația).

         (1)  JO C 4, 7.1.2019.


title: Cauza C-364/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Galați (România) la data de 7 mai 2019 — XU și alții/SC Credit Europe Ipotecar IFN SA și Credit Europe Bank

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Galați (România) la data de 7 mai 2019 — XU și alții/SC Credit Europe Ipotecar IFN SA și Credit Europe Bank
      (Cauza C-364/19)
      (2019/C 288/25)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Tribunalul Galați

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamanți-apelanți: XU, YV, ZW, AU, BZ, CA, DB, EC

         Pârâte-apelante: SC Credit Europe Ipotecar IFN SA și Credit Europe Bank NV

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE (1), astfel cum au fost analizate prin cauza C-186/16, Andriciuc și alții, trebuie interpretate în sensul că instanța națională este obligată, în cazul unei clauze de risc valutar care reia o dispoziție națională, să analizeze cu prioritate incidența interdicției prevăzute la articolul 1 alineatul (2) din directivă sau să analizeze respectarea de către profesionist a obligației de informare care intră în obiectul de reglementare al articolului 4 alineatul (2) din directivă, fără o analiză prealabilă a dispozițiilor articolului 1 alineatul (2) din directivă?

                  2)

                  Articolul 1 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE trebuie interpretate în sensul că, în situația nerespectării obligației de informare a consumatorului, prealabilă încheierii contractului de credit, profesionistul se poate prevala de dispozițiile articolului 1 alineatul (2) din directivă, astfel încât clauza contractuală de risc valutar care reia o dispoziție legală națională să fie exclusă de la analiza caracterului abuziv?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului, din 5 aprilie 1993, privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-365/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Schwerin (Germania) la 8 mai 2019 — FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Schwerin (Germania) la 8 mai 2019 — FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg
      (Cauza C-365/19)
      (2019/C 288/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Schwerin

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: FD

         Pârâtă: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

         Întrebările preliminare

      Articolul 30 alineatul (6) din Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 (1) — eventual coroborat cu articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul Delegat (UE) nr. 639/2014 (2) — conferă un drept de alocare a drepturilor la plată pentru anul de cerere 2016, în favoarea unui tânăr fermier, chiar dacă acestuia i-au fost deja alocate anterior, în temeiul articolului 24 din Regulamentul (UE) nr. 1307/2013, pe baza plafonului național 2015, drepturi la plată nerambursabile în conformitate cu suprafețele deținute de el în acea perioadă?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin în cadrul politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 637/2008 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului (JO 2013, L 347, p. 608).

         (2)  Regulamentul delegat (UE) nr. 639/2014 al Comisiei din 11 martie 2014 de completare a Regulamentului (UE) nr. 1307/2013 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin în cadrul politicii agricole comune și de modificare a anexei X la regulamentul menționat (JO 2014, L 181, p. 1).


title: Cauza C-374/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 mai 2019 — HF/Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 mai 2019 — HF/Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler
      (Cauza C-374/19)
      (2019/C 288/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: HF

         Intimat: Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

         Întrebarea preliminară

      O persoană impozabilă care produce un bun de capital în scopul unei utilizări impozabile cu drept de deducere a TVA-ului (în speță, construirea unei clădiri pentru exploatarea unei cafenele) trebuie să efectueze o ajustare a deducerii în conformitate cu articolul 185 alineatul (1) și cu articolul 187 din Directiva 2006/112/CE (1), în cazul în care aceasta sistează activitatea care dă dreptul la deducere (în speță, exploatarea cafenelei), iar bunul de capital rămâne ulterior neutilizat în conformitate cu utilizarea impozabilă anterioară?

         (1)  Directiva Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-380/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 15 mai 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 15 mai 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG
      (Cauza C-380/19)
      (2019/C 288/28)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Pârâtă: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Obligația de informare prevăzută la articolul 13 alineatul (2) din Directiva 2013/11/EU (1), în sensul includerii informațiilor prevăzute la articolul 13 alineatul (1) în termenii și condițiile generale ale contractelor de vânzare sau de prestare de servicii, există chiar și atunci când comerciantul menține disponibile pe site-ul său, prin intermediul căruia nu sunt încheiate contracte, condițiile generale pentru ca acestea să poată fi descărcate?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: În acest caz, comerciantul își îndeplinește obligația de a include aceste informații în termenii și condițiile generale ale contractelor sale chiar și atunci când informațiile nu sunt incluse în fișierul disponibil pe site pentru a fi descărcat, ci sunt puse la dispoziție într-un alt loc de pe site-ul comerciantului?

                  3.

                  Comerciantul își îndeplinește obligația de a include aceste informații în termenii și condițiile generale ale contractelor sale chiar și atunci când transmite consumatorului, pe lângă un document cuprinzând condițiile sale generale, un document separat cuprinzând o listă a prețurilor și serviciilor care conține informațiile prevăzute la articolul 13 alineatul (1) din directivă?

         (1)  Directiva 2013/11/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2013 privind soluționarea alternativă a litigiilor în materie de consum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2009/22/CE (JO 2013, L 165, p. 63).


title: Cauza C-381/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 15 mai 2019 — SC Banca E S.A./G.D.

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 15 mai 2019 — SC Banca E S.A./G.D.
      (Cauza C-381/19)
      (2019/C 288/29)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Cluj

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: SC Banca E S.A.

         Pârât: G.D.

         Întrebarea preliminară

      În contextul supremației dreptului Uniunii, principiile securității raporturilor juridice și efectivității trebuie interpretate în sensul că se opun ca, într-un litigiu din domeniul protecției drepturilor consumatorilor, regulile procedurale să fie modificate ulterior sesizării instanței de către consumator, printr-o decizie obligatorie a Curții Constituționale, pusă în aplicare printr-o lege de modificare a Codului de procedură civilă, prin introducerea unei noi căi de atac, care poate fi utilizată de către profesionist, cu consecința prelungirii duratei procesului și a creșterii costurilor pentru finalizarea acestuia?


title: Cauza C-397/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul București (România) la data de 22 mai 2019 — AX/Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul București (România) la data de 22 mai 2019 — AX/Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice
      (Cauza C-397/19)
      (2019/C 288/30)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Tribunalul București

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: AX

         Pârât: Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Mecanismul de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006 (1), trebuie considerat un act adoptat de o instituție a Uniunii Europene, în sensul articolului 267 TFUE, care poate fi supus interpretării Curții de Justiție a Uniunii Europene?

                  2)

                  Mecanismul de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006, face parte integrantă, se interpretează și se aplică prin raportare la prevederile Tratatului privind aderarea Republicii Bulgaria si a României la Uniunea Europeană, semnat de România la Luxemburg la 25 aprilie 2005? Cerințele formulate în rapoartele întocmite în cadrul acestui Mecanism au caracter obligatoriu pentru Statul român și, dacă răspunsul este pozitiv la această întrebare, instanța națională însărcinată cu aplicarea, în cadrul competenței sale, a dispozițiilor dreptului Uniunii Europene are obligația de a asigura aplicarea acestor norme, dacă este necesar refuzând, din oficiu, aplicarea dispozițiilor din legislația națională contrare cerințelor formulate în rapoartele întocmite în aplicarea acestui Mecanism?

                  3)

                  Articolul 2 corelat cu articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană trebuie interpretate în sensul că în cadrul obligației statului membru de a respecta principiile statului de drept se înscrie și necesitatea ca România să respecte cerințele impuse prin rapoartele din cadrul Mecanismului de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006?

                  4)

                  Articolul 2 corelat cu articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană, în special necesitatea respectării valorilor statului de drept, se opun unei legislații naționale, cum este dispoziția articolului 96 alineatul (3) litera a) din Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor, prin care este definită în mod lapidar și abstract eroarea judiciară ca fiind efectuarea de acte procesuale cu încălcarea evidentă a dispozițiilor legale de drept material și procesual, fără circumstanțierea naturii dispozițiilor legale încălcate, a aplicării rationae materie și rationae temporis a acestor dispoziții în proces, a modalității, termenului și procedurii de constatare a încălcării normelor legale, a organului competent să constate încălcarea acestor dispoziții legale, creându-se posibilitatea exercitării, în mod indirect, a unor presiuni asupra magistraților?

                  5)

                  Articolul 2 corelat cu articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană, în special necesitatea respectării valorilor statului de drept, se opun unei legislații naționale, cum este dispoziția articolului 96 alineatul (3) litera b) din Legea 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor, prin care este definită eroarea judiciară ca fiind pronunțarea unei hotărâri judecătorești definitive în mod evident contrară legii sau situației de fapt care rezultă din probele administrate în cauză, fără statuarea procedurii de constatare a contrarietății și fără definirea in concreto a înțelesului acestei contrarietății a hotărârii judecătorești față [de] dispozițiile legale aplicabile și față de starea de fapt, creându-se posibilitatea blocării operei de interpretare a legii și a probatoriului de către magistrat (judecător și procuror)?

                  6)

                  Articolul 2 corelat cu articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană, în special necesitatea respectării valorilor statului de drept, se opun unei legislații naționale, cum este dispoziția articolului 96 alineatul (3) din Legea 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor, prin care răspunderea civilă patrimonială a magistratului (judecător sau procuror) este angajată față de stat, exclusiv în baza propriei aprecieri a statului și, eventual, în temeiul raportului consultativ al Inspecției, privind intenția sau grava neglijență a magistratului cu privire la comiterea erorii materiale, fără ca magistratul să aibă posibilitatea de a și exercita în mod plenar dreptul la apărare, creându-se posibilitatea declanșării și finalizării, în mod arbitrar, a răspunderii materiale a magistratului către stat?

                  7)

                  Articolul 2 din Tratatul privind Uniunea Europeană, în special necesitatea respectării valorilor statului de drept, se opun unei legislații naționale, cum sunt dispozițiile articolului 539 alineatul (2) teza finală coroborate cu articolul 541 alineatul (2) și alineatul (3) din Codul de procedură penală, prin care se deschide, sine die și în mod implicit, inculpatului o cale de atac extraordinară, sui generis, împotriva unei hotărâri judecătorești definitive privind legalitatea măsurii arestării preventive, în situația achitării pe fond a inculpatului, cale de atac ce se judecă exclusiv în fața instanței civile, în situația în care caracterul nelegal al arestării preventive nu a fost constatat prin hotărârea instanței penale, încălcându-se principiul previzibilității și accesibilității normei legale, cel al specializării judecătorului și cel al securității raporturilor juridice?

         (1)  Decizia Comisiei din 13 decembrie 2006 de stabilire a unui mecanism de cooperare și de verificare a progresului realizat de România în vederea atingerii anumitor obiective de referință specifice în domeniul reformei sistemului judiciar și al luptei împotriva corupției (JO 2006, L 354, p. 56, Ediție specială 11/vol. 51, p. 55).


title: Cauza C-398/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Kammergericht Berlin (Germania) la 23 mai 2019 — BY

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Kammergericht Berlin (Germania) la 23 mai 2019 — BY
      (Cauza C-398/19)
      (2019/C 288/31)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Kammergericht Berlin

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: BY

         Cealaltă parte: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiile din Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 6 septembrie 2016 în cauza Petruhhin (C-182/15) (1) cu privire la aplicarea articolelor 18 și 21 TFUE se aplică în cazul cererii formulate de un stat terț privind extrădarea unui cetățean al Uniunii și în cazul în care persoana urmărită și-a transferat centrul intereselor în statul membru solicitat la o dată la care acesta nu era încă cetățean al Uniunii?

                  2)

                  În temeiul Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene din 6 septembrie 2016 pronunțată în cauza Petruhhin (C-182/15), statul membru de origine, informat prin intermediul cererii de extrădare, este obligat să solicite statului terț solicitant să îi transmită dosarul cauzei pentru a examina preluarea urmăririi penale?

                  3)

                  Statul membru căruia i se solicită de către un stat terț extrădarea unui cetățean al Uniunii este obligat, în temeiul Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene din 6 septembrie 2016 în cauza Petruhhin (C-182/15), să refuze extrădarea și să preia el însuși urmărirea penală, dacă dreptul său național îi permite acest lucru?

         (1)  EU:C:2016:630.


title: Cauza C-405/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Cassatie (Belgia) la 24 mai 2019 — Vos Aannemingen BVBA/Belgische Staat

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Cassatie (Belgia) la 24 mai 2019 — Vos Aannemingen BVBA/Belgische Staat
      (Cauza C-405/19)
      (2019/C 288/32)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van Cassatie

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Vos Aannemingen BVBA

         Intimat: Belgische Staat

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 17 din Directiva 77/388/CEE (1) trebuie interpretat în sensul că împrejurarea că de o cheltuială beneficiază și un terț (așa cum este cazul atunci când, la vânzarea unor apartamente, un promotor suportă costuri de publicitate, administrative și comisioane ale agenților imobiliari de care beneficiază și proprietarii terenurilor) nu se opune ca TVA-ul aferent acestor costuri să poată fi dedus integral, cu condiția de a se stabili că există o legătură directă și imediată între cheltuială și activitatea economică a persoanei impozabile și că avantajul terțului este accesoriu în raport cu nevoile întreprinderii persoanei impozabile?

                  2)

                  Acest principiu se aplică și în cazul în care nu este vorba despre costuri generale, ci despre costuri care pot fi atribuite unor operațiuni în aval clar determinate, supuse sau nu plății TVA-ului, precum vânzarea apartamentelor, pe de o parte, și a terenului, pe de altă parte, în cazul de față?

                  3)

                  Împrejurarea că persoana impozabilă are posibilitatea/dreptul de a transfera parțial cheltuiala către terțul care beneficiază de ea, însă nu face acest lucru, afectează chestiunea deductibilității TVA-ului pentru aceste costuri?

         (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO 1977, L 145, p. 1).


title: Cauza T-469/19: Acțiune introdusă la 8 iulie 2019 — Barzanti/Parlamentul

text:
               2.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/80

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2019 — Barzanti/Parlamentul
      (Cauza T-469/19)
      (2019/C 295/105)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Roberto Barzanti (Siena, Italia) (reprezentant: M. Merola, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea ca inexistent sau anularea integrală a actului care l-a informat pe reclamant sub forma comunicării Parlamentului European atacate, prin care se determină din nou drepturile de pensie legate de încetarea activității și prin care se dispune recuperarea cuantumului plătit pe baza calculării anterioare a pensiei;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la restituirea tuturor sumelor reținute în mod necuvenit, majorate cu dobânzi la rata legală începând de la data reținerii la sursă practicate și obligarea Parlamentului European la executarea hotărârii care va fi pronunțată și la luarea oricăror inițiative, acte sau măsuri necesare pentru garantarea reconstituirii imediate și integrale a amplorii inițiale a prestației de pensie;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în cauza T-389/19, Coppo Gavazzi/Parlamentul.


title: Cauza T-179/16 RENV: Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2019 — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER SMOKY) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MASTER SMOKY — Marca națională figurativă anterioară MASTERS COLORS PARIS — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               9.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/36

      Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2019 — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER SMOKY)
      (Cauza T-179/16 RENV) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MASTER SMOKY - Marca națională figurativă anterioară MASTERS COLORS PARIS - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2019/C 305/43)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: L’Oréal (Paris, Franța) (reprezentanți: T. de Haan și P. Péters, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Guinot (Paris, Franța) (reprezentant: A. Sion, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 23 februarie 2016 (cauza R 2905/2014-5) privind o procedură de opoziție între Guinot și L’Oréal

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă L’Oréal la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 222, 20.6.2016.


title: Cauza T-522/19: Acțiune introdusă la 23 iulie 2019 — Aldi/EUIPO (BBQ BARBECUE SEASON)

text:
               9.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/68

      Acțiune introdusă la 23 iulie 2019 — Aldi/EUIPO (BBQ BARBECUE SEASON)
      (Cauza T-522/19)
      (2019/C 305/78)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Germania) (reprezentanți: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen și M. Minkner, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „BBQ BARBECUE SEASON” în culorile negru, gri, alb, portocaliu, portocaliu deschis și portocaliu închis — cererea de înregistrare nr. 17 879 203

         Decizia atacată: decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 17 mai 2019 în cauza R 1359/2018-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-338/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italia) la 25 aprilie 2019 — Telecom Italia SpA/Regione Sardegna

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italia) la 25 aprilie 2019 — Telecom Italia SpA/Regione Sardegna
      (Cauza C-338/19)
      (2019/C 312/02)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Telecom Italia SpA

         Pârâtă: Regione Sardegna

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 16 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 din 22 martie 1999 (1), aplicabil ratione temporis, care prevede că, „[f]ără a aduce atingere articolului 23, în caz de utilizare abuzivă a unui ajutor, Comisia poate deschide procedura oficială de investigare în temeiul articolului 4 alineatul (4). Articolele 6, 7, 9 și 10, articolul 11 alineatul (1), articolele 12, 13, 14 și 15 se aplică mutatis mutandis”, trebuie interpretat în sensul că este necesar ca o decizie prealabilă de recuperare să fie adoptată de Comisia Europeană și în caz de utilizare abuzivă a unui ajutor (fără a aduce atingere posibilității Comisiei de a sesiza direct Curtea de Justiție a Uniunii Europene în temeiul articolului 23 din Regulamentul nr. 659/1999)?
                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea precedentă, articolul 16 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 din 22 martie 1999 trebuie declarat nevalid ca urmare a încălcării articolului 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene [ex-articolul 88 alineatul (2) TCE]?

                  2)

                  Alineatele (1) și (2) ale articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 [de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999] (2), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 271/2008 al Comisiei din 30 ianuarie 2008 (3), trebuie interpretate în sensul că rata dobânzii prevăzută la aceste alineate pentru restituirea ajutoarelor de stat incompatibile și ilegale se aplică și în cazul recuperării unor ajutoare de stat aprobate printr-o decizie condiționată și utilizate în mod abuziv, ca urmare a survenirii condiției prevăzute?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO 1999, L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (GU 2004, L 140, pag. 1, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 42).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 271/2008 al Comisiei din 30 ianuarie 2008 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO 2008, L 82, p. 1).


title: Cauza C-368/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 6 mai 2019 — Telecom Italia SpA și alții/Roma Capitale și alții

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 6 mai 2019 — Telecom Italia SpA și alții/Roma Capitale și alții
      (Cauza C-368/19)
      (2019/C 312/03)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelante: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl

         Intimate: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

         Întrebarea preliminară

      Dreptul Uniunii Europene se opune unei reglementări naționale (precum cea de la articolul 8 alineatul 6 din Legea nr. 36 din 22 februarie 2001) interpretate și aplicate în sensul că permite diferitor administrații locale să stabilească criterii de amplasare a echipamentelor de telefonie mobilă, exprimate inclusiv sub forma unor interdicții, cum ar fi interdicția de a instala antene în anumite zone sau la o anumită distanță de clădiri dintr-o categorie dată?


title: Cauza C-369/19 P: Recurs introdus la 8 mai 2019 de José Ramón Herrero Torres împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 8 martie 2019 în cauza T 326/18, Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/3

      Recurs introdus la 8 mai 2019 de José Ramón Herrero Torres împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 8 martie 2019 în cauza T 326/18, Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)
      (Cauza C-369/19 P)
      (2019/C 312/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurent: José-Ramón Herrero Torres (reprezentant: J. Donoso Romero, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală și DZ Licores S.L.U.
      Prin Ordonanța din 15 iulie 2019, Curtea (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a respins recursul ca inadmisibil și l a obligat pe José-Ramón Herrero Torres la plata propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-377/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 mai 2019 — Benedetti Pietro e Angelo S.S. și alții/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 mai 2019 — Benedetti Pietro e Angelo S.S. și alții/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
      (Cauza C-377/19)
      (2019/C 312/05)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: Benedetti Pietro e Angelo S.S., Capparotto Giampaolo e Lorenzino S.S., Gonzo Dino S.S., Soc. Agr. Semplice F.Lli Isolan, Mantovani Giuseppe e Giorgio S.S., Azienda Agricola Padovani Luigi, Az. Agr. La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. S.S., Azienda Agricola Mastrotto Giuseppe

         Intimată: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

         Întrebarea preliminară

      Într-o situație precum cea descrisă, articolul 16 din Regulamentul (CE) nr. 595/2004 (1) se opune unei dispoziții naționale cum este cea de la articolul 9 din Decretul-lege nr. 49/2003 coroborat cu articolul 2 alineatul 3 din Decretul-lege nr. 157 din 24 iunie 2004, care a prevăzut plata lunară corespunzătoare din partea cumpărătorului drept criteriu pentru identificarea categoriei prioritare căreia i se restituie prelevarea imputată în mod nejustificat?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 595/2004 al Comisiei din 30 martie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO 2004, L 94, p. 22, Ediție specială, 03/vol. 55, p. 17).


title: Cauza C-399/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 22 mai 2019 — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni/BT Italia SpA și alții

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 22 mai 2019 — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni/BT Italia SpA și alții
      (Cauza C-399/19)
      (2019/C 312/06)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         Intimate: BT Italia SpA, Basictel SpA, BT Enia Telecomunicazioni SpA, Telecom Italia SpA, PosteMobile SpA, Vodafone Italia SpA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2002/20/CE (1) se opune unei dispoziții naționale care pune în sarcina entităților autorizate în conformitate cu această directivă costurile administrative suportate de autoritatea națională de reglementare pentru organizarea și exercitarea tuturor funcțiilor, inclusiv a celor de reglementare, de supraveghere, de soluționare a litigiilor și de sancționare, atribuite autorității naționale de reglementare de cadrul european al comunicațiilor electronice (prevăzut de Directivele 2002/19/CE (2), 2002/20/CE, 2002/21/CE (3) și 2002/22/CE (4)) sau activitățile indicate la articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2002/20/CE se limitează la activitatea de „reglementare ex ante” desfășurată de autoritatea națională de reglementare?

                  2)

                  Articolul 12 alineatul (2) din Directiva 2002/20/CE trebuie interpretat în sensul că raportul anual al costurilor administrative ale autorității naționale de reglementare și al taxelor percepute: a) poate fi publicat după închiderea exercițiului financiar anual în care au fost percepute taxele administrative, în conformitate cu legile naționale de contabilitate publică și că b) permite autorității naționale de reglementare să efectueze „ajustările necesare” și în ceea ce privește exerciții financiare care nu sunt imediat apropiate?

         (1)  Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO 2002, L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183)

         (2)  Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (JO 2002, L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169)

         (3)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO 2002, L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195)

         (4)  Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) (JO 2002, L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213)


title: Cauza C-447/19 P: Recurs introdus la 11 iunie 2019 de SA Close, Cegelec împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 9 aprilie 2019 în cauza T-259/15, Close și Cegelec/Parlamentul

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/5

      Recurs introdus la 11 iunie 2019 de SA Close, Cegelec împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 9 aprilie 2019 în cauza T-259/15, Close și Cegelec/Parlamentul
      (Cauza C-447/19 P)
      (2019/C 312/07)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurente: SA Close, Cegelec (reprezentanți: J.-L. Teheux, J.-M. Rikkers, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  în consecință, admiterea concluziilor formulate de recurente în primă instanță și prin urmare, anularea deciziei adoptate la 19 martie 2015 de Parlament de atribuire a contractului de achiziții publice de lucrări privind „proiectul de extindere și de modernizare a clădirii Konrad Adenauer din Luxemburg” lotul 73 (centrala electrică), referința INLO-D-UPIL-T-14-A04, Asociației temporare ENERGIE-KAD (alcătuită din societățile MERSCH și SCHMITZ PRODUCTION SARL și ENERGOLUX SA) și corelativ de a nu fi ales oferta depusă de recurente;

                  —

                  obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Potrivit recurentelor, Tribunalul nu a respectat obligația de motivare în sensul articolului 296 TFUE, al articolului 113 alineatul (2) din Regulamentul financiar și al articolului 161 alineatele (2) și (3) din Normele de aplicare a Regulamentului financiar.
      De asemenea, Tribunalul ar fi denaturat sensul celui de al doilea motiv invocat în primă instanță, ar fi atribuit un conținut inexact noțiunii de eroare vădită de apreciere, principiului bunei administrări și obligațiilor ce reprezintă corolarul acestora și ar fi săvârșit o eroare de analiză care a condus la o denaturare a faptelor și a elementelor de probă.
      În sfârșit, recurentele susțin că hotărârea atacată nu este motivată într-o măsură suficientă, întrucât nu conține anumite argumente pe care ele le-au invocat.


title: Cauza C-457/19 P: Recurs introdus la 14 iunie 2019 de Amador Rodriguez Prieto împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 4 aprilie 2019 în cauza T-61/18, Rodriguez Prieto/Comisia

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/6

      Recurs introdus la 14 iunie 2019 de Amador Rodriguez Prieto împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 4 aprilie 2019 în cauza T-61/18, Rodriguez Prieto/Comisia
      (Cauza C-457/19 P)
      (2019/C 312/08)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Amador Rodriguez Prieto (reprezentanți: S. Orlandi, T. Martin, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 4 aprilie 2019 în cauza T-61/18 în măsura în care respinge cererea de reparare a prejudiciului moral suferit de recurent;

                  —

                  obligarea Comisiei la repararea prejudiciului moral suferit de recurent prin plata unei indemnizații stabilite în mod forfetar la 100 000 de euro;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurentul susține că hotărârea atacată este viciată de o eroare de drept în ceea ce privește caracterul culpabil al conduitei Comisiei față de acesta în cursul procedurii penale, în special având în vedere statutul său de avertizor aflat la originea „cauzei Eurostat”.


title: Cauza C-510/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van beroep te Brussel (Belgia) la 4 iulie 2019 — Openbaar Ministerie, YU, ZV/AZ

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van beroep te Brussel (Belgia) la 4 iulie 2019 — Openbaar Ministerie, YU, ZV/AZ
      (Cauza C-510/19)
      (2019/C 312/09)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van beroep te Brussel

         Părțile din procedura principală

         Apelante: Openbaar Ministerie, YU, ZV

         Intimat: AZ

         Întrebările preliminare

                  1.

                              1.

                              Noțiunea „autoritate judiciară” în sensul articolului 6 alineatul (2) din Decizia-cadru (1) reprezintă o noțiune autonomă de drept al Uniunii?

                              2.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.1., care sunt criteriile pe baza cărora se poate stabili dacă o autoritate a statului membru de executare reprezintă o astfel de autoritate judiciară, iar mandatul european de arestare executat de aceasta reprezintă, prin urmare, o astfel de decizie judiciară?

                              3.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.1., ministerul public neerlandez, mai precis, officier van justitie (procurorul) intră sub incidența noțiunii de „autoritate judiciară” în sensul articolului 6 alineatul (2) din Decizia-cadru și, prin urmare, mandatul european de arestare executat de această autoritate reprezintă o decizie judiciară?

                              4.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.3., este permis ca predarea inițială să fie apreciată de o autoritate judiciară, mai precis, Overleveringskamer te Amsterdam (camera competentă în materie de predări a Tribunalului de Primă Instanță din Amsterdam, Țările de Jos) în conformitate cu articolul 15 din Decizia-cadru, care garantează, printre altele, dreptul justițiabilului de a fi ascultat și dreptul de acces la justiție, în timp ce predarea complementară este încredințată unei alte autorități în conformitate cu articolul 27 din Decizia-cadru, și anume officier van justitie (procurorul), care nu garantează dreptul justițiabilului de a fi ascultat sau dreptul de acces la justiție, astfel încât, fără un motiv întemeiat, se produce o incoerență evidentă în Decizia-cadru?

                              5.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările 1.3. și 1.4., articolele 14, 19 și 27 din Decizia-cadru trebuie interpretate în sensul că un minister public care acționează în calitate de autoritate judiciară de executare, trebuie să garanteze, în special, dreptul de a fi ascultat și dreptul de acces la justiție ale justițiabilului, înainte de a putea consimți la urmărirea penală, condamnarea sau menținerea în detenție a unei persoane în scopul executării unei pedepse sau a unei măsuri de siguranță privative de libertate pentru o infracțiune pe care aceasta a săvârșit-o înainte de a fi predată în temeiul unui mandat european de arestare și care nu este infracțiunea pentru care este cerută predarea?

                  2.

                  Officier van justitie (procurorul) de la openbaar ministerie van het arrondissementsparket Amsterdam (ministerul public al Parchetului Regional din Amsterdam) care acționează în aplicarea articolului 14 din Wet van 29 april 2004 tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie neerlandeză (Legea din 29 aprilie 2004 privind transpunerea Deciziei-cadru a Consiliului Uniunii Europene privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre ale Uniunii Europene) (Overleveringswet) reprezintă autoritatea judiciară de executare în sensul articolului 6 alineatul (2) din Decizia cadru care a predat persoana căutată și care își poate da consimțământul în sensul articolului 27 alineatul (3) litera (g) și alineatul (4) din Decizia-cadru?

         (1)  Decizia-cadru a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO 2002, L 190, p. 1, Ediíe specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza C-572/19 P: Recurs introdus la 26 iulie 2019 de European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 22 mai 2019 în cauza T-604/15, Ertico — ITS Europe/Comisia

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/9

      Recurs introdus la 26 iulie 2019 de European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 22 mai 2019 în cauza T-604/15, Ertico — ITS Europe/Comisia
      (Cauza C-572/19 P)
      (2019/C 312/11)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) (reprezentanți: M. Wellinger și K. T'Syen, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 22 mai 2019 în cauza T-604/15;

                  —

                  anularea deciziei atacate (1) și confirmarea statutului de IMM (microîntreprindere ori întreprindere mică sau mijlocie) al recurentei; și

                  —

                  obligarea Comisiei la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate în această procedură, inclusiv în procedura în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive.

                  1)

                  Hotărârea atacată este viciată de o eroare de drept în măsura în care prin aceasta se constată că (i) secțiunile 1.2.6 și 1.2.7 din anexa la Decizia 2012/838/UE (2) a Comisiei din 18 decembrie 2012 privind adoptarea normelor care asigură verificarea coerentă a existenței și a statutului juridic, precum și a capacității operaționale și financiare a participanților la acțiunile indirecte susținute prin granturi în temeiul celui de Al șaptelea program-cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative și în temeiul celui de Al șaptelea program-cadru al Comunității Europene a Energiei Atomice pentru activități de cercetare și formare în domeniul nuclear și (ii) articolul 22 din Regulamentul (CE) nr. 58/2003 (3) al Consiliului din 19 decembrie 2002 de stabilire a statutului agențiilor executive cărora urmează să li se încredințeze anumite sarcini în gestionarea programelor comunitare vizează căi de atac diferite.

                  2)

                  Hotărârea atacată aplică în mod greșit și încalcă Recomandarea privind IMM-urile (4) și încalcă principiile fundamentale legale al securității juridice și protecției încrederii legitime (și, prin urmare, este viciată de o eroare de drept) în măsura în care prin aceasta se constată că este permis în mod legal să se refuze recurentei statutul de IMM în temeiul „obiectivului și spiritului” Recomandării privind IMM-urile în pofida faptului că recurenta îndeplinește în mod formal criteriile Recomandării privind IMM-urile (ceea ce nu este contrazis de hotărârea atacată).

                  3)

                  Hotărârea atacată este viciată de o eroare vădită apreciere și nevalidă pe fond, în măsura în care prin aceasta se constată că recurenta „nu se confrunta cu dezavantajele pe care IMM-urile le suportă în mod obișnuit” (și că, prin urmare, recurenta nu ar fi o IMM potrivit „obiectivului și spiritului” Recomandării privind IMM-urile).

         (1)  Decizia din 18 august 2015 a Comitetului de validare al Comisiei Europene.

         (2)  JO 2012, L 359, p. 45.

         (3)  JO 2003, L 11, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 8, p. 256.

         (4)  Recomandarea Comisiei din 6 mai 2003 privind definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii (JO 2003, L 124, p. 36).


title: Cauza T-40/16: Acțiune introdusă la 29 iulie 2019 — MU/Parlamentul

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/11

      Acțiune introdusă la 29 iulie 2019 — MU/Parlamentul
      (Cauza T-40/16)
      (2019/C 312/12)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: MU (reprezentant: A. Bruno, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  considerarea și declararea ca nelegală a deciziei Parlamentului European din 11 decembrie 2015 de refuz al plății cuantumului suplimentar pentru stagiarii cu handicap menționat la articolul 24 alineatul (9) din Normele interne privind stagiile și vizitele de studiu la Secretariatul General al Parlamentului European;

                  —

                  în consecință, declararea faptului că reclamantul are dreptul la acordarea suplimentului prevăzut la articolul 29 alineatul (9) din Normele interne privind stagiile la Parlamentul European, întrucât reclamantul are un handicap de 70 %;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata către reclamant a suplimentului prevăzut de dispozițiile aplicabile majorat cu dobânzi și cu reevaluarea monetară începând de la data formulării cererii administrative și până la plata efectivă și obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă:

                  1.

                  Faptul că recunoașterea dreptului la plata unui supliment pentru persoanele invalide prevăzut la articolul 24 alineatul (9) din Normele interne privind stagiile și vizitele de studiu la Secretariatul General al Parlamentului European nu intră în marja de apreciere a Parlamentului;

                  2.

                  Faptul că procentul de handicap este validat sau stabilit de medicul consultant al Parlamentului European în măsura în care se întemeiază pe un certificat național sau pe un aviz detaliat al medicului stagiarului prin referire la o „grilă europeană de evaluare pentru atacuri în scop medical asupra integrității fizice și mentale”.

                  3.

                  Faptul că Parlamentul European, chiar presupunând că dispune de o marjă de apreciere în speță, a depășit-o fără motiv. Trebuie precizat în această privință că dispozițiile în cauză stabilesc o distincție între cazul în care handicapul se bazează pe un certificat al autorității naționale, precum în speță, caz în care este validat de medicul Parlamentului European, și cazul diferit, în care handicapul se bazează pe un raport al medicului stagiarului. În acest din urmă caz, și doar în acest caz, procentul de invaliditate este stabilit de medicul Parlamentului European.


title: Cauza T-457/19: Acțiune introdusă la 4 iulie 2019 — Synthomer/Comisia

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/13

      Acțiune introdusă la 4 iulie 2019 — Synthomer/Comisia
      (Cauza T-457/19)
      (2019/C 312/14)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Synthomer plc (Harlow, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Lesar, Solicitor, și K. Beal, QC)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei C(2019) 2526 final a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit în privința CFC Group Financing Exemption [exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor în privința societăților străine controlate];

                  —

                  obligarea pârâtei la plate cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe aplicarea eronată de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere în selectarea cadrului de referință pentru analiza regimului fiscal. Comisia ar fi trebuit să ia drept cadru de referință regimul Regatului Unit de impozitare a societăților, și nu doar regimul societăților străine controlate (SSC)

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau a unei erori vădite de apreciere prin adoptarea unei abordări eronate pentru analiza regimului SSC. În considerentele (124)-(126) ale deciziei atacate Comisia a tratat în mod eronat dispozițiile capitolului 9 din partea 9A din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] ca o formă de derogare de la o taxă generală prevăzută în capitolul 5 din legea menționată

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a constatat, în considerentele (127)-(151) ale deciziei atacate, că era respectat criteriul selectivității în măsura în care întreprinderi aflate în situații de fapt și de drept comparabile erau tratate diferit

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că scutirea „integrală” prevăzută în secțiunea 371IB din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] este justificată prin natura și structura globală a sistemului fiscal

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că scutirea de 75 % prevăzută în secțiunea 371ID din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] este justificată prin natura și structura globală a sistemului fiscal

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori evidente de apreciere în ceea ce privește scutirea de 75 % și aspectul ratei fixe

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei nu respectă principiul general de drept al Uniunii al nediscriminării sau al egalității

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea prin analogie sau prin invocarea în mod nejustificat a dispozițiilor Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1), care nu era aplicabilă ratione temporis

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât a constatat în considerentul (176) al deciziei atacate că există o categorie de beneficiari (care include reclamanta) și că reclamanta a obținut un ajutor care trebuia să fie recuperat în temeiul articolului 2 alineatul (1) din decizia atacată

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1)


title: Cauza T-470/19: Acțiune introdusă la 4 iulie 2019 — Essentra și alții/Comisia

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/15

      Acțiune introdusă la 4 iulie 2019 — Essentra și alții/Comisia
      (Cauza T-470/19)
      (2019/C 312/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Essentra plc (Milton Keynes, Regatul Unit), ESNT Holdings (No.2) Ltd (Milton Keynes) și Essentra Finance Ltd (Milton Keynes) (reprezentanți: J. Lesar, Solicitor, și K. Beal, QC)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei C(2019) 2526 final a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit în privința CFC Group Financing Exemption [exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor în privința societăților străine controlate];

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă zece motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe aplicarea eronată de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere în selectarea cadrului de referință pentru analiza regimului fiscal. Comisia ar fi trebuit să ia drept cadru de referință regimul Regatului Unit de impozitare a societăților, și nu doar regimul societăților străine controlate (SSC)

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau a unei erori vădite de apreciere prin adoptarea unei abordări eronate în analiza regimului SSC. În considerentele (124)-(126) ale deciziei atacate Comisia a tratat în mod eronat dispozițiile capitolului 9 din partea 9A din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] ca o formă de derogare de la o taxă generală prevăzută în capitolul 5 din legea menționată

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a constatat, în considerentele (127)-(151) ale deciziei atacate, că era respectat criteriul selectivității în măsura în care întreprinderi aflate în situații de fapt și de drept comparabile erau tratate diferit

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că scutirea de 75 % prevăzută în secțiunea 371ID din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] este justificată prin natura și structura globală a sistemului fiscal

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că excepția „interesului combinat” prevăzută în secțiunea 371IE din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] este justificată prin natura și structura globală a sistemului fiscal

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că impozitarea unei sarcini fiscale a SSC care îndeplinește condițiile de scutire prevăzute în capitolul 9 din partea 9A din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] în calitate de clasă ar încălca libertatea de stabilire a reclamantelor, contrar articolului 49 TFUE

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori evidente de apreciere în ceea ce privește scutirea de 75 % și aspectul ratei fixe

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei nu respectă principiul general de drept al Uniunii al nediscriminării sau al egalității

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea prin analogie sau prin invocarea în mod nejustificat a dispozițiilor Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1), care nu era aplicabilă ratione temporis

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât a constatat în considerentul (176) al deciziei atacate că există o categorie de beneficiari (care include reclamantele) și că reclamantele au obținut un ajutor care trebuia să fie recuperat în temeiul articolului 2 alineatul (1) din decizia atacată

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1)


title: Cauza T-471/19: Acțiune introdusă la 4 iulie 2019 — Eland Oil & Gas/Comisia

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/16

      Acțiune introdusă la 4 iulie 2019 — Eland Oil & Gas/Comisia
      (Cauza T-471/19)
      (2019/C 312/16)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Eland Oil & Gas plc (Aberdeen, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Lesar, Solicitor, și K. Beal, QC)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei C(2019) 2526 final a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit în privința CFC Group Financing Exemption [exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor în privința societăților străine controlate];

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă zece motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe aplicarea eronată de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere în selectarea cadrului de referință pentru analiza regimului fiscal. Comisia ar fi trebuit să ia drept cadru de referință regimul Regatului Unit de impozitare a societăților, și nu doar regimul societăților străine controlate (SSC)

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau a unei erori vădite de apreciere prin adoptarea unei abordări eronate în analiza regimului SSC. În considerentele (124)-(126) ale deciziei atacate Comisia a tratat în mod eronat dispozițiile capitolului 9 din partea 9A din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] ca o formă de derogare de la o taxă generală prevăzută în capitolul 5 din legea menționată

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a constatat, în considerentele (127)-(151) ale deciziei atacate, că era respectat criteriul selectivității în măsura în care întreprinderi aflate în situații de fapt și de drept comparabile erau tratate diferit

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că scutirea „integrală” prevăzută în secțiunea 371IB din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] este justificată prin natura și structura globală a sistemului fiscal

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că scutirea de 75 % prevăzută în secțiunea 371ID din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] este justificată prin natura și structura globală a sistemului fiscal

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că excepția „interesului combinat” prevăzută în secțiunea 371IE din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea din 2010 privind impozitarea (internațională și alte dispoziții)] este justificată prin natura și structura globală a sistemului fiscal

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori evidente de apreciere în ceea ce privește scutirea de 75 % și aspectul ratei fixe

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei nu respectă principiul general de drept al Uniunii al nediscriminării sau al egalității

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea prin analogie sau prin invocarea în mod nejustificat a dispozițiilor Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1), care nu era aplicabilă ratione temporis

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept prin aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât a constatat în considerentul (176) al deciziei atacate că există o categorie de beneficiari (care include reclamanta) și că reclamanta a obținut un ajutor care trebuia să fie recuperat în temeiul articolului 2 alineatul (1) din decizia atacată

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1)


title: Cauza C-40/17: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf — Germania) — Fashion ID GmbH & Co.KG/Verbraucherzentrale NRW eV (Trimitere preliminară — Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal — Directiva 95/46/CE — Articolul 2 litera (d) — Noțiunea de „operator” — Administrator al unui site internet care a inclus în acesta un modul social care permite ca datele cu caracter personal ale vizitatorului acestui site să îi fie comunicate furnizorului modulului menționat — Articolul 7 litera (f) — Legitimitatea prelucrării datelor — Luarea în considerare a interesului administratorului site-ului internet sau a celui al furnizorului modulului social — Articolul 2 litera (h) și articolul 7 litera (a) — Consimțământul persoanei vizate — Articolul 10 — Informarea persoanei vizate — Reglementare națională care permite asociațiilor pentru protecția intereselor consumatorilor să introducă acțiuni în justiție)

text:
               23.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/2

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf — Germania) — Fashion ID GmbH & Co.KG/Verbraucherzentrale NRW eV
      (Cauza C-40/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal - Directiva 95/46/CE - Articolul 2 litera (d) - Noțiunea de „operator” - Administrator al unui site internet care a inclus în acesta un modul social care permite ca datele cu caracter personal ale vizitatorului acestui site să îi fie comunicate furnizorului modulului menționat - Articolul 7 litera (f) - Legitimitatea prelucrării datelor - Luarea în considerare a interesului administratorului site-ului internet sau a celui al furnizorului modulului social - Articolul 2 litera (h) și articolul 7 litera (a) - Consimțământul persoanei vizate - Articolul 10 - Informarea persoanei vizate - Reglementare națională care permite asociațiilor pentru protecția intereselor consumatorilor să introducă acțiuni în justiție)
      (2019/C 319/02)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Fashion ID GmbH & Co.KG

         Pârât: Verbraucherzentrale NRW eV

         cu participarea: Facebook Ireland Ltd, Landesbeauftragte für Datenschutz und Informationsfreiheit Nordrhein-Westfalen

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 22-24 din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care permite asociațiilor pentru apărarea intereselor consumatorilor să introducă acțiuni în justiție împotriva autorului prezumat al unei atingeri aduse protecției datelor cu caracter personal.

                  2)

                  Administratorul unui site internet precum Fashion ID GmnH & Co. KG, care inserează pe site-ul menționat un modul social care permite browser-ului vizitatorului acestui site să solicite conținuturi de la furnizorul modulului menționat și să transmită în acest scop acestui furnizor date cu caracter personal ale vizitatorului, poate fi considerat operator, în sensul articolului 2 litera (d) din Directiva 95/46. Această calitate de operator este însă limitată la operațiunea sau la ansamblul operațiunilor de prelucrare de date cu caracter personal cărora el le stabilește efectiv scopurile și mijloacele, și anume colectarea și dezvăluirea prin transmitere a datelor în cauză.

                  3)

                  Într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care administratorul unui site internet inserează pe site-ul menționat un modul social care permite browser-ului vizitatorului acestui site să solicite conținuturi de la furnizorul modulului menționat și să transmită în acest scop acestui furnizor date cu caracter personal ale vizitatorului, este necesar ca acest administrator și acest vizitator să urmărească, fiecare, prin intermediul acestor operațiuni de prelucrare, un interes legitim, în sensul articolului 7 litera (f) din Directiva 95/46, pentru ca acestea să fie justificate în ceea ce îl privește.

                  4)

                  Articolul 2 litera (h) și articolul 7 litera (a) din Directiva 95/46 trebuie interpretate în sensul că, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care administratorul unui site internet inserează pe site-ul menționat un modul social care permite browser-ului vizitatorului acestui site să solicite conținuturi de la furnizorul modulului menționat și să transmită în acest scop acestui furnizor date cu caracter personal ale vizitatorului, consimțământul prevăzut de aceste dispoziții trebuie să fie obținut de acest administrator numai în ceea ce privește operațiunea sau ansamblul de operațiuni de prelucrare a datelor cu caracter personal cărora administratorul menționat le stabilește scopurile și mijloacele. În plus, articolul 10 din această directivă trebuie interpretat în sensul că, într-o astfel de situație, obligația de informare prevăzută de această dispoziție incumbă și administratorului menționat, informația pe care acesta din urmă are obligația să o furnizeze persoanei vizate netrebuind să privească însă decât operațiunea sau ansamblul de operațiuni de prelucrare a datelor cu caracter personal cărora el le stabilește scopurile și mijloacele.

         (1)  JO C 112, 10.4.2017.


title: Cauza C-411/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle — Belgia) — Inter-Environnement Wallonie ASBL, Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres (Trimitere preliminară — Mediu — Convenția de la Espoo — Convenția de la Aarhus — Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică — Directiva 92/43/CEE — Articolul 6 alineatul (3) — Noțiunea de „proiect” — Evaluarea efectelor asupra sitului în cauză — Articolul 6 alineatul (4) — Noțiunea de „motive cruciale de interes public major” — Conservarea păsărilor sălbatice — Directiva 2009/147/CE — Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului — Directiva 2011/92/UE — Articolul 1 alineatul (2) litera (a) — Noțiunea de „proiect” — Articolul 2 alineatul (1) — Articolul 4 alineatul (1) — Evaluarea efectelor asupra mediului — Articolul 2 alineatul (4) — Exceptarea de la evaluare — Eliminarea treptată a energiei nucleare — Legislație națională care prevede, pe de o parte, reluarea, pentru o durată de aproape 10 ani, a activității de producție industrială de energie electrică a unei centrale nucleare oprite, având ca efect amânarea cu 10 ani a datei inițial stabilite de legiuitorul național pentru dezactivarea și încetarea activității acesteia și, pe de altă parte, amânarea tot cu 10 ani a termenului inițial prevăzut de același legiuitor pentru dezactivarea și oprirea producției industriale de energie electrică a unei centrale în activitate — Lipsa evaluării efectelor asupra mediului)

text:
               23.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle — Belgia) — Inter-Environnement Wallonie ASBL, Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres
      (Cauza C-411/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Convenția de la Espoo - Convenția de la Aarhus - Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică - Directiva 92/43/CEE - Articolul 6 alineatul (3) - Noțiunea de „proiect” - Evaluarea efectelor asupra sitului în cauză - Articolul 6 alineatul (4) - Noțiunea de „motive cruciale de interes public major” - Conservarea păsărilor sălbatice - Directiva 2009/147/CE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului - Directiva 2011/92/UE - Articolul 1 alineatul (2) litera (a) - Noțiunea de „proiect” - Articolul 2 alineatul (1) - Articolul 4 alineatul (1) - Evaluarea efectelor asupra mediului - Articolul 2 alineatul (4) - Exceptarea de la evaluare - Eliminarea treptată a energiei nucleare - Legislație națională care prevede, pe de o parte, reluarea, pentru o durată de aproape 10 ani, a activității de producție industrială de energie electrică a unei centrale nucleare oprite, având ca efect amânarea cu 10 ani a datei inițial stabilite de legiuitorul național pentru dezactivarea și încetarea activității acesteia și, pe de altă parte, amânarea tot cu 10 ani a termenului inițial prevăzut de același legiuitor pentru dezactivarea și oprirea producției industriale de energie electrică a unei centrale în activitate - Lipsa evaluării efectelor asupra mediului)
      (2019/C 319/03)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour constitutionnelle

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Inter-Environnement Wallonie ASBL, Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL

         Pârât: Conseil des ministres

         cu participarea: Electrabel SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (2) litera (a) prima liniuță, articolul 2 alineatul (1) și articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului trebuie să fie interpretate în sensul că reluarea, pentru o perioadă de aproape 10 ani, a producției industriale de energie electrică a unei centrale nucleare oprite, având ca efect amânarea cu 10 ani a datei inițial stabilite de legiuitorul național pentru dezactivarea și încetarea activității acesteia, și amânarea, tot cu 10 ani, a termenului inițial prevăzut de același legiuitor pentru dezactivarea și oprirea producției industriale de energie electrică a unei centrale în activitate, măsuri care presupun lucrări de modernizare a centralelor în cauză de natură să afecteze realitatea fizică a siturilor, constituie un „proiect”, în sensul acestei directive, care trebuie, în principiu și sub rezerva unor verificări a căror efectuare este de competența instanței de trimitere, să facă obiectul unei evaluări a efectelor asupra mediului anterior adoptării măsurilor respective. Împrejurarea că punerea în aplicare a acestora din urmă presupune acte ulterioare, precum emiterea, în cazul uneia dintre centralele în cauză, a unei noi autorizații individuale de producție de energie electrică în scopuri industriale, nu este determinantă în această privință. Lucrările indisociabil legate de măsurile menționate trebuie să facă de asemenea obiectul unei astfel de evaluări înainte de adoptarea măsurilor respective dacă natura și efectele potențiale ale acestora asupra mediului sunt suficient de identificabile în acest stadiu, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 2 alineatul (4) din Directiva 2011/92 trebuie să fie interpretat în sensul că nu permite unui stat membru să excepteze un proiect precum cel în discuție în litigiul principal de la o evaluare a efectelor asupra mediului în vederea asigurării siguranței aprovizionării sale cu energie electrică decât în cazul în care statul membru respectiv demonstrează că riscul pentru siguranța acestei aprovizionări este, în mod rezonabil, probabil și că proiectul în discuție prezintă un caracter de urgență care poate justifica lipsa unei astfel de evaluări, în măsura în care sunt respectate obligațiile prevăzute la articolul 2 alineatul (4) al doilea paragraf literele (a)-(c) din directiva amintită. O asemenea posibilitate de exceptare nu aduce însă atingere obligațiilor care se impun statului membru în cauză în temeiul articolului 7 din directiva menționată.

                  3)

                  Articolul 1 alineatul (4) din Directiva 2011/92 trebuie să fie interpretat în sensul că o legislație națională precum cea în discuție în litigiul principal nu constituie un act legislativ specific de drept intern, în sensul dispoziției respective, exclus, în temeiul acesteia, din domeniul de aplicare al directivei menționate.

                  4)

                  Articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică trebuie să fie interpretat în sensul că măsurile precum cele în discuție în litigiul principal, împreună cu lucrările de modernizare și de aliniere la standardele actuale de securitate, reprezintă un proiect care trebuie să facă obiectul unei evaluări corespunzătoare a efectelor sale potențiale asupra siturilor protejate în cauză. Aceste măsuri trebuie să facă obiectul unei asemenea evaluări înaintea adoptării lor de către legiuitor. Împrejurarea că punerea în aplicare a măsurilor menționate presupune acte ulterioare, precum emiterea, în cazul uneia dintre centralele în cauză, a unei noi autorizații individuale de producție de energie electrică în scopuri industriale, nu este determinantă în această privință. Lucrările indisociabil legate de măsurile respective trebuie să facă de asemenea obiectul unei astfel de evaluări înainte de adoptarea acestora din urmă, dacă natura și efectele potențiale ale acestora asupra siturilor protejate sunt suficient de identificabile în acest stadiu, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                  5)

                  Articolul 6 alineatul (4) primul paragraf din Directiva 92/43 trebuie să fie interpretat în sensul că obiectivul de asigurare, în orice moment, a siguranței aprovizionării cu energie electrică a unui stat membru constituie un motiv crucial de interes public major în sensul acestei dispoziții. Articolul 6 alineatul (4) al doilea paragraf din directiva menționată trebuie să fie interpretat în sensul că, în cazul în care situl protejat care poate fi afectat de un proiect adăpostește un tip de habitat natural sau o specie prioritară — aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere —, doar necesitatea de a elimina o amenințare reală și gravă de întrerupere a aprovizionării cu energie electrică a statului membru în cauză este de natură să constituie, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, un motiv de siguranță publică în sensul acestei dispoziții.

                  6)

                  Dreptul Uniunii trebuie să fie interpretat în sensul că o instanță națională poate, în mod excepțional, dacă dreptul intern îi permite, să mențină efectele unor măsuri precum cele în discuție în litigiul principal, care ar fi fost adoptate cu încălcarea obligațiilor prevăzute de Directivele 2011/92 și 92/43, dacă această menținere este justificată de considerații imperative legate de necesitatea înlăturării unei amenințări reale și grave de întrerupere a aprovizionării cu energie electrică a statului membru în cauză, căreia nu i se poate face față prin alte mijloace și alternative, în special în cadrul pieței interne. Menținerea respectivă nu poate acoperi decât perioada strict necesară pentru remedierea acestei nelegalități.

         (1)  JO C 300, 11.9.2017.


title: Cauza C-469/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Funke Medien NRW GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară — Drept de autor și drepturi conexe — Directiva 2001/29/CE — Societatea informațională — Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și ale drepturilor conexe — Articolul 2 litera (a) — Dreptul de reproducere — Articolul 3 alineatul (1) — Comunicare publică — Articolul 5 alineatele (2) și (3) — Excepții și limitări — Domeniu de aplicare — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)

text:
               23.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/5

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Funke Medien NRW GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-469/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Societatea informațională - Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și ale drepturilor conexe - Articolul 2 litera (a) - Dreptul de reproducere - Articolul 3 alineatul (1) - Comunicare publică - Articolul 5 alineatele (2) și (3) - Excepții și limitări - Domeniu de aplicare - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
      (2019/C 319/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Funke Medien NRW GmbH

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 litera (a) și articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretate în sensul că constituie măsuri de armonizare completă a conținutului material al drepturilor care sunt menționate la aceste articole. Litera (c) a doua ipoteză și litera (d) ale alineatului (3) al articolului 5 din această directivă trebuie interpretate în sensul că nu constituie măsuri de armonizare completă a domeniului de aplicare al excepțiilor sau al limitărilor pe care le cuprind.

                  2)

                  Libertatea de informare și libertatea presei, consacrate la articolul 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, nu pot justifica, în afara excepțiilor și a limitărilor prevăzute la articolul 5 alineatele (2) și (3) din Directiva 2001/29, o derogare de la drepturile exclusive ale autorului de reproducere a unei opere și de comunicare publică a acesteia, prevăzute la articolul 2 litera (a) și, respectiv, la articolul 3 alineatul (1) din această directivă.

                  3)

                  Instanța națională, în cadrul evaluării comparative pe care este obligată să o efectueze, în lumina tuturor circumstanțelor speței respective, între drepturile exclusive ale autorului vizate la articolul 2 litera (a) și la articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29, pe de o parte, și drepturile utilizatorilor de obiecte protejate vizate de dispozițiile derogatorii de la articolul 5 alineatul (3) litera (c) a doua ipoteză și litera (d) din această directivă, pe de altă parte, trebuie să se întemeieze pe o interpretare a acestor dispoziții care să fie în deplină conformitate cu drepturile fundamentale garantate de cartă, respectând totodată modul lor de redactare și menținându-le efectul util.

         (1)  JO C 382, 13.11.2017.


title: Cauza C-476/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Pelham GmbH, Moses Pelham, Martin Haas/Ralf Hütter, Florian Schneider-Esleben (Trimitere preliminară — Drept de autor și drepturi conexe — Directiva 2001/29/CE — Societatea informațională — Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și ale drepturilor conexe — Eșantionare (sampling) — Articolul 2 litera (c) — Producător de fonograme — Dreptul de reproducere — Reproducere „în parte” — Articolul 5 alineatele (2) și (3) — Excepții și limitări — Domeniu de aplicare — Articolul 5 alineatul (3) litera (d) — Citate — Directiva 2006/115/CE — Articolul 9 alineatul (1) litera (b) — Drept de distribuție — Drepturi fundamentale — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 13 — Libertatea artelor)

text:
               23.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/6

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Pelham GmbH, Moses Pelham, Martin Haas/Ralf Hütter, Florian Schneider-Esleben
      (Cauza C-476/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Societatea informațională - Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și ale drepturilor conexe - Eșantionare (sampling) - Articolul 2 litera (c) - Producător de fonograme - Dreptul de reproducere - Reproducere „în parte” - Articolul 5 alineatele (2) și (3) - Excepții și limitări - Domeniu de aplicare - Articolul 5 alineatul (3) litera (d) - Citate - Directiva 2006/115/CE - Articolul 9 alineatul (1) litera (b) - Drept de distribuție - Drepturi fundamentale - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 13 - Libertatea artelor)
      (2019/C 319/05)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Pelham GmbH, Moses Pelham, Martin Haas

         Pârâți: Ralf Hütter, Florian Schneider-Esleben

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 litera (c) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat, în lumina Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în sensul că dreptul exclusiv conferit prin această dispoziție producătorului de fonograme de a autoriza sau de a interzice reproducerea fonogramei sale îi permite să se opună utilizării de către un terț a unui eșantion sonor, chiar foarte scurt, din fonograma sa în vederea includerii acestui eșantion într-o altă fonogramă, cu excepția cazului în care acest eșantion este inclus sub o formă modificată și nu poate fi recunoscut în momentul ascultării.

                  2)

                  Articolul 9 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale trebuie interpretat în sensul că o fonogramă care cuprinde eșantioane muzicale transferate de pe o altă fonogramă nu constituie o „copie”, în sensul acestei dispoziții, a acestei fonograme, în condițiile în care nu reia totalitatea sau o parte substanțială a fonogramei respective.

                  3)

                  Un stat membru nu poate să prevadă în dreptul său național o excepție sau o limitare la dreptul producătorilor de fonograme prevăzut la articolul 2 litera (c) din Directiva 2001/29, alta decât cele prevăzute la articolul 5 din această directivă.

                  4)

                  Articolul 5 alineatul (3) litera (d) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „citat” menționată în această dispoziție nu include o situație în care nu este posibil să se identifice opera respectivă prin citatul în cauză.

                  5)

                  Articolul 2 litera (c) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat în sensul că constituie o măsură de armonizare completă a conținutului material al dreptului menționat la acest articol.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.