title: Cauza T-532/12: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2013 — Kicks Kosmetikkedjan/OAPI — Kik Textilien und Non-Food (KICKS)

text:
               7.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/17

         Acțiune introdusă la 26 septembrie 2013 — Kicks Kosmetikkedjan/OAPI — Kik Textilien und Non-Food (KICKS)
   (Cauza T-532/12)
   2013/C 359/33
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kicks Kosmetikkedjan AB (Stockholm, Suedia) (reprezentant: K. Strömholm, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Kik Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată sau, alternativ, dacă este cazul, a unui intervenient;

               —

               autorizarea înregistrării în întregime a cererii contestate nr. 9245473.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Kicks Kosmetikkedjan AB

      Marca comunitară vizată: marca verbală „KICKS” pentru bunuri și servicii din clasele 3, 8, 14, 21 și 35 — cererea nr. 9245437

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Kik Textilien und Non-Food GmbH

      Marca sau semnul invocat: marca verbală germană și internațională „kik” pentru servicii din clasa 35

      Decizia diviziei de opoziție: a admis opoziția pentru produsele și serviciile contestate.

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza F-121/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 1 august 2016 – Poniskaitis/Comisia [Funcție publică – Funcționari – Pensii – Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut – Transfer în sistemul de pensii al Uniunii al drepturilor de pensie dobândite în temeiul altor sisteme – Decizie de recunoaștere a sporului de ani de plată, prin care se aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la statut – Articolul 81 din Regulamentul de procedură – Acțiune vădit nefondată]

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/48

      Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 1 august 2016 – Poniskaitis/Comisia
      (Cauza F-121/13) (1)

      ([Funcție publică - Funcționari - Pensii - Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut - Transfer în sistemul de pensii al Uniunii al drepturilor de pensie dobândite în temeiul altor sisteme - Decizie de recunoaștere a sporului de ani de plată, prin care se aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la statut - Articolul 81 din Regulamentul de procedură - Acțiune vădit nefondată])
      (2016/C 364/61)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Jonas Poniskaitis (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial D. de Abreu Caldas și J.-N. Louis, avocați, ulterior J.-N. Louis, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și G. Gattinara, agenți, ulterior G. Gattinara, agent)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziilor privind transferul drepturilor de pensie ale reclamantului în sistemul de pensii al Uniunii, prin care se care aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca fiind vădit nefondată.

                  2)

                  Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 52, 22.2.2014, p. 53.


title: Cauza C-29/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel (Luxemburg) la 18 ianuarie 2010 — Heiko Koelzsch/État du Grand-Duché de Luxembourg

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel (Luxemburg) la 18 ianuarie 2010 — Heiko Koelzsch/État du Grand-Duché de Luxembourg
   (Cauza C-29/10)
   2010/C 80/30
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Heiko Koelzsch

      Pârât: État du Grand-Duché de Luxembourg

      Întrebarea preliminară

   Norma de conflict definită la 6 alineatul (2) litera (a) din Convenția privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (1), potrivit căreia contractul de muncă este supus legii țării în care angajatul își desfășoară în mod obișnuit munca în executarea contractului, trebuie interpretată în sensul că, în ipoteza în care angajatul și-ar desfășura munca în mai multe țări, dar ar reveni în mod sistematic într-una dintre acestea, respectiva țară trebuie considerată ca fiind aceea în care angajatul își desfășoară în mod obișnuit munca?

      (1)  Convenția privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980 (JO 1980, L 266, p. 1, JO 2007, L 347, p. 3)


title: Cauza C-494/13: Recurs introdus la 16 septembrie 2013 de GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 3 iulie 2013 în cauza T-205/12, GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/16

         Recurs introdus la 16 septembrie 2013 de GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 3 iulie 2013 în cauza T-205/12, GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-494/13)
   2013/C 325/28
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (reprezentanți: I. Memmler și S. Schulz, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și Villiger Söhne GmbH

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 3 iulie 2013 pronunțate în cauza T-205/12 și a Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului din 1 martie 2012, cauza R 387/2011-1;

               —

               obligarea intimatului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă un singur motiv, întemeiat pe greșita interpretare și aplicare ale articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1).
   Recurenta susține următoarele:

               Tribunalul a interpretat în mod greșit noțiunea „identitate a produselor” prin faptul că a asimilat „țigările de foi” expresiei generale „produse din tutun”. În acest mod, Tribunalul a extins în mod nejustificat domeniul protecției mărcii invocate în cadrul opoziției.

               Tribunalul a interpretat în mod greșit noțiunea „asemănare a produselor”, dat fiind că, pentru a aprecia caracterul asemănător al produselor, nu ar fi trebuit nici să considere că „țigările de foi” pot fi incluse în mod global în cadrul noțiunii generale „articole pentru fumători”.

               În cadrul comparării semnelor, Tribunalul a aplicat în mod greșit regula privind efectuarea unei aprecieri de ansamblu prin faptul că a comparat în mod global elementele „LIBERTAD” și „LIBERTE”, omițând astfel toate celelalte elemente ale mărcilor.

               Or, unele dintre celelalte elemente ale mărcilor aflate în conflict sunt dominante, cum ar fi combinația de culori a mărcii contestate și a mărcii figurative invocate în cadrul opoziției și elementul „LA”.

               În plus, Tribunalul a aplicat în mod greșit principiile stabilite de Curte în materie de asemănare conceptuală prin faptul că nu a ținut seama în mod suficient de diferitele limbi ale mărcilor.

               Pe scurt, Tribunalul a ajuns astfel la o concluzie greșită.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, JO L 78, p. 1.


title: Cauza C-324/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 iulie 2011 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit] — L'Oréal SA și alții/eBay International AG și alții [Mărci — Internet — Ofertă de vânzare, pe o piață online destinată consumatorilor din Uniune, a unor produse de marcă destinate de titular vânzării în state terțe — Scoaterea ambalajului produselor menționate — Directiva 89/104/CEE — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Răspunderea operatorului pieței online — Directiva 2000/31/CE ( „Directiva privind comerțul electronic” ) — Ordine judecătorești adresate operatorului menționat — Directiva 2004/48/CE ( „Directiva privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală” )]

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 iulie 2011 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit] — L'Oréal SA și alții/eBay International AG și alții
   (Cauza C-324/09) (1)

   (Mărci - Internet - Ofertă de vânzare, pe o piață online destinată consumatorilor din Uniune, a unor produse de marcă destinate de titular vânzării în state terțe - Scoaterea ambalajului produselor menționate - Directiva 89/104/CEE - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Răspunderea operatorului pieței online - Directiva 2000/31/CE („Directiva privind comerțul electronic”) - Ordine judecătorești adresate operatorului menționat - Directiva 2004/48/CE („Directiva privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală”))
   2011/C 269/05
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie, Laboratoire Garnier et Cie, L'Oréal (UK) Limited

      Pârâți: eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Interpretarea articolului 5 alineatul (1) și a articolului 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 89/104/CEE: Prima Directivă a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92), a articolului 9 alineatul (1) litera (a) și a articolului 13 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), a articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (Directiva privind comerțul electronic) (JO L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257) și a articolului 11 din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56) — Noțiunea „introducere pe piață” — Eșantioane de parfum și de produse cosmetice destinate să fie oferite gratuit consumatorilor — Noțiunea „utilizare” a unei mărci — Înscrierea de către un comerciant a unui semn identic cu o marcă la un prestator de servicii care administrează un motor de căutare pe internet în scopul de a realiza pe ecran, ca urmare a introducerii semnului menționat ca termen de căutare, o afișare automată a adresei URL a paginii sale de internet care propune bunuri și servicii identice cu cele acoperite de marcă

      Dispozitivul

               1.

               În cazul în care produse aflate într-un stat terț, care poartă o marcă înregistrată într-un stat membru al Uniunii sau o marcă comunitară, necomercializate anterior în Spațiul Economic European sau, în cazul mărcii comunitare, necomercializate anterior în Uniune, sunt vândute de un operator economic prin intermediul unei piețe online și fără consimțământul titularului acestei mărci unui consumator aflat pe teritoriul acoperit de marca menționată sau fac obiectul unei oferte de vânzare sau al unei publicități pe o astfel de piață destinată unor consumatori aflați pe acest teritoriu, titularul respectiv se poate opune vânzării, ofertei de vânzare sau publicității menționate în temeiul normelor prevăzute la articolul 5 din Prima Directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, astfel cum a fost modificată prin Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, sau la articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară. Revine instanțelor naționale sarcina să aprecieze de la caz la caz dacă există indicii relevante care permit să se concluzioneze că o ofertă de vânzare sau publicitatea afișată pe o piață online accesibilă pe teritoriul respectiv este destinată consumatorilor aflați pe acest teritoriu.

               2.

               Furnizarea de către titularul unei mărci distribuitorilor săi autorizați a unor articole care poartă această marcă și sunt destinate demonstrațiilor pentru consumatori în puncte de vânzare autorizate, precum și a unor flacoane care poartă această marcă, din care se pot lua cantități mici care sunt oferite drept mostre gratuite consumatorilor, nu constituie, în lipsa unor probe contrare, o introducere pe piață în sensul Directivei 89/104 și al Regulamentului nr. 40/94.

               3.

               Articolul 5 din Directiva 89/104 și articolul 9 din Regulamentul nr. 40/94 trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci poate, în temeiul dreptului exclusiv conferit de aceasta, să se opună revânzării de produse precum cele în cauză în acțiunea principală pentru motivul că vânzătorul subsecvent a scos ambalajul exterior al acestor produse, în cazul în care scoaterea acestui ambalaj are drept consecință lipsa unor informații esențiale, precum cele referitoare la identificarea producătorului sau a persoanei responsabile pentru introducerea pe piață a produsului cosmetic. Dacă scoaterea ambalajului exterior nu a condus la o astfel de lipsă de informații, titularul mărcii se poate opune totuși ca un parfum sau un produs cosmetic ce poartă marca al cărei titular este să fie revândut fără ambalaj în cazul în care demonstrează că scoaterea ambalajului a adus atingere imaginii produsului respectiv și, astfel, reputației mărcii.

               4.

               Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/104 și articolul 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci are dreptul să interzică operatorului unei piețe online să facă publicitate pentru produse cu această marcă, vândute pe piața respectivă, pornind de la un cuvânt-cheie identic cu marca respectivă pe care acest operator l-a selecționat în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet în cazul în care publicitatea nu permite sau permite numai cu dificultate utilizatorului de internet normal informat și suficient de atent să își dea seama dacă produsele menționate provin de la titularul mărcii sau de la o întreprindere legată din punct de vedere economic de acesta sau dacă, dimpotrivă, provin de la un terț.

               5.

               Operatorul unei piețe online nu realizează o „utilizare”, în sensul articolului 5 din Directiva 89/104 și al articolului 9 din Regulamentul nr. 40/94, a semnelor identice sau similare unor mărci care apar în ofertele de vânzare afișate pe site-ul său.

               6.

               Articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (Directiva privind comerțul electronic) trebuie interpretat în sensul că se aplică operatorului unei piețe online în cazul în care acesta nu a jucat un rol activ care să îi fi permis să aibă o cunoaștere sau un control al datelor stocate.
               Operatorul menționat joacă un astfel de rol atunci când acordă asistență constând în special în optimizarea prezentării ofertelor de vânzare în cauză sau în promovarea acestora.
               Dacă operatorul pieței online nu a jucat un rol activ în sensul vizat la paragraful anterior și, în consecință, furnizarea de servicii intră în domeniul de aplicare al articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31, într-o cauză în care s-ar putea pronunța obligarea la plata de daune interese, operatorul amintit nu se poate prevala totuși de exonerarea de răspundere prevăzută de această dispoziție în cazul în care a avut cunoștință de fapte sau de împrejurări pe baza cărora un operator economic diligent ar fi trebuit să remarce nelegalitatea ofertelor de vânzare în cauză și, în ipoteza unei astfel de cunoștințe, nu a acționat prompt în conformitate cu alineatul (1) litera (b) al articolului 14 menționat.

               7.

               Articolul 11 a treia teză din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre să asigure că instanțele naționale competente în materie de protecție a drepturilor de proprietate intelectuală pot dispune printr-un ordin judecătoresc ca operatorul unei piețe online să adopte măsuri care să contribuie nu numai la încetarea încălcărilor acestor drepturi de către utilizatori ai acestei piețe, ci și la prevenirea unor noi încălcări de această natură. Aceste ordine judecătorești trebuie să fie efective, proporționale, disuasive și nu trebuie să creeze obstacole în calea comerțului legal.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza C-470/06: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Konstantinos Xydias kai Sia OE/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/3

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Konstantinos Xydias kai Sia OE/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   (Cauza C-470/06)
   (2007/C 20/04)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Efeteio Athinon (Grecia)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Konstantinos Xydias kai Sia OE

      Pârâtă: GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   Întrebările preliminare

               1)

               Constituie ipso facto un comportament abuziv, în sensul articolului 82 CE, refuzul unei întreprinderi ce ocupă o poziție dominantă de a satisface integral comenzile ce îi sunt adresate de vânzători en-gros de produse farmaceutice, atunci când acest comportament se datorează intenției de a restrânge activitatea de export a respectivilor vânzători și de a limita astfel prejudiciul cauzat de comerțul paralel? Răspunsul la această întrebare este influențat de faptul că diferențele de prețuri rezultând în cadrul Uniunii Europene ca urmare a intervenției statului sau, altfel spus, subordonarea pieței produselor farmaceutice unui regim care nu este de concurență strictă și care, dimpotrivă, este marcat de un grad ridicat de intervenționism statal, fac comerțul paralel să fie deosebit de profitabil pentru vânzătorii en-gros? În sfârșit, este obligată o autoritate națională din domeniul concurenței să aplice regulile comunitare în materie de concurență în același mod piețelor ce funcționează în regim de concurență și piețelor în care concurența este denaturată ca urmare a intervenției statului?

               2)

               În măsura în care Curtea ar considera că restricționarea comerțului paralel, pentru motivele indicate mai sus, nu constituie întotdeauna o practică abuzivă, atunci când este exercitată de o întreprindere dominantă, cum trebuie apreciat eventualul caracter abuziv?

         În special:

               2.1

               Este posibil să fie considerate drept criterii potrivite criteriul procentajului de depășire a consumului național normal și/sau cel al prejudiciului suferit de întreprinderea în poziție dominantă față de cifra sa de afaceri totală și de beneficiul său total? În caz afirmativ, în ce mod trebuie fixat nivelul procentajului de depășire și cel al prejudiciului — acesta din urmă fiind considerat drept un procentaj al cifrei de afaceri și al totalului câștigurilor — dincolo de care comportamentul respectiv va fi calificat drept abuziv?

               2.2

               Trebuie urmată o abordare bazată pe o ponderare a intereselor și, în caz afirmativ, care sunt interesele ce trebuie luate în calcul în această ponderare?
               Mai precis:

                           a)

                           Răspunsul este influențat de faptul că bolnavul consumator final are un avantaj financiar limitat ca urmare a comerțului paralel?

                           b)

                           Trebuie luat în considerare interesul organismelor de securitate socială de a beneficia de medicamente mai ieftine și, dacă da, în ce măsură?

               2.3

               Ce alte criterii și ce alte moduri de abordare pot fi considerate potrivite în speță?


title: Cauza C-472/12: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH, Scerni Logistics S.r.l./Agenzia delle Dogane di Milano [Trimitere preliminară — Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 — Tariful vamal comun — Clasificare tarifară — Nomenclatura combinată — Pozițiile 8471 și 8528 — Ecrane cu plasmă — Funcționalitatea unui ecran de computer — Funcționalitatea potențială a unui ecran de televizor, după introducerea unei plăci video]

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/5

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH, Scerni Logistics S.r.l./Agenzia delle Dogane di Milano
   (Cauza C-472/12) (1)

   ([Trimitere preliminară - Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 - Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Pozițiile 8471 și 8528 - Ecrane cu plasmă - Funcționalitatea unui ecran de computer - Funcționalitatea potențială a unui ecran de televizor, după introducerea unei plăci video])
   2014/C 315/07
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH, Scerni Logistics S.r.l.

      Pârâtă: Agenzia delle Dogane di Milano

      Dispozitivul

               1)

               În vederea clasificării tarifare în cadrul Nomenclaturii combinate care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunile succesive care rezultă din Regulamentul (CE) nr. 2388/2000 al Comisiei din 13 octombrie 2000, din Regulamentul (CE) nr. 2031/2001 al Comisiei din 6 august 2001, din Regulamentul (CE) nr. 1832/2002 al Comisiei din 1 august 2002 și din Regulamentul (CE) nr. 1789/2003 al Comisiei din 11 septembrie 2003, a ecranelor care posedă caracteristicile obiective în discuție în litigiul principal, este necesar să se țină seama de destinația inerentă acestora, care constă în reproducerea, pe de o parte, de informații provenite de la o mașină automată de prelucrare a datelor, iar pe de altă parte, de semnale video compozite. Astfel de ecrane trebuie clasificate la subpoziția 8471 60 90 din Nomenclatura combinată dacă sunt utilizate exclusiv sau în principal într-un sistem automat de prelucrare a datelor, în sensul notei 5 B litera (a) din capitolul 84 din Nomenclatura combinată, sau, în caz contrar, la subpoziția 8528 21 90 din această nomenclatură, ceea ce urmează a fi stabilit de instanța de trimitere pe baza caracteristicilor obiective ale ecranelor în discuție în litigiul principal și în special a celor menționate în notele explicative referitoare la poziția 8471 din Sistemul armonizat instituit prin Convenția internațională privind sistemul armonizat de denumire și codificare a mărfurilor, încheiată la Bruxelles la 14 iunie 1983, împreună cu protocolul de modificare a acesteia din 24 iunie 1986, mai precis la punctele 1-5 din partea din capitolul I D din acest sistem armonizat consacrată unităților de vizualizare ale mașinilor automate de prelucrare a datelor.

               2)

               Regulamentul (CE) nr. 754/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată nu poate fi aplicat retroactiv.

      (1)  JO C 399, 22.12.2012.


title: Cauza C-321/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Centrale Raad van Beroep (Olanda) la 2 iulie 2012 — F. van der Helder & D. Farrington/College voor zorgverzekeringen (Cvz)

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Centrale Raad van Beroep (Olanda) la 2 iulie 2012 — F. van der Helder & D. Farrington/College voor zorgverzekeringen (Cvz)
   (Cauza C-321/12)
   2012/C 287/39
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Centrale Raad van Beroep

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: F. van der Helder și D. Farrington

      Pârât: College voor zorgverzekeringen (Cvz)

      Întrebarea preliminară

   Prin legislația la care titularul a fost supus pentru cea mai lungă perioadă, în sensul articolului 28 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 (1), se înțelege legislația referitoare la prestațiile de boală și de maternitate, legislația referitoare la pensiile de limită de vârstă sau toate legislațiile referitoare la domeniile de securitate socială enumerate la articolul 4 din regulamentul menționat, care au fost aplicabile în temeiul titlului II al aceluiași regulament?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).


title: Cauza C-363/15 P: Recurs formulat la 13 iulie 2015 de Louis Vuitton Malletier împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 21 aprilie 2015 în cauza T-359/12, Louis Vuitton Malletier/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/13

         Recurs formulat la 13 iulie 2015 de Louis Vuitton Malletier împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 21 aprilie 2015 în cauza T-359/12, Louis Vuitton Malletier/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG
   (Cauza C-363/15 P)
   (2015/C 414/16)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Louis Vuitton Malletier (reprezentanți: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, F. Rossi, N. Parrotta, avocați)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 21 aprilie 2015 în cauza [Louis Vuitton Malletier/OAPI – Nanu-Nana (Reprezentarea unui motiv de damier maro și bej), T-359/12, EU:T:2015:215], notificată recurentei la 29 aprilie 2015;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în cadrul acestei proceduri;

               —

               obligarea Nanu-Nana la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în cadrul acestei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin prezentul recurs, Louis Vuitton Malletier (denumită în continuare „Louis Vuitton” sau „recurenta”) solicită Curții de Justiție anularea Hotărârii Louis Vuitton Malletier/OAPI – Nanu-Nana (Reprezentarea unui motiv de damier maro și bej) (T-359/12, EU:T:2015:215), prin care Tribunalul (Camera a doua) a respins cererea formulată de Louis Vuitton împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 4 mai 2012, în cauza R 1855/2011-1, prin care s-a anulat în întregime înregistrarea mărcii figurative comunitare nr. 370445 pentru lipsa caracterului distinctiv al acesteia.

               2.

               Prin prezentul recurs se urmărește să se arate că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a stabilit că articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară (RMC) (1) este aplicabil mărcii atacate, precum și atunci când a stabilit că dispozițiile articolului 7 alineatul (3) și ale articolului 52 alineatul (2) din RMC nu se aplică în cauză.

               3.

               În primul rând, prin confirmarea deciziei Camerei de recurs prin care marca atacată a fost anulată pentru motivul că nu era distinctivă în mod intrinsec, Tribunalul a încălcat normele privind sarcina probei în procedurile de declarare a nulității.

               4.

               În special, recurenta susține că pentru a respecta principiile prezumției de validitate de care se bucură mărcile comunitare înregistrate și al repartizării sarcinii probei în cererile de declarare a nulității, Tribunalul ar fi trebuit să anuleze decizia atacată pentru motivul că Nanu-Nana nu a respectat sarcina probei care îi revenea, întrucât nu a fost în măsură să demonstreze care erau norma și uzanțele din sectorul relevant la data cererii de înregistrare a mărcii atacate și, prin urmare, că marca atacată nu s-a îndepărtat în mod semnificativ de acestea.

               5.

               În al doilea rând, solicitând ca proba caracterului distinctiv dobândit să fie furnizată pentru fiecare dintre statele membre ale Uniunii Europene, Tribunalul a încălcat în mod vădit jurisprudența Curții din 24 mai 2012 în cauza Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/OAPI (C-98/11 P, EU:C:2012:307), potrivit căreia, „deși […] este adevărat că dobândirea de o marcă a unui caracter distinctiv prin utilizare trebuie demonstrată pentru acea parte a Uniunii în care marca nu a avut inițial un astfel de caracter, ar fi excesiv să se pretindă să se facă dovada dobândirii caracterului distinctiv pentru fiecare stat membru privit în mod individual” (punctul 62).

               6.

               În special, recurenta subliniază că dacă Tribunalul ar fi aplicat în mod corect Hotărârea Curții din cauza Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/OAPI, ar fi ajuns la concluzia că marca atacată a dobândit caracter distinctiv prin utilizare și, în consecință, ar fi anulat decizia Camerei de recurs cu privire la acest aspect.

               7.

               În lumina considerațiilor care precedă, recurenta solicită Curții de Justiție anularea hotărârii atacate și obligarea atât a OAPI, cât și a Nanu-Nana, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în cadrul acestei proceduri.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-484/14: Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Monthisa Residencial/Comisia

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/52

         Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Monthisa Residencial/Comisia
   (Cauza T-484/14)
   2014/C 261/82
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Monthisa Residencial, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: F. de Artíñano Rodríguez de Torres și J. Martínez Muro, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care în cadrul acesteia se califică ansamblul de măsuri care, potrivit deciziei, constituie așa-numitul sistem spaniol în materie de leasing fiscal drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică investitorii grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind beneficiarii pretinselor ajutoare și singurii beneficiari ai ordinelor de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare cu încălcarea principiilor generale ale dreptului Uniunii Europene;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-700/13, Bankia/Comisia.
   Se susține, în special, că au fost încălcate articolul 107 alineatul (1) TFUE și principiul general al dreptului Uniunii referitor la protecția încrederii legitime.


title: Cauza C-57/08 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 decembrie 2008 — Gateway, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Fujitsu Siemens Computers GmbH (Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) — Mărci anterioare care conțin semnul verbal GATEWAY — Semnul verbal ACTIVY Media Gateway — Lipsa similitudinii semnelor — Lipsa riscului de confuzie — Luare în considerare a notorietății mărcilor anterioare cu ocazia aprecierii globale a semnelor în conflict)

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/10

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 decembrie 2008 — Gateway, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Fujitsu Siemens Computers GmbH
   (Cauza C-57/08 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) - Mărci anterioare care conțin semnul verbal „GATEWAY’ - Semnul verbal „ACTIVY Media Gateway’ - Lipsa similitudinii semnelor - Lipsa riscului de confuzie - Luare în considerare a notorietății mărcilor anterioare cu ocazia aprecierii globale a semnelor în conflict)
   (2009/C 32/16)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: Gateway, Inc. (reprezentant: C. R. Jones, Solicitor)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent), Fujitsu Siemens Computers GmbH
   Obiectul
   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) din 27 noiembrie 2007, în cauza T-434/05, Gateway, Inc./OAPI, prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare introdusă de titularul mărcilor verbale și figurative, comunitare și naționale care conțin elementul verbal „GATEWAY” pentru produse din clasele 9, 16, 35, 36, 37 și 38 împotriva deciziei R 1068/2004-1 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 14 septembrie 2005, de respingere a recursului formulat de recurentă împotriva deciziei diviziei de opoziție prin care se refuză opoziția formulată de reclamantă împotriva cererii de înregistrare a mărcii verbale „ACTIVY Media Gateway” pentru produse din clasele 9, 35, 38 și 42
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Gateway, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008.


title: Cauza C-660/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Italia) la 27 decembrie 2011 — Daniele Biasci și alții/Ministero dell’Interno și Questura di Livorno

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Italia) la 27 decembrie 2011 — Daniele Biasci și alții/Ministero dell’Interno și Questura di Livorno
   (Cauza C-660/11)
   2012/C 73/32
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Daniele Biasci, Alessandro Pasquini, Andrea Milianti, Gabriele Maggini, Elena Secenti, Gabriele Livi

      Pârâți: Ministero dell’Interno și Questura di Livorno

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 43 CE și 49 CE trebuie interpretate în sensul că se opun, în principiu, legislației unui stat membru, precum legislația italiană prevăzută la articolul 88 din T. U. L. P. S., potrivit căreia „licența pentru colectarea pariurilor poate fi acordată exclusiv persoanelor care dețin o concesiune sau autorizația unui minister sau a unei alte entități căreia legea îi conferă dreptul de a organiza sau de a exploata pariuri, precum și persoanelor însărcinate de concesionar sau de deținătorul autorizației în virtutea acestei concesiuni sau autorizații” și la articolul 2 alineatul 2-ter din Decretul-lege nr. 40 din 25 martie 2010, transformat în Legea Nr. 73/2010, în baza căruia „articolul 88 din textul unic al legilor privind siguranța publică, prevăzut de Decretul regal nr. 773 din 18 iunie 1931, cu modificările ulterioare, se interpretează în sensul că licența prevăzută, în cazul în care este eliberată pentru activități comerciale în care se desfășoară exercitarea și colectarea jocurilor publice cu premii in bani, va avea efect numai după eliberarea către proprietarii acestor activități a unei concesiuni speciale pentru exercitarea și colectarea acestor jocuri din partea Ministero dell’economia e delle finanze — Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato”?

               2.

               Articolele 43 CE și 49 din Tratatul CE trebuie să fie interpretate în sensul că se opun, de asemenea, în principiu, unei legislații naționale, precum legislația prevăzută la articolul 38 alineatul 2 din Decretul-lege nr. nr. 223 din 4 iulie 2006, transformat în Legea nr. 248/2006, […] (1)?
               Întrebarea privind compatibilitatea articolului 38 alineatul 2, citat anterior, cu principiile comunitare menționate are ca obiect unic acele părți ale dispoziției în care: a) se prevede o orientare generală pentru protejarea concesiunilor acordate anterior modificării cadrului legislativ; b) se introduc obligații privind deschiderea unor noi puncte de vânzare la o anumită distanță față de cele deja atribuite, care ar putea, de fapt, să garanteze menținerea pozițiilor comerciale existente. În plus, întrebarea are ca obiect interpretarea generală pe care Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato a dat-o articolului 38 alineatul 2, citat anterior, introducând în convențiile de concesionare (articolul 23 alineatul 3) clauza decăderii, menționată anterior, în cazurile desfășurării directe sau indirecte a unor activități transfrontaliere asimilabile;

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ, și anume dacă dispozițiile naționale prevăzute la punctele precedente sunt considerate compatibile cu reglementările comunitare, articolul 49 din Tratatul CE trebuie să fie interpretat în sensul că, în cazul unei restricții privind libera prestare a serviciilor, impusă din motive de interes general, trebuie mai întâi să se verifice dacă acest interes general nu este deja luat suficient în considerare în temeiul dispozițiilor, controalelor și verificărilor la care prestatorul de servicii este supus în statul de stabilire?

               4.

               În cazul unui răspuns afirmativ, în termenii specificați la punctul anterior, instanța de trimitere trebuie să țină seama, în cadrul verificării proporționalității unei astfel de restricții, de faptul că gradul controalelor prevăzute de dispozițiile statului în care este stabilit prestatorul de servicii depășește chiar gradul controalelor impuse de statul în care sunt prestate serviciile?

      (1)  Este omisă partea din întrebare în care este reprodus textul integral al acestui articol, publicat în GU nr. 153 din 4 iulie 2006.


title: Cauza C-470/08: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Gerechtshof te Arnhem — Țările de Jos) — K. van Dijk/Gemeente Kampen [Politica agricolă comună — Sistem integrat de gestionare și control ale anumitor scheme de plată — Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 — Schemă de plată unică — Transfer de drepturi la plată — Expirarea contractului de arendare — Obligațiile arendașului și ale arendatorului]

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/13

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Gerechtshof te Arnhem — Țările de Jos) — K. van Dijk/Gemeente Kampen
   (Cauza C-470/08) (1)

   (Politica agricolă comună - Sistem integrat de gestionare și control ale anumitor scheme de plată - Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 - Schemă de plată unică - Transfer de drepturi la plată - Expirarea contractului de arendare - Obligațiile arendașului și ale arendatorului)
   2010/C 63/20
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof te Arnhem

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: K. van Dijk

      Pârât: Gemeente Kampen

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Gerechtshof te Amsterdam — Interpretarea Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177) și interpretarea Regulamentului (CE) nr. 795/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a schemei de plată unică prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de ajutor direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de ajutor pentru agricultori (JO L 141, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 193) — Sistem de gestionare și de control integrat pentru anumite regimuri de ajutoare — Schemă de plata unică — Transfer de drepturi la plată — Obligațiile arendașului și ale locatorului

      Dispozitivul

   Dreptul comunitar nu obligă arendașul, la expirarea termenului de arendare, să predea arendatorului terenurile arendate împreună cu drepturile la plată constituite pentru aceste terenuri sau aferente lor și nici să îi plătească o despăgubire.

      (1)  JO C 6, 10.1.2009.


title: Cauza T-402/06: Acțiune introdusă la data de 27 decembrie 2006 — Spania/Comisie

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/35

         Acțiune introdusă la data de 27 decembrie 2006 — Spania/Comisie
   (Cauza T-402/06)
   (2007/C 42/62)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: J. M. Rodríguez Cárcamo)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea Deciziei C(2006) 5105 a Comisiei din 20 octombrie 2006, prin care se reduce asistența acordată din Fondul de coeziune pentru opt proiecte în curs de realizare pe teritoriul Comunității Autonome a Cataloniei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune se îndreaptă împotriva Deciziei Comisiei C(2006) 5105 din 20 octombrie 2006, prin care se reduce asistența acordată din Fondul de coeziune pentru opt proiecte în curs de realizare pe teritoriul Comunității Autonome Catalane, indicate în continuare:

               —

               Nr. 2001.ES.16.C.PE.058 (proiect privind extinderea tratării biologice la stația de epurare din Besos);

               —

               Nr. 2003.ES.16.C.PE.005 (proiect privind infrastructurile de canalizare din micile aglomerări urbane din Catalonia);

               —

               Nr. 2001.ES.16.C.PE.054 (proiect privind epurarea, tratarea noroiului și reutilizarea apelor reziduale urbane din Catalonia);

               —

               Nr. 2000.ES.16.C.PE.112 (proiect privind canalizarea și epurarea în bazinul hidrografic al Ebrului: Monzón, Caspe și bazinele interioare ale Cataloniei);

               —

               Nr. 2002.ES.16.C.PE.006 (proiect privind o uzină de desalinizare a apei de mare în delta Torderei);

               —

               Nr. 2001.ES.16.C.PE.055 (proiect privind construirea și adaptarea infrastructurilor de tratare a deșeurilor municipale din Catalonia);

               —

               Nr. 2001.ES.16.C.PE.057 (proiect privind uzine de tratare a deșeurilor municipale din regiunile Urgell, Pallars Jussà și Conca de Barberà);

               —

               Nr. 2002.ES.16.C.PE.041 (proiect privind realizarea și ameliorarea rețelei de infrastructuri de tratare a deșeurilor municipale în Catalonia).

         În decizia atacată, pârâta a aplicat o corecție globală de 2 % asistenței comunitare (85 %) acordate proiectului 2001.ES.16.C.PE.058, întrucât societatea de administrare a facturat cheltuieli neeligibile.
   În privința celorlalte proiecte, Comisia, ținând seama de utilizarea sistemului „prețurilor medii“ și de criteriul „experienței în lucrări anterioare“, a decis să aplice o corecție financiară de 100 % din diferența comunitară, în termeni de asistență comunitară, între ofertele selectate și cele recalculate pentru fiecare contract.
   În sprijinul pretențiilor sale, statul reclamant invocă, în principal, interpretarea greșită a articolului 30 alineatul (1) din Directiva 93/37/CEE (1) și a articolului 36 alineatele (1) și (2) din Directiva 92/50/CEE (2), în măsura în care decizia atacată concluzionează că aplicarea sistemului prețurilor medii, utilizat pe parcursul examinării „ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic“ pentru proiectele atribuite, încalcă principiul egalității de tratament, discriminând ofertele excesiv de scăzute prin raportare la alte oferte mai ridicate.
   În subsidiar, se invocă totodată violarea dispozițiilor articolului H alineatul (2) din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 1164/94 (3) prin încălcarea principiilor proporționalității și bunei administrări.
   În ceea ce privește în special proiectul de epurare din Besos, se invocă, de asemenea, încălcarea articolului 17 din Regulamentul (CE) nr. 1386/2002 (4) pentru lipsa unor nereguli reale și, în subsidiar, a principiului subsidiarității, prevăzut la același articol.

      (1)  Directiva 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993, privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziţii publice de lucrări (JO L 199 din 9.8.1993, p. 45).

      (2)  Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992, privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziţii publice de servicii (JO L 209 din 24.7.1992, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1164/94 al Consiliului din 16 mai 1994, de creare a unui Fond de coeziune (JO L 130 din 25.5.1994, p. 1).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 1386/2002 al Comisiei din 29 iulie 2002, de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1164/94 al Consiliului privind sistemele de gestionare şi de control pentru asistenţa acordată din Fondul de Coeziune şi procedura de efectuare a corecţiilor financiare (JO L 201 din 31.7.2002, p. 5).


title: Cauza C-330/09: Acțiune introdusă la 17 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/13

         Acțiune introdusă la 17 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-330/09)
   2009/C 233/22
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Braun și M. Adam)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate, de modificare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare a Directivei 84/253/CEE a Consiliului (1), respectiv prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit reclamantei, termenul de transpunere a directivei a expirat la 29 iunie 2008. La data introducerii prezentei acțiuni, pârâta nu adoptase încă măsurile necesare pentru transpunerea directivei sau, în orice caz, nu le comunicase Comisiei.

      (1)  JO L 157, p. 87, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 122.


title: Cauza T-615/13: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2013 — AIC/OAPI — ACV Manufacturing (Schimbătoare de căldură)

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/34

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2013 — AIC/OAPI — ACV Manufacturing (Schimbătoare de căldură)
   (Cauza T-615/13)
   2014/C 24/64
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: AIC S.A. (Gdynia, Polonia) (reprezentant: J. Radłowski, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: ACV Manufacturing (Seneffe, Belgia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a treia de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 septembrie 2013, pronunțată în cauza R 291/2012-3;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri, precum și a celor efectuate în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Desenul sau modelul industrial comunitar înregistrat care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: un model pentru un produs descris ca „schimbătoare de căldură” — desen sau model industrial comunitar înregistrat sub nr. 1 618 703-0001.

      Titularul desenului sau modelului industrial comunitar: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității desenului sau modelului industrial comunitar: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: s-a susținut că modelul nu întrunea cerințele articolului 4 alineatele (1) și (2) coroborat cu articolul 5, cu articolul 6 și, în special, cu articolul 8 alineatele (1) și (2) din RDMIC.

      Decizia diviziei de anulare: declară nulitatea desenului sau modelului industrial înregistrat contestat.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 25 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 4 alineatul (2) RDMIC.


title: Cauza C-204/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 23 aprilie 2014 – István Tivadar Szabó/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 23 aprilie 2014 – István Tivadar Szabó/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága
   (Cauza C-204/14)
   2014/C 245/06
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Szabó István Tivadar

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

      Întrebările preliminare

               1)

               Este instanța națională obligată în cadrul unei acțiuni de contencios administrativ – al cărei obiect este controlul jurisdicțional, în baza acțiunii formulate de persoana particulară afectată, al unei decizii adoptate de o autoritate administrativă a statului membru – să analizeze dacă reglementarea națională pe care se întemeiază decizia administrativă încalcă o prevedere a dreptului Uniunii care este direct aplicabilă și care este relevantă în speță?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, are instanța națională această obligație din oficiu sau doar în cazul în care una dintre părți invocă în mod expres încălcarea dreptului Uniunii?

               3)

               Articolul 26 alineatul (2) TFUE, articolul 35 TFUE și articolul 56 TFUE pot fi interpretate în sensul că se opun unor reglementări dintr-un stat membru, cum ar fi cele prevăzute în articolele 24/C și 24/D din Legea privind procedura fiscală generală dacă, în baza acestor reglementări, o societate comercială maghiară care își desfășoară activitatea comercială parțial în alte state membre ale Uniunii Europene nu poate contracta ca administrator un cetățean maghiar care a deținut anterior această funcție în cadrul unei alte societăți comerciale maghiare care activează pe piața internă, din simplul fapt că această cealaltă societate comercială a acumulat o datorie fiscală, dacă acumularea acestui debit nu este imputabilă respectivului cetățean maghiar în calitate de fost administrator?


title: Cauza C-187/11: Ordonanța președintelui Curții din 6 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Treviso — Italia) — Procura della Repubblica/Elena Vermisheva

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/39

         Ordonanța președintelui Curții din 6 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Treviso — Italia) — Procura della Repubblica/Elena Vermisheva
   (Cauza C-187/11) (1)

   2011/C 269/85
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 211, 16.7.2011.


title: Cauza C-394/05: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 24 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2000/53/CE — Vehicule scoase din uz — Articolele 3 alineatul (5), 5 alineatul (1), 7 alineatul (2), precum și 8 alineatele (3) și (4) — Transpunere neconformă)

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 24 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-394/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2000/53/CE - Vehicule scoase din uz - Articolele 3 alineatul (5), 5 alineatul (1), 7 alineatul (2), precum și 8 alineatele (3) și (4) - Transpunere neconformă)
   (2007/C 155/05)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Recchia și M. Konstantinidis, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I.M. Braguglia și P. Gentili, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 și 12 din Directiva 2000/53/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie 2000 privind vehiculele scoase din uz (JO L 269, p. 34)
   Dispozitivul

               1)

               Prin adoptarea decretului legislativ nr. 209 din 24 iunie 2003 care transpune în dreptul intern în mod neconform dispozițiile Directivei 2000/53/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie 2000 privind vehiculele scoase din uz, Republica Italiană nu și-a respectat obligațiile ce îi revin în temeiul articolelor 3 alineatul (5), 5 alineatul (1), 7 alineatul (2) litera (a) al doilea paragraf, precum și 8 alineatele (3) și (4) din această directivă.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 22, 28.1.2006.


title: Cauza F-17/14: Acțiune introdusă la 4 martie 2014 – ZZ/Parlamentul European

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/41

         Acțiune introdusă la 4 martie 2014 – ZZ/Parlamentul European
   (Cauza F-17/14)
   2014/C 184/67
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu atribui trei puncte de merit reclamantului în cadrul exercițiului de promovare 2012

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei AIPN din 3 iulie 2013 privind punctele de merit pentru anul 2012;

               —

               anularea, în măsura în care este necesar, a deciziei din 6 decembrie 2013 de respingere a reclamației;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-701/14: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2014 – Niche Generics/Comisia

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/38

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2014 – Niche Generics/Comisia
   (Cauza T-701/14)
   (2014/C 431/61)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Niche Generics Ltd (Hitchin, Regatul Unit) (reprezentanți: E. Batchelor și M. Healy, Solicitors, și F. Carlin, Barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei;

               —

               anularea sau, în orice caz, reducerea cuantumului amenzii și

               —

               obligarea Comisiei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta urmărește anularea în parte a Deciziei C(2014) 4955 final a Comisiei din 9 iulie 2014 în cauza AT.39612 – Perindopril (Servier).
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă unsprezece motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a aplicat criteriul juridic corect întemeiat pe „necesitatea obiectivă” pentru a determina dacă acordul de soluționare în materie de brevete încheiat între reclamantă și Servier intră sub incidența articolului 101 alineatul (1) TFUE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat principiul egalității de tratament prin aceea că nu a aplicat Orientările privind Regulamentul de exceptare pe categorii de ajutoare pentru transferurile de tehnologie în privința acordului reclamantei.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin aceea că a calificat acordul drept încălcare „prin obiect” a articolului 101 alineatul (1) TFUE.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a aplicat în mod greșit propriul criteriu juridic întemeiat pe „încălcarea prin obiect” situației specifice care o privea pe reclamantă.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin aceea că a concluzionat că acordul de soluționare avea efecte anticoncurențiale.

               6.

               Al șaselea motiv, prin care se invocă în subsidiar faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a recunoscut că acordul de soluționare îndeplinește criteriile de exceptare conform articolului 101 alineatul (3) TFUE.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat dreptul la apărare al reclamantei și principiul bunei administrări prin faptul că a acționat în mod opresiv în cadrul anchetei sale în legătură cu documente protejate.

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat principiul egalității de tratament la calcularea amenzii prin faptul că a tratat-o pe reclamantă diferit față de Servier fără o justificare obiectivă.

               9.

               Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat principiul proporționalității, propriile sale orientări privind amenzile și practica stabilită anterior atunci când i-a aplicat o amendă reclamantei.

               10.

               Al zecelea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (1) prin aceea că a depășit limita superioară maximă de 10 % prevăzută pentru amenzi.

               11.

               Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia și-a încălcat obligația de motivare conform articolului 296 TFUE în ceea ce privește calculul amenzii și aprecierea gravității încălcării săvârșite de reclamantă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 TFUE] și [102 TFUE] (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-180/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 8 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Nacka tingsrätt – Mark – och miljödomstolen – Suedia) – Borealis AB și alții/Naturvårdsverket (Trimitere preliminară — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană — Directiva 2003/87/CE — Articolul 10a — Metodă de alocare a cotelor cu titlu gratuit — Calcul al factorului de corecție transsectorial uniform — Decizia 2013/448/UE — Articolul 4 — Anexa II — Validitate — Stabilirea produsului de referință pentru metalul lichid — Decizia 2011/278/UE — Anexa I — Validitate — Articolul 3 litera (c) — Articolul 7 — Articolul 10 alineatele (1)-(3) și (8) — Anexa IV — Alocarea cu titlu gratuit a cotelor pentru consumul și pentru exportul de căldură — Căldură măsurabilă exportată către gospodării private — Interzicerea dublei contabilizări a emisiilor și a alocării duble a cotelor)

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/7

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 8 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Nacka tingsrätt – Mark – och miljödomstolen – Suedia) – Borealis AB și alții/Naturvårdsverket
   (Cauza C-180/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană - Directiva 2003/87/CE - Articolul 10a - Metodă de alocare a cotelor cu titlu gratuit - Calcul al factorului de corecție transsectorial uniform - Decizia 2013/448/UE - Articolul 4 - Anexa II - Validitate - Stabilirea produsului de referință pentru metalul lichid - Decizia 2011/278/UE - Anexa I - Validitate - Articolul 3 litera (c) - Articolul 7 - Articolul 10 alineatele (1)-(3) și (8) - Anexa IV - Alocarea cu titlu gratuit a cotelor pentru consumul și pentru exportul de căldură - Căldură măsurabilă exportată către gospodării private - Interzicerea dublei contabilizări a emisiilor și a alocării duble a cotelor))
   (2016/C 402/09)
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Nacka tingsrätt – Mark – och miljödomstolen

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Borealis AB, Kubikenborg Aluminium AB, Yara AB, SSAB EMEA AB, Lulekraft AB, Värmevärden i Nynäshamn AB, Cementa AB, Höganäs Sweden AB

      Pârâtă: Naturvårdsverket

      Dispozitivul

               1)

               Examinarea primei, a celei de a doua și a celei de a treisprezecea întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 15 alineatul (3) din Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului.

               2)

               Examinarea celei de a cincea întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea anexei I la Decizia 2011/278.

               3)

               Articolul 4 din Decizia 2013/448/UE a Comisiei din 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului și anexa II la aceasta sunt nevalide.

               4)

               Efectele declarării nevalidității articolului 4 din Decizia 2013/448 și a anexei II la aceasta sunt limitate în timp astfel încât, pe de o parte, această declarare să nu producă efecte decât la expirarea unei perioade de zece luni începând de la data pronunțării Hotărârii din 28 aprilie 2016, Borealis Polyolefine și alții (C 191/14, C 192/14, C 295/14, C 389/14 și C 391/14-C 393/14, EU:C:2016:311), pentru a permite Comisiei Europene să procedeze la adoptarea măsurilor necesare, și, pe de altă parte, măsurile adoptate până la această expirare în temeiul dispozițiilor declarate nevalide să nu poată fi repuse în discuție.

               5)

               Articolul 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009, și articolul 10 alineatele (1)-(3) și (8) din Decizia 2011/278 trebuie interpretate în sensul că, pentru a evita o alocare dublă, permit să nu se aloce cote de emisie de gaze cu efect de seră unei subinstalații a căldurii de referință în cazul în care aceasta exportă către gospodării private căldură pe care a recuperat o de la o subinstalație a combustibilului de referință.

               6)

               Articolul 10 alineatul (8) din Decizia 2011/278 trebuie interpretat în sensul că se opune alocării de cote de emisie de gaze cu efect de seră gratuite unui operator pentru consumul într o subinstalație a căldurii de referință de căldură contabilizată în cadrul unei subinstalații a combustibilului de referință.

               7)

               Articolul 7 din Decizia 2011/278 și anexa IV la aceasta trebuie interpretate în sensul că, pentru a evita o dublă contabilizare, permit unui stat membru să nu țină seama, cu ocazia colectării datelor menționate de aceste dispoziții, de toate emisiile aferente producției de căldură exportată de o subinstalație a căldurii de referință către gospodării private.

               8)

               Articolul 10a alineatele (1) și (4) din Directiva 2003/87, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/29, precum și articolul 10 alineatul (3) din Decizia 2011/278 trebuie interpretate în sensul că permit să nu se aloce cu titlu gratuit cote de emisii de gaze cu efect de seră suplimentare pentru emisiile aferente producerii de căldură măsurabilă prin arderea gazelor reziduale care au fost generate de o instalație a metalului lichid de referință, în măsura în care cantitatea de cote de emisie de gaze cu efect de seră determinată pe baza căldurii de referință este inferioară valorii mediane a emisiilor istorice aferente producției acestei călduri.

               9)

               Articolul 7 din Decizia 2011/278 și anexa IV la aceasta trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să ajusteze, cu ocazia colectării datelor menționate de aceste dispoziții, cifrele obținute de acest stat astfel încât emisiile de gaze cu efect de seră provenite din arderea de gaze reziduale de o subinstalație a căldurii de referință să fie echivalente cu cele aferente arderii de gaze naturale, în măsura în care un produs de referință ține seama de emisiile aferente producției gazelor reziduale.

               10)

               Articolul 3 litera (c) din Decizia 2011/278 trebuie interpretat în sensul că noțiunea „subinstalație a căldurii de referință” include activitatea de export de căldură măsurabilă care provine de la o instalație suspusă sistemului de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră către o rețea de abur în cazul în care aceasta din urmă poate fi calificată drept „instalație sau altă entitate neinclusă în sistemul Uniunii”.

      (1)  JO C 205, 22.6.2015.


title: Hotărârea Curții din 17 octombrie 2014 în cauza E-28/13 – LBI hf./Merrill Lynch International Ltd [Articolul 30 alineatul (1) din Directiva 2001/24/CE – Lichidarea instituțiilor de credit – Legea aplicabilă – Nulitatea, anularea sau inopozabilitatea actelor prejudiciabile – Acte adoptate conform legislației unui alt stat SEE]

text:
               7.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 150/10

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 17 octombrie 2014
   în cauza E-28/13
   LBI hf./Merrill Lynch International Ltd
   [Articolul 30 alineatul (1) din Directiva 2001/24/CE – Lichidarea instituțiilor de credit – Legea aplicabilă – Nulitatea, anularea sau inopozabilitatea actelor prejudiciabile – Acte adoptate conform legislației unui alt stat SEE]
   (2015/C 150/10)
   În cauza E-28/13, LBI hf./Merrill Lynch International Ltd – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Tribunalul districtual din Reykjavik (Héraðsdómur Reykjavíkur) cu privire la interpretarea articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2001/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 17 octombrie 2014, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Expresia „nulitatea, anularea sau inopozabilitatea actelor prejudiciabile” care figurează la articolul 30 alineatul (1) din Directiva 2001/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit se referă, de asemenea, la măsurile de anulare adoptate în temeiul normelor de nulitate care figurează în dreptul falimentului, precum cele incluse în capitolul XX din Legea islandeză nr. 21/1991 privind falimentul.

               2.

               În conformitate cu articolul 30 alineatul (1) a doua liniuță din Directiva 2001/24/CE, beneficiarul trebuie să demonstreze că nu este sau nu mai este posibil, pe motive de fond sau de procedură, să atace actul în cauză, în temeiul legii căreia îi este supus actul prejudiciabil masei creditorilor.
               Este necesară realizarea unei evaluări concrete a actului respectiv. Prin urmare, chiar dacă actul poate fi, în principiu, atacat în temeiul legii statului SEE care stă la baza actului respectiv, este suficient ca beneficiarul să dovedească faptul că cerințele referitoare la o astfel de cale de atac nu sunt îndeplinite în cazul de față.
               Este necesar să se evalueze, în conformitate cu normele statului SEE de origine, dacă beneficiarul a furnizat sau nu o dovadă a faptului că legea aplicabilă actului nu prevede niciun mijloc de atac.


title: Cauza C-386/09: Ordonanța Curții din 15 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour du travail de Bruxelles — Belgia) — Jhonny Briot/Randstad Interim, Sodexho SA, Consiliul Uniunii Europene [Articolul 104 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură — Directiva 2001/23/CE — Transfer de întreprinderi — Menținerea drepturilor lucrătorilor — Neprelungirea contractului de muncă pe durată determinată al unui lucrător temporar]

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/22

         Ordonanța Curții din 15 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour du travail de Bruxelles — Belgia) — Jhonny Briot/Randstad Interim, Sodexho SA, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-386/09) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură - Directiva 2001/23/CE - Transfer de întreprinderi - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Neprelungirea contractului de muncă pe durată determinată al unui lucrător temporar)
   2010/C 346/36
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour du travail de Bruxelles

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Jhonny Briot

      Pârâte: Randstad Interim, Sodexho SA, Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour du travail de Bruxelles (Belgia) — Interpretarea articolului 1 alineatul (1), a articolului 2 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) litera (c), a articolului 3 alineatul (1) și a articolului 4 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20) — Neprelungirea contractului de muncă cu durată determinată a unui lucrător interimar pentru motivul transferului întreprinderii — Posibilitatea de a asimila o societate de muncă interimară sau, în lipsă, o instituție comunitară care recurge la serviciile unor lucrători interimari ai unui „angajator-cedent” — Posibilitatea excluderii lucrătorilor interimari de la garanțiile oferite de prezenta directivă — Obligația sau opțiunea menținerii raporturilor de muncă de către cesionar

      Dispozitivul

   În împrejurări precum cele din acțiunea principală, atunci când contractul de muncă pe durată determinată al unui lucrător temporar a luat sfârșit, prin ajungerea la termenul convenit, la o dată anterioară celei a transferului activității la care acest lucrător temporar era repartizat, neprelungirea contractului respectiv ca urmare a acestui transfer nu încalcă interdicția prevăzută la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități. Prin urmare, nu trebuie să se considere că acel lucrător temporar se află încă la dispoziția întreprinderii utilizatoare la data transferului respectiv.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.


title: Cauza T-449/10: Ordonanța Tribunalului din 9 noiembrie 2011 — ClientEarth și alții/Comisia [ „Acces la documentele instituțiilor — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Refuzimplicit de acces — Interesul de a exercita acțiunea — Decizie explicită adoptată după introducerea acțiunii — Nepronunțare asupra fondului” ]

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/17

         Ordonanța Tribunalului din 9 noiembrie 2011 — ClientEarth și alții/Comisia
   (Cauza T-449/10) (1)

   (Acces la documentele instituțiilor - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Refuzimplicit de acces - Interesul de a exercita acțiunea - Decizie explicită adoptată după introducerea acțiunii - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 6/31
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: ClientEarth (Londra, Regatul Unit), European Federation for Transport and Environment (T&E) (Bruxelles, Belgia), European Environmental Bureau (EEB) (Bruxelles) și BirdLife International (Bruxelles) (reprezentanți: S. Hockman, QC, și P. Kirch, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și C. ten Dam, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei implicite a Comisiei din 20 iulie 2010 prin care se refuză accesul la anumite documente referitoare la proiecte de raport analizând efectul asupra mediului și asupra comerțului mondial al obiectivelor Uniunii Europene în materie de biocarburanți.

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de ClientEarth, de European Federation for Transport and Environment (T&E), de European Environmental Bureau (EEB) și de BirdLife International.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.


title: Cauza C-10/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 10 ianuarie 2011 — WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               16.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 120/4

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 10 ianuarie 2011 — WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-10/11)
   2011/C 120/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH

      Pârâtă: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Întrebările preliminare

   Biroul vamal principal [Hauptzollamt] competent pentru plata restituirii este ținut de rectificarea ulterioară de către biroul vamal de export a înregistrării de la rubrica 2 a declarației de export, respectiv a exemplarului documentului de control T 5? (1)

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58).


title: Cauza T-587/08: Acțiune introdusă la 31 decembrie 2008 — Fresh Del Monte Produce/Comisia

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/66

         Acțiune introdusă la 31 decembrie 2008 — Fresh Del Monte Produce/Comisia
   (Cauza T-587/08)
   (2009/C 44/113)
   Limba de procedură: engleza
   Părți

      Reclamantă: Fresh Del Monte Produce Inc. (George Town, Insulele Cayman) (reprezentant: B. Meyring, avocat, și E. Verghese, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolelor 1, 2, 3 și 4 din Decizia C(2008)5955 final a Comisiei din 15 octombrie 2008 din cauza COMP/39.188 — Banane, în măsura în care aceasta o vizează pe reclamantă;

               —

               în subsidiar, reducerea în mod substanțial a amenzii aplicate reclamantei în temeiul articolului 2 litera (c) din această decizie;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 3 din această decizie, în măsura în care aceasta o vizează pe reclamantă;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin această acțiune, reclamanta urmărește anularea, în temeiul articolului 230 CE, a Deciziei C(2008)5955 final a Comisiei din 15 octombrie 2008 (cauza COMP/39.188 — Banane) privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE, prin care a fost declarată solidar responsabilă de comportamentul avut de Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co (denumită în continuare„Weichert”). Comisia a considerat că Weichert încălcase articolul 81 CE prin participarea la o practică concertată de coordonare a prețurilor de referință la bananele importate în cele opt state membre ale Comunității din nordul Europei. În subsidiar, reclamanta solicită modificarea articolului 2 litera (c) din decizie în ceea ce privește amenda aplicată reclamantei.
   În susținerea cererilor, reclamanta invocă opt motive, structurate pe patru părți.
   În prima parte, reclamanta invocă motivele în susținerea cererii de anulare a deciziei prin care a fost declarată solidar responsabilă de comportamentul avut de Weichert.
   În primul rând, aceasta susține că articolul 81 alineatul (1) CE și articolul 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (1) a fost aplicat în mod eronat de către Comisie, atunci când a stabilit că reclamanta era solidar responsabilă de comportamentul avut de Weichert, întemeindu-se pe un contract de distribuție și pe participarea sa indirectă la Weichert în calitate de comanditar (Kommanditist), deși niciunul dintre aceste elemente (avute în vedere singure sau în combinație) nu confereau reclamantei o influență determinantă asupra Weichert.
   În al doilea rând, reclamanta susține că s-ar fi încălcat articolul 253 CE de către Comisie prin faptul că nu a indicat motivele pentru care a reținut responsabilitatea reclamantei, o societate care nu avea nicio relație directă cu Weichert.
   În al treilea rând, reclamanta susține că dreptul său la apărare a fost încălcat de către Comisie prin refuzul divulgării probelor pertinente deținute.
   Reclamantă invocă motive secundare și subsidiare în susținerea acțiunii în anularea deciziei atacate, întrucât aceasta vizează atât reclamanta, cât și Weichert. În această parte a acțiunii, reclamanta invocă al patrulea și al cincilea motiv.
   Al patrulea motiv privește aplicarea greșită a articolului 81 CE, întrucât Comisia a concluzionat că Weichert se angajase într-o practică concertată având ca obiect restrângerea concurenței.
   Al cincilea motiv privește încălcarea dreptului la apărare al reclamantei în măsura în care nu a beneficiat de dreptul de a fi ascultată din cauza unui decalaj fundamental existent potrivit argumentației Comisiei, între comunicarea obiecțiilor și decizie.
   În a treia parte a acțiunii (de asemenea în subsidiar), reclamanta invocă motive preventive în susținerea cererii sale de reducerii a amenzii la plata căreia a fost obligată în solidar cu Weichert. Această parte cuprinde al șaselea și al șaptelea motiv.
   În al șaselea motiv, reclamanta afirmă că aprecierea Comisiei la determinarea nivelului amenzii este vădit eronată prin faptul că nu a fost evaluată corect gravitatea încălcării.
   Al șaptelea motiv menționează o încălcarea a articolului 23 din Regulamentul nr. 1/2003 și a principiului protecției încrederii legimite, întrucât Comisia nu a luat în considerare faptul că Weichert a cooperat la anchetă.
   A patra parte a acțiunii urmărește anularea articolelor 1 și 3 din decizie în ceea ce o privește pe reclamantă, în temeiul celor opt motive prin care se afirmă că aceste articole presupun o aplicare eronată a articolului 81 CE, o încălcarea a articolului 7 din Regulamentul nr. 1/2003 și o încălcare a articolului 253 CE.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002, privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-271/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State van België la 31 mai 2010 — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Belgische Staat

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State van België la 31 mai 2010 — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Belgische Staat
   (Cauza C-271/10)
   ()
   2010/C 234/36
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State van België

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)

      Pârât: Belgische Staat

      Întrebarea preliminară

   Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 92/100/CEE (1) a Consiliului din 19 noiembrie 1992 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale, devenit în prezent articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2006/115/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale, conform căruia cel puțin autorii ar trebui să primească o remunerație pentru împrumutul public, contravine unei dispoziții de drept intern care stabilește drept remunerație o sumă forfetară anuală de 1 euro pentru fiecare adult și de 0,5 euro pentru fiecare minor?

      (1)  JO L 346, p. 61, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 20.

      (2)  JO L 376, p. 28, Ediție specială, 17/vol. 3, p. 14.


title: Cauza C-598/12: Ordonanța președintelui Curții din 22 noiembrie 2013 – Comisia Europeană/Republica Polonă, interveniente: Regatul Țărilor de Jos, Republica Federală Germania, Republica Cehă, Republica Finlanda, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Estonia

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/28

         Ordonanța președintelui Curții din 22 noiembrie 2013 – Comisia Europeană/Republica Polonă, interveniente: Regatul Țărilor de Jos, Republica Federală Germania, Republica Cehă, Republica Finlanda, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Estonia
   (Cauza C-598/12) (1)

   2014/C 102/39
   Limba de procedură: polona
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  1 JO C 79, 16.3.2013.


title: Cauza C-593/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 23 noiembrie 2016 – Admiral Casinos & Entertainment AG/Alexander Holiczky

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 23 noiembrie 2016 – Admiral Casinos & Entertainment AG/Alexander Holiczky
   (Cauza C-593/16)
   (2017/C 104/36)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht Korneuburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Admiral Casinos & Entertainment AG

      Pârât: Alexander Holiczky
   Această cauză a fost radiată din registrul Curții prin Ordonanța din 7 februarie 2017.


title: Cauza C-388/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court) (Regatul Unit) la 9 august 2007 — The Queen, la cererea Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England)/Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court) (Regatul Unit) la 9 august 2007 — The Queen, la cererea Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England)/Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform
   (Cauza C-388/07)
   (2007/C 283/16)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: The Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England)

      Pârât: Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform
   Întrebările preliminare
   Referitor la Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1) („directiva”):
   1.   Vârsta națională de pensionare și domeniul de aplicare a directivei

               (i)

               Se extinde domeniul de aplicare a directivei la dispozițiile naționale care permit angajatorilor să concedieze angajații în vârstă de 65 de ani sau mai mult pe motiv de pensionare?

               (ii)

               Se extinde domeniul de aplicare al directivei la dispozițiile naționale care permit angajatorilor să concedieze angajații în vârstă de 65 de ani sau mai mult pe motiv de pensionare, atunci când aceste dispoziții au fost introduse după adoptarea directivei?

               (iii)

               În lumina răspunsurilor la întrebările (i) și (ii) de mai sus:

                           (1)

                           articolele 109 și/sau 156 din Legea din 1996 (1996 Act), și/sau

                           (2)

                           Regulamentele 30 și 7, coroborate cu anexele 8 și 6 la Regulamente, constituiau dispoziții naționale de stabilire a vârstei de pensionare în sensul considerentului (14)?

         2.   Definiția discriminării directe pe criterii de vârstă: justificare

               (iv)

               Permite articolul 6 alineatul (1) din directivă statelor membre să adopte o legislație cu condiția ca un tratament diferențiat pe motiv de vârstă să nu constituie o discriminare, dacă este menită să fie o măsură proporțională pentru atingerea unui scop legitim, sau articolul 6 alineatul (1) impune statelor membre să definească tipurile de tratamente diferențiate, care pot fi justificate în acest fel, printr-o listă sau printr-o altă măsură similară prin forma și conținutul său cu articolul 6 alineatul (1)?

         3.   Condițiile justificării discriminării directe și indirecte

               (v)

               Există vreo diferență practică semnificativă, și, în caz afirmativ, care este aceasta, între condițiile justificării prevăzute la articolul 2 alineatul (2) din directivă în legătură cu discriminarea indirectă și condițiile justificării prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din directivă în legătură cu discriminarea directă pe criterii de vârstă?

      (1)  JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-209/16 P: Recurs introdus la 14 aprilie 2016 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 4 februarie 2016 în cauza T-620/11, GFKL Financial Services AG/Comisia Europeană

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/6

         Recurs introdus la 14 aprilie 2016 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 4 februarie 2016 în cauza T-620/11, GFKL Financial Services AG/Comisia Europeană
   (Cauza C-209/16 P)
   (2016/C 222/07)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și R. Kanitz, agenți)

      Celelalte părți din procedură: GFKL Financial Services AG, Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 4 februarie 2016 în cauza T-287/11, în măsura în care prin aceasta acțiunea a fost respinsă ca nefondată;

               —

               în temeiul articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție, anularea Deciziei C(2011) 275 final a Comisiei din 26 ianuarie 2011 în procedura „Ajutorul de stat C 7/10 (Legea privind impozitul pe profit, „KStG, Sanierungsklausel”);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedurile desfășurate la Tribunal și la Curte.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă un motiv.
   A fost încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE. Tribunalul nu a luat în considerare că așa-numita clauză de restructurare prevăzută la articolul 8c alineatul 1a din Legea privind impozitul pe profit nu este selectivă:

               —

               așa-numita clauză de restructurare nu este prima facie selectivă, deoarece nu există o derogare de la sistemul de referință pertinent și deoarece aceasta reprezintă o măsură generală de care poate beneficia orice întreprindere stabilită pe teritoriul statului membru;

               —

               de asemenea, așa-numita clauză de restructurare este justificată, având în vedere natura și economia sistemului fiscal. Clauza de restructurare este justificată, în primul rând, de principiul impozitării în funcție de capacitatea de plată, în al doilea rând, de combaterea abuzurilor, mai exact, prin împiedicarea unor aranjamente financiare abuzive și, în al treilea rând, de diferența obiectivă dintre achiziția prejudiciabilă de titluri de participare și achiziția de titluri de participare în vederea restructurării.


title: Cauza T-62/14: Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2016 – BR IP Holder/OAPI – Greyleg Investments (HOKEY POKEY) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HOKEY POKEY — Marcă națională verbală anterioară neînregistrată — Dovada utilizării — Dreptul de a interzice utilizarea mărcii solicitate — Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Dreptul unui stat membru — Obligația de motivare — Invocare din oficiu”]

text:
               7.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/15

         Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2016 – BR IP Holder/OAPI – Greyleg Investments (HOKEY POKEY)
   (Cauza T-62/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HOKEY POKEY - Marcă națională verbală anterioară neînregistrată - Dovada utilizării - Dreptul de a interzice utilizarea mărcii solicitate - Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Dreptul unui stat membru - Obligația de motivare - Invocare din oficiu”])
   (2016/C 090/20)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BR IP Holder LLC (Canton, Massachusetts, Statele Unite ale Americii) (reprezentanți: F. Traub, avocat, și C. Rohsler, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: I. Harrington, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Greyleg Investments Ltd (Baltonsborough, Regatul Unit)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 22 noiembrie 2013 (cauza R 1091/2012-4), privind o procedură de opoziție între BR IP Holder LLC și Greyleg Investments Ltd

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (OAPI) din 22 noiembrie 2013 (cauza R 1091/2012-4).

               2)

               OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de BR IP Holder LLC.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.