title: Cauza C-91/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 11 iulie 2019 — Comisia Europeană/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Accize la alcool și băuturi alcoolice — Articolul 110 TFUE — Directiva 92/83/CEE — Directiva 92/84/CEE — Regulamentul (CE) nr. 110/2008 — Aplicarea unei rate mai scăzute a accizei la fabricarea produselor tradiționale denumite tsipouro și tsikoudia)

text:
               9.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/14

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 11 iulie 2019 — Comisia Europeană/Republica Elenă
      (Cauza C-91/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Accize la alcool și băuturi alcoolice - Articolul 110 TFUE - Directiva 92/83/CEE - Directiva 92/84/CEE - Regulamentul (CE) nr. 110/2008 - Aplicarea unei rate mai scăzute a accizei la fabricarea produselor tradiționale denumite tsipouro și tsikoudia)
      (2019/C 305/17)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Kyratsou și F. Tomat, agenți)

         Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: M. Tassopoulou și D. Tsagkaraki, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin:

                              —

                              în temeiul articolelor 19 și 21 din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice coroborate cu articolul 23 alineatul (2) din această directivă, prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a unei legislații care aplică o rată a accizei redusă cu 50 % în raport cu rata națională standard pentru tsipouro și tsikoudia fabricate de întreprinderile de distilare, denumite „distilatoare sistematice”, și

                              —

                              în temeiul articolelor 19 și 21 din Directiva 92/83 coroborate cu articolul 22 alineatul (1) din aceasta și cu articolul 3 alineatul (1) din Directiva 92/84/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea ratelor accizelor la alcool și băuturi alcoolice, prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a unei legislații care aplică, în condițiile prevăzute de această legislație, o rată a accizei foarte redusă pentru tsipouro și tsikoudia fabricate de micii distilatori, denumiți „ocazionali”.

                  2)

                  Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza T-502/19: Acțiune introdusă la 12 iulie 2019 — Corneli/BCE

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/39

      Acțiune introdusă la 12 iulie 2019 — Corneli/BCE
      (Cauza T-502/19)
      (2019/C 312/32)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Francesca Corneli (Velletri, Italia) (reprezentanți: M. Condinanzi, L. Boggio și F. Ferraro, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea nulă și neavenită a deciziei atacate, după constatarea nelegalității sale;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și

                  —

                  dispunerea, în cadrul unei măsuri de organizare a procedurii, a depunerii la dosarul cauzei a actului atacat și a deciziei succesive de prelungire, în versiunile integrale respective.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei Consiliului guvernatorilor al Băncii Centrale Europene din 1 ianuarie 2019, ECB-SSM-2019-ITCAR-11, privind dizolvarea organelor de administrație și de control ale Banca Carige S.p.A., cu sediul legal în Genova, și înlocuirea acestora cu trei administratori speciali și, respectiv, cu un comitet de supraveghere compus din trei membri, decizie adoptată în temeiul unui proiect de decizie al Consiliului de supraveghere în sensul articolului 26 alineatul (8) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului (1) și al articolelor 69g, 70 și 98 din Decretul legislativ nr. 385 din 1 septembrie 1993 (Textul unic în materie bancară, denumit în continuare „TUB”), care transpun articolul 29 din Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului coroborat cu articolul 9 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 1024/2013.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe încălcarea principiului proporționalității, a articolelor 28 și 29 din Directiva 2014/59/UE (2) și a articolului 69g și următoarele din TUB.

                              —

                              Se arată în această privință că măsurile de intervenție timpurie impun ca intervențiile să aibă caracter gradual, cerință care, în speță, nu a fost respectată. Prin urmare, este nelegală și nulă măsura mai invazivă dispusă.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe lipsa motivării în raport cu cerințele privind proporționalitatea și caracterul gradual pe care le impune întregul sistem al măsurilor de intervenție.

                  3.

                  Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 29 ultima teză din Directiva 2014/59/UE și a principiului bunei funcționări a administrației publice.

                              —

                              Se arată în această privință că numirea în calitate de administratori temporari a unor membri ai consiliului de administrație anterior încalcă obligația de neimplicare în conflicte de interese.

                  4.

                  Al patrulea motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 70 din TUB, pe abuz de putere și pe insuficiența motivării.

                              —

                              Se arată în această privință că plasarea în regim de administrare extraordinară, dispusă în condițiile unor încălcări sau nereguli grave, face ca decizia să devină contradictorie și incoerentă.

                  5.

                  Al cincilea motiv se întemeiază pe încălcarea normelor privind drepturile acționarilor cuprinse în Directiva (UE) 2017/1132 (3) și în Codul civil italian, inclusiv în aplicarea principiilor fundamentale consacrate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, de Convenția europeană a drepturilor omului și de Constituția italiană în materia protecției proprietății, a economiilor și a inițiativei economice private, precum și a autodeterminării cetățeanului în ceea ce privește alegerile personale.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63).

         (2)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții (JO 2014, L 173, p. 190).

         (3)  Directiva (UE) 2017/1132 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2017 privind anumite aspecte ale dreptului societăților comerciale (JO 2017, L 169, p. 46).


title: Cauza T-513/19: Acțiune introdusă la 17 iulie 2019 — Lux/Comisia

text:
               16.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/42

      Acțiune introdusă la 17 iulie 2019 — Lux/Comisia
      (Cauza T-513/19)
      (2019/C 312/34)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Catherine Lux (Strasbourg, Franța) (reprezentant: N. de Montigny, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 21 septembrie 2018 a PMO.4 de a considera că transferul contractului reclamantei de la Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) la Agenția Uniunii Europene pentru Siguranța Aviației (AESA) este un contract de muncă nou și de a nu îi aplica măsurile tranzitorii prevăzute la articolele 21 și 22 din anexa XIII la statut;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolelor 21 și 22 din anexa XIII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene, în măsura în care Comisia a interpretat în mod eronat noțiunea de angajare în muncă.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolelor 10 și 12 din Dispozițiile generale de punere în aplicare, pentru motivul că aceste dispoziții au fost adoptate în scopul de a favoriza mobilitatea între agenții, confirmând cu această ocazie posibilitatea unei cariere europene în cadrul agențiilor.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice și neretroactivității. Reclamanta arată în această privință că decizia sa de a continua să își exercite funcțiile în cadrul AESA în anul 2017 a fost întemeiată pe confirmarea primită din partea serviciului de resurse umane al AESA cu privire la faptul că această continuare îi asigura și continuarea condițiilor referitoare la drepturile sale la pensie dobândite în cadrul EFSA.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului continuității carierei și a muncii agenților temporari. Reclamanta susține că Comisia nu poate înlătura aplicarea articolelor 10 și 12 din Dispozițiile generale de punere în aplicare întrucât ea însăși a instituit un principiu al analizei comune și continue a angajării în muncă a unui agent temporar în cadrul agențiilor.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament. Reclamanta susține în această privință că nicio considerație nu permite justificarea diferenței de tratament în materia drepturilor la pensie în cadrul Uniunii între un funcționar și un agent.


title: Cauza C-494/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 26 iunie 2019 — QM

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 26 iunie 2019 — QM
      (Cauza C-494/19)
      (2019/C 328/21)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Recurent: QM

         Autoritate pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Cealaltă parte la procedură: Finanzpolizei

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (1) și Directiva 2014/67/UE (2) trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede, pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul utilizării transfrontaliere a forței de muncă, cum ar fi nerespectarea obligației de a păstra evidența documentelor privind salariile și asigurările sociale sau nerespectarea obligației de notificare către Biroul central de coordonare, amenzi substanțiale, în special un cuantum minim ridicat al amenzii, care se aplică cumulativ pentru fiecare lucrător vizat?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ:

                              Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71 și Directiva 2014/67 trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării cumulative a amenzilor pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul folosirii transfrontaliere a forței de muncă, dacă nu este prevăzută o limită maximă absolută a amenzii?

                  3)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune, în cazul unei încetări înainte de termen și/sau a unei întreruperi a activității temporare în țara gazdă, obligația de a notifica această modificare la Biroul central de coordonare?

                  4)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care nu prevede un termen adecvat pentru notificarea acestei modificări?

                  5)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că nu este îndeplinită cerința de a pune la dispoziție documentația în cazul în care documentele corespunzătoare și relevante sunt depuse ulterior și într-un termen rezonabil?

                  6)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că se impune prestatorilor de servicii străini să prezinte documente care depășesc numărul celor enumerate la articolul 9 din Directiva 2014/67 și care nu sunt nici relevante, nici oportune și nici nu sunt stabilite cu exactitate în legislația națională, precum registre privind salariile, extrase din contul de salarii, fișe de plată a salariilor, fișe de rețineri salariale, înregistrări și anulări de înregistrare, asigurări medicale, liste de informare cu privire la diferențele salariale și de calculare a acestora, documente privind încadrarea în grupele de salarizare, certificate?

         (1)  JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29.

         (2)  Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 privind cooperarea administrativă prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne (JO 2014, L 159, p. 1).


title: Cauza C-433/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 2 iulie 2018 – ML/OÜ Aktiva Finants

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 2 iulie 2018 – ML/OÜ Aktiva Finants
      (Cauza C-433/18)
      (2018/C 352/23)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein oikeus

         Părțile din procedura principală

         Recurent: ML

         Intimată: OÜ Aktiva Finants

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Procedura prevăzută de sistemul național pentru introducerea de căi de atac de atac în vederea examinării suplimentare este compatibilă cu cerința căilor de atac efective în vederea examinării suplimentare, garantate ambelor părți în temeiul articolului 43 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001 (1), atunci când se introduce o cale de atac împotriva hotărârii unei instanțe de fond referitoare la recunoașterea și executarea unei hotărâri în conformitate cu Regulamentul nr. 44/2001?

                  2)

                  În cadrul procedurii de admitere a căilor de atac în vederea examinării suplimentare sunt îndeplinite cerințele privind procedura contradictorie în sensul articolului 43 alineatul (3) din Regulamentul nr. 44/2001, atunci când, înainte de pronunțarea deciziei privind admiterea căii de atac, partea împotriva căreia se îndreaptă aceasta nu este ascultată cu privire la calea de atac introdusă? Se consideră că aceste condiții sunt îndeplinite atunci când partea împotriva căreia se îndreaptă calea de atac este ascultată înainte de pronunțarea deciziei privind admiterea căii de atac în vederea examinării suplimentare?

                  3)

                  În cadrul interpretării, prezintă importanță faptul că persoana care introduce calea de atac nu poate fi numai partea care a solicitat încuviințarea executării și a cărei cerere a fost respinsă, ci și partea împotriva căreia s-a solicitat executarea, atunci când cererea acesteia a fost admisă?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza T-786/14: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Bourdouvali și alții/Consiliul și alții („Răspundere extracontractuală – Politică economică și monetară – Program de susținere a stabilității în Cipru – Decizie a Consiliului guvernatorilor BCE privind furnizarea de asistență de urgență sub formă de lichidități ca urmare a unei solicitări a Băncii Centrale a Ciprului – Declaraţiile Eurogrupului din 25 martie 2013, din 12 aprilie 2013, din 13 mai 2013 şi din 13 septembrie 2013 privind Ciprul – Decizia 2013/236/UE – Protocolul de acord din 26 aprilie 2013 privind condițiile specifice de politică economică, încheiat între Cipru și Mecanismul European de Stabilitate – Competenţa Tribunalului – Admisibilitate – Cerinţe de formă – Epuizarea căilor de atac interne – Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor – Dreptul de proprietate – Încredere legitimă – Egalitate de tratament”)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/29

      Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Bourdouvali și alții/Consiliul și alții
      (Cauza T-786/14) (1)

      ((„Răspundere extracontractuală - Politică economică și monetară - Program de susținere a stabilității în Cipru - Decizie a Consiliului guvernatorilor BCE privind furnizarea de asistență de urgență sub formă de lichidități ca urmare a unei solicitări a Băncii Centrale a Ciprului - Declaraţiile Eurogrupului din 25 martie 2013, din 12 aprilie 2013, din 13 mai 2013 şi din 13 septembrie 2013 privind Ciprul - Decizia 2013/236/UE - Protocolul de acord din 26 aprilie 2013 privind condițiile specifice de politică economică, încheiat între Cipru și Mecanismul European de Stabilitate - Competenţa Tribunalului - Admisibilitate - Cerinţe de formă - Epuizarea căilor de atac interne - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor - Dreptul de proprietate - Încredere legitimă - Egalitate de tratament”))
      (2018/C 352/34)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: Eleni Pavlikka Bourdouvali (Meneou, Cipru) și alţi 51 de reclamanţi ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentant: P. Tridimas, barrister)

         Pârâți: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino, E. Moro și E. Chatziioakeimidou, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis și L. Flynn, agenți), Banca Centrală Europeană (reprezentanți: K. Laurinavičius și M. Szablewska, agenți, asistați de H.-G. Kamann, avocat), Eurogrupul, reprezentat de Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino, E. Moro și E. Chatziioakeimidou, agenți) și Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană (reprezentanți: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis și L. Flynn, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se solicită repararea prejudiciului pretins suferit de reclamanţi ca urmare a Deciziei Consiliului guvernatorilor BCE din 21 martie 2013 privind furnizarea de asistență de urgență sub formă de lichidități ca urmare a unei solicitări a Băncii Centrale a Ciprului, a declaraţiilor Eurogrupului din 25 martie 2013, din 12 aprilie 2013, din 13 mai 2013 şi din 13 septembrie 2013 privind Ciprul, a Deciziei 2013/236/UE a Consiliului din 25 aprilie 2013 adresată Ciprului cu privire la anumite măsuri specifice de reinstaurare a stabilității financiare și a creșterii sustenabile (JO 2013, L 141, p. 32), a Protocolului de acord din 26 aprilie 2013 privind condițiile specifice de politică economică, încheiat între Cipru și Mecanismul European de Stabilitate, precum şi a altor acte şi comportamente ale Comisiei, ale Consiliului, ale BCE şi ale Eurogrupului legate de acordarea unei facilităţi de asistenţă financiară Republicii Cipru

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Eleni Pavlikka Bourdouvali și ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene, de Comisia Europeană și de Banca Centrală Europeană (BCE).

         (1)  JO C 73, 2.3.2015.


title: Cauzele conexate C-96/16 și C-94/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia n° 38 de Barcelona, Tribunal Supremo – Spania) – Banco Santander, SA/Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés/Banco de Sabadell SA (Trimitere preliminară – Directiva 93/13/CEE – Clauze abuzive – Domeniu de aplicare – Cesiune de creanță – Contrat de împrumut încheiat cu un consumator – Criterii de apreciere a caracterului abuziv al unei clauze a acestui contract care stabilește rata dobânzilor moratorii – Consecințele acestui caracter)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/2

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona, Tribunal Supremo – Spania) – Banco Santander, SA/Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés/Banco de Sabadell SA
      (Cauzele conexate C-96/16 și C-94/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Directiva 93/13/CEE - Clauze abuzive - Domeniu de aplicare - Cesiune de creanță - Contrat de împrumut încheiat cu un consumator - Criterii de apreciere a caracterului abuziv al unei clauze a acestui contract care stabilește rata dobânzilor moratorii - Consecințele acestui caracter))
      (2018/C 352/02)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona, Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Banco Santander, SA (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés (C-94/17)

         Pârâți: Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Banco de Sabadell SA (C-94/17)

         Dispozitivul

                  1)

                  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretată în sensul că, pe de o parte, nu este aplicabilă practicii unui profesionist care constă în cesiunea sau în cumpărarea unei creanțe deținute față de un consumator, fără ca posibilitatea unei asemenea cesiuni să fie prevăzută în contractul de împrumut încheiat cu acest consumator, fără ca acesta din urmă să fie informat în prealabil despre respectiva cesiune sau să își dea consimțământul la aceasta și fără a i se acorda acestuia posibilitatea să își răscumpere datoria și, astfel, să o stingă, prin rambursarea către cesionar a prețului pe care acesta l a plătit pentru cesiunea menționată, majorat cu costurile, cu dobânzile și cu cheltuielile de judecată aplicabile. Pe de altă parte, această directivă nu este aplicabilă nici unor dispoziții naționale, precum cele care figurează la articolul 1535 din Código Civil (Codul civil), precum și la articolele 17 și 540 din Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (Legea 1/2000 privind Codul de procedură civilă) din 7 ianuarie 2000, care încadrează o astfel de posibilitate de răscumpărare și care reglementează substituirea cesionarului în drepturile cedentului în procedurile pendinte.

                  2)

                  Directiva 93/13 trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei jurisprudențe naționale, precum cea a Tribunal Supremo (Curtea Supremă, Spania) în discuție în litigiul principal, potrivit căreia o clauză nenegociată a unui contract de împrumut încheiat cu un consumator care stabilește rata dobânzilor moratorii aplicabile este abuzivă, pentru motivul că impune consumatorului care întârzie la plată să achite o sumă disproporționat de mare drept compensație, din moment ce această rată depășește cu mai mult de două puncte procentuale rata dobânzilor obișnuite prevăzută în acest contract.

                  3)

                  Directiva 93/13 trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei jurisprudențe naționale, precum cea a Tribunal Supremo (Curtea Supremă, Spania) în discuție în litigiul principal, potrivit căreia consecința caracterului abuziv al unei clauze nenegociate a unui contract de împrumut încheiat cu un consumator care stabilește rata dobânzilor moratorii constă în eliminarea totală a acestor dobânzi, dobânzile obișnuite prevăzute în acest contract continuând să curgă.

         (1)  JO C 145, 25.4.2016.

         JO C 151, 15.5.2017.


title: Cauza T-733/16: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Banque postale/BCE [„Politica economică și monetară – Supravegherea prudențială a instituțiilor de credit – Articolul 4 alineatul (1) litera (d) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 – Calcularea indicatorului efectului de levier – Refuzul BCE de a autoriza reclamanta să excludă din calculul indicatorului efectului de levier expunerile care îndeplinesc anumite condiții – Articolul 429 alineatul (14) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 – Puterea discreționară a BCE – Erori de drept – Eroare vădită de apreciere”]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/30

      Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Banque postale/BCE
      (Cauza T-733/16) (1)

      ([„Politica economică și monetară - Supravegherea prudențială a instituțiilor de credit - Articolul 4 alineatul (1) litera (d) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 - Calcularea indicatorului efectului de levier - Refuzul BCE de a autoriza reclamanta să excludă din calculul indicatorului efectului de levier expunerile care îndeplinesc anumite condiții - Articolul 429 alineatul (14) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 - Puterea discreționară a BCE - Erori de drept - Eroare vădită de apreciere”])
      (2018/C 352/35)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: La Banque postale (Paris, Franța) (reprezentanți E. Guillaume și L. Coudray, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: K. Lackhoff, R. Bax și G. Bassani, agenți, asistați de H.-G. Kamann și F. Louis, avocați)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Finlanda (reprezentant: S. Hartikainen, agent)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, care are ca obiect anularea Deciziei ECB/SSM/2016-96950066U5XAAIRCPA 78/16 a BCE din 24 august 2016, adoptată în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (d) și al articolului 10 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice BCE în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63) și al articolului 429 alineatul (14) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1, rectificări JO 2013, L 208, p. 68 și JO 2013, L 321, p. 6).

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia ECB/SSM/2016-96950066U5XAAIRCPA 78/16 a Băncii Centrale Europene (BCE) din 24 august 2016.

                  2)

                  Obligă BCE la plata cheltuielilor de judecată.

                  3)

                  Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 454, 5.12.2016.


title: Cauza C-435/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 29 iunie 2018 – Otis Gesellschaft m.b.H. și alții/Land Oberösterreich și alții

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 29 iunie 2018 – Otis Gesellschaft m.b.H. și alții/Land Oberösterreich și alții
      (Cauza C-435/18)
      (2018/C 352/24)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Otis Gesellschaft m.b.H., Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone Aktiengesellschaft, ThyssenKrupp Aufzüge Gesellschaft m.b.H.

         Pârâte: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft „Lebensräume” eingetragene Gen.m.b.H., EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen Gesellschaft m.b.H., WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.Gen.m.b.H., Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Baureform Wohnstätte” eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Familie” eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft „Styria” reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

         Întrebarea preliminară

      Pentru ca să producă efecte depline, iar interdicția prevăzută să aibă efectul util scontat, articolul 85 TCE, articolul 81 CE, respectiv articolul 101 TFUE trebuie interpretate în sensul că și persoanele care nu sunt furnizori sau clienți, nici pe piața relevantă a produsului și nici pe piața geografică relevantă afectată de înțelegere, dar acordă, în limitele legii, în condiții avantajoase, împrumuturi subvenționate clienților produselor oferite pe această piață trebuie să poată solicita daune-interese participanților la o înțelegere, ca urmare a prejudiciului cauzat de acordarea unor împrumuturi mai mari, calculate ca procentaj din costurile produsului, și astfel ca urmare a faptului că, în lipsa înțelegerii, persoanele în discuție ar fi putut investi sumele respective în mod profitabil?


title: Cauza C-123/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart (Trimitere preliminară – Asociere CEE-Turcia – Decizia nr. 2/76 – Articolul 7 – Clauza de standstill – Drept de ședere al membrilor familiei unui lucrător turc – Obligația de a obține o viză pentru admisia pe teritoriul unui stat membru)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/9

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart
      (Cauza C-123/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Asociere CEE-Turcia - Decizia nr. 2/76 - Articolul 7 - Clauza de standstill - Drept de ședere al membrilor familiei unui lucrător turc - Obligația de a obține o viză pentru admisia pe teritoriul unui stat membru))
      (2018/C 352/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Nefiye Yön

         Pârâtă: Landeshauptstadt Stuttgart

         cu participarea: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Dispozitivul

      Articolul 7 din Decizia nr. 2/76 din 20 decembrie 1976 adoptată de Consiliul de asociere înființat prin acordul de instituire a unei asocieri între Comunitatea Economică Europeană și Turcia, care a fost semnat la 12 septembrie 1963 la Ankara de Republica Turcia, pe de o parte, precum și de statele membre ale CEE și de Comunitate, pe de altă parte, și care a fost încheiat, aprobat și confirmat în numele acesteia din urmă prin Decizia 64/732/CEE a Consiliului din 23 decembrie 1963, trebuie interpretat în sensul că o măsură de drept național precum cea în discuție în litigiul principal, introdusă în cursul perioadei cuprinse între 20 decembrie 1976 și 30 noiembrie 1980, care condiționează eliberarea unui permis de ședere în scopul reîntregirii familiei către resortisanții statelor terțe care sunt membri ai familiei unui lucrător turc cu reședința legală în statul membru în cauză de obținerea de către acești resortisanți, înainte de intrarea pe teritoriul național, a unei vize în scopul reîntregirii menționate, constituie o „nouă restricție” în sensul acestei dispoziții. O astfel de măsură poate fi totuși justificată pentru motive care țin de un control efectiv al migranților și al ghidării fluxurilor migratorii, dar nu poate fi admisă decât în măsura în care modalitățile de punere în aplicare a acesteia nu depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului urmărit, ceea ce este de competența instanței de trimitere să verifice.

         (1)  JO C 318, 25.9.2017.


title: Cauza C-454/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Linköping (Suedia) la 12 iulie 2018 – Baltic Cable AB/Energimarknadsinspektionen

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Linköping (Suedia) la 12 iulie 2018 – Baltic Cable AB/Energimarknadsinspektionen
      (Cauza C-454/18)
      (2018/C 352/25)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Förvaltningsrätten i Linköping

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Baltic Cable AB

         Pârât: Energimarknadsinspektionen

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 16 alineatul (6) din Regulamentul privind energia electrică (1) se aplică în toate situațiile în cazul în care o persoană obține venituri rezultând din alocarea de interconexiuni, indiferent de circumstanțele acesteia, sau se aplică doar în cazul în care persoana care înregistrează venituri este un operator de transport și de sistem în sensul definiției prevăzute la articolul 2 alineatul (4) din Directiva privind piața energiei electrice?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este că articolul 16 alineatul (6) din Regulamentul privind energia electrică se aplică doar operatorilor de transport și de sistem, o întreprindere care doar exploatează o interconexiune un operator de transport și de sistem?

                  3)

                  În cazul în care răspunsul la prima sau la a doua întrebare implică faptul că articolul 16 alineatul (6) din Regulamentul privind energia electrică se aplică unei întreprinderi care doar exploatează o interconexiune, costurile legate de exploatarea și de întreținerea unei interconexiuni pot fi considerate investiții în rețea pentru menținerea sau creșterea capacităților de interconexiune în sensul articolului 16 alineatul (6) primul paragraf litera (b) din Regulamentul privind energia electrică?

                  4)

                  În cazul în care răspunsul la prima sau la a doua întrebare implică faptul că articolul 16 alineatul (6) din Regulamentul privind energia electrică se aplică unei întreprinderi care doar exploatează o interconexiune, autoritatea de reglementare poate, în temeiul articolului 16 alineatul (6) al doilea paragraf din Regulamentul privind energia electrică, să aprobe ca o întreprindere care doar exploatează o interconexiune, care are metodologie pentru stabilirea tarifelor, însă nu are clienți care să efectueze plăți directe cu tarife de rețea care să poată fi reduse, să utilizeze veniturile din alocarea interconexiunii pentru a obține profit sau, în cazul unui răspuns negativ la a treia întrebare, pentru exploatarea și întreținerea [interconexiunii]?

                  5)

                  În cazul în care răspunsul la prima sau la a doua întrebare implică faptul că articolul 16 alineatul (6) din Regulamentul privind energia electrică se aplică unei întreprinderi care doar exploatează o interconexiune, iar răspunsul la a treia și la a patra întrebare implică fie că societatea nu poate utiliza veniturile rezultând din alocarea de interconexiuni pentru exploatare și întreținere sau pentru a obține profit, fie că întreprinderea poate utiliza veniturile pentru exploatare și întreținere, însă nu pentru a obține profit, aplicarea articolului 16 alineatul (6) din Regulamentul privind energia electrică unei întreprinderi care doar exploatează o interconexiune este contrară principiului proporționalității sau altui principiu al dreptului Uniunii?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 714/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind condițiile de acces la rețea pentru schimburile transfrontaliere de energie electrică și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1228/2003 (JO 2009, L 211, p. 15).


title: Cauza C-472/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León – Spania) – Jorge Luis Colino Sigüenza/Ayuntamiento de Valladolid și alții [Trimitere preliminară – Directiva 2001/23/CE – Domeniu de aplicare – Articolul 1 alineatul (1) – Transferuri de întreprinderi – Menținerea drepturilor lucrătorilor – Contract de achiziții de servicii având ca obiect administrarea unei academii municipale de muzică – Încetarea activității primului contractant înainte de încheierea anului școlar în curs și desemnarea unui nou contractant la începutul anului școlar următor – Articolul 4 alineatul (1) – Interzicerea concedierilor motivate de un transfer – Excepție – Concedieri care intervin din motive economice, tehnice sau organizatorice și care implică schimbări în ceea ce privește ocuparea forței de muncă – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 47]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/3

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León – Spania) – Jorge Luis Colino Sigüenza/Ayuntamiento de Valladolid și alții
      (Cauza C-472/16) (1)

      ([Trimitere preliminară - Directiva 2001/23/CE - Domeniu de aplicare - Articolul 1 alineatul (1) - Transferuri de întreprinderi - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Contract de achiziții de servicii având ca obiect administrarea unei academii municipale de muzică - Încetarea activității primului contractant înainte de încheierea anului școlar în curs și desemnarea unui nou contractant la începutul anului școlar următor - Articolul 4 alineatul (1) - Interzicerea concedierilor motivate de un transfer - Excepție - Concedieri care intervin din motive economice, tehnice sau organizatorice și care implică schimbări în ceea ce privește ocuparea forței de muncă - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47])
      (2018/C 352/03)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Jorge Luis Colino Sigüenza

         Pârâți: Ayuntamiento de Valladolid, In-Pulso Musical SC, Miguel del Real Llorente, Administrador Concursal de Músicos y Escuela SL, Músicos y Escuela SL, Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități trebuie interpretat în sensul că poate intra în domeniul de aplicare al acestei directive o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care ofertantul câștigător al unui contract de achiziții de servicii privind administrarea unei academii municipale de muzică, căruia administrația locală i-a furnizat toate mijloacele materiale necesare desfășurării acestei activități, pune capăt acesteia cu două luni înainte de încheierea anului școlar în curs, concediind personalul și restituind aceste mijloace materiale administrației locale, care efectuează o nouă licitație numai pentru anul școlar următor și furnizează noului contractant aceleași mijloace materiale.

                  2)

                  Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2001/23 trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, în care ofertantul câștigător al unui contract de achiziții de servicii având ca obiect administrarea unei academii municipale de muzică pune capăt acestei activități cu două luni înainte de încheierea anului școlar în curs, concediind personalul, noul contractant preluând activitatea la începutul anului școlar următor, concedierea angajaților a fost efectuată din „motive economice, tehnice sau organizatorice și care implică schimbări în ceea ce privește ocuparea forței de muncă” în sensul acestei dispoziții, cu condiția ca împrejurările care au condus la concedierea tuturor lucrătorilor, precum și desemnarea tardivă a unui nou prestator de servicii să nu constituie o măsură deliberată menită să îi priveze pe acești lucrători de drepturile conferite de directiva menționată, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 441, 28.11.2016.


title: Cauza C-467/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Lukovit (Bulgaria) la 17 iulie 2018 – Rayonna prokuratura Lom/EP

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Lukovit (Bulgaria) la 17 iulie 2018 – Rayonna prokuratura Lom/EP
      (Cauza C-467/18)
      (2018/C 352/26)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Rayonen sad Lukovit

         Părțile din procedura principală

         Petent: Rayonna prokuratura Lom

         Cealaltă parte la procedură: EP

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Prezenta procedură privind luarea măsurilor de siguranță cu caracter medical, care reprezintă un fel de constrângere din partea statului față de persoanele care, potrivit constatărilor parchetului, au comis o faptă periculoasă pentru societate, intră în domeniul de aplicare al Directivei 2012/13/UE (1) privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale și al Directivei 2013/48/UE (2) privind dreptul de a avea acces la un avocat în cadrul procedurilor penale?

                  2)

                  Dispozițiile de drept procesual bulgar, care prevăd la articolul 427 și următoarele din NPK (Nakazatelno-protsesualen kodeks, Codul de procedură penală din Bulgaria) procedura specială privind luarea măsurilor de siguranță cu caracter medical și potrivit cărora instanța nu este competentă să restituie cauza la parchet în vederea remedierii neregularităților de procedură survenite în procedura precontencioasă, aceasta putând numai fie să admită, fie să respingă cererea prin care se solicită luarea măsurilor de siguranță cu caracter medical, prezintă garanția unui proces echitabil în sensul articolului 12 din Directiva 2013/48/UE și al articolului 8 din Directiva 2012/13/UE coroborate cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care garantează unei persoane dreptul de a sesiza instanța în cazul în care i-au fost încălcate drepturile în cadrul procedurii precontencioase?

                  3)

                  Directiva 2012/13/UE și Directiva 2013/48/UE sunt aplicabile într-o procedură penală (precontencioasă), în cazul în care dreptul național, și anume Codul de procedură penală, nu prevede calitatea procesuală de „persoană suspectată”, iar parchetul nu recunoaște în mod oficial persoanei respective calitatea de „persoană acuzată” în cadrul procedurii precontencioase, considerând că omorul care face obiectul cercetărilor a fost săvârșit de acea persoană în stare de iresponsabilitate, și dispune astfel încetarea procedurii penale fără a informa persoana în acest sens, însă solicitând instanței să dispună față de aceasta luarea unei măsuri de siguranță cu caracter medical?

                  4)

                  Persoana față de care s-a solicitat luarea măsurii obligării la tratament medical este considerată persoană „suspectată” în sensul articolului 2 alineatul (1) din Directiva 2012/13/UE și al articolului 3 alineatul (3) din Directiva 2013/48/UE, în cazul în care, cu ocazia primei deplasări la locul faptei și a măsurilor de cercetare inițiale luate la locuința victimei și a fiului său, ofițerul de poliție, care a descoperit urme de sânge pe corpul acestuia din urmă și care l-a întrebat în legătură cu motivele pentru care și-a ucis mama sale și pentru care a transportat cadavrul acesteia pe șosea, i-a pus acestuia cătușele după ce a primit răspunsurile la întrebările adresate? În cazul unui răspuns afirmativ, se ridică problema dacă persoana respectivă trebuia să fie informată încă din acel moment în sensul articolului 3 alineatul (1) coroborat cu articolul 2 din Directiva 2012/13/EU, precum și cum anume trebuia să se țină seama de nevoile speciale al persoanei în cazul în care ofițerul de poliție cunoștea faptul că persoana respectivă suferă de o tulburare psihică?

                  5)

                  Dispozițiile naționale precum cele din speță, care prevăd în fapt posibilitatea privării de libertate a unui persoane prin internarea medicală într-un spital de psihiatrie în cadrul unei proceduri conforme cu Legea sănătății (măsură de siguranță cu caracter preventiv care se dispune în cazul în care se dovedește că persoana suferă de o boală psihică și există pericol ca aceasta să săvârșească o infracțiune, dar nu și în cazul în care a săvârșit deja o infracțiune) sunt compatibile cu articolul 3 din Directiva (UE) 2016/343 (3) privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție, în cazul în care motivul de fapt pentru începerea procedurii este fapta din cauza săvârșirii căreia a fost deschisă o procedură penală împotriva persoanei internate în vederea tratamentului, încălcându-se pe această cale dreptul la un proces echitabil la momentul arestării care trebuie să corespundă cerințelor prevăzute la articolul 5 alineatul (4) din CEDO, cu alte cuvinte trebuie să existe o procedură în cadrul căreia instanța este competentă să verifice atât respectarea normelor de procedură, cât și suspiciunea pe baza căreia a avut loc arestarea, precum și legalitatea scopului urmărit prin această măsură, având în vedere că instanța este obligată să realizeze această verificare în cazul în care persoana este arestată potrivit procedurii prevăzute de Codul de procedură penală?

                  6)

                  Noțiunea „prezumție de nevinovăție” în sensul articolului 3 din Directiva (UE) 2016/343 include și prezumția că persoanele iresponsabile nu au săvârșit fapta care prezintă pericol social și care a fost reținută în sarcina lor de către parchet, până la proba contrară (în procedura penală desfășurată cu respectarea dreptului la apărare) conform normelor procedurale?

                  7)

                  Dispozițiile naționale care prevăd anumite competențe ale instanței sesizate în ceea ce privește verificarea din oficiu a legalității procedurii precontencioase, însă numai în cazul în care:

                              1.

                              instanța verifică un rechizitoriu întocmit de parchet în care se afirmă că o anumită persoană sănătoasă psihic a săvârșit un omor [articolul 249 alineatul (1) coroborat cu alineatul (4) din NPK], sau 2. instanța examinează o cerere a parchetului în care se afirmă că persoana a comis un omor, faptă care nu constituie însă infracțiune din cauza tulburărilor psihice ale făptuitorului, și prin care se solicită instanței să dispună obligarea la tratament medical,

                              2.

                              garantează persoanei vulnerabile o cale de atac efectivă, astfel cum prevăd articolul 13 coroborat cu articolul 12 din Directiva 2013/48/UE și articolul 8 punctul 2 coroborat cu articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2012/13/UE? De asemenea, diferitele competențe ale instanței care depind de tipul de procedură, care la rândul său depinde de aspectul dacă persoana arătată ca făptuitor este sănătoasă psihic pentru a răspunde penal, sunt compatibile cu principiul nediscriminării prevăzut la articolul 21 alineatul (1) din cartă?

         (1)  Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale (JO .2012, L 142, p. 1).

         (2)  Directiva 2013/48/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2013 privind dreptul de a avea acces la un avocat în cadrul procedurilor penale și al procedurilor privind mandatul european de arestare, precum și dreptul ca o persoană terță să fie informată în urma privării de libertate și dreptul de a comunica cu persoane terțe și cu autorități consulare în timpul privării de libertate (JO 2013, L 294, p. 1).

         (3)  Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale (JO 2016, L 65, p. 1).


title: Cauza T-751/16: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Confédération nationale du Crédit mutuel/BCE [„Politica economică și monetară – Supravegherea prudențială a instituțiilor de credit – Articolul 4 alineatul (1) litera (d) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 – Calcularea indicatorului efectului de levier – Refuzul BCE de a autoriza reclamanta să excludă din calculul indicatorului efectului de levier expunerile care îndeplinesc anumite condiții – Articolul 429 alineatul (14) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 – Puterea discreționară a BCE – Erori de drept – Eroare vădită de apreciere”]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/31

      Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Confédération nationale du Crédit mutuel/BCE
      (Cauza T-751/16) (1)

      ([„Politica economică și monetară - Supravegherea prudențială a instituțiilor de credit - Articolul 4 alineatul (1) litera (d) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 - Calcularea indicatorului efectului de levier - Refuzul BCE de a autoriza reclamanta să excludă din calculul indicatorului efectului de levier expunerile care îndeplinesc anumite condiții - Articolul 429 alineatul (14) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 - Puterea discreționară a BCE - Erori de drept - Eroare vădită de apreciere”])
      (2018/C 352/36)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Confédération nationale du Crédit mutuel (Paris, Franța) (reprezentanți: M. Grégoire și C. De Jonghe, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: K. Lackhoff, R. Bax și G. Bassani, agenți, asistați de H.-G. Kamann și F. Louis, avocați)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Finlanda (reprezentant: S. Hartikainen, agent)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, care are ca obiect anularea deciziei ECB/SSM/2016-9695000CG7B84NLR5984/92 a BCE, din 24 august 2016, adoptată în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (d) și al articolului 10 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice BCE în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63) și al articolului 429 alineatul (14) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1, rectificări JO 2013, L 208, p. 68 și JO 2013, L 321, p. 6).

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia ECB/SSM/2016-9695000CG7B84NLR5984/92 a Băncii Centrale Europene (BCE), din 24 august 2016.

                  2)

                  Obligă BCE la plata cheltuielilor de judecată.

                  3)

                  Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 6, 9.1.2017.


title: Cauza C-476/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungaria) la 23 iulie 2018 – PannonHitel Pénzügyi Zrt./WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungaria) la 23 iulie 2018 – PannonHitel Pénzügyi Zrt./WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.
      (Cauza C-476/18)
      (2018/C 352/27)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Pesti Központi Kerületi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: PannonHitel Pénzügyi Zrt.

         Pârâtă: WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 5 și 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (denumit în continuare „regulamentul”) (1) trebuie interpretate în sensul că pasagerii afectați de o modificare a orarului pot fi asimilați pasagerilor zborurilor anulate în vederea aplicării dreptului la compensație și că, prin urmare, pot invoca dreptul la compensație prevăzut la articolul 7 din regulamentul respectiv atunci când operatorul de transport aerian informează pasagerii cu privire la modificarea orarului în ziua anterioară datei plecării prevăzute în orarul inițial și, ca urmare a modificării, pasagerii suportă o pierdere de timp egală sau mai mare de trei ore față de ora de sosire prevăzută în orarul inițial, cu alte cuvinte ajung la destinația lor finală cu trei ore sau mai mult după ora de sosire prevăzută în orarul comunicat inițial de operatorul de transport aerian?

                  2)

                  Articolele 5 și 7 din regulament trebuie interpretate în sensul că pasagerii afectați de o modificare a orarului pot fi asimilați pasagerilor zborurilor anulate în vederea aplicării dreptului la compensație și că, prin urmare, pot invoca dreptul la compensație prevăzut la articolul 7 din regulamentul menționat atunci când, ca urmare a modificării orarului, pasagerii suportă o pierdere de timp egală sau mai mare de trei ore, cu alte cuvinte ajung la destinația lor finală cu trei ore sau mai mult după ora de sosire prevăzută în orarul comunicat inițial de operatorul de transport aerian?

         (1)  JO 2004, L 46, p. 1; Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza T-768/16: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – BNP Paribas/BCE [„Politica economică și monetară – Supravegherea prudențială a instituțiilor de credit – Articolul 4 alineatul (1) litera (d) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 – Calcularea indicatorului efectului de levier – Refuzul BCE de a autoriza reclamanta să excludă din calculul indicatorului efectului de levier expunerile care îndeplinesc anumite condiții – Articolul 429 alineatul (14) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 – Puterea discreționară a BCE – Erori de drept – Eroare vădită de apreciere”]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/32

      Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – BNP Paribas/BCE
      (Cauza T-768/16) (1)

      ([„Politica economică și monetară - Supravegherea prudențială a instituțiilor de credit - Articolul 4 alineatul (1) litera (d) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 - Calcularea indicatorului efectului de levier - Refuzul BCE de a autoriza reclamanta să excludă din calculul indicatorului efectului de levier expunerile care îndeplinesc anumite condiții - Articolul 429 alineatul (14) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 - Puterea discreționară a BCE - Erori de drept - Eroare vădită de apreciere”])
      (2018/C 352/37)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: BNP Paribas (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Champsaur și A. Delors, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: K. Lackhoff, R. Bax, G. Bassani și C. Olivier, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Finlanda (reprezentant: S. Hartikainen, agent)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, care are ca obiect anularea Deciziei ECB/SSM/2016-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/136 a BCE din 24 august 2016, adoptată în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (d) și al articolului 10 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice BCE în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63) și al articolului 429 alineatul (14) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1, rectificări JO 2013, L 208, p. 68 și JO 2013, L 321, p. 6).

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia ECB/SSM/2016-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/136 a Băncii Centrale Europene (BCE) din 24 august 2016.

                  2)

                  Obligă BCE la plata cheltuielilor de judecată.

                  3)

                  Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 6, 9.1.2017.


title: Cauza C-561/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Saras Energía SA/Administración del Estado [Trimitere preliminară – Directiva 2012/27/UE – Articolul 7 alineatele (1), (4) și (9) – Articolul 20 alineatele (4) și (6) – Promovarea eficienței energetice – Schemă de obligații în ceea ce privește eficiența energetică – Alte măsuri de politică – Fondul Național pentru Eficiență Energetică – Instituirea unui asemenea fond ca măsură principală de punere în aplicare a obligațiilor în ceea ce privește eficiența energetică – Obligație de contribuție – Desemnarea părților obligate – Distribuitori de energie și/sau furnizori de energie]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/4

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Saras Energía SA/Administración del Estado
      (Cauza C-561/16) (1)

      ([Trimitere preliminară - Directiva 2012/27/UE - Articolul 7 alineatele (1), (4) și (9) - Articolul 20 alineatele (4) și (6) - Promovarea eficienței energetice - Schemă de obligații în ceea ce privește eficiența energetică - Alte măsuri de politică - Fondul Național pentru Eficiență Energetică - Instituirea unui asemenea fond ca măsură principală de punere în aplicare a obligațiilor în ceea ce privește eficiența energetică - Obligație de contribuție - Desemnarea părților obligate - Distribuitori de energie și/sau furnizori de energie])
      (2018/C 352/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Saras Energía SA

         Pârâtă: Administración del Estado

         Cu participarea: Endesa SA, Endesa Energía SA, Endesa Energía XXI SLU, Viesgo Infraestructuras Energéticas SL, Hidroeléctrica del Cantábrico SAU, Nexus Energía SA, Nexus Renovables SLU, Engie España SL, Villar Mir Energía SL, Energya VM Gestión de Energía SLU, Estaciones de Servicio de Guipúzcoa SA, Acciona Green Energy Developments SLU, Fortia Energía SL

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 7 și 20 din Directiva 2012/27/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 privind eficiența energetică, de modificare a Directivelor 2009/125/CE și 2010/30/UE și de abrogare a Directivelor 2004/8/CE și 2006/32/CE, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care stabilește, ca mod principal de îndeplinire a obligațiilor în ceea ce privește eficiența energetică, o schemă de contribuție anuală la un fond național pentru eficiență energetică, cu condiția ca, pe de o parte, această reglementare să garanteze realizarea de economii de energie într-o măsură echivalentă cu schemele de obligații în ceea ce privește eficiența energetică care pot fi instituite în temeiul articolului 7 alineatul (1) din această directivă și, pe de altă parte, ca cerințele prevăzute la articolul 7 alineatele (10) și (11) din directiva menționată să fie respectate, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 7 din Directiva 2012/27 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care nu impune obligații în ceea ce privește eficiența energetică decât anumitor întreprinderi determinate din sectorul energiei, cu condiția ca desemnarea acestor întreprinderi ca părți obligate să se bazeze efectiv pe criterii obiective și nediscriminatorii expuse în mod explicit, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza C-482/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 24 iulie 2018 – Google Ireland Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 24 iulie 2018 – Google Ireland Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága
      (Cauza C-482/18)
      (2018/C 352/28)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Google Ireland Limited

         Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 18 și 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”) și interzicerea discriminării trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări fiscale a unui stat membru al cărui regim de sancțiuni prevede, pentru neîndeplinirea obligației de înregistrare în scopul perceperii taxei de publicitate, aplicarea unei amenzi pentru neîndeplinirea acestei obligații care, în cazul societăților care nu sunt stabilite în Ungaria, poate să fie în total de până la 2 000 de ori mai mare decât cea aplicabilă societăților stabilite în Ungaria?

                  2)

                  Sancțiunea extrem de ridicată și deosebit de punitivă descrisă la întrebarea anterioară este de natură să îi descurajeze pe prestatorii de servicii care nu sunt stabiliți în Ungaria să presteze servicii în această țară?

                  3)

                  Articolul 56 TFUE și interzicerea discriminării trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări conform căreia, în cazul societăților stabilite în Ungaria, obligația de înregistrare este îndeplinită automat, fără să se formuleze o cerere expresă, prin atribuirea unui cod de identificare fiscală maghiar în cursul înregistrării în Registrul Comerțului, indiferent dacă societatea publică sau nu anunțuri, în timp ce în cazul societăților care nu sunt stabilite pe teritoriul Ungariei, dar care publică anunțuri în această țară, executarea obligației de înregistrare nu este automată, ci aceasta trebuie îndeplinită în mod expres, iar în cazul neîndeplinirii, societăților li se poate aplica o sancțiune specifică?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 56 TFUE și interzicerea discriminării trebuie interpretate în sensul că se opun unei sancțiuni precum cea care face obiectul litigiului principal, aplicată ca urmare a neîndeplinirii obligației de înregistrare în scopul perceperii taxei de publicitate, în măsura în care o astfel de reglementare se dovedește a fi contrară articolului menționat anterior?

                  5)

                  Articolul 56 TFUE și interzicerea discriminării trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții potrivit căreia, în cazul societăților stabilite în străinătate, decizia prin care li se aplică o amendă este definitivă și executorie începând cu data comunicării sale și poate fi atacată numai într-o procedură jurisdicțională în care instanța nu poate dispune organizarea unei ședințe de audiere a pledoariilor și în care sunt admise doar mijloace de probă scrise, în timp ce, în cazul societăților stabilite în Ungaria, se poate introduce un recurs administrativ împotriva amenzilor impuse și, în plus, procedura jurisdicțională nu este limitată în niciun mod?

                  6)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat, în lumina dreptului la un tratament echitabil prevăzut la articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale (denumită în continuare „carta”), în sensul că această cerință nu este respectată în cazul în care amenda pentru neîndeplinirea obligației de înregistrare se aplică zilnic, triplându-și valoarea, fără ca prestatorul serviciilor să aibă cunoștință de decizia anterioară, ceea ce face imposibilă rectificarea de către acesta a omisiunii înainte să i se aplice următoarea amendă?

                  7)

                  Având în vedere dreptul la un tratament echitabil prevăzut la articolul 41 alineatul (1) din cartă, dreptul de a fi ascultat prevăzut la articolul 41 alineatul (2) litera (a) din cartă și dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil prevăzut la articolul 47 din cartă, articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că aceste cerințe nu sunt respectate în cazul în care decizia nu poate fi atacată pe cale administrativă, iar în cadrul procedurii în contencios-administrativ sunt admise numai mijloace de probă scrise, iar instanța nu poate dispune organizarea unei ședințe de audiere a pledoariilor în cadrul procedurii?


title: Cauza C-161/17: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Land Nordrhein-Westfalen/Dirk Renckhoff [Trimitere preliminară – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29/CE – Societate informațională – Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și ale drepturilor conexe – Articolul 3 alineatul (1) – Comunicare publică – Noțiune – Publicarea pe un site internet, fără autorizația titularului dreptului de autor, a unei fotografii publicate în prealabil, fără măsuri de restricționare și cu autorizația titularului respectiv, pe un alt site internet – Public nou]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/10

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Land Nordrhein-Westfalen/Dirk Renckhoff
      (Cauza C-161/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Societate informațională - Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și ale drepturilor conexe - Articolul 3 alineatul (1) - Comunicare publică - Noțiune - Publicarea pe un site internet, fără autorizația titularului dreptului de autor, a unei fotografii publicate în prealabil, fără măsuri de restricționare și cu autorizația titularului respectiv, pe un alt site internet - Public nou])
      (2018/C 352/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Land Nordrhein-Westfalen

         Pârât: Dirk Renckhoff

         Dispozitivul

      Noțiunea „comunicare publică”, în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională, trebuie interpretată în sensul că include publicarea pe un site internet a unei fotografii publicate în prealabil, fără vreo măsură de restricționare care să împiedice descărcarea sa și cu autorizația titularului dreptului de autor, pe un alt site internet.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza T-825/16: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Cipru/EUIPO – Papouis Dairies (Pallas Halloumi) {„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Pallas Halloumi – Marca de certificare a Regatului Unit verbală anterioară HALLOUMI – Motiv relativ de refuz – Lipsa unui risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”}

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/32

      Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Cipru/EUIPO – Papouis Dairies (Pallas Halloumi)
      (Cauza T-825/16) (1)

      ({„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Pallas Halloumi - Marca de certificare a Regatului Unit verbală anterioară HALLOUMI - Motiv relativ de refuz - Lipsa unui risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”})
      (2018/C 352/38)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Republica Cipru (reprezentanţi: S. Malynicz, QC, și V. Marsland, solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Papouis Dairies Ltd (Nicosia, Cipru) (reprezentant: N. Korogiannakis, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 septembrie 2016 (cauza R 2065/2014-4) privind o procedură de opoziție între Republica Cipru și Papouis Dairies

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Republica Cipru la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza C-300/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria – Ungaria) – Hochtief AG/Budapest Főváros Önkormányzata [Trimitere preliminară – Achiziții publice – Căi de atac – Directiva 89/665/CE – Acțiune în daune interese – Articolul 2 alineatul (6) – Reglementare națională care condiționează admisibilitatea oricărei acțiuni în daune interese de constatarea prealabilă și definitivă a nelegalității deciziei autorității contractante aflate la originea prejudiciului invocat – Acțiune în anulare – Acțiune prealabilă în fața unei comisii de arbitraj – Control jurisdicțional al sentințelor comisiei de arbitraj – Reglementare națională care exclude prezentarea de motive neinvocate în fața comisiei de arbitraj – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 47 – Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă – Principiile efectivității și echivalenței]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/11

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria – Ungaria) – Hochtief AG/Budapest Főváros Önkormányzata
      (Cauza C-300/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Achiziții publice - Căi de atac - Directiva 89/665/CE - Acțiune în daune interese - Articolul 2 alineatul (6) - Reglementare națională care condiționează admisibilitatea oricărei acțiuni în daune interese de constatarea prealabilă și definitivă a nelegalității deciziei autorității contractante aflate la originea prejudiciului invocat - Acțiune în anulare - Acțiune prealabilă în fața unei comisii de arbitraj - Control jurisdicțional al sentințelor comisiei de arbitraj - Reglementare națională care exclude prezentarea de motive neinvocate în fața comisiei de arbitraj - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Principiile efectivității și echivalenței])
      (2018/C 352/14)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Kúria

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Hochtief AG

         Pârâtă: Budapest Főváros Önkormányzata

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (6) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări procedurale naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care condiționează posibilitatea de a formula o pretenție de drept civil în caz de încălcare a normelor în materie de achiziții publice și de atribuire a contractelor de achiziții publice de constatarea cu titlu definitiv a încălcării de către o comisie de arbitraj sau de către o instanță în cadrul unui control jurisdicțional al sentinței acestei comisii.

                  2)

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 1 alineatele (1) și (3) din Directiva 89/665, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/23, interpretat în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că, în contextul unei acțiuni în daune interese, nu se opune unei norme procedurale naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care restrânge controlul jurisdicțional al sentințelor emise de o comisie de arbitraj, însărcinată în primă instanță cu controlul deciziilor adoptate de autoritățile contractante în cadrul procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice, doar la examinarea motivelor invocate în fața acestei comisii.

         (1)  JO C 269, 14.8.2017.


title: Cauza T-847/16: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Cipru/EUIPO – POA (COWBOYS HALLOUMI) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative COWBOYS HALLOUMI – Marca de certificare a Regatului Unit verbală anterioară HALLOUMI – Motiv relativ de refuz – Lipsa unui risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/33

      Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Cipru/EUIPO – POA (COWBOYS HALLOUMI)
      (Cauza T-847/16) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative COWBOYS HALLOUMI - Marca de certificare a Regatului Unit verbală anterioară HALLOUMI - Motiv relativ de refuz - Lipsa unui risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2018/C 352/39)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Republica Cipru (reprezentanţi: S. Malynicz, QC, și V. Marsland, solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Pagkypriosorganismos ageladotrofon (POA) (Latsia, Cipru) (reprezentant: N. Korogiannakis, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 septembrie 2016 (cauza R 2781/2014-4) privind o procedură de opoziție între Republica Cipru și POA

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Republica Cipru la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza C-16/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira [Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Deducerea taxei achitate în amonte – Nașterea și întinderea dreptului de deducere]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/4

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-16/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Deducerea taxei achitate în amonte - Nașterea și întinderea dreptului de deducere])
      (2018/C 352/05)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal

         Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Dispozitivul

      Articolele 167 și 168 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/45/UE a Consiliului din 13 iulie 2010, precum și principiul neutralității trebuie interpretate în sensul că se opun ca administrația fiscală a unui stat membru să considere că o societate care are sediul în alt stat membru, precum și sucursala pe care o deține în primul dintre aceste state constituie două persoane impozabile distincte, pentru motivul că aceste entități dispun, fiecare, de un număr de identificare fiscală, și să refuze, pentru acest motiv, sucursalei dreptul de a deduce taxa pe valoarea adăugată (TVA) în notele de debit emise de un grup de interes economic al cărui membru este societatea respectivă, iar nu sucursala sa.

         (1)  JO C 104, 3.4.2017.


title: Cauza C-484/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 20 iulie 2018 – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 20 iulie 2018 – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel
      (Cauza C-484/18)
      (2018/C 352/29)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF

         Intimat: Institut national de l’audiovisuel

         Alte părți: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

         Întrebarea preliminară

      Articolul 2 litera (b), articolul 3 alineatul (2) litera (a) și articolul 5 din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (1) trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca o reglementare națională, precum cea care rezultă din articolul 49 II din loi no 86-1067 du 30 septembre 1986 relative à la liberté de communication (Legea nr. 86-1067 din 30 septembrie 1986 privind libertatea de comunicare), modificată prin articolul 44 din loi no 2006-961 du 1er août 2006 (Legea nr. 2006-961 din 1 august 2006), să instituie, în favoarea Institut national de l’audiovisuel (Institutul Național al Audiovizualului), care beneficiază, cu privire la arhivele audiovizuale, de drepturi de exploatare a societăților naționale de programe, un regim derogatoriu potrivit căruia condițiile de exploatare a prestațiilor artiștilor interpreți și remunerațiile rezultate din această exploatare sunt reglementate prin acorduri încheiate între înșiși artiștii interpreți sau organizațiile de salariați reprezentative ale artiștilor interpreți și acest institut, aceste acorduri trebuind să precizeze în special baremul remunerațiilor și modalitățile de plată a acestor remunerații?

         (1)  JO L 167, p. 10.


title: Cauza T-797/17: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Star Television Productions/EUIPO – Marc Dorcel (STAR) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de decădere – Marca Uniunii Europene figurativă STAR – Lipsa utilizării serioase a mărcii – Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/34

      Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Star Television Productions/EUIPO – Marc Dorcel (STAR)
      (Cauza T-797/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene figurativă STAR - Lipsa utilizării serioase a mărcii - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2018/C 352/40)
      Limba de procedură: franceza

         Părţile

         Reclamantă: Star Television Productions Ltd (Tortola, Regatul Unit) (reprezentant: D. Farnsworth, solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: V. Ruzek, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Marc Dorcel SA (Paris, Franța) (reprezentant: B. Soyer, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 14 septembrie 2017 (cauza R 1519/2016-2), privind o procedură de decădere între Star Television Productions și Marc Dorcel

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Television Productions Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 42, 5.2.2018.


title: Cauza C-52/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Austria) – VTB Bank (Austria) AG/Finanzmarktaufsichtsbehörde [Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Directiva 2013/36/UE – Articolele 64, 65 și 67 – Regulamentul (UE) nr.°575/2013 – Articolul 395 alineatele (1) și (5) – Supravegherea instituțiilor de credit – Competențe de supraveghere și de sancționare – Limitele expunerilor mari – Reglementare a unui stat membru care prevede impunerea de dobânzi în caz de depășire a limitelor expunerilor mari – Regulamentul (UE) nr. 468/2014 – Articolul 48 – Repartizarea competențelor între Banca Centrală Europeană (BCE) și autoritățile naționale – Procedură în materie de supraveghere prudențială inițiată în mod oficial]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/5

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Austria) – VTB Bank (Austria) AG/Finanzmarktaufsichtsbehörde
      (Cauza C-52/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Directiva 2013/36/UE - Articolele 64, 65 și 67 - Regulamentul (UE) nr.o575/2013 - Articolul 395 alineatele (1) și (5) - Supravegherea instituțiilor de credit - Competențe de supraveghere și de sancționare - Limitele expunerilor mari - Reglementare a unui stat membru care prevede impunerea de dobânzi în caz de depășire a limitelor expunerilor mari - Regulamentul (UE) nr. 468/2014 - Articolul 48 - Repartizarea competențelor între Banca Centrală Europeană (BCE) și autoritățile naționale - Procedură în materie de supraveghere prudențială inițiată în mod oficial])
      (2018/C 352/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: VTB Bank (Austria) AG

         Pârâtă: Finanzmarktaufsichtsbehörde

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 64 și articolul 65 alineatul (1) din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE, precum și articolul 395 alineatele (1) și (5) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale în temeiul căreia, în cazul depășirii limitelor de expunere prevăzute la articolul 395 alineatul (1) din Regulamentul nr. 575/2013, unei instituții de credit i se impun în mod automat dobânzi de recuperare, chiar dacă aceasta din urmă îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 395 alineatul (5) din regulamentul menționat, care permit unei instituții de credit să depășească limitele respective.

                  2)

                  Articolul 48 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate („Regulamentul-cadru privind MUS”) trebuie interpretat în sensul că o procedură în materie de supraveghere prudențială nu poate fi considerată inițiată în mod oficial, în sensul acestei dispoziții, nici în cazul în care o instituție de credit raportează autorității naționale de supraveghere depășirea limitelor prevăzute la articolul 395 alineatul (1) din Regulamentul nr. 575/2013, nici în cazul în care această autoritate a adoptat deja o decizie într-o procedură paralelă cu privire la încălcări similare.

         (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza T-388/18: Acțiune introdusă la 27 iunie 2018 – WV/SEAE

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/34

      Acțiune introdusă la 27 iunie 2018 – WV/SEAE
      (Cauza T-388/18)
      (2018/C 352/41)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: WV (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii ca fiind admisibilă și întemeiată;

                              —

                              în consecință, și după obligarea pârâtului, cu titlu preliminar și în temeiul articolului 89 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului care prevede „măsuri de organizare a procedurii”, să prezinte toate înscrisurile și mijloacele materiale de probă referitoare la prezenta cauză și în special: mandatul și concluziile anchetei interne de securitate care a fost desfășurată de AIPN; toate documentele și deciziile interne ale SEAE care au legătură cu acuzațiile referitoare la pretinsa sustragere de înscrisuri și posibila transmitere a unor informații de către reclamantă către un stat terț (Israel/Turcia), datele exacte, informațiile pretins divulgate și probele concrete, precum și informațiile transmise și răspunsul serviciului de securitate; documentele și/sau deciziile interne aparent luate sau prezentate în legătură cu incidentul din 27 iulie 2016 și în special o notă a Secretarului General al SEAE referitoare la excluderea reclamantei din divizia Turcia; e-mailul doamnei [X] trimis în luna septembrie 2015 domnului [Y] și care face aparent trimitere la „probleme serioase legate în esență de comportamentul său”; informațiile referitoare la natura diferitor transferuri cărora ea a făcut obiectul pentru a clarifica dacă transferurile au fost efectuate cu postul său și/sau în excedent; termenii de referință ai experților naționali puși la dispoziția diviziei Turcia a SEAE care reflectă acordul încheiat cu diferite state membre în luna iunie 2015 în vederea instituirii diviziei menționate; procesele-verbale ale reuniunii din 18 mai 2017 dintre reclamantă, un reprezentant al Comitetului de personal și AIPN; schimburile de e-mailuri din 10 iulie 2017 dintre domnul [Z] și șeful delegației UE în Turcia;

                              —

                              anularea deciziei de respingere implicită a cererii de asistență întemeiate pe articolul 24 din statut, intervenită la 4 septembrie 2017;

                              —

                              anularea deciziei din 28 martie 2018, cu referința Ares(2018)1705593, notificată în aceeași zi, prin care AIPN a respins reclamația reclamantei pe care aceasta a introdus-o la 29 noiembrie 2017, cu referința R/510/17, împotriva respingerii implicite a cererii de asistență întemeiate pe articolul 24 din statut;

                              —

                              obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 134 din Regulamentul de procedură al Tribunalului Uniunii Europene.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea obligației de asistență și de solicitudine, pe încălcarea articolului 1e alineatele (2), (12) și (12a) și a articolelor 22b, 24, 25 și 26 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”), pe principiul bunei administrări, precum și pe încălcarea articolelor 1 și 2 din anexa IX la statut și a Regulamentului (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO 2001, L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).
      În cadrul acestui motiv, reclamanta invocă de asemenea încălcarea articolelor 41, 47 și 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a Convenției europene a drepturilor omului și a libertăților fundamentale, a dreptului la apărare, precum și abuzuri de drept și de procedură, pe lângă încălcarea vădită a principiului încrederii legitime și a egalității armelor.
      În sfârșit, reclamanta invocă în cadrul acestui motiv încălcarea principiului care impune administrației să nu adopte o decizie decât în temeiul unor motive admisibile din punct de vedere legal, adică pertinente și neafectate de erori vădite de apreciere, de fapt sau de drept, precum și încălcarea principiilor proporționalității, contradictorialității, bunei administrări și securității juridice, pe lângă încălcarea Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).
      Critica astfel invocată este că, prin adoptarea deciziei atacate în condițiile arătate și prin respingerea ulterioară a reclamației reclamantei, AIPN în mod vădit nu ar fi aplicat și interpretat corect dispozițiile statutare și principiile menționate mai sus, întemeindu-și decizia pe motivări inexacte atât în fapt, cât și în drept, și plasând-o pe reclamantă într-o situație administrativă nelegală, lipsită de orice adecvare între faptele stabilite și respingerea cererii de asistență.


title: Cauza C-485/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d’État (Franța) la 24 iulie 2018 – Groupe Lactalis/Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l’Économie et des Finances

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d’État (Franța) la 24 iulie 2018 – Groupe Lactalis/Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l’Économie et des Finances
      (Cauza C-485/18)
      (2018/C 352/30)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d’État

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Groupe Lactalis

         Pârâți: Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l’Économie et des Finances

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Trebuie să se considere că articolul 26 din Regulamentul nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 (1), care prevede, printre altele, că Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului rapoarte privind indicarea obligatorie a țării de origine sau a locului de proveniență pentru lapte și pentru laptele utilizat ca ingredient, a armonizat în mod expres acest aspect în sensul alineatului (1) al articolului 38 din același regulament și se opune posibilității statelor membre de a adopta dispoziții privind mențiuni obligatorii suplimentare în temeiul articolului 39 din acest regulament?

                  2)

                  În cazul în care dispozițiile de drept intern ar fi justificate de protecția consumatorilor din perspectiva alineatului (1) al articolului 39, cele două criterii prevăzute la alineatul (2) al acestui articol, și anume, pe de o parte, dovada unei legături între anumite calități ale produsului și originea sau proveniența sa și, pe de altă parte, dovezi conform cărora majoritatea consumatorilor consideră că furnizarea acestor informații prezintă o importanță deosebită trebuie coroborate și, în special, aprecierea dovezii unei legături poate fi întemeiată pe elemente doar subiective, referitoare la importanța asocierii pe care consumatorii o pot face în majoritate între calitățile unui produs și originea sau proveniența sa?

                  3)

                  În măsura în care proprietățile produsului par a se putea referi la toate elementele în care constă calitatea produsului, considerațiile legate de capacitatea de rezistență a produsului la transport și de riscurile alterării sale în timpul unui transport pot interveni pentru a aprecia existența dovezii unei legături între anumite calități ale produsului și originea sau proveniența sa în scopul aplicării alineatului (2) al articolului 39?

                  4)

                  Aprecierea condițiilor prevăzute la articolul 39 presupune considerarea calităților unui produs ca fiind unice datorită originii sau provenienței sale sau ca fiind garantate datorită acestei origini sau proveniențe și, în acest din urmă caz, fără a aduce atingere armonizării standardelor de sănătate și de mediu aplicabile în cadrul Uniunii Europene, menționarea originii sau a provenienței poate fi mai precisă decât o mențiune sub forma „UE” sau „non-UE”?

         (1)  Regulamentul (UE) no 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 privind informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1924/2006 și (CE) nr. 1925/2006 ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 87/250/CEE a Comisiei, a Directivei 90/496/CEE a Consiliului, a Directivei 1999/10/CE a Comisiei, a Directivei 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a Directivelor 2002/67/CE și 2008/5/CE ale Comisiei și a Regulamentului (CE) nr. 608/2004 al Comisiei (JO L 304, p. 18).