title: Cauza C-412/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 10 iulie 2017 – Bundesrepublik Deutschland/Touring Tours und Travel GmbH

text:
               2.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 330/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 10 iulie 2017 – Bundesrepublik Deutschland/Touring Tours und Travel GmbH
   (Cauza C-412/17)
   (2017/C 330/08)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Pârâtă și recurentă: Republica Federală Germania

      Reclamantă și intimată: Touring Tours und Travel GmbH

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 67 alineatul (2) TFUE, precum și articolele 22 si 23 din Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (1) se opun unei dispoziții naționale a unui stat membru, potrivit căreia, în concluzie, operatorii de transport cu autocarul care efectuează transportul persoanelor pe rute de linie peste o frontieră internă Schengen au obligația să verifice documentele de trecere a frontierei ale pasagerilor lor înainte de trecerea unei frontiere interne, pentru a preveni transportul străinilor fără pașaport și fără permis de ședere care intră astfel pe teritoriul Republicii Federale Germania?
               În special:

                           a)

                           Obligația legală generală sau obligația impusă de autorități unor operatori de transport cu autocarul de a nu transporta străini care astfel intră pe teritoriul Germaniei fără pașaportul necesar sau fără un permis de ședere necesar, pe care operatorii de transport cu autocarul nu o pot îndeplini decât prin verificarea documentelor de trecere a frontierei ale tuturor pasagerilor înainte de trecerea frontierei interne, constituie o verificare la frontierele interne asupra persoanelor în sensul articolului 22 din Codul Frontierelor Schengen sau este echivalentă unei asemenea verificări?

                           b)

                           Impunerea obligațiilor menționate la punctul 1) trebuie apreciată pe baza articolului 23 litera (a) din Codul Frontierelor Schengen, în pofida faptului că operatorii de transport nu exercită „competențe polițienești” în sensul acestei dispoziții și că, prin faptul că statul le impune obligația efectuării acestor verificări, aceștia nu sunt nici autorizați în mod formal să exercite competențe de autoritate publică?

                           c)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1 punctul b): verificările impuse operatorilor de transport, cu respectarea criteriilor prevăzute la articolul 23 litera (a) a doua teză din Codul Frontierelor Schengen, constituie o măsură inadmisibilă cu un efect echivalent cu cel al verificărilor la frontiere?

                           d)

                           Impunerea obligațiilor menționate la punctul 1), în măsura în care se referă la operatori de transport cu autocarul pe rute de linie, trebuie apreciată pe baza articolului 23 litera (b) din Codul Frontierelor Schengen, potrivit căruia competența operatorilor de transport de a exercita controale de securitate în porturi sau aeroporturi asupra persoanelor nu aduce atingere absenței controlului la frontierele interne? Rezultă astfel că verificările în sensul primei întrebări sunt inadmisibile și în afara porturilor și aeroporturilor, atunci când acestea nu constituie controale de securitate și nu se efectuează asupra persoanelor care călătoresc pe teritoriul național al unui stat membru?

               2.

               Articolele 22 și 23 din Codul Frontierelor Schengen permit adoptarea unor dispoziții naționale potrivit cărora, în scopul respectării acestei obligații, împotriva operatorului de transport cu autocarul se poate adopta un ordin de interdicție sub sancțiunea plății unor daune cominatorii, atunci când, ca urmare a omiterii efectuării verificărilor, acesta a transportat străini fără pașaport și fără permis de ședere, care astfel au intrat pe teritoriul Republicii Federale Germania?

      (1)  JO 2016, L 77, p. 1.


title: Cauza T-137/08: Acțiune introdusă la 9 aprilie 2008 — BCS SpA/OAPI — Deere (Combinație de culori verde și galben)

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/33

         Acțiune introdusă la 9 aprilie 2008 — BCS SpA/OAPI — Deere (Combinație de culori verde și galben)
   (Cauza T-137/08)
   (2008/C 142/60)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: BCS SpA (Milan, Italia) (reprezentanți: M. Franzosi, V. Jandoli, F. Santonocito, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Deere & Company (Moline, Statele Unite)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei R 0222/2007-2 a Camerei a doua de recurs a OAPI din 16 ianuarie 2008;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: o marcă figurativă care constă într-o combinație de culori verde și galben, pentru produsele din clasele 7 și 12 — marca comunitară nr. 63 289

      Titularul mărcii comunitare: Deere & Company

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Decizia diviziei de anulare: respingerea cererii de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (3) și a articolului 52 alineatul (1) litera (c) în coroborare cu articolul 8 alineatul (4) și cu articolul 73 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, pentru motivul că:

               —

               camera de recurs ar fi trebuit să interpreteze articolul 7 alineatul (3) în modul cel mai riguros, îngreunând astfel sarcina probei pentru cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs;

               —

               camera de recurs nu a recunoscut marca anterioară a reclamantei, care a dobândit un caracter distinctiv prin utilizare; și

               —

               motivarea deciziei camerei de recurs este contradictorie.


title: Cauza C-210/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 18 aprilie 2013 — Glaxosmithline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 18 aprilie 2013 — Glaxosmithline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks
   (Cauza C-210/13)
   2013/C 189/15
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Glaxosmithline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG

      Pârât: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

      Întrebările preliminare

               1.

               Un adjuvant care singur nu are niciun efect terapeutic, dar care crește efectul terapeutic al unui antigen atunci când intră în compoziția unui vaccin împreună cu acest antigen, este „principiu activ” în sensul articolului 1 litera (b) din Regulamentul nr. 469/2009/CE (1)?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, compoziția în care intră un astfel de adjuvant și un antigel poate fi totuși considerată o „compoziție de principii active” în sensul articolului 1 litera (b) din Regulamentul nr. 469/2009/CE?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 152, p. 1).


title: Cauza T-302/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 1 octombrie 2008 — Motorpress/OAPI — Sony Computer Entertainment Europe (BUZZ!)

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/65

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 1 octombrie 2008 — Motorpress/OAPI — Sony Computer Entertainment Europe (BUZZ!)
   (Cauza T-302/07) (1)

   (2008/C 301/124)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-555/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Administrativo e Fiscal de Leiria (Portugalia) la 28 octombrie 2015 – Bernard Jean Marie Gabarel/Fazenda Pública

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Administrativo e Fiscal de Leiria (Portugalia) la 28 octombrie 2015 – Bernard Jean Marie Gabarel/Fazenda Pública
   (Cauza C-555/15)
   (2016/C 016/25)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Administrativo e Fiscal de Leiria

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Bernard Jean Marie Gabarel

      Pârâtă: Fazenda Pública

      Întrebările preliminare

               A)

               În scopul interpretării articolului 132 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului (1) din 28 noiembrie 2006, terapiile neconvenționale, în special osteopatia, trebuie considerate drept o activitate sanitară (paramedicală)?

               B)

               Un contribuabil care, conform legislației naționale, este autorizat să exercite o activitate paramedicală precum fizioterapia, însă care, în cadrul desfășurării activității sale profesionale medicale recurge, în mod indistinct sau complementar, la terapii specifice atât fizioterapiei, cât și osteopatiei, trebuie considerat, în sensul articolului 132 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului și, prin urmare, în sensul articolului 9 din Codul privind TVA-ul, drept un profesionist care exercită în mod global o activitate paramedicală și, în consecință, trebuie scutit de TVA?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-252/15: Acțiune introdusă la 21 mai 2015 – Ferrovial și alții/Comisia

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/35

         Acțiune introdusă la 21 mai 2015 – Ferrovial și alții/Comisia
   (Cauza T-252/15)
   (2015/C 245/41)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Ferrovial, SA (Madrid, Spania), Ferrovial Servicios, SA (Madrid, Spania), Amey UK plc (Oxford, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Muñoz Pérez și M. Linares Gil, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei din 15 octombrie 2014, adoptată în dosarul nr. C (2014) 7280 privind ajutorul de stat SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP) pus în aplicare de Spania;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 alineatul (2) din decizia menționată mai sus și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta procedură este aceeași cu cea vizată în cauzele T-826/14, Spania/Comisia, și T-12/15, Banco Santander și Santusa/Comisia.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 TFUE din considerente de nemotivare.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE întrucât măsura în litigiu nu întrunește, în opinia reclamantelor, elementele proprii noțiunii de ajutor de stat.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE, a articolului 1 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE și a articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999, dat fiind că măsura în litigiu nu constituie un ajutor nou, nelegal și incompatibil.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe nulitatea articolului 4 alineatul (2) din a treia decizie întrucât încalcă articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 prin aceea că ordinul la recuperare nu este limitat în aceeași măsură cu cât era limitat în primele două decizii (achiziții anterioare datei de 21 decembrie 2007).

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe nulitatea articolului 4 din cea de a treia decizie (ordinul de recuperare) întrucât încalcă articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 în măsura în care operațiunile indirecte anterioare datei de 10 martie 2005 nu sunt excluse din ordinul de recuperare.


title: Cauza C-475/10 P: Recurs introdus la 1 octombrie 2010 de Republica Federală Germania împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 14 iulie 2010 în cauza T-571/08, Republica Federală Germania/Comisia Europeană

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/21

         Recurs introdus la 1 octombrie 2010 de Republica Federală Germania împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 14 iulie 2010 în cauza T-571/08, Republica Federală Germania/Comisia Europeană
   (Cauza C-475/10 P)
   ()
   2010/C 328/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, J. Möller și N. Graf Vitzthum, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Guvernul federal solicită anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene pronunțate la 14 iulie 2010 în cauza T-571/08, Republica Federală Germania/Comisia Europeană și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Obiectul prezentului recurs este reprezentat de ordonanța Tribunalului, prin care acesta a respins, în cadrul unui incident de procedură, ca inadmisibilă acțiunea recurentei formulată împotriva ordinului de furnizare a informațiilor al Comisiei din 30 octombrie 2008, în procedura referitoare la ajutorul de stat în favoarea Deutsche Post AG (denumită în continuare „DPAG”).
   Prin decizia atacată, Comisia a dispus ca recurenta să furnizeze informații cu privire la toate cheltuielile și veniturile DPAG din perioada cuprinsă între 1989 și 2007, cu toate că privatizarea DPAG, în cadrul căreia s-au realizat, în esență, transferurile de plăți contestate, fusese definitivată deja în anul 1994. În loc să clarifice problema juridică preliminară referitoare la perioadele care trebuie efectiv luate în considerare, Comisia a solicitat mai întâi informații cu privire la situația veniturilor și a cheltuielilor DPAG pentru întreaga perioadă de la privatizare și până în prezent, fără să țină seama de efortul pe care îl presupune această solicitare. Procedând astfel, Comisia a impus o sarcină disproporționată recurentei și întreprinderii vizate.
   În opinia recurentei, Curtea trebuie să realizeze o clarificare de principiu cu privire la problema dacă, în cadrul procedurilor din domeniul ajutoarelor de stat, Comisia poate obliga efectiv un stat membru să furnizeze orice informații fără a fi supusă unui control jurisdicțional direct. Dacă aprecierea juridică a Tribunalului în sensul că astfel de decizii nu sunt atacabile ar fi corectă, statele membre și întreprinderile vizate ar trebui să depună întotdeauna, în primul rând, un efort considerabil — de asemenea financiar — pentru a îndeplini astfel de ordine, cu toate că le consideră nelegale. În plus, există pericolul divulgării secretelor comerciale a căror cunoaștere nu prezintă, eventual, nicio importanță în procedura ajutoarelor de stat.
   În opinia recurentei, ordonanța atacată a Tribunalului este eronată din punct de vedere juridic în mai multe privințe.
   În primul rând, Tribunalul a interpretat greșit din punct de vedere juridic noțiunea de act atacabil și a ignorat jurisprudența referitoare la aceasta, întrucât a examinat actul atacabil „în raport cu conținutul acestuia”. Astfel, o apreciere a unui act în raport cu efectele sale juridice materiale este relevantă numai atunci când nu există o decizie care are caracter obligatoriu chiar în temeiul formei sale juridice. Cu toate acestea, întrucât caracterul obligatoriu al deciziei Comisiei în discuție, adoptată potrivit articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999, rezultă chiar din forma juridică a acesteia, nu este necesar să se mai analizeze dacă voința autorului măsurii era în mod concret aceea de a produce efecte juridice față de recurentă.
   În al doilea rând, Tribunalul a apreciat greșit din punct de vedere juridic caracterul provizoriu al ordinului de furnizare a informațiilor întrucât, referindu-se la jurisprudența privind admisibilitatea unei acțiuni împotriva inițierii unei proceduri de examinare de dreptul concurenței, a concluzionat în mod eronat că stabilirea caracterului definitiv al deciziei este decisivă și pentru admisibilitatea acțiunii formulate împotriva respectivului ordin al Comisiei de furnizare a informațiilor.
   În al treilea rând, Tribunalul a apreciat greșit din punct de vedere juridic ordinul de furnizare a informațiilor, ignorând că o măsură produce efecte juridice obligatorii atunci când afectează interesele destinatarului printr-o modificare în situația sa juridică. Aceasta este situația în cazul ordinului de furnizare a informațiilor deoarece nerespectarea acestuia atrage după sine sancțiuni. Acestea constau, pe de o parte, în faptul că statului membru i se interzice să invoce caracterul incomplet al situației de fapt, iar Comisiei i se permite să decidă în funcție de situația dosarului. Pe de altă parte, aceasta implică diminuarea nivelului probei, de la care Comisia poate prezuma că împrejurările pe care le invocă sunt dovedite. Aceasta reprezintă o favorizare a situației procedurale a Comisiei și, prin urmare, implică o înrăutățire a poziției statului respectiv în cadrul procedurii principale de examinare. Prin ordinul de furnizare a informațiilor, recurenta a fost pusă în situația de a alege între două situații: fie să își încalce obligațiile, caz în care i se interzice însă să invoce caracterul incomplet al situației de fapt și se produce o diminuare a nivelului probei impus Comisiei, fie, pentru protejarea dreptului său la apărare, este constrânsă, în fapt, să furnizeze informațiile considerate disproporționate. În această privință, pe lângă prejudiciul juridic suferit, intervine permanent un efort extraordinar de timp și financiar, care nu este compensat. Ordinul de furnizare a informațiilor poate atrage, dincolo de cazul din speță, efecte juridice pentru statul membru respectiv, prin faptul că nerespectarea acestuia poate determina o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor potrivit articolului 258 TFUE și, în cazul extrem, o procedură de aplicare a unor penalități cu titlu cominatoriu potrivit articolului 260 TFUE.
   În al patrulea rând, ordonanța Tribunalului încalcă principiul statului de drept și al protecției jurisdicționale efective, considerând că singura modalitate de a se proteja împotriva unui ordin excesiv de furnizare a informațiilor constă în nerespectarea acestuia. Un astfel de mod de a proceda nu este acceptabil și încalcă principiile menționate mai sus. Protecția jurisdicțională față de ordinele nelegale de furnizare a informațiilor nu poate depinde de faptul dacă statul membru încalcă acest ordin. Posibilitatea atacării ordinului de furnizare a informațiilor constituie singurul mijloc de a nu supune obligația de loialitate a statului membru unei puteri de apreciere nelimitate a Comisiei și permite de asemenea Comisiei să respecte la rândul său obligația de colaborare loială cu statele membre.
   În sfârșit, Tribunalul a apreciat greșit din punct de vedere juridic competența în cauzele din domeniul ajutoarelor de stat, hotărând că protecția față de ordinele excesive de furnizare a informațiilor trebuie să constea în refuzul statelor membre de a furniza informațiile considerate în opinia lor ca nefiind necesare pentru cercetarea faptelor. Aceasta implică un transfer al obligației de cercetare a faptelor și al obligației de stabilire a obiectului procedurii către statele membre, transfer care contravine repartizării competențelor în dreptul ajutoarelor de stat. Acest transfer de competență indicat de Tribunal încalcă structura competenței prevăzută la articolele 107 TFUE și 108 TFUE, impune statelor membre riscul unei erori de apreciere și eliberează Comisia, în măsura indicată, de obligația unei cercetări diligente a faptelor în procedura administrativă.


title: Cauza T-267/06: Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2012 — Italia/Comisia ( „FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Corecții financiare — Fructe și legume — Depozitare publică de carne de vită” )

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/20

         Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2012 — Italia/Comisia
   (Cauza T-267/06) (1)

   (FEOGA - Secțiunea Garantare - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Corecții financiare - Fructe și legume - Depozitare publică de carne de vită)
   2012/C 89/31
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: G.Aiello, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Cattabriga și F. Jimeno Fernández, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2006/554/CE a Comisiei din 27 iulie 2006 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) (JO L 218, p. 12), în măsura în care aceasta exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Italiană în sectorul fructelor și al legumelor și în cel al depozitării publice de carne de vită.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Republica Italiană va suporta propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 281, 18.11.2006.


title: Cauza C-475/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 februarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Impozit pe electricitate — Directiva 2003/96/CE — Articolul 21 alineatul (5) primul paragraf — Momentul în care impozitul pe electricitate devine exigibil)

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 februarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-475/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Impozit pe electricitate - Directiva 2003/96/CE - Articolul 21 alineatul (5) primul paragraf - Momentul în care impozitul pe electricitate devine exigibil)
   (2009/C 82/09)
   Limba de procedură: polonă
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: W. Mölls și K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă (reprezentanți: T. Kozek, M. Dowgielewicz, M. Jarosz, și A. Rutkowska, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neluarea, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare pentru a se conforma articolului 21 alineatul (5) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO L 283, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98) — Momentul exigibilității impozitului pe electricitate
   Dispozitivul

               1)

               Prin nealinierea, începând cu 1 ianuarie 2006, a sistemului său de impozitare a electricității, în ceea ce privește momentul în care impozitul pe electricitate devine exigibil, la cerințele articolului 21 alineatul (5) primul paragraf din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/74/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza C-357/08: Ordonanța președintelui Curții din 17 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/19

         Ordonanța președintelui Curții din 17 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-357/08) (1)

   2010/C 11/34

      Limba de procedură: greaca

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/1

         (2009/C 69/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 55, 7.3.2009

   Publicații anterioare

      JO C 44, 21.2.2009

      JO C 32, 7.2.2009

      JO C 19, 24.1.2009

      JO C 6, 10.1.2009

      JO C 327, 20.12.2008

      JO C 313, 6.12.2008

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza C-30/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Okresný súd Prešov (Slovacia) la 23 ianuarie 2012 — Valeria Marcinová/Pohotovosť, s.r.o.

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Okresný súd Prešov (Slovacia) la 23 ianuarie 2012 — Valeria Marcinová/Pohotovosť, s.r.o.
   (Cauza C-30/12)
   2012/C 98/27
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Okresný súd Prešov

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Valeria Marcinová

      Pârât: Pohotovosť, s.r.o.

      Întrebarea preliminară

   Articolele 38 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 169 TFUE se opun aplicării unei reglementări naționale potrivit căreia în temeiul unui acord privind reținerile din salariu, se execută împotriva unui consumator rețineri din salariu fără un control jurisdicțional asupra clauzelor abuzive, iar consumatorul nu are posibilitatea directă de a anula aceste rețineri din salariu?


title: Cauza T-500/09: Acțiune introdusă la 7 decembrie 2009 — Republica Italiană/Comisia Europeană

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/46

         Acțiune introdusă la 7 decembrie 2009 — Republica Italiană/Comisia Europeană
   (Cauza T-500/09)
   2010/C 37/66
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: L. Ventrella, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea parțială a deciziei Comisiei C (2009) 7044 din 24 septembrie 2009, notificată la 25 septembrie 2009 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în măsura în care exclude anumite cheltuieli efectuate de Italia pentru exercițiile financire 2005 și 2006:

                           —

                           corecțiile financiare forfetare (5 %) pentru diverse pretinse puncte slabe ale controalelor în sectoarele fructelor și legumelor — prelucrarea citricelor, în valoare totală de 3 539 679,81 euro.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea concluziilor formulate, reclamanta invocă încălcarea normelor fundamentale de procedură (art. 253 CE), respectiv lipsa motivării, precum și încălcarea principiului proporționalității.
   În această privință, se impune precizarea că anumite ajutoare pentru prelucrarea citricelor au fost corectate de Comisie [prin aceea că] nu ar fi fost efectuate anumite controale pertinente și comparative între produsul livrat organizațiilor de producători și cel oferit în vederea prelucrării, și nici între produsul oferit în vederea prelucrării și produsul finit. Potrivit guvernului italian, în cursul procedurii, a reieșit că aceste controale fuseseră efectuate în mod satisfăcător, în special în ce privește atât controalele administrative, cât și cele contabile desfășurate la fața locului, atât la organizațiile de producători, cât și în vederea prelucrării; de asemenea, controalele au fost inopinate (fără transmiterea niciunui preaviz întreprinderilor cu privire la data controlului) și, oricare ar fi situația, într-o proporție mai mare decât minimul prevăzut prin regulament. Chestiunea esențială pe care Comisia ar fi trebuit să-și întemeieze motivarea deciziei era, prin urmare, existența unor „riscuri semnificative” de prejudicii financiare pentru fond, de natură să justifice o corecție forfetară de 5 %, care, în orice caz, este disproporționată.


title: Cauza C-456/12: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Ţările de Jos) – O/Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/B (Directiva 2004/38/CE  — Articolul 21 alineatul (1) TFUE  — Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre  — Beneficiari  — Drept de ședere al unui resortisant al unui stat terț, membru al familiei unui cetățean al Uniunii, în statul membru al cărui resortisant este acest cetățean  — Întoarcere a cetățeanului Uniunii în acest stat membru după șederi de scurtă durată în alt stat membru)

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Ţările de Jos) – O/Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/B
   (Cauza C-456/12) (1)

   ((Directiva 2004/38/CE - Articolul 21 alineatul (1) TFUE - Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre - Beneficiari - Drept de ședere al unui resortisant al unui stat terț, membru al familiei unui cetățean al Uniunii, în statul membru al cărui resortisant este acest cetățean - Întoarcere a cetățeanului Uniunii în acest stat membru după șederi de scurtă durată în alt stat membru))
   2014/C 135/06
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamanţi: O, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

      Pârâţi: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, B

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Raad van State – Țările de Jos – Interpretarea art. 20, 21, 45 și 56 TFUE și a art. 3 alin. (1) (6) și (7) primul și al doilea paragraf din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05 vol. 7, p. 56) – Drept de intrare și de ședere al resortisanților țărilor terțe, membri de familie ai unui cetățean al Uniunii – Întoarcerea cetățeanului Uniunii în statul membru de origine după o ședere în alt stat membru în calitate de cetățean al Uniunii în sensul art. 21 TFUE și în calitate de beneficiar al serviciilor în sensul art. 56 TFUE – Aplicarea prin analogie a directivei, precum în cauzele C-370/90 (Singh) și C-291/05 (Eind)

      Dispozitivul

   Articolul 21 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că, într-o situație în care un cetățean al Uniunii a început sau și a consolidat o viață de familie cu un resortisant al unui stat terț cu ocazia unei șederi efective, în temeiul și cu respectarea condițiilor prevăzute la articolul 7 alineatele (1) și (2) sau la articolul 16 alineatele (1) și (2) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, în alt stat membru decât cel al cărui resortisant este, dispozițiile acestei directive se aplică prin analogie atunci când cetățeanul Uniunii menționat se întoarce, cu membrul familiei sale vizat, în statul său membru de origine. În consecință, condițiile de acordare a unui drept de ședere derivat resortisantului unui stat terț, membru al familiei acestui cetățean al Uniunii, în statul membru de origine al acestuia nu ar trebui să fie, în principiu, mai stricte decât cele prevăzute de directiva menționată pentru acordarea unui drept de ședere derivat în favoarea unui resortisant al unui stat terț, membru al familiei unui cetățean al Uniunii, care și a exercitat dreptul de liberă circulație stabilindu-se în alt stat membru decât cel al cărui resortisant este.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza C-453/09: Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/32

         Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-453/09)
   2010/C 24/59
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și B.-R. Killmann, împuterniciți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin aplicarea unei cote reduse a taxei pe valoarea adăugată la livrările, importurile și achizițiile anumitor animale vii, în special cai, care nu sunt utilizate la prepararea sau la producția de alimente destinate consumului uman și animal Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 96 și 98 coroborate cu anexa III la directiva privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva cotei reduse a taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”) aplicată de Republica Federală Germania la livrarea, importul și achiziția anumitor animale vii, în special cai, chiar dacă acestea nu sunt utilizate, în mod normal, la prepararea sau la producția de alimente destinate consumului uman și animal. Potrivit Comisiei, acest lucru este incompatibil cu prevederile Directivei 2006/112/CE (denumită în continuare „directiva privind sistemul comun al TVA”), în special în ceea ce privește rasele de cai care sunt utilizate în mod obișnuit la manej, la călărie, la circ sau la curse.
   Comisia susține că directiva privind sistemul comun al TVA permite statelor membre să aplice, în afară de cota normală a TVA-ului, cote reduse în anumite condiții. De exemplu, un stat membru are posibilitatea, în temeiul articolului 98 alineatul (2) din directivă, să aplice o cotă redusă a taxei „livrărilor de bunuri […] din categoriile prevăzute în anexa III”. Întrucât cota redusă trebuie considerată o excepție de la cota normală a TVA, aplicarea articolului menționat trebuie să facă obiectul unei interpretări restrictive.
   Comisia consideră că animalele vii — în special caii — care nu sunt destinate, în mod normal, să fie utilizate ca alimente, nu intră în domeniul de aplicare al punctului 1 din anexa III. În consecință, cota redusă vizată la articolul 98 alineatul (2) din directivă nu se poate aplica la aceste animale. Aceasta rezultă atât din conținutul, cât și din diferitele versiuni lingvistice ale punctului 1 din anexa III la directivă. Interpretarea teleologică ajunge la același rezultat: punctul 1 vizează acordarea unui tratament preferențial tuturor produselor afectate producției de alimente destinate consumului uman și animal.
   Lipsa diferențierii între rasele de cai din Nomenclatura Combinată nu este relevantă în speță, întrucât clasificarea tarifară se supune unor alte considerații decât regulile care guvernează TVA-ul. Faptul că articolul 98 alineatul (3) din directivă autorizează statele membre să recurgă la Nomenclatura Combinată nu înseamnă că un stat membru se poate întemeia pe o lipsă de precizie din Nomenclatura Combinată pentru a justifica o aplicare incorectă a dreptului comunitar al TVA-ului.
   Cifrele de afaceri realizate cu rasele de cai utilizate în mod obișnuit la manej, la călărie, la circ sau la curse nu beneficiază nici de cota redusă prevăzută la punctul 11 din anexa III din directivă în temeiul livrărilor de bunuri de tipul celor utilizate, în mod normal, în producția agricolă. Faptul că, în general, caii sunt animale agricole nu înseamnă că rasele de cai menționate mai sus sunt utilizate, în mod normal, în producția agricolă. În realitate, aceste rase sunt, în general, utilizate într-un context sportiv, în scop de formare, pentru divertisment, cu alte cuvinte în cu totul alte scopuri decât producția agricolă.


title: Cauza C-580/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 18 noiembrie 2013 — Coty Germany GmbH/Stadtsparkasse Magdeburg

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 31/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 18 noiembrie 2013 — Coty Germany GmbH/Stadtsparkasse Magdeburg
   (Cauza C-580/13)
   2014/C 31/04
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Coty Germany GmbH

      Pârâtă: Stadtsparkasse Magdeburg

      Întrebarea preliminară

   Articolul 8 alineatul (3) litera (e) din Directiva 2004/48/CE (1) trebuie interpretat în sensul că această dispoziție se opune unei reglementări naționale care într-un caz precum cel din procedura principală permite unei instituții bancare să invoce secretul bancar pentru refuzul de a furniza în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (c) din această directivă informații cu privire la numele și la adresa unui titular de cont?

      (1)  Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol.02, p. 56)


title: Cauza C-387/06: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Sectorul telecomunicațiilor — Articolul 8 alineatele (1) și (2) litera (b) și articolul 3 litera (c) din Directiva 2002/21/CE (Directivă-cadru) — Articolul 8 alineatele (1) și (4) din Directiva 2002/19/CE (Directiva privind accesul) — Rețele și servicii de comunicații electronice — Rețele de telefonie fixă și de telefonie mobilă — Terminarea apelurilor — Trafic de intrare — Limitarea prerogativelor autorității naționale de reglementare a comunicațiilor)

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/10

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda
   (Cauza C-387/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Sectorul telecomunicațiilor - Articolul 8 alineatele (1) și (2) litera (b) și articolul 3 litera (c) din Directiva 2002/21/CE (Directivă-cadru) - Articolul 8 alineatele (1) și (4) din Directiva 2002/19/CE (Directiva privind accesul) - Rețele și servicii de comunicații electronice - Rețele de telefonie fixă și de telefonie mobilă - Terminarea apelurilor - Trafic de intrare - Limitarea prerogativelor autorității naționale de reglementare a comunicațiilor)
   (2008/C 64/14)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Huttunen și M. Shotter, agenți)

      Pârâtă: Republica Finlanda (reprezentant: A. Guimaraes-Purokoski, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neîndeplinirea obligațiilor care îi revin în temeiul articolului 8 alineatele (1) și (2) litera (b) și al articolului 3 litera (c) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195) și în temeiul articolului 8 alineatele (1) și (4) din Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (JO L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Comisia Comunităților Europene și Republica Finlanda suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 294, 2.12.2006.


title: Cauza C-97/08 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 septembrie 2009 — Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV/Comisia Comunităților Europene [Recurs — Concurență — Înțelegeri — Articolul 81 alineatul (1) CE — Articolul 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE — Articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Grup de întreprinderi — Imputabilitatea încălcărilor — Răspunderea unei societăți mamă pentru încălcările normelor de concurență săvârșite de filialele sale — Influență decisivă exercitată de societatea mamă — Prezumție relativă în cazul deținerii unei participații de 100 %]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/17

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 septembrie 2009 — Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-97/08 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Articolul 81 alineatul (1) CE - Articolul 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE - Articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Grup de întreprinderi - Imputabilitatea încălcărilor - Răspunderea unei societăți mamă pentru încălcările normelor de concurență săvârșite de filialele sale - Influență decisivă exercitată de societatea mamă - Prezumție relativă în cazul deținerii unei participații de 100 %)
   2009/C 267/28
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV (reprezentanți: C. Swaak, M. van der Woude și M. Mollica, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: X. Lewis și F. Castillo de la Torre, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 12 decembrie 2007 în cauza T-112/05, Akzo Nobel NV și alții/Comisia Comunităților Europene, prin care se respinge o cerere de anulare a Deciziei 2005/566/CE a Comisiei din 9 decembrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cauza nr. COMP/E-2/37.533 — Clorură de colină) (JO L 190, p. 22), privind un ansamblu de acorduri și de practici concertate referitoare la stabilirea prețurilor, la împărțirea piețelor și la acțiuni concertate împotriva concurenților pe piața europeană a clorurii de colină — Noțiunea de întreprindere în sensul articolului 81 CE și al articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV și Akzo Nobel Functional Chemicals BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 128, 24.5.2008.


title: Cauza C-271/09: Acțiune introdusă la 16 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/8

         Acțiune introdusă la 16 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-271/09)
   2009/C 233/12
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Montaguti și K. Hermann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin menținerea restricției de a efectua investiții în străinătate, aplicabilă fondurilor deschise de pensii în temeiul articolului 143, al articolului 136 alineatul 3 și al articolului 136a alineatul 2 din Legea din 28 august 1997 privind organizarea și funcționarea fondurilor de pensii (ustawa o organizacji i funkcjonowaniu funduszy emerytalnych), Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 56 CE;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că articolul 143 din Legea din 28 august 1997 privind organizarea și funcționarea fondurilor de pensii (denumită în continuare „legea privind fondurile de pensii)” limitează cuantumul plasamentelor în afara Republicii Polone care pot fi efectuate, potrivit alineatului 2, de fondurile deschise de pensii (otwarte fundusze emerytalne — OFE, denumite în continuare „FDP”) la 5 % din valoarea activelor fondurilor respective. Mai mult, lista categoriilor de investiții în străinătate cuprinsă în articolul 143 alineatul 1 din legea privind fondurile de pensii nu conține o serie de categorii de plasamente care sunt prevăzute în cazul investițiilor efectuate de FDP pe teritoriul Republicii Polone.
   Potrivit articolului 136 alineatul (3) din legea privind fondurile de pensii, la stabilirea activelor nete ale FDP nu se ia în considerare cuantumul plasamentelor în titluri de participare emise de organisme de investiții din Comunitate cu sediul în străinătate, în sensul articolului 143 alineatul 1 din această lege. Cu toate acestea, pe baza valorii activelor nete ale FDP se calculează cuantumul cheltuielilor administrative ale FDP. Astfel, această dispoziție constituie o restricție privind circulația capitalurilor, în sensul articolului 56 CE, întrucât FDP sunt descurajate să efectueze investiții la fonduri străine de investiții.
   Potrivit articolului 136a alineatul 2 din legea privind fondurile de pensii, cheltuielile de tranzacționare la instituțiile de decontare a activelor deținute de FDP pot fi plătite numai în limita cuantumului cheltuielilor corespunzătoare efectuate de instituțiile naționale de decontare. Această dispoziție poate dezavantaja investițiile efectuate de FDP în străinătate întrucât nu este posibilă plata integrală a cheltuielilor de tranzacționare din activele deținute de FDP, similar situației în care investițiile sunt efectuate pe teritoriul național.
   Comisia consideră că articolul 56 CE este aplicabil activităților de plasament desfășurate de FDP, care reprezintă o parte a regimului polonez de pensii întemeiat pe capitalizarea contribuțiilor membrilor FDP. Restricțiile în discuție privind circulația capitalurilor nu pot fi justificate nici prin considerații întemeiate pe articolul 58 CE, nici prin considerații imperative privind interesul public. Restricțiile cantitative și calitative nu reprezintă măsuri adecvate de garantare efectivă a stabilității financiare a contribuțiilor colectate de la membrii FDP. În orice caz, niciuna dintre măsurile în litigiu nu este proporțională.


title: Cauza T-669/16 P: Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2017 – De Nicola/BEI („Recurs — Personal BEI — Asigurări medicale — Refuzul rambursării cheltuielilor medicale — Terapie cu laser — Acțiune în anulare și în despăgubire”)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/50

         Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2017 – De Nicola/BEI
   (Cauza T-669/16 P) (1)

   ((„Recurs - Personal BEI - Asigurări medicale - Refuzul rambursării cheltuielilor medicale - Terapie cu laser - Acțiune în anulare și în despăgubire”))
   (2017/C 283/78)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: G. Ferabecoli, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: T. Gilliams și G. Faedo, agenți, asistați de A. DaI Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 21 iulie 2016, De Nicola/BEI (F-82/15, EU:F:2016:166) și având ca obiect anularea în parte a acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Carlo De Nicola va suporta propriile cheltuieli de judecată precum și pe cele efectuate de Banca Europeană de Investiții (BEI)în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 410, 7.11.2016.


title: Cauza F-71/09: Acțiune introdusă la 17 august 2009 — Caminiti/Comisia

text:
               10.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 244/17

         Acțiune introdusă la 17 august 2009 — Caminiti/Comisia
   (Cauza F-71/09)
   2009/C 244/29
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Paolo Caminiti (Tubize, Belgia) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei pârâtei de încadrare a reclamantului în gradul AST 9 treapta 4, cu un factor de multiplicare egal cu 1, și, pe cale de consecință, reîncadrarea reclamantului în gradul AST 9 treapta 2, cu menținerea factorului de multiplicare 1,071151.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei de încadrare a reclamantului în gradul AST 9 treapta 4, cu un factor de multiplicare egal cu 1, cuprinsă în fișa de salariu a reclamantului din martie 2009;

               —

               pe cale de consecință, reîncadrarea reclamantului, de la 1 martie 2009, în gradul AST 9 treapta 2, cu menținerea factorului de multiplicare 1,071151;

               —

               reconstituirea integrală a carierei reclamantului cu efect retroactiv până la 1 martie 2009 de la data încadrării sale în gradul și în treapta astfel rectificată (cu luarea în considerare a experienței sale aferente încadrării astfel rectificate, a drepturilor sale la avansare și a drepturilor sale de pensie), inclusiv plata dobânzilor de întârziere pe baza ratei stabilite de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, aplicabilă în perioada vizată și majorată cu două puncte, pentru toate sumele care reprezintă diferența dintre salariul corespunzător încadrării sale și care figurează în decizia de încadrare, și cel corespunzător încadrării la care ar fi trebuit să aibă dreptul, până la data la care va fi emisă decizia încadrării sale legale; cu titlu subsidiar, acordarea punctelor de promovare către reclamant corespunzător transformării factorului de multiplicare în factor „timp”.

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-112/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 decembrie 2007 — Akzo Nobel și alții/Comisia Comunităților Europene ( Concurență — Înțelegeri în sectorul produselor vitaminice — Clorură de colină (vitamina B4) — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind Spațiul Economic European — Imputabilitatea comportamentului ilicit )

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/41

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 decembrie 2007 — Akzo Nobel și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-112/05) (1)

   („Concurență - Înțelegeri în sectorul produselor vitaminice - Clorură de colină (vitamina B4) - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind Spațiul Economic European - Imputabilitatea comportamentului ilicit’)
   (2008/C 22/76)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: Akzo Nobel NV (Arnhem, Țările de Jos); Akzo Nobel Nederland BV (Arnhem); Akzo Nobel Chemicals International BV (Amersfoort, Țările de Jos); Akzo Nobel Chemicals BV (Amersfoort); și Akzo Nobel Functional Chemicals BV (Amersfoort) (reprezentanți: inițial C. Swaak și J. de Gou, ulterior C. Swaak, M. van der Woude și M. Mollica, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Whelan și F. Amato, agents)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei 2005/566/CE a Comisiei din 9 decembrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul SEE (Cauza COMP/E-2/37.533 — Clorură de colină) (rezumat în JO 2005, L 190, p. 22).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV și Akzo Nobel Functional Chemicals BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 143, 11.6.2005.


title: Cauza T-61/10: Ordonanța Tribunalului din 17 noiembrie 2010 — Victoria Sánchez/Parlamentul European și Comisia ( Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Omisiune de a adopta măsuri — Cerere de emitere a unui ordin — Cerere de măsuri de protecție — Acțiune parțial vădit inadmisibilă și parțial lipsită de orice temei )

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/25

         Ordonanța Tribunalului din 17 noiembrie 2010 — Victoria Sánchez/Parlamentul European și Comisia
   (Cauza T-61/10) (1)

   (Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Omisiune de a adopta măsuri - Cerere de emitere a unui ordin - Cerere de măsuri de protecție - Acțiune parțial vădit inadmisibilă și parțial lipsită de orice temei)
   2011/C 13/50
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Fernando Marcelino Victoria Sánchez (Sevilla, Spania) (reprezentanți: inițial N. Domínguez Varela, ulterior P. Suarez Plácido, avocați)

      Pârâte: Parlamentul European (reprezentanți: N. Lorenz, N. Görlitz, P. López-Carceller, agenți) și Comisia Europeană (reprezentanți: L. Lozano Palacios și I. Martínez del Peral, agenți)

      Obiectul

   Cerere de constatare a abținerii de a acționa din partea Parlamentului European și a Comisiei Europene, în măsura în care aceste instituții s-au abținut în mod nelegal de la a formula un răspuns la petiția reclamantului din 6 octombrie 2009, cerere de emitere a unui ordin și cerere de măsuri de protecție

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Fernando Marcelino Victoria Sánchez la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Nu este necesară pronunțarea cu privire la cererea de intervenție formulată de domnul Ignacio Ruipérez Aguirre și de asociația ATC Petition.

      (1)  JO C 100, 17.4.2010, p. 58.


title: Cauza T-642/13: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2013 — Wolverine International/OAPI — BH Stores (cushe)

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/20

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2013 — Wolverine International/OAPI — BH Stores (cushe)
   (Cauza T-642/13)
   2014/C 85/34
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Wolverine International, LP (Grand Cayman, Insulele Cayman) (reprezentanți: M. Plesser și R. Heine, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: BH Stores BV (Curaçao, Antilele Olandeze)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei din 30 septembrie 2013 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizarea Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 1269/2012-4;

               —

               respingerea cererii de declarare a nulității;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă care conține elementul verbal „cushe” pentru produse din clasa 25 — înregistrarea internațională nr. 859 087, desemnând Uniunea Europeană.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: risc de confuzie în aplicarea dispozițiilor coroborate ale articolului 53 alineatul (1) litera (a) și ale articolului 8 alineatul (1) litera (b) din RMC.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și declară nulitatea înregistrării internaționale atacate, desemnând Uniunea Europeană.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 57 alineatele (2) și (3) din RMC.


title: Cauza T-125/17 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 iulie 2017 – BASF Grenzach/ECHA („Măsuri provizorii — REACH — Substanța triclosan — Procedură de evaluare — Decizie a Camerei de recurs a ECHA — Obligația de a furniza anumite informații care necesită testare pe animale — Cerere de măsuri provizorii — Lipsa urgenței”)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/52

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 iulie 2017 – BASF Grenzach/ECHA
   (Cauza T-125/17 R)
   ((„Măsuri provizorii - REACH - Substanța triclosan - Procedură de evaluare - Decizie a Camerei de recurs a ECHA - Obligația de a furniza anumite informații care necesită testare pe animale - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa urgenței”))
   (2017/C 283/81)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BASF Grenzach GmbH (Grenzach-Wyhlen, Germania) (reprezentanți: K. Nordlander și M. Abenhaïm, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanți: W. Broere, T. Röcke și M. Heikkilä, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE având ca obiect dispunerea unor măsuri provizorii privind, pe de o parte, suspendarea executării Deciziei A-018-2014 a Camerei de recurs a ECHA din 19 decembrie 2016 privind evaluarea substanței triclosan și, pe de altă parte, dispunerea prelungirii termenului acordat pentru comunicarea rezultatelor testelor pe durata suspendării

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-246/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 ianuarie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Social Único de Algeciras — Spania) — Josefa Velasco Navarro/Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) (Politica socială — Protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului — Directiva 80/987/CEE modificată prin Directiva 2002/74/CE — Efect direct — Despăgubiri pentru concediere nelegală convenite pe calea unei concilieri judiciare — Plată asigurată de instituția de garantare — Plată supusă condiției adoptării unei decizii judiciare)

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 ianuarie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Social Único de Algeciras — Spania) — Josefa Velasco Navarro/Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
   (Cauza C-246/06) (1)

   (Politica socială - Protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului - Directiva 80/987/CEE modificată prin Directiva 2002/74/CE - Efect direct - Despăgubiri pentru concediere nelegală convenite pe calea unei concilieri judiciare - Plată asigurată de instituția de garantare - Plată supusă condiției adoptării unei decizii judiciare)
   (2008/C 64/09)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Juzgado de lo Social Único de Algeciras
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Josefa Velasco Navarro

      Pârât: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Juzgado de lo Social Único de Algeciras — Interpretarea Directivei 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 197), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/74/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 (JO L 270, p. 10, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 149) — Întinderea garanției oferite de instituția de garantare — Compensație în caz de încetare a raporturilor de muncă — Reglementare națională care impune acordarea compensației printr-o hotărâre sau printr-o decizie administrativă — Efect direct al directivei astfel cum a fost modificată în ceea ce privește o stare de insolvabilitate declarată între data intrării în vigoare a Directivei 2002/74 și expirarea teremenului de transpunere a acesteia
   Dispozitivul

               1)

               În lipsa transpunerii în dreptul intern, la 8 octombrie 2005, a Directivei 2002/74/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 80/987/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului, eventualul efect direct al articolului 3 primul paragraf din Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/74, nu ar putea fi, în niciun caz, invocat în raport cu o stare de insolvabilitate intervenită înainte de data amintită.

               2)

               În cazul în care reglementarea națională face parte din domeniul de aplicare al Directivei 80/987, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/74, instanța națională este obligată, în ipoteza unei stări de insolvabilitate intervenite între data intrării în vigoare a acestei din urmă directive și data expirării termenului de transpunere al acesteia, să garanteze o aplicare a reglementării naționale menționate care să fie conformă cu principiul nediscriminării, astfel cum acesta a fost recunoscut de ordinea juridică comunitară.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza C-137/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spania) la 20 martie 2015 – María Pilar Plaza Bravo/Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

text:
               1.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spania) la 20 martie 2015 – María Pilar Plaza Bravo/Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava
   (Cauza C-137/15)
   (2015/C 178/11)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: María Pilar Plaza Bravo

      Pârât: Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

      Întrebarea preliminară

   Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 79/7/CE (1) a Consiliului din 19 decembrie 1978 privind aplicarea treptată a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale se opune, în circumstanțe precum cele din prezentul litigiu, unei legislații naționale în temeiul căreia, pentru calcularea cuantumului prestației de șomaj total, rezultată ca urmare a pierderii de către un lucrător a unicului loc de muncă pe fracțiune de normă, la valoarea maximă [a prestațiilor de șomaj] stabilită cu caracter general se aplică un coeficient de timp parțial care corespunde procentajului pe care îl reprezintă timpul său de lucru față de cel efectuat de un lucrător comparabil cu normă întreagă, având în vedere că în acest stat membru majoritatea covârșitoare a lucrătorilor pe fracțiune de normă sunt femei?

      (1)  JO L 6, p. 24, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 192.


title: Cauza T-722/14: Acțiune introdusă la 13 octombrie 2014 – PRIMA/Comisia

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/27

         Acțiune introdusă la 13 octombrie 2014 – PRIMA/Comisia
   (Cauza T-722/14)
   (2014/C 462/40)
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamantă:„PRIMA – Produzentska, reklamna, informazionna i mediyna agenziya” AD (Sofia, Bulgaria) (reprezentant: Yavor Sergeev Ruskov, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Comisiei Europene din 12 august 2014 prin care a respins oferta reclamantei în cadrul procedurii de atribuire a contractului de achiziții publice PO/2013-13/SOF privind sprijinirea reprezentării Comisiei Europene în Bulgaria în cadrul organizării de evenimente publice;

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 12 august 2014 prin care executarea contractului de achiziții publice a fost atribuită altui participant la procedură și anularea tuturor deciziilor subsecvente privind încheierea unui contract în vederea executării contractului de achiziții publice, inclusiv Decizia Comisiei Europene din 12 septembrie 2014;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de informare

                           —

                           autoritatea contractantă a comunicat informațiile solicitate de PRIMA referitoare la caracteristicile ofertei reținute dar nu a furnizat informații privind avantajele acestei oferte.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe aplicarea incorectă a criteriilor de atribuire

                           —

                           criteriile de atribuire stabilite de autoritatea contractantă nu au fost aplicate în mod obiectiv și corect, motiv pentru care notele atribuite pentru îndeplinirea acestor criterii nu sunt întemeiate; prin urmare, nu a fost asigurată egalitatea de acces și de tratament a tuturor ofertanților.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice

                           —

                           decizia de atribuire a contractului de achiziții publice a fost luată după data primei decizii, prin care oferta PRIMA a fost respinsă;

                           —

                           autoritatea contractantă nu a adus această decizie la cunoștința PRIMA, ceea ce reprezintă o încălcare a principiilor transparenței și egalității participanților la procedură;

                           —

                           necomunicarea informațiilor cu privire la această decizie a restrâns dreptul de apărare al PRIMA.


title: Cauza T-20/09 P: Hotărârea Tribunalului din 8 iunie 2011 — Comisia/Marcuccio ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Pensie de invaliditate — Acțiune declarată întemeiată în parte în primă instanță pentru lipsă de motivare a deciziei atacate — Articolul 78 din statut — Pensionare din motiv de invaliditate — Comisia pentru invaliditate” )

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/14

         Hotărârea Tribunalului din 8 iunie 2011 — Comisia/Marcuccio
   (Cauza T-20/09 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Pensie de invaliditate - Acțiune declarată întemeiată în parte în primă instanță pentru lipsă de motivare a deciziei atacate - Articolul 78 din statut - Pensionare din motiv de invaliditate - Comisia pentru invaliditate)
   2011/C 219/17
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 4 noiembrie 2008, Marcuccio/Comisia (F-41/06, nepublicată încă în Repertoriu) prin care se urmărește anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 4 noiembrie 2008, Marcuccio/Comisia (F-41/06), în măsura în care Tribunalul Funcției Publice a anulat decizia Comisiei Europene din 30 mai 2005 de a-l pensiona pe domnul Marcuccio din motiv de invaliditate și de a-i acorda o prestație de invaliditate, în măsura în care a obligat Comisia la plata către domnul Marcuccio a sumei de 3 000 de euro și în măsura în care a repartizat cheltuielile de judecată în funcție de anularea și de condamnarea menționate (punctele 1, 2, 4 și 5 din dispozitivul acestei hotărâri).

               2.

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Funcției Publice.

               3.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza T-553/11: Acțiune introdusă la 14 octombrie 2011 — European Dynamics Luxembourg/BCE

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/20

         Acțiune introdusă la 14 octombrie 2011 — European Dynamics Luxembourg/BCE
   (Cauza T-553/11)
   2012/C 6/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxemburg) (reprezentanți: N. Korogiannakis și M. Dermitzakis, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei pârâtei de a respinge candidatura colectivă a grupării temporare conduse și reprezentate de reclamantă, prezentată ca răspuns la cererea de candidaturi pentru participarea la procedura de cerere de ofertă cu numărul 14159/IS/2010 (JO 2011/S 75-121894), în special în ceea ce privește serviciile care fac obiectul lotului 1 al respectivului contract;

               —

               anularea deciziei pârâtei de a respinge contestația formulată de reclamantă în conformitate cu procedura definită în secțiunea IV.2.1 din cererea de candidaturi menționată anterior și în condițiile stabilite la articolul 33 din Decizia BCE/2007/5 (1);

               —

               anularea tuturor deciziilor conexe adoptate de pârâtă;

               —

               obligarea pârâtei, în temeiul articolelor 256 TFUE, 268 TFUE și 340 TFUE la plata către reclamantă a sumei de 2 000 000,00 euro cu titlu de daune interese pentru pierderea unei șanse și pentru atingerea adusă reputației și credibilității sale ca urmare a procedurii de cerere de ofertă respective;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și a celorlalte cheltuieli efectuate de reclamantă în cadrul prezentei acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamanta susține că pârâta a încălcat obligația de motivare și nu făcut publice avantajele relative ale candidaturilor care au fost reținute. În plus, reclamanta susține că pârâta a folosit criterii de selecție vagi, a introdus criterii noi în cursul evaluării și nu a respectat prevederile articolului 28 alineatul (3) din Decizia BCE/2007/5. În final, reclamanta susține că pârâta a încălcat dreptul la apărare și principiul transparenței, precum și principiul bunei administrări.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că pârâta a săvârșit o serie de erori vădite de apreciere prin faptul că nu a respectat prevederile articolului 25 din Decizia BCE/2007/5 și nici caietul de sarcini.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că pârâta a încălcat articolul 20 din Decizia BCE/2007/5 și principiul bunei administrări.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta susține că, prin faptul că a respins constestația sa ca inadmisibilă, pârâta a încălcat articolul 28 alineatul (3) din Decizia BCE/2007/5.

      (1)  Decizia Băncii Centrale Europene din 3 iulie 2007 de stabilire a normelor privind achizițiile (JO L 184, p. 34).


title: Cauza C-445/12 P: Recurs introdus la 3 octombrie 2012 de Rivella International AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 12 iulie 2012 în cauza T-170/11, Rivella International AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/27

         Recurs introdus la 3 octombrie 2012 de Rivella International AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 12 iulie 2012 în cauza T-170/11, Rivella International AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-445/12 P)
   2012/C 366/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Rivella International AG (reprezentanți: C. Spintig, S. Pietzcker, R. Jacobs, Rechtsanwälte)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Baskaya di Baskaya Alim e C. Sas

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în recurs și în procedura în prima instanță.

      Motivele și principalele argumente

   Prin recursul formulat, recurenta atacă Hotărârea Tribunalului (Camera a șasea) din 12 iulie 2012 având ca obiect acțiunea introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 ianuarie 2011 (cauza R 534/2010-4) referitoare la o procedură de opoziție între Rivella International AG și Baskaya di Baskaya Alim e C. Sas.
   Recurenta invocă următoarele motive:
   Tribunalul a încălcat articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 (1) întrucât:

               —

               a solicitat să se facă dovada utilizării serioase a mărcii pe care se întemeiază opoziția, deși această marcă nu reprezintă nici o marcă comunitară și nici o „marcă națională anterioară”, ci partea germană a unei mărci care face obiectul unei înregistrări internaționale;

               —

               a considerat că problema teritoriului pe care a fost utilizată o marcă (internațională) înregistrată anterioar este reglementată exclusiv de Regulamentul nr. 207/2009, dreptul național al statelor membre fiind aplicabil în această privință numai cu titlu subsidiar;

               —

               nu a ținut seama de faptul că o astfel de interpretare conduce la un rezultat neurmărit de legiuitor prin Regulamentul nr. 207/2009 și în special prin considerentul (3) al acestuia, mai precis la o divergență între înregistrare și posibilitățile de utilizare a unei mărci comunitare care depășește situațiile prevăzute expres de regulament.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)


title: Cauza C-680/13: Ordonanța președintelui Curții din 16 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Frankfurt am Main – Germania) – Condor Flugdienst GmbH/Andreas Plakolm

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/21

         Ordonanța președintelui Curții din 16 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Frankfurt am Main – Germania) – Condor Flugdienst GmbH/Andreas Plakolm
   (Cauza C-680/13) (1)

   2014/C 261/41
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 85, 22.3.2014.


title: Cauza T-443/09: Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2009 — Agriconsulting Europe/Comisia

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/33

         Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2009 — Agriconsulting Europe/Comisia
   (Cauza T-443/09)
   2010/C 11/62
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Agriconsulting Europe SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: F. Sciaudone, avocat, R. Sciaudone, avocat, A. Neri, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la repararea prejudiciului suferit;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta din cauza de față este una dintre cele mai importante societăți în domeniul consilierii administrative și tehnice pentru proecte de dezvoltare internațională. Acțiunea acesteia este îndreptată împotriva unei decizii a Comisiei, adoptate în cadrul atribuirii lotului nr. 11 care face obiectul anunțului de participare EuropeAid/127054/C/SER/Multi (JO S 128 din 4 iulie 2008), de a nu reține printre cele mai avantajoase șase oferte din punct de vedere economic pe cea prezentată de consorțiul a cărui conducătoare era reclamanta și de a atribui lotul altor ofertanți.
   În susținerea cererii de anulare, reclamanta formulează următoarele motive:

               —

               Denaturarea probelor și a împrejurărilor de fapt. Prin decizia atacată s-a respins oferta reclamantei pentru motivul că „declarațiile de exclusivitate” provenite de la trei experți și incluse în oferta sa apăreau de asemenea în alte oferte și că, prin urmare, se impunea excluderea acestora de la evaluare. Această concluzie este viciată întrucât nu a luat în considerare declarațiile experților care, pe de o parte, contestau o parte a acestor declarații și, pe de altă parte, le denunțau drept falsuri.

               —

               Interpretarea eronată a consecințelor nerespectării „declarației de exclusivitate” și încălcarea principiilor securității juridice, în măsura în care Comisia a aplicat în cazul tuturor ofertelor sancțiunea prevăzută în cazul semnării mai multor declarații de exclusivitate, fără a lua în considerare rolul și responsabilitatea societății sau rolul și responsabilitatea expertului respectiv.

               —

               Încălcarea condițiilor juridice, a principiului bunei administrări și a principiului proporționalității, în măsura în care pârâta nu și-a exercitat atribuția recunoscută în sensul solicitării de precizări, în prezența unei ambiguități în ce privește un element al ofertei, înainte de a confirma existența unor erori care pot afecta validitatea unei oferte.

               —

               Reclamanta, care susține de asemenea încălcarea obligației de motivare, susține, în plus, recunoașterea prejudiciului suferit în temeiul răspunderii delictuale ca urmare a unui act ilicit sau, în subsidiar, ca urmare a unui act licit.


title: Cauza T-550/08: Acțiune introdusă la 15 decembrie 2008 — Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen/Comisia

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/32

         Acțiune introdusă la 15 decembrie 2008 — Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen/Comisia
   (Cauza T-550/08)
   (2009/C 55/59)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: U. Itzen și J. Ziebarth, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate, în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               în subsidiar, reducerea, într-o măsură rezonabilă, a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin decizia atacată;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă Decizia C (2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 în Cazul COMP/39.181 — Ceară de lumânări, prin care pârâta a stabilit că anumite întreprinderi, printre care și reclamanta, au încălcat articolul 81 alineatul (1) CE și articolul 53 din Acordul privind Spațiul Economic European prin participarea la o înțelegere continuă și/sau la o practică concertată continuă în sectorul cerii de parafină.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.
   Prin intermediul primului motiv, reclamanta critică încălcarea obligației de motivare, prevăzută la articolul 253 CE, și a dreptului la apărare întrucât, prin aprecierea probelor administrate în decizia atacată, Comisia nu a evidențiat în mod concret care sunt comportamentele care trebuie luate în considerare. Administrarea la modul general a probelor de către Comisie privește, în afară de reclamantă, și alte societăți ale căror comportamente nu trebuiau luate în considerare. Având în vedere lipsa de claritate a administrării probelor, rezultă o încălcare a dreptului la apărare, deoarece Comisia are obligația să arate în mod clar și neechivoc care sunt comportamentele întreprinderilor trebuie care luate în considerare și care sunt consecințele decurg din acestea.
   În continuare, reclamanta susține că nu a participat la nicio încălcare a articolului 81 CE. Comisia ar fi administrat probele fără respectarea cerințelor legale nu numai sub aspect formal, ci a recurs și la o examinare materială subsidiară a probelor astfel încât, în privința reclamantei, nu a demonstrat nicio încălcare. Diversele reuniuni invocate și documentele avute în vedere în această privință în cadrul administrării probelor nu permit să se concluzioneze că reclamanta a participat la o înțelegere. În special, nu se poate concluziona în acest sens dacă se ține seama de faptul că, de la început, reclamantei i s-a imputat o încălcare de mai mică importanță. Or, în cadrul administrării probelor, această împrejurare nu ar fi fost luată în considerare, ci, dimpotrivă, ar exista probe care ar demonstra eventuale încălcări din partea terților la care reclamanta nu a participat și care au fost reținute în defavoarea reclamantei.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta invocă prescripția. Reclamanta cedase deja de la începutul anului 2000 activitatea de vânzare către o altă societate, astfel încât, în privința reclamantei, primele măsuri din primăvara anului 2005 care au întrerupt prescripția nu mai pot determina sancționarea unei încălcări anterioare.


title: Cauza T-156/08 P: Recurs introdus la 24 aprilie 2008 de R împotriva hotărârii pronunțate la 19 februarie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-49/07, R/Comisia Comunităților Europene

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/39

         Recurs introdus la 24 aprilie 2008 de R împotriva hotărârii pronunțate la 19 februarie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-49/07, R/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-156/08 P)
   (2008/C 171/75)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: R (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: Y. Minatchy, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Anularea ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 19 februarie 2008, în cauza F-49/07;

               —

               admiterea concluziilor privind anularea și despăgubirile formulate de recurent în primă instanță;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezentul recurs, recurentul solicită anularea ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (TFP) prin care se respinge ca inadmisibilă acțiunea având ca obiect, pe de o parte, anularea întregii sale perioade de stagiu, precum și a tuturor actelor întocmite în acest cadru, inclusiv a raportului de sfârșit al stagiului și, pe de altă parte, daune interese pentru prejudiciul pe care pretinde că l-a suferit.
   În susținerea recursului său, recurentul invocă, pe de o parte, încălcarea dreptului său la apărare, în măsura în care TFP nu ar fi luat în considerare anumite elemente și anumite documente depuse de recurent și, pe de altă parte, o interpretare eronată a Regulamentului de procedură al TFP și al Statutului funcționarilor Comunităților Europene. Reclamantul invocă de asemenea erori vădite de apreciere a faptelor.


title: Cauza C-167/14: Acțiune introdusă la 7 aprilie 2014  – Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/12

         Acțiune introdusă la 7 aprilie 2014 – Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-167/14)
   2014/C 261/20
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Zavvos și E. Manhaeve)

      Pârâtă: Republica Elenă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Elenă, prin neadoptarea tuturor dispozițiilor necesare pentru executarea Hotărârii Curții din 25 octombrie 2007 în cauza C-440/06, Comisia/Republica Elenă, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata către Comisie a penalității indicate, în cuantum de 47  462,40 euro pe zi de întârziere în executarea hotărârii din cauza C-440/06, începând cu ziua pronunțării unei hotărâri în prezenta cauză până la executarea hotărârii din cauza C-440/06;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata către Comisie a sumei forfetare zilnice de 5  191,20 euro, începând cu ziua pronunțării unei hotărâri în prezenta cauză până la executarea hotărârii din cauza C-440/06, în cazul în care această executare ar interveni la o dată anterioară;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În ceea ce privește modalitatea de calculare a penalității cu titlu cominatoriu, Comisia amintește:

               A –

                  Importanța dispozițiilor normative care fac obiectul încălcării, și anume articolele 3 și 4 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (1), directivă care privește colectarea, tratarea și evacuarea apelor urbane reziduale, precum și tratarea și evacuarea apelor uzate care provin din anumite sectoare industriale. Directiva are ca obiect protejarea mediului împotriva deteriorării cauzate de evacuările de ape reziduale menționate anterior.
               Comisia susține că evacuarea apelor reziduale netratate (și anume cele care nu au fost supuse niciunui tratament, în lipsa unor sisteme de tratare și/sau de stații de epurare), în apele de suprafață determină o poluare caracterizată printr-un dezechilibru al oxigenului, în condițiile în care aportul de substanțe nutritive (în special, compuși ai azotului și ai fosforului) afectează în mod semnificativ calitatea unor asemenea mase de apă și a ecosistemelor aferente acestora (punând în pericol, de exemplu, populațiile piscicole).
               În plus, în ceea ce privește apele urbane reziduale care au fost supuse unui tratament insuficient (stații de epurare care nu efectuează o tratare secundară sau efectuează o tratare secundară neconformă), simpla recurgere la o tratare primară nu este suficientă pentru evitarea tuturor riscurilor de poluare și de deteriorare a calității apei și a ecosistemelor aferente. Astfel, evacuarea excesivă de substanțe nutritive (compuși ai fosforului și ai azotului) în apele de suprafață constituie un factor esențial de creștere a fenomenului de eutrofizare (proliferarea de alge și de plante acvatice), care mărește riscul de dezechilibru al oxigenului în apă, de dispariție a populațiilor piscicole și a altor organisme acvatice și de daune provocate ecosistemelor terestre aferente. Acesta este motivul pentru care articolul 4 din Directiva 91/271/CEE prevede că apele urbane reziduale care provin de la aglomerări cu echivalent-locuitor (EL) mai mare de 15  000 pot fi evacuate numai după ce au făcut obiectul unei tratări secundare sau al unei tratări echivalente.
               În opinia Comisiei, colectarea și tratarea tuturor apelor urbane reziduale care provin din aglomerări grecești cu EL mai mare de 15  000 sunt de o importanță vitală pentru conservarea și ameliorarea calității apelor de suprafață, a ecosistemelor acvatice și a ecosistemelor terestre care depind direct de masele de apă în cauză, dar și pentru garantarea aplicării integrale și corecte ale celorlalte directive ale Uniunii Europene.
               Cu toate acestea, în pofida eforturilor depuse și a măsurilor adoptate de autoritățile elene în ultimii ani, este cert că, până în prezent, dintre cele 23 de aglomerări care au făcut obiectul Hotărârii din 25 octombrie 2007, șase aglomerări cu EL mai mare de 15  000 (cinci dintre acestea în regiunea Attica de est, una dintre regiunile grecești cu cea mai mare densitate demografică) nu sunt conforme cu dispozițiile articolelor 3 și 4 din Directiva 91/271/CEE. Echivalentul-locuitor al celor șase aglomerări este de 1 24  000 (16  000 la Lefkimmi, 25  000 la Nea Makri, 17  000 la Markopoulo, 20  000 la Koropi, 18  000 la Rafina și 28  000 la Artemida).

               B –

                  Consecințele încălcării asupra intereselor cu caracter general și special:
               Executarea incompletă a hotărârii Curții din cauza C-440/06 prezintă riscuri relevante de poluare a mediului și are consecințe asupra sănătății umane. Potrivit Comisiei, executarea incompletă a hotărârii Curții din cauza C-440/06 conduce la o eutrofizare a apelor de suprafață care ar putea pune în pericol, printre altele, situația ecologică și chimică, precum și conservarea ecosistemului acvatic și a celui terestru. În consecință, Comisia apreciază că executarea incompletă a hotărârii poate avea incidență asupra aplicării altor directive ale Uniunii Europene, printre care Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (2), Directiva 2006/7/CE privind gestionarea calității apei pentru scăldat (3) și Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (4).
               În plus, Comisia susține că executarea incompletă a hotărârii Curții afectează posibilitatea cetățenilor de a beneficia de ape de suprafață suficient de curate pentru a permite practicarea activităților recreative (pescuit, scăldat, sporturi nautice, excursii etc.). Este probabil de asemenea ca executarea incompletă a hotărârii să aibă incidență atât asupra calității apei destinate consumului uman, cât și asupra sănătății umane.

      (1)  JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43.

      (2)  JO L 327, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 193.

      (3)  JO L 64, p. 37, Ediție specială, 15/vol. 15, p. 229.

      (4)  JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109.


title: Cauza T-234/13: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2013 — Lucart France/Comisia

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/38

         Acțiune introdusă la 23 aprilie 2013 — Lucart France/Comisia
   (Cauza T-234/13)
   2013/C 171/74
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Lucart France (Torvilliers, Franța) (reprezentanți: J.-M. Leprêtre și N. Chahid-Nouraï, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea cu efect imediat, în temeiul articolului 263 TFUE, a Directivei 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 de modificare a anexei I la Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind ambalajele și deșeurile de ambalaje, în măsura în care aceasta adaugă rolele, tuburile și cilindrii, cu excepția celor de uz industrial, pe lista exemplelor de ambalaje;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive, care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-202/13, Group’Hygiène/Comisia.


title: Cauza T-179/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 24 septembrie 2008 — Anvil Knitwear/OAPI — Aprile e Aprile (Aprile) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Aprile — Marcă națională verbală anterioară ANVIL — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Obligație de motivare — Drept la apărare — Articolul 8 alineatul (1) litera (b), articolele 73 și 74 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/39

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 24 septembrie 2008 — Anvil Knitwear/OAPI — Aprile e Aprile (Aprile)
   (Cauza T-179/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Aprile - Marcă națională verbală anterioară ANVIL - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Obligație de motivare - Drept la apărare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b), articolele 73 și 74 din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 285/71)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Anvil Knitwear, Inc. (New York, Statele Unite ale Americii) (reprezentanți: G. Würtenberger, R. Kunze și T. Wittmann, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: S. Laitinen și O. Mondéjar Ortuño, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Aprile e Aprile Srl (Argelato, Italia)
   Obiectul
   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 22 martie 2007 (cauza R 1076/2006-2) privind o procedură de opoziție între Anvil Knitwear, Inc. și Aprile e Aprile Srl.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă societatea Anvil Knitwear, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 170, 21.7.2007.