title: Cauza T-196/13: Acțiune introdusă la 5 aprilie 2013 — Nanu-Nana Joachim Hoepp/OAPI — Stal Florez Botero (la nana)

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/31

         Acțiune introdusă la 5 aprilie 2013 — Nanu-Nana Joachim Hoepp/OAPI — Stal Florez Botero (la nana)
   (Cauza T-196/13)
   2013/C 171/59
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (Bremen, Germania) (reprezentant: T. Boddien, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Lina M. Stal-Florez Botero (Maarssen, Țările de Jos)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 29 ianuarie 2013 din cauza R 300/2012-1, referitoare la procedura de declarare a nulității nr. 000005025 C (marca comunitară nr. 005205125) dintre Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG și Lina M. Stal-Florez Botero h.o.d.n la Nana;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă „la nana” pentru produse din clasele 16, 20 și 24 — înregistrarea mărcii comunitare nr. 5 205 125

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Motivarea cererii de declarare a nulității: motivele care stau la baza cererii de declarare a nulității mărcii erau cele prevăzute în articolul 8 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009

      Decizia diviziei de anulare: respinge în totalitate cererea de declarare a invalidității, în temeiul articolului 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr.207/2009 al Consiliului

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b), articolul 57 alineatele (2) și (3) și articolul 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr.207/2009 al Consiliului


title: Cauza C-165/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Regatul Unit) la 21 martie 2016 – Toufik Lounes/Secretary of State for the Home Department

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Regatul Unit) la 21 martie 2016 – Toufik Lounes/Secretary of State for the Home Department
   (Cauza C-165/16)
   (2016/C 191/21)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Toufik Lounes

      Pârât: Secretary of State for the Home Department

      Întrebarea preliminară

   În cazul în care o resortisantă spaniolă, cetățean al Uniunii:

               (i)

               se deplasează în Regatul Unit, exercitându-și dreptul la liberă circulație în temeiul Directivei 2004/38/CE (1), și

               (ii)

               locuiește în Regatul Unit, exercitându-și dreptul prevăzut la articolul 7 sau la articolul 16 din Directiva 2004/38/CE, și

               (iii)

               dobândește ulterior cetățenia britanică, în plus față de cetățenia spaniolă, având dublă cetățenie, și

               (iv)

               după mai mulți ani de la dobândirea cetățeniei britanice, se căsătorește cu un resortisant al unei țări terțe cu care locuiește în Regatul Unit,

         beneficiază aceasta împreună cu soțul său de dispozițiile Directivei 2004/38/CE, în sensul articolului 3 alineatul (1), în condițiile în care își are reședința în Regatul Unit și are dublă cetățenie, atât spaniolă, cât și britanică?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-315/11: Ordonanța președintelui Curții din 17 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Breda — Țările de Jos) — Adrianus Theodorus Gerardus Martines van de Ven, Michaele Anna Harriet Tiny van de Ven-Janssen/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/18

         Ordonanța președintelui Curții din 17 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Breda — Țările de Jos) — Adrianus Theodorus Gerardus Martines van de Ven, Michaele Anna Harriet Tiny van de Ven-Janssen/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV
   (Cauza C-315/11) (1)

   2013/C 108/37
   Limba de procedură: olandeza
   Președintele Curții dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza C-410/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 29 august 2014 – Dr. Falk Pharma GmbH/DAK-Gesundheit

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/29

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 29 august 2014 – Dr. Falk Pharma GmbH/DAK-Gesundheit
   (Cauza C-410/14)
   2014/C 409/41
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Dr. Falk Pharma GmbH

      Pârâtă: DAK-Gesundheit

      Cu participarea: Kohlpharma GmbH

      Întrebările preliminare

   Adresează Curții de Justiție a Uniunii Europene, în temeiul articolului 267 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, următoarele întrebări în vederea unei decizii preliminare cu privire la interpretarea Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (1):

               1)

               Situația în care autorități contractante realizează o procedură de autorizare în cadrul căreia încredințează contractul fără să aleagă unul sau mai mulți operatori economici („model open house”) nu mai corespunde noțiunii de contract de achiziții publice potrivit articolului 1 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/18/CE?

               2)

               În cazul în care la prima întrebare se răspunde în sensul că alegerea unuia sau a mai multor operatori economici este o caracteristică a contractului de achiziții publice, se pune următoarea întrebare: caracteristica alegerii de operatori economici în sensul articolului 1 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/18/CE trebuie interpretată, în lumina articolului 2 din aceeași directivă, în sensul că autoritățile contractante pot renunța la alegerea unuia sau a mai multor operatori economici în cadrul unei proceduri de autorizare numai în cazul în care sunt îndeplinite următoarele cerințe:

                           —

                           realizarea procedurii de autorizare se publică la nivel european,

                           —

                           se stabilesc norme clare privind încheierea contractului și aderarea la acesta,

                           —

                           condițiile contractuale se stabilesc în avans în așa fel încât niciun operator economic să nu poată influența conținutul contractului,

                           —

                           se acordă operatorilor economici un drept de aderare permanent și

                           —

                           contractele încheiate sunt publicate la nivel european?

      (1)  JO L 134, p. 114, Ediţie specială, 06/vol. 8, p. 116.


title: Cauza T-195/08 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 15 iulie 2008 — Antwerpse Bouwwerken/Comisia Comunităților Europene ( Măsuri provizorii — Contracte de achiziții publice — Procedură comunitară de cerere de ofertă — Respingerea unei oferte — Cerere de suspendare a executării și de măsuri provizorii — Admisibilitate — Interesul de a exercita acțiunea — Pierderea unei oportunități — Lipsa prejudiciului grav și ireparabil — Lipsa urgenței )

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/12

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 15 iulie 2008 — Antwerpse Bouwwerken/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-195/08 R)
   („Măsuri provizorii - Contracte de achiziții publice - Procedură comunitară de cerere de ofertă - Respingerea unei oferte - Cerere de suspendare a executării și de măsuri provizorii - Admisibilitate - Interesul de a exercita acțiunea - Pierderea unei oportunități - Lipsa prejudiciului grav și ireparabil - Lipsa urgenței’)
   (2008/C 247/23)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Antwerpse Bouwwerken NV (Anvers, Belgia) (reprezentanți: J. Verbist și D. de Keuster, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Manhaeve, agent, asistat de M. Gelders)
   Obiectul
   Cerere de măsuri provizorii formulată în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă lansate de Comisie pentru construirea unei clădiri.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-475/08 P: Recurs introdus la 29 octombrie 2008 de Radu Duta împotriva Hotărârii pronunțate la 4 septembrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-103/07, Duta/Curtea de Justiție

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/40

         Recurs introdus la 29 octombrie 2008 de Radu Duta împotriva Hotărârii pronunțate la 4 septembrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-103/07, Duta/Curtea de Justiție
   (Cauza T-475/08 P)
   (2009/C 69/93)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Radu Duta (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: F. Krieg, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Curtea de Justiție a Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Admiterea prezentului recurs astfel cum a fost formulat;

               —

               declararea recursului ca fiind justificat pe fond;

               —

               prin urmare, prin reformarea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 4 septembrie 2008, declararea acțiunii recurentului ca fiind admisibilă și întemeiată;

               —

               prin urmare, anularea pentru motivele enunțate mai sus a deciziilor atacate;

               —

               în măsura necesară, retrimiterea cauzei în fața instanței competente pentru a statua în conformitate cu hotărârea care se va pronunța în cauza de față;

               —

               obligarea intimatei la plata sumei de 1 100 000 (un milion o sută de mii) de euro cu titlu de daune interese;

               —

               în măsura necesară, dispunerea unei expertize pentru evaluarea prejudiciului suferit de recurent;

               —

               obligarea intimatei la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

               —

               autorizarea recurentului să se refere în mod expres la concluziile sale din primă instanță care sunt anexate la prezenta cerere de recurs și considerate că fac parte integrantă din aceasta;

               —

               în plus, autorizarea recurentului să își rezerve în mod expres toate drepturile, mijloacele și acțiunile, în special posibilitatea de a sesiza Curtea Europeană a Drepturilor Omului.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezentul recurs, recurentul solicită anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (TFP) din 4 septembrie 2008, pronunțată în cauza F-103/07, Duta/Curtea de Justiție, prin care se respinge ca inadmisibilă acțiunea având ca obiect, pe de o parte, anularea memorandumului prin care reclamantul a fost informat că nu i se propune un post de referent juridic și, pe de altă parte, o cerere de daune interese pentru repararea prejudiciului pe care pretinde că l-a suferit.
   Recurentul arată că a introdus recursul cu caracter preventiv, pentru a-și păstra dreptul la acțiune în fața Curții Europene a Drepturilor Omului. Acesta nu invocă în mod precis elementele criticate ale hotărârii a cărei anulare o solicită, nici argumentele juridice care susțin în mod specific această cerere.


title: Cauza C-682/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 30 decembrie 2016 – BEI ApS/Skatteministeriet

text:
               6.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 70/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 30 decembrie 2016 – BEI ApS/Skatteministeriet
   (Cauza C-682/16)
   (2017/C 070/19)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: BEI ApS

      Pârât: Skatteministeriet

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2003/49/CE (1) coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din cuprinsul său trebuie să fie interpretat în sensul că o societate stabilită într-un stat membru care este vizată de articolul 3 din directivă şi care, în împrejurări cum sunt cele din prezenta cauză, primeşte dobânzi din partea unei filiale din alt stat membru este „beneficiara” acestei dobânzi în sensul directivei?

                           1.1.

                           Noţiunea „beneficiar” de la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2003/49/CE coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din cuprinsul său trebuie să fie interpretată în concordanţă cu noţiunea corespunzătoare de la articolul 11 din Modelul de convenție fiscală din 1977 al OCDE?

                           1.2.

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.1, noţiunea trebuie să fie interpretată doar din perspectiva comentariului la articolul 11 din modelul de convenție fiscală al OCDE (punctul 8) sau pot fi integrate în interpretare comentariile ulterioare, inclusiv completările aduse în 2003 referitoare la „societăţile-conductă” (punctul 8.1, în prezent punctul 10.1) şi completările aduse în 2014 referitoare la „obligaţiile legale sau contractuale” (punctul 10.2)?

                           1.3.

                           Dacă pot fi integrate în interpretare Comentariile din 2003, trebuie să fi existat efectiv, ca o condiţie pentru a considera că o societate nu este un „beneficiar” în sensul Directivei 2003/49/CE, o direcţionare de fonduri către aceste persoane care sunt considerate de statul în care este rezident plătitorul dobânzii ca fiind „beneficiarii” dobânzii în cauză şi – în cazul unui răspuns afirmativ – transferul efectiv trebuie să aibă loc, ca o condiţie suplimentară, la un moment apropiat de plata dobânzilor şi/sau să aibă loc ca plată a unor dobânzi?

                                       1.3.1.

                                       Care este în acest context relevanţa aspectului dacă se utilizează capital social pentru credit, dacă dobânzile în cauză sunt incluse în suma pentru care sunt plătite (sunt „capitalizate”), dacă beneficiarul dobânzilor a plătit impozit pentru dobânzile primite statului în care își are reședința plătitorul dobânzilor, dacă beneficiarul dobânzilor a efectuat ulterior un transfer în cadrul grupului către societatea-mamă rezidentă în acelaşi stat în vederea ajustării câştigurilor în scopuri fiscale potrivit normelor care prevalează în statul respectiv, dacă dobânzile în cauză sunt convertite ulterior în capital social în societatea debitoare și dacă beneficiarul dobânzilor a avut obligaţia contractuală sau legală de a transfera dobânzile către o altă persoană?

                           1.4.

                           Ce relevanţă are pentru aprecierea privind aspectul dacă beneficiarul dobânzilor trebuie să fie considerat ca fiind un „beneficiar” în sensul directivei faptul că instanţa de trimitere, în urma analizării împrejurărilor cauzei, concluzionează că beneficiarul – fără să fi fost obligat în mod legal sau contractual să transfere dobânzile primite către o altă persoană – nu a avut dreptul „deplin”„de uz și de folosință” a dobânzilor astfel cum este menţionat în Comentariile din 2014 referitoare la Modelul de convenție fiscală din 1977

               2)

               Pentru invocarea de către un stat membru a articolului 5 alineatul (1) din directivă privind aplicarea dispoziţiilor naţionale pentru prevenirea fraudelor sau a abuzurilor ori a articolului 5 alineatul (2) din directivă, este necesar ca statul membru în cauză să fi adoptat o dispoziţie internă specială de punere în aplicare a articolului 5 din directivă sau ca dreptul naţional să conţină dispoziţii generale ori principii referitoare la fraude, abuzuri sau evaziune fiscală care pot fi interpretate în conformitate cu articolul 5?

                           2.1.

                           În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, articolul 2 alineatul (2) litera (d) din Legea privind impozitul pe profit, care prevede că obligaţiile fiscale limitate pentru veniturile din dobânzi nu includ „dobânzile scutite de impozit […] în temeiul Directivei 2003/49/CE privind sistemul comun de impozitare, aplicabil plăților de dobânzi și de redevențe efectuate între societăți asociate din state membre diferite”, poate fi considerat ca fiind o dispoziţie naţională specială în sensul articolului 5 din directivă/

               3)

               O dispoziţie dintr-o convenţie privind dubla impunere încheiată între două state membre şi întocmită în conformitate cu Modelul de convenție fiscală al OCDE, potrivit căreia impozitarea dobânzilor este condiționată de aspectul dacă persoana care primeşte dobânzile este considerată ca fiind beneficiarul dobânzilor, constituie o dispoziţie împotriva abuzurilor întemeiată pe convenții care este vizată de articolul 5 din directivă?

               4)

               Un stat membru care nu doreşte să recunoască faptul că o societate dintr-un alt stat membru este beneficiarul dobânzilor şi susţine că societatea din celălalt stat membru este o aşa-zisă societate-conductă artificială este obligat în conformitate cu Directiva 2003/49/CE sau cu articolul 10 CE să precizeze pe cine consideră ca fiind beneficiarul în acest caz?

      (1)  Directiva 2003/49/CE a Consiliului din 3 iunie 2003 privind sistemul comun de impozitare, aplicabil plăților de dobânzi și de redevențe efectuate între societăți asociate din state membre diferite (JO2003, L 157, p. 49, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 75).


title: Cauza T-109/08: Acțiune introdusă la 28 februarie 2008 — Freixenet/OAPI (Forma unei sticle sablate albe)

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/25

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2008 — Freixenet/OAPI (Forma unei sticle sablate albe)
   (Cauza T-109/08)
   (2008/C 116/45)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Freixenet SA (Sant Sadurní d'Anoia, Spania) (reprezentanți: F. de Visscher, E. Cornu și D. Moreau, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               În principal, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 30 octombrie 2007 și, astfel cum ar fi trebuit să procedeze camera de recurs, constatarea faptului că cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 32 532 îndeplinește condițiile pentru a fi publicată în conformitate cu articolul 40 din Regulamentul privind marca comunitară;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 30 octombrie 2007;

               —

               în orice caz, obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca tridimensională având forma unei sticle sablate albe pentru produse din clasa 33 (cererea nr. 32 532)

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul; decizie luată în urma hotărârii Tribunalului de Primă Instanță pronunțate în cauza T-190/04, Freixenet/OAPI (Forma unei sticle sablate albe)

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatele (1) și (3) și a articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94, precum și a obligației de motivare, în măsura în care:

               —

               camera de recurs nu a audiat observațiile reclamantei referitoare la constatările de fapt diferite ale camerei de recurs;

               —

               camera de recurs nu a indicat care sunt înscrisurile pe care își întemeiază decizia;

               —

               modul de prezentare al sticlei în cauză este original și se distinge de prezentările obișnuite existente la 1 aprilie 1996 și

               —

               în orice caz, marca în cauză a dobândit caracter distinctiv în cadrul Comunității prin utilizare.


title: Cauza C-40/08: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 octombrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de Primera Instancia nr 4 din Bilbao — Spania) — Asturcom Telecomunicaciones SL/Cristina Rodríguez Nogueira (Directiva 93/13/CEE — Contracte încheiate cu consumatorii — Clauză arbitrală abuzivă — Nulitate — Hotărâre arbitrală care a dobândit autoritate de lucru judecat — Executare silită — Competența instanței naționale de executare de a invoca din oficiu nulitatea clauzei arbitrale abuzive — Principiile echivalenței și efectivității)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 octombrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de Primera Instancia nr 4 din Bilbao — Spania) — Asturcom Telecomunicaciones SL/Cristina Rodríguez Nogueira
   (Cauza C-40/08) (1)

   (Directiva 93/13/CEE - Contracte încheiate cu consumatorii - Clauză arbitrală abuzivă - Nulitate - Hotărâre arbitrală care a dobândit autoritate de lucru judecat - Executare silită - Competența instanței naționale de executare de a invoca din oficiu nulitatea clauzei arbitrale abuzive - Principiile echivalenței și efectivității)
   2009/C 282/12
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia nr 4 din Bilbao

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Asturcom Telecomunicaciones SL

      Pârâtă: Cristina Rodríguez Nogueira

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Juzgado de Primera Instancia nr 4 din Bilbao — Interpretarea Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273) — Mijloace adecvate și eficace pentru a preveni utilizarea în continuare a clauzelor abuzive — Cerere de executare a unei hotărâri arbitrale devenite definitivă pronunțate în lipsă și întemeiate pe o clauză arbitrală abuzivă

      Dispozitivul

   Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretată în sensul că o instanță națională sesizată cu o cerere de executare silită a unei hotărâri arbitrale care a dobândit autoritatea de lucru judecat, pronunțată în lipsa consumatorului, este obligată, de îndată ce dispune de elementele de drept și de fapt necesare în acest scop, să aprecieze din oficiu caracterul abuziv al clauzei arbitrale cuprinse într-un contract încheiat între un vânzător sau un furnizor și un consumator, în măsura în care, potrivit normelor de procedură interne, aceasta poate realiza o asemenea apreciere în cadrul unor acțiuni similare de natură internă. În cazul în care aceasta este situația, revine acestei instanțe sarcina de a stabili toate consecințele care decurg de aici potrivit dreptului intern pentru a se asigura că respectiva clauză nu creează obligații pentru consumator.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza C-562/14 P: Recurs introdus la 5 decembrie 2014 de Regatul Suediei împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 25 septembrie 2014 în cauza T-306/12, Darius Nicolai Spirlea și Mihaela Spirlea/Comisia Europeană

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/31

         Recurs introdus la 5 decembrie 2014 de Regatul Suediei împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 25 septembrie 2014 în cauza T-306/12, Darius Nicolai Spirlea și Mihaela Spirlea/Comisia Europeană
   (Cauza C-562/14 P)
   (2015/C 046/37)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Regatul Suediei (reprezentant: C. Meyer-Seitz)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Darius Nicolai Spirlea și Mihaela Spirlea, Regatul Danemarcei, Republica Finlanda, Republica Cehă, Regatul Spaniei

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 25 septembrie 2014 pronunțată în cauza T-306/12,

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene din 21 iunie 2012 prin care s-a refuzat accesul doamnei și al domnului Spirlea la documentele solicitate, și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Regatul Suediei.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentul invocă trei motive de recurs.
   Prin intermediul primului motiv de recurs, se susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de interpretare a dispozițiilor articolului 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (1) („Regulamentul privind transparența”), considerând că atunci când Comisia invocă excepția privind activitățile de inspecție, își poate întemeia decizia pe o prezumție generală pentru a refuza accesul la documente din cadrul unei proceduri EU Pilot, întrucât reprezintă o etapă care precede o inițiere potențială a unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor rezultate din tratat, și că dimpotrivă Comisia nu a săvârșit o eroare de interpretare a dispoziției sus-menționate din Regulamentul privind transparența atunci când a considerat că poate refuza o cerere de acces la documentele solicitate dintr-o procedură EU Pilot fără să examineze documentele în mod concret și individual.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, se susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de interpretare a dispozițiilor articolului 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul privind transparența atunci când a statuat că afirmația Comisiei potrivit căreia nu exista un interes public în sensul tezei finale a articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul privind transparența nu era afectată de nicio eroare.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv de recurs, se susține că Tribunalul a aplicat în mod greșit dreptul Uniunii, atunci când a considerat că în evaluarea obiectivelor întemeiate pe Regulamentul privind transparența, caracterul legal al actelor juridice vizate într-o acțiune în anulare întemeiată pe articolul 263 TFUE ar trebui de asemenea evaluat în raport cu situația de fapt și de drept existentă în momentul adoptării actelor juridice.

      (1)  JO L 145, p. 43, Ediție specială 1/vol. 3, p. 76.


title: Cauza C-225/10: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 20 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sozialgericht Nürnberg — Germania) — Juan Perez Garcia, Jose Arias Neira, Fernando Barrera Castro, Dolores Verdún Espinosa, în calitate de succesoare în drepturi a lui José Bernal Fernández/Familienkasse Nürnberg [Securitate socială — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolele 77 și 78 — Titulari ai unor pensii datorate în temeiul legislației mai multor state membre — Copii cu handicap — Prestații familiale pentru copiii aflați în întreținere — Dreptul la prestații în statul membru al locului de muncă anterior — Existența unui drept la prestații în statul membru de reședință — Lipsa unei cereri — Alegerea plății unei prestații de invaliditate incompatibile cu prestațiile pentru copiii aflați în întreținere — Noțiunea „prestație pentru copiii aflați în întreținere” — Păstrarea drepturilor dobândite în statul membru al locului de muncă anterior]

text:
               10.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 362/8

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 20 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sozialgericht Nürnberg — Germania) — Juan Perez Garcia, Jose Arias Neira, Fernando Barrera Castro, Dolores Verdún Espinosa, în calitate de succesoare în drepturi a lui José Bernal Fernández/Familienkasse Nürnberg
   (Cauza C-225/10) (1)

   (Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolele 77 și 78 - Titulari ai unor pensii datorate în temeiul legislației mai multor state membre - Copii cu handicap - Prestații familiale pentru copiii aflați în întreținere - Dreptul la prestații în statul membru al locului de muncă anterior - Existența unui drept la prestații în statul membru de reședință - Lipsa unei cereri - Alegerea plății unei prestații de invaliditate incompatibile cu prestațiile pentru copiii aflați în întreținere - Noțiunea „prestație pentru copiii aflați în întreținere” - Păstrarea drepturilor dobândite în statul membru al locului de muncă anterior)
   2011/C 362/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Sozialgericht Nürnberg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Juan Perez Garcia, Jose Arias Neira, Fernando Barrera Castro, Dolores Verdún Espinosa, în calitate de succesoare în drepturi a lui José Bernal Fernández

      Pârâtă: Familienkasse Nürnberg

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Sozialgericht Nürnberg — Interpretarea articolelor 77 și 78 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26) — Prestații pentru copii cu handicap aflați în întreținerea unor titulari ai unor pensii sau ai unor indemnizații datorate în temeiul legislațiilor mai multor state membre și prestații pentru orfani supuse legislațiilor mai multor state membre — Dreptul la un complement plătit de statul în care persoana interesată și-a desfășurat activitatea profesională, în cazul în care prestațiile pentru copii din statul de reședință sunt mai mari, însă nu sunt compatibile cu o prestație de tip necontributiv pentru invaliditate pentru care a optat persoana interesată

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 77 alineatul (2) litera (b) punctul (i) și articolul 78 alineatul (2) litera (b) punctul (i) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006, trebuie interpretate în sensul că titularii unei pensii pentru limită de vârstă și/sau de invaliditate sau orfanul unui lucrător decedat care s-au aflat sub incidența legislației mai multor state membre, dar ale căror drepturi la pensie și, respectiv, drepturi de orfan se întemeiază numai pe legislația statului membru al locului de muncă anterior au dreptul de a solicita autorităților competente ale acestui stat cuantumul integral al alocațiilor familiale prevăzute de legislația menționată în favoarea copiilor cu handicap, chiar dacă nu au solicitat în statul membru de reședință acordarea alocațiilor similare de o valoare mai mare prevăzute de legislația acestuia din urmă, ca urmare a faptului că au optat pentru acordarea altei prestații pentru persoanele cu handicap, care este incompatibilă cu acestea, din moment ce dreptul la alocațiile familiale în statul membru al locului de muncă anterior a fost dobândit numai în temeiul legislației acestuia din urmă.

               2.

               Răspunsul la a treia întrebare este identic cu cel dat la primele două întrebări în situația în care, în temeiul legislației statului membru de reședință, persoanele interesate nu sunt în măsură să opteze pentru plata alocațiilor familiale în acest stat.

      (1)  JO C 221, 14.8.2010.


title: Cauza T-503/14: Acțiune introdusă la 2 iulie 2014 – Euroways/Comisia

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/54

         Acțiune introdusă la 2 iulie 2014 – Euroways/Comisia
   (Cauza T-503/14)
   2014/C 282/72
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Euroways, SL (Hospitalet de Llobregat, Spania) (reprezentant: J. De Juan Casadevall, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               în subsidiar, în cazul în care se consideră că sistemul fiscal spaniol în materie de leasing constituie un ajutor de stat nelegal, dispunerea recuperării numai până la data publicării în JOUE a deciziei de deschidere a procedurii oficiale de investigare, și anume 21 septembrie 2011, și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-500/14, Derivados del Flúor/Comisia.


title: Cauza T-156/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 decembrie 2007 — Regione Siciliana/Comisia Comunităților Europene ( Fondul Social European (FSE) — Reducerea asistenței financiare comunitare acordate inițial — Acțiune în anulare — Entitate regională sau locală — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate )

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/43

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 decembrie 2007 — Regione Siciliana/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-156/06) (1)

   („Fondul Social European (FSE) - Reducerea asistenței financiare comunitare acordate inițial - Acțiune în anulare - Entitate regională sau locală - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 51/79)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Regione Siciliana (Italia) (reprezentant: P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Flynn, M. Velardo și A. Weimar, agenți, asistați de G. Faedo, avocat)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei C (2006) 1171 a Comisiei din 23 martie 2006 de reducere a asistenței financiare acordate prin Fondul Social European (FSE) pentru un program operațional în regiunea Sicilia, care face parte din cadrul comunitar de asistență pentru intervențiile structurale comunitare în temeiul obiectivul nr. 1 în Italia (pentru perioada 1994-1999).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Regione Siciliana la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza C-290/10P: Recurs introdus la 10 iunie 2010 de Franssons Verkstäder AB împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 10 mai 2010 în cauza T-98/10 — Franssons Verkstäder/OAPI și Lindner Recyclingtech (Mașini de măcinat paie)

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/10

         Recurs introdus la 10 iunie 2010 de Franssons Verkstäder AB împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 10 mai 2010 în cauza T-98/10 — Franssons Verkstäder/OAPI și Lindner Recyclingtech (Mașini de măcinat paie)
   (Cauza C-290/10P)
   ()
   2010/C 328/17
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Franssons Verkstäder AB (reprezentant: O. Öhlén, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Prin Ordonanța din 9 septembrie 2010, Curtea de Justiție (Camera a opta) a declarat acțiunea inadmisibilă.


title: Cauza T-681/14: Hotărârea Tribunalului din 28 martie 2017 – El-Qaddafi/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Libiei — Înghețarea fondurilor — Restricții privind intrarea sau trecerea în tranzit pe teritoriul Uniunii — Menținerea numelui reclamantei — Drept la apărare — Obligația de motivare”)

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/28

         Hotărârea Tribunalului din 28 martie 2017 – El-Qaddafi/Consiliul
   (Cauza T-681/14) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Libiei - Înghețarea fondurilor - Restricții privind intrarea sau trecerea în tranzit pe teritoriul Uniunii - Menținerea numelui reclamantei - Drept la apărare - Obligația de motivare”))
   (2017/C 151/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi (Mascat, Oman) (reprezentanți: inițial J. Jones, QC, ulterior S. Bafadhel, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Kyriakopoulou și A. de Elera-San Miguel Hurtado, agenți)

      Obiectul

   Cerere formulată în temeiul articolului 263 TFUE, prin care se solicită anularea, pe de o parte, a Deciziei 2014/380/PESC a Consiliului din 23 iunie 2014 de modificare a Deciziei 2011/137/PESC privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO 2014, L 183, p. 52), în măsura în care menține numele reclamantei pe lista care figurează în anexele I și III la Decizia 2011/137/PESC a Consiliului din 28 februarie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO 2011, L 58, p. 53), și pe de altă parte, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 689/2014 al Consiliului din 23 iunie 2014 privind punerea în aplicare a articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 204/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO 2014, L 183, p. 1), în măsura în care menține numele reclamantei pe lista care figurează în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 204/2011 al Consiliului din 2 martie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO 2011, L 58, p. 1).

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2014/380/PESC a Consiliului din 23 iunie 2014 de modificare a Deciziei 2011/137/PESC privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia, în măsura în care menține numele doamnei Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi pe lista care figurează în anexele I și III la Decizia 2011/137/PESC a Consiliului din 28 februarie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia.

               2)

               Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 689/2014 al Consiliului din 23 iunie 2014 privind punerea în aplicare a articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 204/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia, în măsura în care menține numele doamnei El-Qaddafi pe lista care figurează în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 204/2011 a Consiliului din 2 martie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia.

               3)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 431, 1.12.2014.


title: Cauza F-17/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 8 iulie 2010 — Wybranowski/Comisia (Funcție publică — Concurs general — Neînscriere pe lista de rezervă — Evaluarea probei orale — Aviz de concurs EPSO/AD/60/06 — Motivare — Competențele juriului — Aprecierea candidaților)

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/41

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 8 iulie 2010 — Wybranowski/Comisia
   (Cauza F-17/08) (1)

   (Funcție publică - Concurs general - Neînscriere pe lista de rezervă - Evaluarea probei orale - Aviz de concurs EPSO/AD/60/06 - Motivare - Competențele juriului - Aprecierea candidaților)
   2010/C 246/70
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamant: Andrzej Wybranowski (Varșovia, Polonia) (reprezentant: Z. Wybranowski, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și K. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Modificarea sau anularea deciziei juriului de concurs EPSO/AD/60/06 AD5 de a nu îl înscrie pe reclamant pe lista de rezervă a concursului respectiv ca urmare a rezultatelor probei orale.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Wybranowski la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 158, 21.6.2008, p. 25.


title: Cauza C-75/17 P: Recurs introdus la 9 februarie 2017 de Fiesta Hotels & Resorts, S.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 30 noiembrie 2016 în cauza T-217/15, Fiesta Hotels & Resorts/EUIPO – Residencial Palladium (Palladium Palace Ibiza Resort & Spa)

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/17

         Recurs introdus la 9 februarie 2017 de Fiesta Hotels & Resorts, S.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 30 noiembrie 2016 în cauza T-217/15, Fiesta Hotels & Resorts/EUIPO – Residencial Palladium (Palladium Palace Ibiza Resort & Spa)
   (Cauza C-75/17 P)
   (2017/C 151/23)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Fiesta Hotels & Resorts, S.L. (reprezentanți: J.-B. Devaureix și J. C. Erdozain López, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și Residencia Palladium S.L.

      Concluziile recurentei

               —

               anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului din 30 noiembrie 2016, pronunțată în cauza T-217/15;

               —

               admiterea în totalitate a concluziilor formulate în primă instanță;

               —

               obligarea intimatului și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

                  Primul motiv de recurs se referă la faptul că hotărârea atacată este viciată de o eroare de drept, întrucât s-a apreciat că, în sensul articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului (1) din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (denumit în continuare „regulamentul”), criteriul privind domeniul de aplicare „care depășește domeniul local” este îndeplinit având în vedere dimensiunea geografică în care titularul mărcii invocate își desfășoară activitatea. Această interpretare nu respectă sensul literal al noțiunii „local”, și nici obiectivul urmărit de articolul 8 alineatul (4) din regulament.
               Hotărârea atacată este viciată de eroarea de drept invocată, deoarece, la momentul stabilirii aspectului dacă domeniul de aplicare al presupusei denumiri comerciale neînregistrate este sau nu este exclusiv local, s-au avut în vedere documente care produc efecte în afara teritoriului spaniol.
               Pe de altă parte, faptul că serviciile furnizate de unitatea pentru a cărei identificare se utilizează marca sau denumirea comercială se adresează unui public internațional. nu poate conduce la concluzia că utilizarea semnului depășește domeniul local.
               Concluzia la care se ajunge în hotărârea respectivă referitor la criteriul privind domeniul de aplicare „care depășește domeniul local” încalcă, așadar, obiectivul urmărit de articolul 8 alineatul (4) din regulament. Astfel, în hotărârea menționată se admite că acest criteriu aplicat în ceea ce privește denumirea comercială în opoziție cu cererea de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene nu depinde de domeniul de aplicare local al unității care o utilizează, ci de „dispersia geografică a clienților săi sau de renumele de care se bucură în rândul publicului la nivel național sau chiar internațional”. Prin această abordare, hotărârea depășește obiectivul restrictiv al articolului 8 alineatul (4) din regulament, întrucât permite ca dovada desprinderii de domeniul de aplicare exclusiv local să se facă ușor, prin simpla utilizare a semnului neînregistrat pe internet sau, având în vedere împrejurările din prezenta cauză, prin caracterul internațional al oaspeților cazați în unitatea respectivă.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs se invocă faptul că hotărârea este viciată de o eroare de drept, întrucât s-a apreciat că, în sensul articolului 8 alineatul (4) din regulament coroborat cu articolul 9 alineatul 1 litera d din Legea nr. 17/2001 din 7 decembrie 2001 privind mărcile, în vigoare în Spania, nu este necesar caracterul notoriu al semnului neînregistrat invocat, în timp ce jurisprudența majoritară pronunțată în această materie în Spania se bazează tocmai pe teza contrară, cu alte cuvinte impune nu numai utilizarea semnului invocat, ci și ca aceasta să fie notorie pe o parte substanțială a teritoriului spaniol.

               3.

                  Al treilea motiv de recurs se bazează pe faptul că hotărârea atacată este viciată de o eroare de drept, întrucât s-a apreciat, în temeiul Hotărârii LAGUIOLE (punctul 37), că articolul 8 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene este respectat, deși această jurisprudență nu este aplicabilă în prezenta cauză, în care este interpretat dreptul spaniol, iar nu dreptul francez, precum în Hotărârea LAGUIOLE, și deși recurenta a invocat hotărâri ale Tribunal Supremo [Curtea Supremă] spaniol care interzic în mod clar ca o denumire comercială neînregistrată să împiedice utilizarea unei mărci ulterioare, fără ca intimatul să fi invocat Legea spaniolă privind concurența neloială care ar prevedea această posibilitate și pe care recurenta a respins-o în mod întemeiat.

               4.

               În sfârșit, prin intermediul celui de al patrulea motiv de recurs se invocă faptul că hotărârea atacată este viciată de o eroare de drept privind interpretarea noțiunii „mărci intermediare”, creată în conformitate cu Legea spaniolă privind mărcile, și, mai precis, că hotărârea atacată cuprinde o eroare de drept în raport cu articolul 65 din regulament.
               Recurenta consideră că hotărârea atacată este viciată de o eroare de drept, deoarece articolul 65 din regulament nu împiedică stricto sensu examinarea problemei de drept invocate în lumina argumentelor juridice prezentate de părți. Contrar celor reținute în hotărâre, recurenta nu urmărește să schimbe situația de fapt avută în vedere de camera de recurs atunci când s-a pronunțat, ci doar să invoce un temei juridic care să evidențieze eroarea de drept din decizia EUIPO, care face obiectul acțiunii.
               Recurenta invocă principiul iura novit curia, în temeiul căruia instanța, atunci când se pronunță, trebuie să aplice normele juridice pe care le consideră aplicabile, precum și să modifice temeiul juridic al concluziilor părților, cu condiția ca decizia să respecte elementele de fapt și de drept menționate de părțile din litigiu, să nu se modifice cauza acțiunii și să nu transforme problema invocată într-una distinctă. Pentru acest motiv, Tribunalul ar fi trebuit să analizeze argumentele recurentei, deoarece, în caz contrar, s-ar limita dreptul acesteia la apărare, privând-o de drepturile care decurg din înregistrarea mărcii.

      (1)
         JO 2009, L 78, p. 1.


title: Cauza C-9/13: Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Slovenia

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/15

         Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Slovenia
   (Cauza C-9/13)
   2013/C 63/25
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Kukovec, P. Hetsch și O. Beynet, agenți)

      Pârâtă: Republica Slovenia

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare transpunerii Directivei 2009/73/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE (2) sau, în orice caz, prin omisiunea de a comunica Comisiei actele respective, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 54 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               obligarea Republicii Slovenia, în remeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu zilnice de 10 287,36 euro, începând de la data pronunțării hotărârii în această cauză.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 3 martie 2011.

      (1)  JO L 211, p. 94.

      (2)  JO L 176, p. 57, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 80.


title: Cauza T-297/15 P: Recurs introdus la 8 iunie 2015 de Ángel Coedo Suárez împotriva Hotărârii din 26 martie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-38/14, Coedo Suárez/Consiliul

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/44

         Recurs introdus la 8 iunie 2015 de Ángel Coedo Suárez împotriva Hotărârii din 26 martie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-38/14, Coedo Suárez/Consiliul
   (Cauza T-297/15 P)
   (2015/C 245/53)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Ángel Coedo Suárez (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentului recurs ca fiind admisibil;

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice al Uniunii Europene (Camera întâi) din 26 martie 2015, Coedo Suárez/Conseil (F-38/14, EU:F:2015:25);

               —

               admiterea concluziilor în anulare prezentate în fața instanței de fond;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o denaturare a elementelor de fapt și de probă și pe o eroare de drept, întrucât Tribunalul Funcției Publice a statuat că autoritatea împuternicită să facă numiri nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere considerând că starea de sănătate precară a reclamantului nu constituia o circumstanță atenuantă.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a obligației de motivare.


title: Cauza T-258/15: Acțiune introdusă la 22 mai 2015 – Axa Mediterranean Holding/Comisia

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/39

         Acțiune introdusă la 22 mai 2015 – Axa Mediterranean Holding/Comisia
   (Cauza T-258/15)
   (2015/C 245/46)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Axa Mediterranean Holding, S.A. (Palma de Mallorca, Spania) (reprezentanţi: J. Buendía Sierra, D. Armesto Macías şi A. Balcells Cartagena, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 din decizia atacată, în măsura în care declară că noua interpretare administrativă a articolului 12 din TRLIS [texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (textul reformat al Legii privind impozitul pe profit)] adoptată de administrația spaniolă trebuie considerată ajutor de stat incompatibil cu piața internă;

               —

               anularea articolului 4 alineatul (1) din decizie în măsura în care se solicită Regatului Spaniei să pună capăt la ceea ce Comisia consideră a fi schemă de ajutoare de stat, astfel cum este descrisă la articolul 1;

               —

               anularea articolului 4 alineatele (2), (3), (4) și (5) din decizie în măsura în care se impune Regatului Spaniei recuperarea sumelor considerate de Comisiei ca fiind ajutoare de stat;

               —

               în subsidiar, limitarea întinderii obligației de recuperare impuse Regatului Spaniei prin articolul 4 alineatul (2) din decizie în aceleași condiții ca cele prevăzute în prima și în a doua decizie, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta procedură este aceeași cu cea vizată în cauzele T-12/15, Banco Santander și Santusa/Comisia, și T-252/15, Ferrovial SA și alții/Comisia.
   Motivele și principalele argumente sunt analoage celor indicate în acele cauze.


title: Cauza C-120/14: Recurs introdus la 29 martie 2014 de Christoph Klein împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 21 ianuarie 2014 în cauza T-309/10, Christoph Klein/Comisia Europeană

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/12

         Recurs introdus la 29 martie 2014 de Christoph Klein împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 21 ianuarie 2014 în cauza T-309/10, Christoph Klein/Comisia Europeană
   (Cauza C-120/14)
   2014/C 184/16
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Christoph Klein (reprezentanți: H.-J. Ahlt și M. Ahlt, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Federală Germania

      Concluziile recurentului

   Prin prezentul recurs, recurentul solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 21 ianuarie 2014 în cauza T-309/10

               —

               constatarea faptului că Comisia, ca urmare a abținerii sale de a acționa în procedura de aplicare a clauzei de protecție în curs din anul 1998 pentru dispozitivele medicale în litigiu, a încălcat obligațiile care îi reveneau în temeiul Directivei 93/42 și al dreptului Uniunii și a cauzat astfel în mod direct un prejudiciu recurentului;

               —

               obligarea Comisiei la repararea prejudiciului cauzat recurentului, care urmează să fie stabilit;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea Hotărârii Tribunalului din 21 ianuarie 2014 în cauza T-309/10 și trimiterea cauzei la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   În primul rând, întrucât a aplicat în mod eronat dispozițiile referitoare la prescripția acțiunilor în materie de răspundere extracontractuală a Uniunii, Tribunalul ar fi încălcat articolul 46 din statut, neluând în considerare faptul că, în ceea ce privește întreruperea prescripției, o cerere de asistență judiciară care a fost admisă este comparabilă cu introducerea acțiunii.
   În al doilea rând, Tribunalul ar fi încălcat articolele 8 și 18 din Directiva 93/42 (1) atunci când a considerat că aceste două noțiuni se exclud reciproc. Dimpotrivă, potrivit recurentului, acestea ar fi aplicabile concomitent. Mai mult, Tribunalul nu ar fi motivat suficient această constatare.
   În al treilea rând, întrucât nu a calificat procedura inițiată de autoritățile germane drept procedură a clauzei de protecție, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept și, astfel, ar fi încălcat dreptul Uniunii.
   În al patrulea rând, faptul că procedura în fața Comisiei a durat mai mult de 10 ani ar constitui o încălcare a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale și a principiului bunei administrări. Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a reproșat acest lucru Comisiei.
   În ultimul rând, procedura în fața Tribunalului ar fi prezentat neregularități. Astfel, mai multe documente în susținerea argumentației recurentului nu ar fi fost luate în considerare. De asemenea, expunerea și argumentația juridică a Parlamentului European, pe care recurentul le-a preluat în concluziile sale, ar fi fost pur și simplu ignorate.

      (1)  Directiva 93/42/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale (JO L 169, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 11, p. 244).


title: Cauza T-378/08: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2008 — Republica Portugheză/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/51

         Acțiune introdusă la 10 septembrie 2008 — Republica Portugheză/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-378/08)
   (2008/C 285/91)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes și J. de Oliveira, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               În principal, anularea actului de lichidare emis de Directorul General al Direcției Generale „Piața internă și servicii” din 15 iulie 2008 [MARKT/C2/PMS/bmgD(2008) 13692] intitulat „cerere de plată a penalității cu titlu cominatoriu datorate de Republica Portugheză în temeiul hotărârii pronunțate în cauza C-70/06, Comisia/Republica Portugheză”;

               —

               în subsidiar, declararea nulității actului menționat, în măsura în care produce efecte după data de 29 ianuarie 2008;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată, sau, în situația în care Tribunalul de Primă Instanță reduce cuantumul penalității cu titlu cominatoriu, obligarea fiecărei părți la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Republica Portugheză susține că a pus în executare în mod complet hotărârile Curții de Justiție prin intermediul Legii 67/2007, prin care s-a revocat în mod expres Decretul-lege nr. 48051.
   Republica Portugheză afirmă de asemenea că Directorul General al Direcției Generale „Piața internă și servicii” nu avea competența de a adopta actul atacat, care nu a asigurat dreptul la apărare al Republicii Portugheze, este afectat de o lipsă de motivare și a fost adoptat cu încălcarea unor norme fundamentale de procedură.


title: Cauzele conexate C-124/13 şi C-125/13: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 1 decembrie 2015 – Parlamentul European, Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare — Regulamentul (UE) nr. 1243/2012 — Alegerea temeiului juridic — Articolul 43 alineatele (2) și (3) TFUE — Decizie politică — Plan pe termen lung pentru rezervele de cod]

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 1 decembrie 2015 – Parlamentul European, Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauzele conexate C-124/13 şi C-125/13) (1)

   ([Acțiune în anulare - Regulamentul (UE) nr. 1243/2012 - Alegerea temeiului juridic - Articolul 43 alineatele (2) și (3) TFUE - Decizie politică - Plan pe termen lung pentru rezervele de cod])
   (2016/C 038/03)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Parlamentul European (reprezentanţi: I. Liukkonen, L.G. Knudsen şi R. Kaškina, agenţi), Comisia Europeană (reprezentanţi: A. Bouquet, K. Banks şi A. Szmytkowska, agenţi)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: E. Sitbon, A. de Gregorio Merino şi A. Westerhof Löfflerová, agenţi)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Regatul Spaniei (reprezentanţi: M. Sampol Pucurull şi N. Díaz Abad, agenţi), Republica Franceză (reprezentanţi: G. de Bergues, D. Colas, R. Coesme şi C. Candat, agenţi), Republica Polonă (reprezentanţi: B. Majczyna, M. Nowacki şi A. Miłkowska, agenţi)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Regulamentul (UE) nr. 1243/2012 al Consiliului din 19 decembrie 2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1342/2008 de stabilire a unui plan pe termen lung pentru rezervele de cod și zonele piscicole care exploatează aceste rezerve.

               2)

               Menține efectele Regulamentului nr. 1243/2012 până la intrarea în vigoare, într-un termen rezonabil care nu poate depăși douăsprezece luni începând de la data de 1 ianuarie a anului următor datei pronunțării prezentei hotărâri, a unui nou regulament adoptat pe temeiul juridic adecvat, și anume articolul 43 alineatul (2) TFUE.

               3)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

               4)

               Regatul Spaniei, Republica Franceză și Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 156, 1.6.2013.


title: Cauza C-24/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 18 ianuarie 2016 – Nintendo Co. Ltd/BigBen Interactive GmbH şi BigBen Interactive SA

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 18 ianuarie 2016 – Nintendo Co. Ltd/BigBen Interactive GmbH şi BigBen Interactive SA
   (Cauza C-24/16)
   (2016/C 145/19)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nintendo Co. Ltd

      Pârâte: BigBen Interactive GmbH, BigBen Interactive SA

      Întrebările preliminare

               1)

               În cadrul unei proceduri în exercitarea drepturilor conferite de un desen sau model industrial comunitar, instanţa din statul membru a cărei competenţă în privinţa unui pârât rezultă exclusiv din cuprinsul articolului 79 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare (1) coroborat cu articolul 6 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (2) poate să dispună în privința pârâtului, stabilit într-un alt stat membru și care a furnizat pârâtului stabilit în statul membru al instanței produse pretins contrafăcute, somații aplicabile la nivelul Uniunii şi care nu se limitează la raporturile de livrare ce constituie temeiul competenţei?

               2)

               Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare, în special articolul 20 alineatul (1) litera (c) din acesta, trebuie interpretat în sensul că un terţ poate să reproducă în scopuri comerciale desenul sau modelul industrial comunitar, în cazul în care intenţionează să comercializeze accesorii pentru produsele titularului care corespund desenului sau modelului industrial comunitar? În caz afirmativ, care sunt criteriile aplicabile în acest sens?

               3)

               Cum trebuie stabilit locul „în care s-a produs încălcarea”, prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale (3) în situaţiile în care autorul contrafacerii:

                           a)

                           oferă pe un site internet produse contrafăcute, iar acest site se adresează (şi) altor state membre decât statul membru în care este stabilită persoana prejudiciată,

                           b)

                           asigură efectuarea transportului acestor produse într-un alt stat membru decât acela în care este stabilit?

         Articolul 15 literele (a) şi (g) din regulamentul menţionat trebuie interpretat în sensul că legea stabilită astfel este aplicabilă şi în privinţa actelor de participare săvârşite de alte persoane?

      (1)  JO L 3, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 70

      (2)  JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 03, p. 74

      (3)  JO L 1999, p. 40


title: Cauza C-93/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna agentsia (Agricultură — Autonomie procedurală a statelor membre — Politica agricolă comună — Ajutoare — Examinare a litigiilor administrative — Stabilire a instanței competente — Criteriu național — Tribunal administrativ în a cărui rază teritorială se află sediul autorității care a adoptat actul contestat — Principiul echivalenței — Principiul efectivității — Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/28

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna agentsia
   (Cauza C-93/12) (1)

   (Agricultură - Autonomie procedurală a statelor membre - Politica agricolă comună - Ajutoare - Examinare a litigiilor administrative - Stabilire a instanței competente - Criteriu național - Tribunal administrativ în a cărui rază teritorială se află sediul autorității care a adoptat actul contestat - Principiul echivalenței - Principiul efectivității - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
   2013/C 225/45
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov

      Pârât: Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Administrativen sad Sofia-grad — Interpretarea principiului efectivității și a principiului protecției jurisdicționale efective afirmat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și a principiului echivalenței — Schemă de ajutoare din cadrul politicii agricole comune — Normă de procedură națională care prevede că litigiile de contencios administrativ rezultate din punerea în aplicare a politicii agricole comune sunt exclusiv de competența instanței administrative în raza căreia se află sediul autorității administrative care a adoptat actul administrativ atacat, dar care prevede în schimb că litigiile similare cu caracter intern sunt de competența instanței în raza căreia se află terenul agricol în cauză

      Dispozitivul

   Dreptul Uniunii, în special principiile echivalenței și efectivității, precum și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, nu se opune unei norme naționale privind competența jurisdicțională, cum este cea de la articolul 133 alineatul 1 din Codul de procedură administrativă (Administrativnoprotsesualen kodeks), a cărei aplicare are ca rezultat faptul că i se atribuie unei singure instanțe competența de a judeca toate litigiile privind deciziile unei autorități naționale însărcinate cu plata ajutoarelor agricole în cadrul aplicării politicii agricole comune a Uniunii Europene, cu condiția ca acțiunile destinate să asigure protecția drepturilor conferite justițiabililor de dreptul Uniunii să nu fie exercitate în condiții mai puțin favorabile decât cele prevăzute pentru acțiunile destinate să protejeze drepturile care decurg din eventualele scheme de ajutoare pentru agricultori instituite de dreptul intern și cu condiția ca o astfel de normă de competență să nu le creeze justițiabililor inconveniente procedurale, privind în special durata procedurii, de natură să facă excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de dreptul Uniunii, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 133, 5.5.2012.


title: Cauza C-57/13: Cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Central Administrativo Norte (Portugalia) la 4 februarie 2013 — Marina da Conceição Pacheco Almeida/Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/17

         Cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Central Administrativo Norte (Portugalia) la 4 februarie 2013 — Marina da Conceição Pacheco Almeida/Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP
   (Cauza C-57/13)
   2013/C 108/35
   Limba de procedură: portugheza

      Instanță de trimitere

   Tribunal Central Administrativo Norte

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Marina da Conceição Pacheco Almeida

      Intimați: Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

      Întrebarea preliminară

   Dreptul Uniunii în domeniul specific al garantării creanțelor salariale în cazul insolvabilității angajatorului — în special, articolele 4 și 10 din Directiva 80/987/CEE (1) — trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții de drept național care garantează numai creanțele devenite exigibile în cadrul celor șase luni anterioare exercitării acțiunii în insolvența angajatorului, chiar și în cazul în care lucrătorii au formulat o acțiune împotriva acestuia la instanța pentru litigii de muncă având ca obiect stabilirea pe cale judecătorească a sumei datorate și executarea silită a acesteia?

      (1)  Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 197)


title: Cauza T-228/09: Acțiune introdusă la 11 iunie 2009 — United States Polo Association/OAPI — Textiles CMG (U. S. POLO ASSN.)

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/62

         Acțiune introdusă la 11 iunie 2009 — United States Polo Association/OAPI — Textiles CMG (U. S. POLO ASSN.)
   (Cauza T-228/09)
   2009/C 180/114
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: United States Polo Association (Lexington, Statele Unite) (reprezentanți: P. Goldenbaum, T. Melchert și I. Rohr, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Textiles CMG, SA (Ontenviente, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 martie 2009 R 886/2008-4 și

               —

               obligarea pârâtului să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de reclamantă, iar în cazul în care cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs intervine în proces, obligarea acesteia să suporte propriile cheltuieli.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „U. S. POLO ASSN.” pentru produse din clasele 9, 20, 21, 24 și 27.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea spaniolă a mărcii verbale „POLO POLO” pentru produse din clase 24, înregistrarea comunitară a mărcii mărcii verbale „POLO POLO” pentru clasele 24, 25 și 39.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția pentru toate produsele contestate.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 a Consiliului (devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 a Consiliului) întrucât camera de recurs a constatat în mod greșit că există un risc de confuzie între mărcile vizate.


title: Cauza C-62/08: Ordonanța Curții din 19 februarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — UDV North America Inc/Brandtraders NV [Articolul 104 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 9 alineatul (1) litera (a) și articolul 9 alineatul (2) litera (d) — Dreptul titularului mărcii înregistrate de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic cu marca — Noțiunea utilizare — Utilizarea unui semn identic cu marca de către un agent comercial în documentele de afaceri — Agent care intervine în nume propriu, dar în folosul unui vânzător]

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/16

         Ordonanța Curții din 19 februarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — UDV North America Inc/Brandtraders NV
   (Cauza C-62/08) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 9 alineatul (1) litera (a) și articolul 9 alineatul (2) litera (d) - Dreptul titularului mărcii înregistrate de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic cu marca - Noțiunea «utilizare» - Utilizarea unui semn identic cu marca de către un agent comercial în documentele de afaceri - Agent care intervine în nume propriu, dar în folosul unui vânzător)
   2009/C 113/31
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: UDV North America Inc

      Pârâtă: Brandtraders NV

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van Cassatie van België — Interpretarea articolului 9 alineatul (1) și a articolului 9 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146) — Dreptul titularului mărcii de a se opune utilizării acesteia de către un terț — Noțiunea de utilizare a mărcii

      Dispozitivul

   Noțiunea „utilizare” în sensul articolului 9 alineatul (1) litera (a) și al articolului 9 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară are în vedere o situație precum cea în discuție în acțiunea principală, în care un agent comercial care intervine în nume propriu, dar în folosul vânzătorului, și care nu este, prin urmare, parte interesată într-o vânzare de mărfuri în care este el însuși parte afiliată utilizează, în documentele de afaceri, un semn identic cu o marcă comunitară pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care aceasta este înregistrată.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008


title: Cauza T-523/15: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2015 – Italmobiliare și alții/Comisia

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/53

         Acțiune introdusă la 10 septembrie 2015 – Italmobiliare și alții/Comisia
   (Cauza T-523/15)
   (2015/C 354/64)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Italmobiliare SpA (Milano, Italia), Sirap-Gema SpA (Verolanuova, Italia), Sirap France SAS (Noves, Francia), Petruzalek GmbH (Tattendorf, Austria), Petruzalek kft (Budapesta, Ungaria), Petruzalek s.r.o. (Bratislava, Slovacia), Petruzalek s.r.o. (Břeclav, Republica Cehă) (reprezentanți: M. Siragusa, avocat, F. Moretti, avocat, A. Bardanzellu, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu preliminar, dispunerea unei expertize din oficiu pentru efectuarea unei analize economice a cauzei;

               —

               anularea deciziei în măsura în care s-a acordat societății Linpac beneficiul imunității la sancțiuni prevăzut în Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (în continuare „Comunicarea”);

               —

               anularea deciziei în măsura în care comportamentele sancționate au fost reproșate de asemenea societății Italmobiliare, aceasta fiind obligată în solidar la plata amenzilor;

               —

               reducerea cuantumului sancțiunilor aplicate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor cu procesul.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune se îndreaptă împotriva aceleiași decizii atacate în cauza T-522/15, CCPL și alții/Comisia.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv: încălcarea Comunicării și a principiului egalității de tratament ca urmare a acordării de către Comisie a beneficiului imunității societății Linpac, chiar dacă nu au fost îndeplinite condițiile necesare prevăzute de comunicarea respectivă.

               2.

               Al doilea motiv: încălcarea articolului 101 TFUE, a principiului securității juridice, a caracterului personal al pedepselor și a prezumției de nevinovăție, prevăzute la articolul 6 alineatul (2) și la articolul 7 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului (în continuare „Convenția”) și la articolele 48 și 49 din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene (în continuare „Carta de la Nisa”), încălcarea dreptului fundamental la proprietate prevăzut la articolul 1 din Protocolul adițional la Convenție, precum și la articolele 17 și 21 din Carta de la Nisa, precum și încălcarea principiilor nediscriminării și egalității de tratament, ca urmare a stabilirii în mod eronat de către Comisie a răspunderii solidare în sarcina Italmobiliare, în calitate de societate-mamă, pentru acte săvârșite de societăți controlate.

               3.

               Al treilea motiv: încălcarea articolului 101 TFUE, a articolului 23 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167), a Orientărilor privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (în continuare „Orientările”), precum și a principiilor proporționalității și egalității de tratament în legătură cu determinarea următoarelor elemente/parametri de calcul al sancțiunilor: (i) valoarea vânzărilor; (ii) cuantumul pentru gravitate; (iii) entry fee; (iv) adaptări ale cuantumului de bază (în special neluarea în considerare a stării de criză a sectorului); (v) pragul de sancționare maxim potrivit articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003; și (vi) reducerea insuficientă a sancțiunilor ca urmare a duratei lungi a procedurii; precum și, în sfârșit, încălcarea articolului 101 TFUE, a Orientărilor și a obligației de motivare în legătură cu neadmiterea cererii de aplicare a punctului 35 din Orientările menționate.

               4.

               Al patrulea motiv: reclamanții solicită ca, în temeiul articolului 31 din Regulamentul nr. 1/2003, Tribunalul Uniunii Europene să își exercite competența de fond și, chiar și în cazul respingerii motivelor precedente ale acțiunii, să substituie propria apreciere celei a Comisiei și să reducă cuantumul total al amenzilor aplicate în decizie.


title: Cauza C-344/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Sąd Rejonowy w Kościanie (Republica Polonă) la 24 iulie 2008 — Procedură penală împotriva Tomaszowi Rubachowi

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Sąd Rejonowy w Kościanie (Republica Polonă) la 24 iulie 2008 — Procedură penală împotriva Tomaszowi Rubachowi
   (Cauza C-344/08)
   (2008/C 272/17)
   Limba de procedură: poloneza
   Instanța de trimitere
   Sąd Rejonowy w Kościanie
   Părțile din acțiunea principală
   Prokuratura Rejonowa w Kościanie
   Tomasz Rubach
   Întrebarea preliminară
   Cum trebuie interpretat articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 338/97 al Consiliului din 9 decembrie 1996 privind protecția speciilor faunei și florei sălbatice prin controlul comerțului cu acestea (1), adică în ce mod poate deținătorul animalelor incluse la anexa B (care nu sunt nici amfibieni, reptile, păsări sau mamifere), în sensul dreptului comunitar, să aducă dovada că exemplarele sale au fost achiziționate sau introduse în Comunitate în conformitate cu legislația în vigoare referitoare la conservarea faunei și a florei sălbatice, în condițiile în care dispozițiile de drept național nu reglementează aceste aspecte?

      (1)  JO L 61, 3.3.1997, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 239.


title: Cauza T-262/12: Acțiune introdusă la 12 iunie 2012 — Central Bank of Iran/Consiliul

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/27

         Acțiune introdusă la 12 iunie 2012 — Central Bank of Iran/Consiliul
   (Cauza T-262/12)
   2012/C 243/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Central Bank of Iran (Teheran, Iran) (reprezentant: M. Lester, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 (1) și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 (2), în măsura în care măsurile adoptate prin aceste acte normative se aplică reclamantei;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că pârâtul a săvârșit o eroare vădită considerând că erau îndeplinite criteriile pentru includerea pe listă prevăzute de Decizia 2012/35/PESC a Consiliului și de Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că pârâtul nu a oferit motive adecvate sau suficiente pentru includerea reclamantei pe lista persoanelor și entităților cărora li se aplică măsurile restrictive.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că pârâtul nu a respectat dreptul la apărare și dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă al reclamantei.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că pârâtul a încălcat, în mod nejustificat și disproporționat, drepturile fundamentale ale reclamantei, inclusiv dreptul la protecția proprietății și dreptul la respectarea reputației acesteia.

      (1)  Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 22).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1).


title: Cauza F-1/08: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 27 iunie 2008 — Nijs/Curtea de Conturi a Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Articolul 35 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul de procedură — Expunerea motivelor și a argumentelor — Termen de formulare a reclamației — Inadmisibilitate vădită)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/72

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 27 iunie 2008 — Nijs/Curtea de Conturi a Comunităților Europene
   (Cauza F-1/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Articolul 35 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul de procedură - Expunerea motivelor și a argumentelor - Termen de formulare a reclamației - Inadmisibilitate vădită)
   (2008/C 209/133)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Bart Nijs (Bereldange, Luxemburg) (reprezentant: F. Rollinger, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Conturi a Comunităților Europene (reprezentanți: T. Kennedy, J.-M. Stenier și G. Corstens, agenți)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea deciziei Comitetului de apel de a nu promova reclamantul în gradul A*11 în cadrul exercițiului de promovare 2005 și, pe de altă parte, o cerere de daune interese.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind, în parte, vădit inadmisibilă și, în parte, vădit nefondată.

               2)

               Obligă pe domnul Nijs la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008, p. 68.


title: Cauza T-47/09: Acțiune introdusă la 9 februarie 2009 – Deutsche Behindertenhilfe – Aktion Mensch/OAPI (diegesellschafter.de)

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/18

         Acțiune introdusă la 9 februarie 2009 – Deutsche Behindertenhilfe – Aktion Mensch/OAPI (diegesellschafter.de)
   (Cauza T-47/09)
   2009/C 102/29
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Behindertenhilfe – Aktion Mensch eV (Mainz, Germania) (reprezentanți: V. Töbelmann și A. Piltz, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 27 noiembrie 2008, în cauza R 1094/2008-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „diegesellschafter.de” pentru servicii din clasele 35 și 41 (cererea de înregistrare nr. 4 606 372)

      Decizia examinatorului: respinge cererea

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), în măsura în care marca solicitată are caracterul distinctiv necesar și nu există cerințe imperative specifice referitoare la disponibilitate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-275/07: Acțiune introdusă la 18 iulie 2007 — Ebro Puleva/OAPI — Berenguel (BRILLO'S)

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/13

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2007 — Ebro Puleva/OAPI — Berenguel (BRILLO'S)
   (Cauza T-275/07)
   (2007/C 235/24)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Ebro Puleva, SA (Madrid) (reprezentant: P. Casamitjana Lleonart, abogado)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Luis Berenguel, SL
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 21 mai 2007 pronunțată în cauza R 493/2006-2 (privind procedura de opoziție nr. B 705 790).

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: LUIS BERENGUEL, S.L.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „BRILLO'S” pentru produse din clasele 29, 30 și 31 (cererea de înregistrare nr. 2.984.995).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă spaniolă „brillante” (marca nr. 922.772) pentru produse din clasa 30 și marca figurativă spaniolă „brillante” (marca nr. 2.413.459) pentru produse din clasa 29.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge acțiunea.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), atunci când a considerat că semnele în conflict sunt distincte din punct de vedere fonetic, conceptual și vizual.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-500/12: Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/26

         Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-500/12)
   2013/C 26/52
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Hottiaux și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru punerea în aplicare a Directivei 2011/18/UE a Comisiei din 1 martie 2011 de modificare a anexelor II, V și VI la Directiva 2008/57/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar în Comunitate (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 din această directivă;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 31 decembrie 2011.

      (1)  JO L 57, p. 21


title: Cauza T-432/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — Franța/Comisia ( FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Fructe și legume — Condiții pentru recunoașterea organizațiilor de producători )

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/42

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — Franța/Comisia
   (Cauza T-432/07) (1)

   („FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Fructe și legume - Condiții pentru recunoașterea organizațiilor de producători”)
   2009/C 282/79
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, A.-L. During, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Clotuche-Duvieusart și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2007/647/CE a Comisiei din 3 octombrie 2007 privind excluderea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în temeiul Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare” (JO L 261, p. 28), în măsura în care exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Franceză în favoarea organizațiilor de producători de fructe și de legume

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza C-313/06: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 de modificare a Directivei 97/68/CE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de pulberi provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră — Netranspunerea în termenul prevăzut)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/18

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-313/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 de modificare a Directivei 97/68/CE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de pulberi provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră - Netranspunerea în termenul prevăzut)
   (2007/C 96/30)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Lawunmi și D. Recchia, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. M. Braguglia și M. Fiorilli, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 de modificare a Directivei 97/68/CE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de pulberi provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră (JO L 146, p. 1)
   Dispozitivul

               1)

               Întrucât nu a adoptat dispozițiile cu putere de lege și administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 de modificare a Directivei 97/68/CE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de pulberi provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.