title: Cauza C-663/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Gera (Germania) la 6 septembrie 2019 – MM/Volkswagen AG

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Gera (Germania) la 6 septembrie 2019 – MM/Volkswagen AG
      (Cauza C-663/19)
      (2019/C 399/36)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Gera

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: MM

         Pârâtă: Volkswagen AG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 6 alineatul (1) și articolul 27 alineatul (1) din EG-FGV [Regulamentul privind omologarea CE a autovehiculelor], (1) respectiv articolul 18 alineatul (1) și articolul 26 alineatul (1) din Directiva 2007/46/CE (2) trebuie interpretate în sensul că producătorul își încalcă obligația de a elibera un certificat valabil în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din EG-FGV [respectiv obligația de a anexa un certificat de conformitate, astfel cum prevede articolul 18 alineatul (1) din Directiva 2007/46/CE] în cazul în care acesta a instalat pe un autovehicul un dispozitiv de manipulare interzis în sensul articolului 5 alineatul (2), al articolului 3 punctul 10 din Regulamentul (CE) nr. 715/2007, (3) iar introducerea pe piață a unui astfel de autovehicul încalcă interdicția privind introducerea pe piață a unui autovehicul fără un certificat de conformitate valabil, prevăzută la articolul 27 alineatul (1) din EG-FGV [respectiv interdicția vânzării fără un certificat de conformitate valabil, astfel cum prevede articolul 26 alineatul (1) din Directiva 2007/46/CE]?
                  În caz afirmativ:

                              1a.

                              Articolele 6 și 27 din EG-FGV, respectiv articolul 18 alineatul (1), articolul 26 alineatul (1) și articolul 46 din Directiva 2007/46/CE urmărește de asemenea protecția clientului final, iar, în cazul revânzării pe piața bunurilor de ocazie, în special protecția cumpărătorului subsecvent al autovehiculului, inclusiv în ceea ce privește libertatea de a dispune și patrimoniul acestuia? Achiziționarea de către un cumpărător a unui autovehicul de ocazie care a fost introdus pe piață fără un certificat de conformitate valabil este unul dintre riscurile pentru a căror prevenire au fost adoptate aceste norme?

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007 urmărește de asemenea protecția clientului final, iar, în cazul revânzării pe piața bunurilor de ocazie, în special protecția cumpărătorului subsecvent al autovehiculului, inclusiv în ceea ce privește libertatea de a dispune și patrimoniul acestuia? Achiziționarea de către un cumpărător a unui autovehicul de ocazie pe care este instalat un dispozitiv de manipulare interzis este unul dintre riscurile pentru a căror prevenire a fost adoptată această normă?

                  3)

                  Articolele 6 și 27 din EG-FGV, respectiv articolul 18 alineatul (1), articolul 26 alineatul (1) și articolul 46 din Directiva 2007/46/CE, precum și articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007 trebuie interpretate în sensul că, în cazul încălcării acestor dispoziții, ar trebui ca, din prejudiciul suferit de clientul final, să se deducă integral sau parțial (eventual, în ce mod sau în ce cuantum), o compensație de utilizare pentru utilizarea efectivă a autovehiculului, dacă clientul final poate solicita și solicită, ca urmare a acestei încălcări, anularea contractului de cumpărare a autovehiculului? Interpretarea se modifică în vreun fel în cazul în care încălcarea presupune inducerea în eroare a autorităților de omologare și a clientului final cu privire la îndeplinirea tuturor condițiilor de omologare și la faptul că utilizarea autovehiculului în transportul rutier este admisibilă fără restricții, iar încălcarea și inducerea în eroare sunt efectuate în scopul reducerii costurilor și al maximizării profitului prin realizarea unui volum ridicat de vânzări, creând în același timp un avantaj concurențial pe seama clienților de bună-credință?

         (1)  Regulamentul privind omologarea CE a autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective din 3 februarie 2011 (BGBl. I S. 126), care a fost modificat cel mai recent prin articolul 7 din Regulamentul din 23 martie 2017 (BGBl. I, p. 522).

         (2)  Directiva 2007/46/CE al Parlamentului European și al Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2007, L 263, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 715/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007 privind omologarea de tip a autovehiculelor în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 5 și Euro 6) și privind accesul la informațiile referitoare la repararea și întreținerea vehiculelor (JO 2007, L 171, p.1).


title: Cauza C-686/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Senāts) (Letonia) la 18 septembrie 2019 – SIA „Soho Group”/Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Senāts) (Letonia) la 18 septembrie 2019 – SIA „Soho Group”/Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Cauza C-686/19)
      (2019/C 399/37)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă în primă instanță și recurentă în recurs: SIA „Soho Group”

         Intimată în procedura de recurs: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Noțiunea de „cost total al creditului pentru consumatori”, definită la articolul 3 litera (g) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (1), este o noțiune autonomă de drept al Uniunii?

                  2)

                  Costurile pentru prelungirea termenului de rambursare a creditului sunt incluse în noțiunea de „cost total al creditului pentru consumatori”, definită la articolul 3 litera (g) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului, într-o situație precum cea din prezenta cauză, în cazul în care clauzele privind prelungirea duratei creditului fac parte din clauzele și condițiile contractului de credit convenite de debitor și de creditor?

         (1)  JO 2008, L 133, p. 166.


title: Cauza C-687/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 18 septembrie 2019 – Ryanair Ltd/PJ

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 18 septembrie 2019 – Ryanair Ltd/PJ
      (Cauza C-687/19)
      (2019/C 399/38)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Mons

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Ryanair Ltd

         Pârât: PJ

         Întrebările preliminare

      Articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 889/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 mai 2002 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2027/97 al Consiliului privind răspunderea operatorilor de transport aerian în caz de accidente (1) și, în consecință, articolul 17 alineatul 1 din Convenția de la Montreal din 28 mai 1999 pentru unificarea anumitor reguli referitoare la transportul aerian internațional trebuie interpretate în sensul că se opun ca o vătămare de tip psihic, cum ar fi un stres posttraumatic, să facă obiectul unei despăgubiri în temeiul acestor dispoziții?

         (1)  JO 2002, L 140, p. 2, Ediție specială, 07/vol. 9, p. 146.


title: Cauza C-710/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 25 septembrie 2019 – G.M.A./État belge

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 25 septembrie 2019 – G.M.A./État belge
      (Cauza C-710/19)
      (2019/C 399/39)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: G.M.A.

         Pârât: État belge

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat și aplicat în sensul că statul membru gazdă are obligația, în primul rând, de a acorda un termen rezonabil unei persoane aflate în căutarea unui loc de muncă pentru a-i permite să ia cunoștință de ofertele de încadrare în muncă care îi pot conveni și să ia măsurile necesare pentru a fi angajată, în al doilea rând, de a admite că termenul de efectuare a căutării unui loc de muncă nu poate fi, în niciun caz, mai mic de șase luni și, în al treilea rând, de a permite prezența pe teritoriul său a unei persoane aflate în căutarea unui loc de muncă pe toată durata termenului respectiv, fără a impune acesteia să facă dovada că are o șansă reală de a fi angajată?

                  2)

                  Articolele 15 și 31 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora (1) și articolele 41 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și principiile generale ale supremației dreptului Uniunii Europene și efectului util al directivelor trebuie interpretate și aplicate în sensul că instanțele naționale ale statului membru gazdă au obligația, în cadrul examinării unei acțiuni în anulare formulate împotriva unei decizii prin care se refuză recunoașterea unui drept de ședere pentru o perioadă mai mare de trei luni pentru un cetățean al Uniunii, de a ține seama de noi elemente apărute ulterior deciziei luate de autoritățile naționale atunci când aceste elemente sunt susceptibile să efectueze o modificare a situației persoanei în cauză care nu ar mai permite o limitare a dreptului de ședere al acesteia în statul membru gazdă?

         (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-743/19: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2019 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/35

      Acțiune introdusă la 9 octombrie 2019 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-743/19)
      (2019/C 399/41)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: L. Visaggio, I. Anagnostopoulou, C. Biz, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantului

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1199 din 13 iunie 2009 (1);

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv, Parlamentul invocă necompetența autorului deciziei atacate, indiferent dacă este vorba despre Consiliu sau despre ansamblul statelor membre, de a stabili locul sediului Autorității Europene a Muncii („AEM”). Astfel, Parlamentul consideră că articolul 341 TFUE nu constituie un temei juridic adecvat pentru stabilirea sediului organismelor Uniunii cum sunt agențiile descentralizate. În speță, AEM a fost instituită de legiuitorul Uniunii prin Regulamentul (UE) 2019/1149 (2), adoptat în temeiul articolelor 46 și 48 TFUE potrivit procedurii legislative ordinare. Parlamentul consideră că articolul 341 TFUE nu permite să se scoată din competența legiuitorului Uniunii, care a instituit AEM, puterea de a decide locul sediului acesteia, acordând-o în schimb statelor membre, și că, prin urmare, această dispoziție nu poate servi drept temei juridic valabil pentru decizia contestată.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv, invocat în subsidiar în ipoteza, contestată de Parlament, în care Curtea ar reține că articolul 341 TFUE oferă un temei juridic adecvat pentru decizia atacată, Parlamentul invocă lipsa absolută a motivării deciziei atacate. Parlamentul susține că, în calitate de act juridic al Uniunii, decizia atacată este supusă obligației de motivare prevăzute la articolul 296 al doilea paragraf TFUE, dar că această obligație nu a fost deloc respectată, făcând să rămână cu totul necunoscute rațiunile pentru care orașul Bratislava a fost ales pentru a găzdui sediul AEM.

         (1)  Decizia (UE) 2019/1199 adoptată de comun acord între reprezentanții guvernelor statelor membre din 13 iunie 2019 privind stabilirea sediului Autorității Europene a Muncii (JO 2019, L 189, p. 68).

         (2)  Regulamentul (UE) 2019/1149 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2019 de instituire a unei Autorități Europene a Muncii, de modificare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004, a Regulamentului (UE) nr. 492/2011 și a Regulamentului (UE) 2016/589 și de abrogare a Deciziei (UE) 2016/344 (JO 2019, L 186, p. 21).


title: Cauza C-744/19: Acțiune introdusă la 10 octombrie 2019 – Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/36

      Acțiune introdusă la 10 octombrie 2019 – Comisia Europeană/Republica Italiană
      (Cauza C-744/19)
      (2019/C 399/42)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Tricot, G. Gattinara, agenți)

         Pârâtă: Republica Italiană

         Concluziile reclamantei

      Comisia solicită Curții:

                  1)

                  constatarea faptului că:

                              —

                              prin faptul că nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru se conforma pe deplin Directivei 2013/59/Euratom a Consiliului din 5 decembrie 2013 de stabilire a normelor de securitate de bază privind protecția împotriva pericolelor prezentate de expunerea la radiațiile ionizante și de abrogare a Directivelor 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom și 2003/122/Euratom (1),

                              —

                              și prin faptul că nu a comunicat Comisiei astfel de dispoziții,

                              —

                              Republica Italiană nu și-a respectata obligațiile prevăzute la articolul 106 din această directivă.

                  2)

                  obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul unui motiv unic, Comisia arată că prin faptul că nu a adoptat și nici nu a comunicat Comisiei actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma pe deplin Directivei 2013/59, Republica Italiană nu a respectat obligațiile care îi reveneau în temeiul articolului 106 din directivă.

         (1)  JO 2014, L 13, p. 1.


title: Cauzele T-119/07 și T-207/07: Hotărârea Tribunalului din 17 septembrie 2019 – Italia și Eurallumina/Comisia („Ajutoare de stat – Directiva 2003/96/CE – Accize pentru uleiurile minerale – Uleiuri minerale folosite drept combustibil pentru producția de alumină – Scutire de accize – Caracter selectiv – Linii directoare vizând ajutoarele de stat cu finalitate regională – Încadrare comunitară a ajutoarelor de stat pentru protecția mediului din 2001 – Încredere legitimă – Prezumția de legalitate a actelor instituțiilor – Principiul bunei administrări – Obligația de motivare – Motivare contradictorie”)

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/37

      Hotărârea Tribunalului din 17 septembrie 2019 – Italia și Eurallumina/Comisia
      (Cauzele T-119/07 și T-207/07) (1)

      („Ajutoare de stat - Directiva 2003/96/CE - Accize pentru uleiurile minerale - Uleiuri minerale folosite drept combustibil pentru producția de alumină - Scutire de accize - Caracter selectiv - Linii directoare vizând ajutoarele de stat cu finalitate regională - Încadrare comunitară a ajutoarelor de stat pentru protecția mediului din 2001 - Încredere legitimă - Prezumția de legalitate a actelor instituțiilor - Principiul bunei administrări - Obligația de motivare - Motivare contradictorie”)
      (2019/C 399/43)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă în cauza T-119/07: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de G. Aiello și P. Garofoli, avvocati dello Stato)

         Reclamantă în cauza T-207/07: Eurallumina SpA (Portoscuso, Italia) (reprezentanți: inițial L. Martin Alegi, R. Denton și E. Cormack, ulterior L. Martin Alegi, R. Denton, A. Stratakis și L. Philippou, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: în cauza T-119/07, V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte și K. Walkerová, agenți, și în cauza T-207/07, inițial V. Di Bucci, N.Khan, G. Conte și K. Walkerová, ulterior N. Khan et V. Bottka, agenți)

         Obiectul

      Cereri întemeiate pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea totală sau parțială a Deciziei 2007/375/CE a Comisiei din 7 februarie 2007 privind scutirea de la plata accizelor pentru uleiurile minerale folosite drept combustibil în producția de alumină în Gardanne, în regiunea Shannon și în Sardinia, pusă în aplicare de Franța, Irlanda și, respectiv, Italia [C 78/2001 (ex NN 22/01), C 79/2001 (ex NN 23/01), C 80/2001 (ex NN 26/01)] (JO 2007, L 147, p. 29), în măsura în care prin aceasta se constată existența unui ajutor de stat acordat de Republica Italiană începând de la data de 1 ianuarie 2004, în temeiul scutirii de accize pentru uleiurile minerale folosite drept combustibil pentru producția de alumină în Sardinia (Italia) și se dispune ca Republica Italiană să recupereze respectivul ajutor sau să anuleze ori să suspende plata acestuia

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunile.

                  2)

                     Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată în cauza T-119/07.

                  3)

                     Obligă Eurallumina SpA la plata cheltuielilor de judecată în cauza T-207/07.

         (1)  JO C 129, 9.6.2007.


title: Cauza C-701/19 P: Recurs introdus la 20 septembrie 2019 de Pilatus Bank plc împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 10 iulie 2019 în cauza T-687/18, Pilatus Bank/Banca Centrală Europeană (BCE)

text:
               2.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/17

      Recurs introdus la 20 septembrie 2019 de Pilatus Bank plc împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 10 iulie 2019 în cauza T-687/18, Pilatus Bank/Banca Centrală Europeană (BCE)
      (Cauza C-701/19 P)
      (2019/C 406/24)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Pilatus Bank plc (reprezentanți: O.H. Behrends, M. Kirchner, Rechtsanwälte)

         Cealaltă parte din procedură: Banca Centrală Europeană (BCE)

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea ordonanței atacate a Tribunalului;

                  —

                  declararea admisibilității cererii de anulare;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului, pentru ca acesta să se pronunțe asupra acțiunii în anulare și

                  —

                  obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă și a cheltuielilor de judecată aferente recursului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă următoarele motive.
      Primul motiv, întemeiat pe denaturarea de către Tribunal a dreptului maltez întrucât a considerat că toate competențele recurentei și ale consiliului său de administrație au fost transferate persoanei competente;
      Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea prin ordonanța atacată a dreptului la o cale de atac efectivă consacrat în dreptul Uniunii;
      Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori de către Tribunal atunci când a considerat că decizia atacată este o simplă măsură pregătitoare;
      Al patrulea motiv, întemeiat pe denaturarea de către Tribunal a conținutului deciziei atacate, precum și, în mod mai general, a situației de fapt din cauză;
      Al cincilea motiv, întemeiat pe susținerea că ordonanța atacată nu poate fi confirmată în temeiul motivului subsidiar potrivit căruia era posibilă o consultare între persoana competentă și membrii consiliului de administrație;
      Al șaselea motiv, întemeiat pe susținerea că ordonanța atacată nu poate fi confirmată în temeiul motivului subsidiar potrivit căruia un avocat era implicat în cauză;
      Al șaptelea motiv, întemeiat pe susținerea că ordonanța atacată nu poate fi confirmată în temeiul motivului subsidiar potrivit căruia decizia atacată era cuprinsă într-un simplu e-mail;
      Al optulea motiv, întemeiat pe susținerea că cererea nu a rămas fără obiect.


title: Cauza C-143/19 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 decembrie 2019 – Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Articolele 15 și 66 – Utilizare serioasă a unei mărci colective a Uniunii Europene – Marcă referitoare la un sistem de colectare și de valorificare a deșeurilor de ambalaje – Aplicare pe ambalajul produselor pentru care este înregistrată marca)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/11

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 decembrie 2019 – Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-143/19 P) (1)

      (Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolele 15 și 66 - Utilizare serioasă a unei mărci colective a Uniunii Europene - Marcă referitoare la un sistem de colectare și de valorificare a deșeurilor de ambalaje - Aplicare pe ambalajul produselor pentru care este înregistrată marca)
      (2020/C 54/13)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH (reprezentant: P. Goldenbaum, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 12 septembrie 2018, Der Grüne Punkt/EUIPO – Halston Properties (Reprezentarea unui cerc cu două săgeți) (T-253/17, EU:T:2018:909).

                  2)

                  Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 20 februarie 2017 (cauza R 1357/2015-5).

                  3)

                  Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH atât în cadrul prezentului recurs, cât și în procedura în primă instanță.

         (1)  JO C 220, 1.7.2019.


title: Cauza C-523/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Nacional - Spania) – Engie Cartagena S. L./Ministerio para la Transición Ecológica, anciennement Ministerio de Industria, Energía y Turismo (Trimitere preliminară – Piața internă a energiei electrice – Norme comune – Directiva 2003/54/CE: – Articolul 3 alineatul (2) – Directiva 2009/72/CE: – Articolul 3 alineatul (2) – Obligații de serviciu public – Noțiune – Reglementarea națională – Finanțarea planurilor de eficiență energetică – Desemnarea unor producători de energie electrică – Contribuție obligatorie)

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/12

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Nacional - Spania) – Engie Cartagena S. L./Ministerio para la Transición Ecológica, anciennement Ministerio de Industria, Energía y Turismo
      (Cauza C-523/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Piața internă a energiei electrice - Norme comune - Directiva 2003/54/CE: - Articolul 3 alineatul (2) - Directiva 2009/72/CE: - Articolul 3 alineatul (2) - Obligații de serviciu public - Noțiune - Reglementarea națională - Finanțarea planurilor de eficiență energetică - Desemnarea unor producători de energie electrică - Contribuție obligatorie)
      (2020/C 61/13)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Nacional

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Engie Cartagena S. L.

         Pârât: Ministerio para la Transición Ecológica, anciennement Ministerio de Industria, Energía y Turismo

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE trebuie interpretat în sensul că o contribuție financiară impusă anumitor întreprinderi producătoare de energie electrică în scopul finanțării unor planuri de economisire și de eficiență energetică gestionate de o autoritate publică nu constituie o obligație de serviciu public care intră sub incidența acestei dispoziții.

         (1)  JO C 408, 12.11.2018.


title: Cauza C-105/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal du travail de Nivelles (Belgia) la 27 februarie 2020 – UF/Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)

text:
               25.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal du travail de Nivelles (Belgia) la 27 februarie 2020 – UF/Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)
      (Cauza C-105/20)
      (2020/C 175/05)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal du travail de Nivelles

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: UF

         Pârâtă: Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Decretul regal din 20 iulie 1971 de instituire a unei asigurări de despăgubiri și a unei asigurări de maternitate în favoarea lucrătorilor care desfășoară activități independente și a soților colaboratori încalcă articolele 21 și 23 din Carta drepturilor fundamentale, Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează (1), Directiva 2006/54/CE a Parlamentului și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (2), Directiva 86/613/CEE din 11 decembrie 1986 privind aplicarea principiului egalității de tratament între bărbații și femeile care desfășoară activități independente, inclusiv agricole, precum și protecția maternității (3), și Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, pus în aplicare prin Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 cu privire la munca pe fracțiune de normă (4), prin faptul că nu prevede o prestație adecvată în cadrul concediului de maternitate pentru lucrătoarele independente care lucrează cu fracțiune de normă cu titlu suplimentar, dar care plătesc contribuțiile ca lucrătoare cu titlu principal, în timp ce lucrătoarele independente care lucrează cu fracțiune de normă cu titlu principal primesc întreaga sumă corespunzătoare indemnizației de maternitate?

                  2)

                  Decretul regal din 20 iulie 1971 de instituire a unei asigurări de despăgubiri și a unei asigurări de maternitate în favoarea lucrătorilor care desfășoară activități independente și a soților colaboratori încalcă articolele 21 și 23 din Carta drepturilor fundamentale, Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează, Directiva 2006/54/CE a Parlamentului și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă), Directiva 86/613/CEE din 11 decembrie 1986 privind aplicarea principiului egalității de tratament între bărbații și femeile care desfășoară activități independente, inclusiv agricole, precum și protecția maternității, și Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, pus în aplicare prin Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 cu privire la munca pe fracțiune de normă, prin faptul că nu prevede o prestație adecvată în cadrul concediului de maternitate pentru lucrătoarele care combină, cu normă întreagă, o activitate salariată și o activitate independentă, în timp ce lucrătoarele independentă care lucrează cu normă întreagă primesc întreaga sumă corespunzătoare indemnizației de maternitate?

         (1)  JO 1992, L 348, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 3.

         (2)  JO 2006, L 204, p. 23.

         (3)  JO 1986, L 359, p. 56, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 56.

         (4)  Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES (JO 1998, L 14, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 35)


title: Cauza T-81/18: Hotărârea Tribunalului din 2 aprilie 2020 – Barata/Parlamentul („Funcție publică – Funcționari – Promovare – Procedură de certificare – Exercițiul de promovare 2016 – Excludere din lista definitivă a funcționarilor autorizați să urmeze programul de formare – Articolul 45a din statut – Obligația de motivare – Eroare vădită de apreciere – Egalitate de tratament – Dreptul la apărare”)

text:
               25.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/13

      Hotărârea Tribunalului din 2 aprilie 2020 – Barata/Parlamentul
      (Cauza T-81/18) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Promovare - Procedură de certificare - Exercițiul de promovare 2016 - Excludere din lista definitivă a funcționarilor autorizați să urmeze programul de formare - Articolul 45a din statut - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Egalitate de tratament - Dreptul la apărare”)
      (2020/C 175/14)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: João Miguel Barata (Evere, Belgia) (reprezentanți: G. Pandey, D. Rovetta și V. Villante, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: J. Steele și I. Terwinghe, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect anularea, în primul rând, a deciziei din 30 octombrie 2017 prin care Parlamentul a respins reclamația reclamantului, în al doilea rând, a scrisorii din 20 martie 2017 care conține avizul comitetului paritar pentru procedura de certificare prin care s-a recomandat autorității împuternicite să facă numiri să respingă calea de atac a reclamantului, în al treilea rând, a scrisorii din 14 februarie 2017 prin care i se notifică rezultatele sale și este informat că a fost întocmit un proiect de listă a șapte funcționari selectați pentru a participa la programul de formare, în al patrulea rând, a scrisorii din 8 decembrie 2016 prin care reclamantul este informat cu privire la rezultatele sale în urma primei etape a procedurii de certificare din anul 2016, în al cincilea rând, a scrisorii din 21 decembrie 2016 prin care reclamantul este informat cu privire la soluționarea cererii sale de reexaminare și, în al șaselea rând, a avizului de concurs intern 2016/014 din 7 octombrie 2016 comunicat personalului la 20 octombrie 2016, precum și a integralității proiectului de listă a funcționarilor reținuți pentru a participa la programul de formare care a rezultat din acesta

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul João Miguel Barata la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza T-150/20: Acțiune introdusă la 24 martie 2020 – Tartu Agro/Comisia

text:
               25.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/30

      Acțiune introdusă la 24 martie 2020 – Tartu Agro/Comisia
      (Cauza T-150/20)
      (2020/C 175/41)
      Limba de procedură: estona

         Părțile

         Reclamantă: AS Tartu Agro (reprezentanți: T. Järviste, T. Kaurov, M. Peetsalu și M. A. R. Valberg, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 24 ianuarie 2020 privind ajutorul de stat SA.39182 (2017/C) referitoare la acordarea unui presupus ajutor ilegal în favoarea Tartu Agro;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

                  1.

                  Acțiunea este admisibilă.

                              —

                              Acțiunea este admisibilă, întrucât reclamanta, potrivit deciziei atacate, este presupusa beneficiară a ajutorului. Prin urmare, această decizie o privește în mod direct și individual.

                  2.

                  Comisia a încălcat în mod fundamental normele de fond și de procedură atunci când pe baza procedurii de licitație a apreciat dacă tranzacția este conformă cu condițiile de piață, nu și-a îndeplinit sarcina probei și a interpretat în mod eronat situația de fapt.

                              —

                              Comisia ar fi trebuit să ia în considerare contextul temporal al momentului încheierii contractului de arendare, considerațiile economice din acea perioadă și standardele de interpretare valabile la acel moment.

                              —

                              Comisia a concluzionat în mod eronat că procedura de licitație nu ar fi corespuns cerințelor de asigurare a unor condiții de piață, întrucât condițiile procedurii de licitație au permis în ansamblu maximizarea câștigului statului.

                  3.

                  Comisia a încălcat în mod fundamental normele de fond și de procedură atunci când a verificat dacă prețul inclus în contractul de arendare respectă condițiile de piață, a încălcat regulile privind sarcina probei la verificarea existenței unui ajutor de stat și a interpretat în mod eronat situația de fapt.

                              —

                              Comisia a stabilit existența unui ajutor de stat pe baza unor date nerelevante și necorespunzătoare. Ea ar fi trebuit să stabilească faptul că investițiile în ameliorarea solului, costurile pentru întreținerea solului și îmbunătățirea calității solului sunt incluse în întregime în arendă.

                              —

                              Comisia a ignorat în mod eronat faptul că pretinsul avantajul economic care rezultă din contractul de arendare a dispărut în orice caz prin privatizare, precum și prin fuziunea reclamantei și a deținătorilor acțiunilor sale cel târziu în anul 2002.

                  4.

                  Comisia a încălcat în mod fundamental normele de drept la stabilirea cuantumului avantajului și a apreciat în mod eronat situația de fapt.

                              —

                              Comisia a utilizat în mod eronat la evaluare medii aritmetice și arende statistice și și-a încălcat obligația de motivare.

                  5.

                  Comisia a încălcat în mod fundamental normele de drept și a apreciat în mod eronat situația de fapt atunci când a calificat situația de fapt ca fiind un ajutor nou.

                              —

                              Orice presupus ajutor acordat a fost acordat înainte de aderarea Estoniei la Uniune și a încetat în întregime la momentul aderării, în timp ce întreprinderea a fost privatizată în anul 2001, iar fuziunea reclamantei și a deținătorilor acțiunilor sale a avut loc în anul 2002.

                  6.

                  Comisia a încălcat în mod fundamental normele de drept și a interpretat în mod eronat situația de fapt atunci când a considerat ajutorul ca fiind doar parțial caduc.

                              —

                              Comisia ar fi trebuit să concluzioneze că pretinsul ajutor de stat care rezultă din contractul de arendare a încetat în întregime cel târziu la fuziunea reclamantei și a deținătorilor acțiunilor sale în anul 2002 și că, prin urmare, este în întregime caduc.

                  7.

                  Comisia a încălcat normele de drept, întrucât a obligat Republica Estonia, cu încălcarea principiilor încrederii legitime și securității juridice, să solicite Tartu Agro recuperarea ajutorului.

                              —

                              Există circumstanțe speciale din care rezultă că recuperarea ar fi extrem de inechitabilă în raport cu reclamanta – reclamanta nu a trebuit să recunoască existența unui ajutor de stat.

                  8.

                  Comisia a încălcat în mod fundamental normele de drept și a interpretat în mod eronat situația de fapt atunci când a calificat ajutorul ca fiind incompatibil cu piața internă.

                              —

                              Părțile interesate au justificat pe fond modalitatea în care a contribuit contractul de arendare la sprijinirea dezvoltării economice, însă Comisia nu a luat în considerare pe fond acest lucru.


title: Cauza T-175/20: Acțiune introdusă la 31 martie 2020 – Laboratorios Ern/EUIPO – Sanolie (SANOLIE)

text:
               25.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/35

      Acțiune introdusă la 31 martie 2020 – Laboratorios Ern/EUIPO – Sanolie (SANOLIE)
      (Cauza T-175/20)
      (2020/C 175/46)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: R. Guerras Mazón, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sanolie (Istanbul, Turcia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală SANOLIE – Cererea de înregistrare nr. 17 042 292

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 ianuarie 2020 în cauza R 2405/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate în condițiile admiterii cererii în ceea ce privește produsele solicitate: „cremă de corp; cremă de față; uleiuri de corp; uleiuri faciale; uleiuri pentru uz cosmetic”, care fac parte din clasa 3;

                  —

                  respingerea cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 17 042 292 „SANOLIE” în legătură cu produsele menționate, „cremă de corp; cremă de față; uleiuri de corp; uleiuri faciale; uleiuri pentru uz cosmetic”, care fac parte din clasa 3.

                  —

                  obligarea pârâtului, precum și, eventual, a intervenientei, la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

      încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-175/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 14 aprilie 2020 – SIA SS/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 14 aprilie 2020 – SIA SS/Valsts ieņēmumu dienests
      (Cauza C-175/20)
      (2020/C 222/21)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Administratīvā apgabaltiesa

         Părțile din procedura principală

         Apelantă-reclamantă: SIA SS

         Intimată-pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Cerințele prevăzute de Regulamentul general privind protecția datelor (1) trebuie interpretate în sensul că o solicitare de comunicare de informații formulată de Administrația fiscală, precum cea în discuție în prezenta cauză, prin care se solicită furnizarea de informații conținând un volum considerabil de date cu caracter personal, trebuie să respecte cerințele prevăzute de Regulamentul general privind protecția datelor [în special, la articolul 5 alineatul (1) din acesta]?

                  2)

                  Cerințele prevăzute de Regulamentul general privind protecția datelor trebuie interpretate în sensul că Administrația fiscală poate să deroge de la dispozițiile articolului 5 alineatul (1) din regulamentul menționat, inclusiv atunci când legislația în vigoare în Republica Letonia nu conferă această prerogativă acestei administrații.

                  3)

                  Se poate considera, în contextul interpretării cerințelor prevăzute de Regulamentul general privind protecția datelor, că există un obiectiv legitim care justifică obligația, impusă prin intermediul unei solicitări de comunicare de informații precum cea în discuție în prezenta cauză, de a furniza toate datele solicitate într-un volum și pentru o perioadă nedeterminate, fără să se stabilească data la care încetează executarea respectivei solicitări de comunicare de informații?

                  4)

                  Se poate considera, în contextul interpretării cerințelor prevăzute de Regulamentul general privind protecția datelor, că există un obiectiv legitim care justifică obligația impusă prin intermediul unei solicitări de comunicare de informații precum cea în discuție în prezenta cauză, de a furniza toate datele solicitate, inclusiv atunci când în solicitarea de comunicare de informații nu se indică (sau se indică în mod incomplet) scopul comunicării informațiilor?

                  5)

                  Se poate considera, în contextul interpretării cerințelor prevăzute de Regulamentul general privind protecția datelor, că există un obiectiv legitim care justifică obligația, impusă prin intermediul unei solicitări de comunicare de informații precum cea în discuție în prezenta cauză, de a furniza toate datele solicitate, inclusiv atunci când, în practică, aceasta se referă la absolut toate persoanele interesate care au publicat anunțuri în secțiunea „Autovehicule” a unui site internet?

                  6)

                  Ce criterii trebuie să se aplice pentru a se verifica dacă Administrația fiscală, în calitate de operator, garantează în mod corespunzător că prelucrarea datelor (inclusiv obținea informațiilor) îndeplinește cerințele prevăzute de Regulamentul general privind protecția datelor?

                  7)

                  Ce criterii trebuie să se aplice pentru a se verifica dacă o solicitare de comunicare de informații precum cea în discuție în prezenta cauză este motivată în mod corespunzător și are caracter ocazional?

                  8)

                  Ce criterii trebuie să se aplice pentru a se verifica dacă prelucrarea datelor cu caracter personal se realizează în măsura necesară și în conformitate cu cerințele prevăzute de Regulamentul general privind protecția datelor?

                  9)

                  Ce criterii trebuie să se aplice pentru a se verifica dacă Administrația fiscală, în calitate de operator, garantează conformitatea prelucrării datelor cu cerințele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul general privind protecția datelor?

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (JO 2016, L 119, p. 1).


title: Cauza T-217/20: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2020 – Grecia/Comisia

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/26

      Acțiune introdusă la 16 aprilie 2020 – Grecia/Comisia
      (Cauza T-217/20)
      (2020/C 222/29)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: Ε. Tsaousi, Α. Vasilopoulou și Ε. Krompa, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate (1) în măsura în care exclude de la finanțare din partea Uniunii Europene anumite cheltuieli ale Republicii Elene, într-un cuantum total brut de 9 657 608,85 euro, corespunzător unui cuantum total net de 9 590 402,53 euro, efectuate și declarate în cadrul FEADR pentru măsurile 123A, 125A, 321 şi 322 din programul de dezvoltare rurală pentru perioada 2007-2013 și pentru măsurile 4.2, 4.3, 7.2 și 7.4 din programul de dezvoltare rurală pentru perioada 2014-2020, pentru exercițiile financiare 2011-2018, şi

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Republica Elenă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive de anulare.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe faptul că decizia atacată a fost adoptată pe baza unei interpretări și a unei aplicări eronate a articolului 34 alineatul (7) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 908/2014 (2), în măsura în care corecțiile financiare sunt nelegale întrucât Comisia a depășit limitele puterii sale de apreciere și aceasta este viciată de o motivare insuficientă.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe lipsa unui temei juridic pentru aplicarea unei corecții unor cheltuieli efectuate cu mai mult de 24 de luni înainte de comunicarea primelor constatări, pe încălcarea articolului 52 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 (3) și pe faptul că Comisia și-a depășit competența ratione temporis când a impus corecțiile financiare în litigiu.

                  3.

                  Al treilea motiv, referitor în special la corecția impusă în privința măsurilor 125A și 123A, este întemeiat pe încălcarea principiilor ne bis in idem, securității juridice, bunei administrări, încrederii legitime a statului membru şi proporționalității.

                  4.

                  Al patrulea motiv, referitor în special la corecția impusă în privința măsurii 125A, este întemeiat pe încălcarea articolului 24 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 65/2011 (4), a articolului 43 din Regulamentul (CE) nr. 1974/2006 și a dispozițiilor programului de dezvoltare rurală național pe care Comisia l-a aprobat pentru perioada 2007-2013, pe motivarea insuficientă în ceea ce privește temeiul juridic al corecției, precum și pe lipsa unui temei juridic și a unei motivări și pe o eroare de fapt în ceea ce privește corecția financiară forfetară impusă și procentul acesteia (10 %).

                  5.

                  Al cincilea motiv, referitor în special la corecția impusă pentru măsura 125A, este întemeiat pe faptul că decizia atacată a fost adoptată cu încălcarea articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, a articolului 34 din Regulamentul (UE) nr. 908/2014 și a Orientărilor C(2015)3675 din 8 iunie 2015, a dreptului de a fi ascultat în prealabil și a dreptului la apărare, precum și a principiilor încrederii legitime și proporționalității. De asemenea, se invocă faptul că motivarea deciziei este insuficientă și că aceasta este viciată de o eroare de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, referitor în special la corecția impusă în ceea ce privește măsurile 321 și 322, este întemeiat pe încălcarea articolului 24 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 65/2011 și a Orientărilor C(2015)3675 din 8 iunie 2015, pe o eroare de fapt, pe lipsa unei motivări și pe încălcarea principiului proporționalității.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, referitor în special la corecția impusă pentru măsura 123A, este întemeiat pe faptul că corecția în cauză a fost impusă cu încălcarea articolului 24 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) nr. 65/2011, a articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 și a articolului 34 din Regulamentul nr. 908/2014 și este viciată de o eroare de fapt și de o motivare insuficientă. În plus, se invocă încălcarea dreptului de a fi ascultat și a dreptului la apărare ale Republicii Elene, precum și încălcarea principiului proporționalității.

         (1)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2020/201 a Comisiei din 12 februarie 2020 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) [notificată cu numărul C(2020) 541] (JO 2020, L 42, p. 17).

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 908/2014 al Comisiei din 6 august 2014 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește agențiile de plăți și alte organisme, gestiunea financiară, verificarea conturilor, normele referitoare la controale, valorile mobiliare și transparența (JO 2014, L 255, p. 59).

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European Și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 549).

         (4)  Regulamentul (UE) nr. 65/2011 al Comisiei din 27 ianuarie 2011 de stabilire a normelor de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului în ceea ce privește punerea în aplicare a procedurilor de control și a ecocondiționalității în cazul măsurilor de sprijin pentru dezvoltare rurală (JO 2011, L 25, p. 8).


title: Cauza T-267/20: Acțiune introdusă la 5 mai 2020 – Arbuzov/Consiliul

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/31

      Acțiune introdusă la 5 mai 2020 – Arbuzov/Consiliul
      (Cauza T-267/20)
      (2020/C 222/34)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Reclamant: Sergej Arbuzov (Kiev, Ucraina) (reprezentant: M. Mleziva, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2020/373 a Consiliului din 5 martie 2020 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/370 al Consiliului din 5 martie 2020 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (2), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele ale reclamantului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la bună administrare

                              —

                              În susținerea acțiunii, reclamantul susține printre altele că, atunci când a adoptat Decizia (PESC) 2019/354 din 4 martie 2019 (3), Consiliul nu a dat dovadă de diligența necesară, dat fiind că, înainte de adoptarea deciziei atacate, nu a examinat afirmațiile și nici probele prezentate de reclamant, care pledează în favoarea acestuia, și că s-a întemeiat numai pe prezentarea succintă a procurorului general al Ucrainei, fără a solicita nicio informație complementară asupra desfășurării anchetei în Ucraina.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe dreptul de proprietate al reclamantului

                              —

                              În această privință, reclamantul susține că restricțiile care sunt adoptate împotriva sa sunt disproporționate, inutile și aduc atingere garanțiilor internaționale referitoare la protecția dreptului de proprietate al reclamantului.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe drepturile fundamentale ale reclamantului care îi sunt conferite prin Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale

                              —

                              În această privință, reclamantul susține că adoptarea de măsuri restrictive în privința sa aduce atingere dreptului la un proces echitabil, prezumției de nevinovăție, precum și protecției proprietății private.

         (1)  JO 2020, L 71, p. 10.

         (2)  JO 2020, L 71, p. 1.

         (3)  Decizia (PESC) 2019/354 a Consiliului din 4 martie 2019 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2019, L 64, p. 7).


title: Cauza T-287/20: Acțiune introdusă la 15 mai 2020 – Eggy Food/EUIPO (EGGY FOOD)

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/38

      Acțiune introdusă la 15 mai 2020 – Eggy Food/EUIPO (EGGY FOOD)
      (Cauza T-287/20)
      (2020/C 222/42)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Eggy Food GmbH & Co. KG (Osnabrück, Germania) (reprezentanți: J. Eberhardt și R. Böhm, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene FOOD – cererea de înregistrare nr. 1 795 2953.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 9 martie 2020 în cauza R 1316/2019-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  dispunerea publicării cererii de marcă a Uniunii Europene nr. 1 795 2953;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-401/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 23 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský soud v Praze – Republica Cehă) – Herst s.r.o./Odvolací finanční ředitelství [Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 2 alineatul (1) litera (b) – Achiziție intracomunitară de bunuri – Articolul 20 – Obținerea dreptului de a dispune de un bun ca un proprietar – Operațiuni în lanț de cumpărare și de revânzare de bunuri cu un transport intracomunitar unic – Posibilitatea de a lua decizii de natură să afecteze situația juridică a bunului – Atribuirea transportului – Transport în regim suspensiv de accize – Efectul în timp al hotărârilor de interpretare]

text:
               13.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/3

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 23 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský soud v Praze – Republica Cehă) – Herst s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
      (Cauza C-401/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 2 alineatul (1) litera (b) - Achiziție intracomunitară de bunuri - Articolul 20 - Obținerea dreptului de a dispune de un bun ca un proprietar - Operațiuni în lanț de cumpărare și de revânzare de bunuri cu un transport intracomunitar unic - Posibilitatea de a lua decizii de natură să afecteze situația juridică a bunului - Atribuirea transportului - Transport în regim suspensiv de accize - Efectul în timp al hotărârilor de interpretare)
      (2020/C 230/03)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Krajský soud v Praze

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Herst s.r.o.

         Pârâtă: Odvolací finanční ředitelství

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 20 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că persoana impozabilă care efectuează un transport intracomunitar unic de bunuri în regim suspensiv de accize, cu intenția de a achiziționa aceste bunuri în scopul desfășurării activității sale economice, după punerea lor în liberă circulație în statul membru de destinație, obține dreptul de a dispune de respectivele bunuri ca un proprietar, în sensul acestei dispoziții, cu condiția să aibă posibilitatea de a lua decizii de natură să afecteze situația juridică a acestor bunuri, printre care se numără în special decizia de a le vinde.
                  Împrejurarea că această persoană impozabilă avea de la bun început intenția de a achiziționa aceste bunuri în scopul desfășurării activității sale economice, după punerea lor în liberă circulație în statul membru de destinație, constituie o împrejurare care trebuie luată în considerare de instanța națională în cadrul aprecierii sale globale a tuturor împrejurărilor specifice ale cauzei cu care este sesizată, pentru a determina care achiziție succesivă este cea căreia trebuie să îi fie atribuit transportul intracomunitar.

                  2)

                  Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că se opune ca o instanță națională, atunci când se confruntă cu o dispoziție de drept fiscal național care a transpus o dispoziție a Directivei 2006/112 și care are mai multe variante posibile de interpretare, să rețină interpretarea cea mai favorabilă persoanei impozabile, întemeindu-se pe principiul constituțional național in dubio mitius, inclusiv după ce Curtea a statuat că o astfel de interpretare este incompatibilă cu dreptul Uniunii.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.


title: Cauza C-736/18 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 23 aprilie 2020 – Gugler France/Alexander Gugler, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Marcă figurativă care conține elementul verbal GUGLER – Cerere de declarare a nulității formulată de Gugler France SA – Legătură economică între persoana care a formulat cererea de declarare a nulității și titularul mărcii contestate – Lipsa unui risc de confuzie)

text:
               13.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/8

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 23 aprilie 2020 – Gugler France/Alexander Gugler, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-736/18 P) (1)

      (Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Marcă figurativă care conține elementul verbal GUGLER - Cerere de declarare a nulității formulată de Gugler France SA - Legătură economică între persoana care a formulat cererea de declarare a nulității și titularul mărcii contestate - Lipsa unui risc de confuzie)
      (2020/C 230/09)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Gugler France (reprezentant: S. Guerlain, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Alexander Gugler (reprezentant: M.-C. Simon, Rechtsanwältin), Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Gugler France SA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de domnul Alexander Gugler și de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) în cadrul procedurii recursului.

         (1)  JO C 112, 25.3.2019.


title: Cauza T-465/20: Acțiune introdusă la 22 iulie 2020 – Ryanair/Comisia

text:
               31.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/46

      Acțiune introdusă la 22 iulie 2020 – Ryanair/Comisia
      (Cauza T-465/20)
      (2020/C 287/68)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Ryanair DAC (Swords, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida, F. Laprévote, S. Rating și I. Metaxas-Maranghidis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei Europene (UE) din 10 iunie 2020 privind ajutorul de stat SA.57369 (2020/N) COVID-19 – Portugal – Aid to TAP (1) și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
                  Reclamanta a solicitat de asemenea judecarea acțiunii sale în cadrul procedurii accelerate prevăzute la articolul 23a din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu a stabilit că ajutorul face parte din domeniul de aplicare material al Orientărilor privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor nefinanciare aflate în dificultate (2).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o aplicare eronată de către Comisie a articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia încalcă principiile nediscriminării, liberei prestări a serviciilor și libertății de stabilire.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe omisiunea Comisiei de a iniția o procedură oficială de investigare.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe o încălcare de către Comisie a obligației sale de motivare.

         (1)  Decizia Comisiei Europene (UE) din 10 iunie 2020 privind ajutorul de stat SA.57369 (2020/N) COVID-19 – Portugal – Aid to TAP (JO 2020 C 228, p. 1)

         (2)  Orientări privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor nefinanciare aflate în dificultate (JO 2014, C 249, p.1)


title: Cauza C-137/18: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Dresden – Germania) – hapeg dresden gmbh/Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG (Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Libera prestare a serviciilor – Directiva 2006/123/CE – Reglementare a unui stat membru care prevede un tarif minim pentru onorariile inginerilor și ale arhitecților)

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/2

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Dresden – Germania) – hapeg dresden gmbh/Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG
      (Cauza C-137/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Libera prestare a serviciilor - Directiva 2006/123/CE - Reglementare a unui stat membru care prevede un tarif minim pentru onorariile inginerilor și ale arhitecților)
      (2020/C 313/02)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Dresden

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: hapeg dresden gmbh

         Pârâtă: Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

         Dispozitivul

      Articolul 15 alineatul (1), alineatul (2) litera (g) și alineatul (3) din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale potrivit căreia, în contractele încheiate cu arhitecți sau cu ingineri, nu este permisă convenirea unor tarife inferioare cuantumurilor minime stabilite potrivit baremului privind onorariile arhitecților și ale inginerilor prevăzut de această reglementare.

         (1)  JO C 268, 30.7.2018.


title: Cauza C-647/18: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 15 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Okrazhen sad – Vidin – Bulgaria) – Corporate Commercial Bank, în insolvență/Elit Petrol AD (Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții – Cooperare judiciară în materie civilă – Proceduri de insolvență – Modificare retroactivă a condițiilor de executare a compensărilor reciproce efectuate cu o instituție de credit aflată în faliment – Stat de drept – Principiul securității juridice – Dreptul la o cale de atac efectivă)

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/3

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 15 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Okrazhen sad – Vidin – Bulgaria) – Corporate Commercial Bank, în insolvență/Elit Petrol AD
      (Cauza C-647/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Cooperare judiciară în materie civilă - Proceduri de insolvență - Modificare retroactivă a condițiilor de executare a compensărilor reciproce efectuate cu o instituție de credit aflată în faliment - Stat de drept - Principiul securității juridice - Dreptul la o cale de atac efectivă)
      (2020/C 313/04)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Okrazhen sad – Vidin

         Părțile din procedura principală

         Reclamanta din litigiul principal: Corporate Commercial Bank, în insolvență

         Pârâta din litigiul principal: Elit Petrol AD

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Okrazhen sad Vidin (Tribunalul Regional din Vidin, Bulgaria) prin decizia din 15 octombrie 2018 este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 455, 17.12.2018.


title: Cauza C-522/18: Ordonanța Curții (Camera a treia) din 29 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – DŚ/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle (Trimitere preliminară – Nepronunțare asupra fondului)

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/2

      Ordonanța Curții (Camera a treia) din 29 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – DŚ/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle
      (Cauza C-522/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Nepronunțare asupra fondului)
      (2020/C 313/03)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: DŚ

         Pârât: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle.

         cu participarea: Prokuratura Krajowa

         Dispozitivul

      Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cererii de decizie preliminară formulate de Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia), prin decizia din 2 august 2018, în cauza C-522/18.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-11/19: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Azienda ULSS n. 6 Euganea/Pia Opera Croce Verde Padova [Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Articolul 10 litera (h) – Articolul 12 alineatul (4) – Excluderi specifice pentru contractele de servicii – Servicii de apărare civilă, de protecție civilă și de prevenire a pericolelor – Organizații sau asociații nonprofit – Serviciu de transport sanitar obișnuit și de urgență – Legislație regională care impune cu prioritate recurgerea la un parteneriat între autoritățile contractante – Libertatea statelor membre în ceea ce privește alegerea modului de prestare a serviciilor – Limite – Obligația de motivare]

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/4

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Azienda ULSS n. 6 Euganea/Pia Opera Croce Verde Padova
      (Cauza C-11/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Achiziții publice - Directiva 2014/24/UE - Articolul 10 litera (h) - Articolul 12 alineatul (4) - Excluderi specifice pentru contractele de servicii - Servicii de apărare civilă, de protecție civilă și de prevenire a pericolelor - Organizații sau asociații nonprofit - Serviciu de transport sanitar obișnuit și de urgență - Legislație regională care impune cu prioritate recurgerea la un parteneriat între autoritățile contractante - Libertatea statelor membre în ceea ce privește alegerea modului de prestare a serviciilor - Limite - Obligația de motivare)
      (2020/C 313/05)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Azienda ULSS n. 6 Euganea

         Intimată: Pia Opera Croce Verde Padova

         cu participarea: Azienda Ospedaliera di Padova, Regione Veneto, Croce Verde Servizi

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 10 litera (h) și articolul 12 alineatul (4) din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări regionale care condiționează atribuirea unui contract de achiziții publice de împrejurarea că un parteneriat între entități din sectorul public nu permite asigurarea serviciului de transport sanitar obișnuit, atât timp cât alegerea exprimată în favoarea unei anume modalități de prestare de servicii, efectuată într-un stadiu anterior celui al atribuirii contractului de achiziții publice, respectă principiile egalității de tratament, nediscriminării, recunoașterii reciproce, proporționalității și transparenței.

                  2)

                  Articolul 10 litera (h) și articolul 12 alineatul (4) din Directiva 2014/24 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări regionale care impune autorității contractante să își motiveze alegerea de a atribui contractul privind serviciul de transport sanitar obișnuit mai curând prin cerere de ofertă decât să îl atribuie direct prin intermediul unei convenții încheiate cu o altă autoritate contractantă.

         (1)  JO C 164, 13.5.2019.


title: Cauzele conexate C-89/18 – C-91/19: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19) [Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Articolul 12 alineatul (3) – Legislație națională care favorizează achizițiile publice în detrimentul contractelor in house – Libertatea statelor membre în ceea ce privește alegerea modului de prestare a serviciilor – Limite – Legislație națională care exclude posibilitatea unei autorități contractante de a dobândi, la capitalul unui organism deținut de autoritățile contractante, participații care nu pot garanta controlul acestui organism sau o putere de blocare]

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/5

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19)
      (Cauzele conexate C-89/18 – C-91/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Achiziții publice - Directiva 2014/24/UE - Articolul 12 alineatul (3) - Legislație națională care favorizează achizițiile publice în detrimentul contractelor in house - Libertatea statelor membre în ceea ce privește alegerea modului de prestare a serviciilor - Limite - Legislație națională care exclude posibilitatea unei autorități contractante de a dobândi, la capitalul unui organism deținut de autoritățile contractante, participații care nu pot garanta controlul acestui organism sau o putere de blocare)
      (2020/C 313/06)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Rieco SpA

         Pârâte: Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19)

         Cu participarea: Comune di Ortona (C-89/19), Comune di Treglio (C-89/19), Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 12 alineatul (3) din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care condiționează încheierea unei operațiuni interne, denumită și „contract in house”, de imposibilitatea de a atribui un contract de achiziții publice și, în orice caz, de dovedirea de către autoritatea contractantă a unor avantaje pentru colectivitate legate în mod specific de recurgerea la operațiunea internă.

                  2)

                  Articolul 12 alineatul (3) din Directiva 2014/24 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care interzice unei autorități contractante să achiziționeze participații la capitalul unei entități ai cărei acționari sunt și alte autorități contractante atunci când aceste participații pot să garanteze controlul sau o putere de blocare și atunci când autoritatea contractantă intenționează să dobândească ulterior o poziție de control comun și, în consecință, posibilitatea de a efectua atribuiri directe de contracte în favoarea acestei entități al cărei capital este deținut de mai multe autorități contractante.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauza C-172/19 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 31 ianuarie 2020 – Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal)/Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH eins energie in sachsen GmbH & Co. KG, Comisia Europeană (Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Mediu – Directiva 2010/75/UE – Concluzii privind cele mai bune tehnici disponibile (BAT) – Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1442 – Instalații de ardere de dimensiuni mari – Acțiune în anulare – Inadmisibilitate – Lipsa afectării directe – Participare la procesul care conduce la adoptarea actului – Garanții procedurale cu ocazia adoptării actului – Înlocuirea motivelor – Lipsa unor motive întemeiate pe încălcarea drepturilor procedurale ale reclamantului – Lipsa afectării individuale – Recurs vădit nefondat)

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/6

      Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 31 ianuarie 2020 – Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal)/Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH eins energie in sachsen GmbH & Co. KG, Comisia Europeană
      (Cauza C-172/19 P) (1)

      (Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Mediu - Directiva 2010/75/UE - Concluzii privind cele mai bune tehnici disponibile (BAT) - Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1442 - Instalații de ardere de dimensiuni mari - Acțiune în anulare - Inadmisibilitate - Lipsa afectării directe - Participare la procesul care conduce la adoptarea actului - Garanții procedurale cu ocazia adoptării actului - Înlocuirea motivelor - Lipsa unor motive întemeiate pe încălcarea drepturilor procedurale ale reclamantului - Lipsa afectării individuale - Recurs vădit nefondat)
      (2020/C 313/07)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) (reprezentanți: W. Spieth și N. Hellermann, Rechtsanwälte)

         Celelalte părți din procedură: Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH, eins energie in sachsen GmbH & Co. KG (reprezentanți: W. Spieth și N. Hellermann, Rechtsanwälte), Comisia Europeană (reprezentanți: R. Tricot și A. C. Becker, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul ca fiind vădit nefondat.

                  2)

                  Obligă Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 164, 13.5.2019.


title: Cauza C-368/19: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 16 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl/Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA (Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții – Apropierea legislațiilor – Rețele și servicii de comunicații electronice – Restricții privind amplasarea de antene-releu de telefonie mobilă impuse de autoritățile locale – Lipa unor precizări suficiente privind motivele care justifică necesitatea unui răspuns la întrebarea preliminară în vederea soluționării litigiului principal – Inadmisibilitate vădită)

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/6

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 16 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl/Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA
      (Cauza C-368/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții - Apropierea legislațiilor - Rețele și servicii de comunicații electronice - Restricții privind amplasarea de antene-releu de telefonie mobilă impuse de autoritățile locale - Lipa unor precizări suficiente privind motivele care justifică necesitatea unui răspuns la întrebarea preliminară în vederea soluționării litigiului principal - Inadmisibilitate vădită)
      (2020/C 313/08)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl

         Pârâte: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

         În prezența: Regione Lazio, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ente Suore Francescane Missionarie del Cuore Immacolato di Maria și alții, Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA), Congregazione delle Religiose di Gesù e Maria

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia) prin decizia din 2 februarie 2018 este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 312, 16.9.2019.


title: Cauza C-381/19: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 15 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – România) – SC Banca E S.A./ G.D. (Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Introducerea unei noi căi de atac pe parcursul procesului – Principiile securității juridice și efectivității)

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/7

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 15 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – România) – SC Banca E S.A./ G.D.
      (Cauza C-381/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Introducerea unei noi căi de atac pe parcursul procesului - Principiile securității juridice și efectivității)
      (2020/C 313/09)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Cluj

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SC Banca E S.A.

         Pârât: G.D.

         Dispozitivul

      Principiile securității juridice și efectivității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei norme de procedură care modifică sistemul căilor de atac prevăzut de ordinea juridică internă, prin introducerea unei căi de atac și a unui grad de jurisdicție suplimentare, și care se aplică unui proces aflat deja pe rol la momentul acestei modificări, având ca părți un consumator și un profesionist, din moment ce această nouă cale de atac este deschisă atât consumatorului, cât și profesionistului.

         (1)  JO C 288, 26.8.2019.


title: Cauza C-226/20 P: Recurs introdus la 29 mai 2020 de Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 martie 2020 în cauza T-835/17, Eurofer/Comisia

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/8

      Recurs introdus la 29 mai 2020 de Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 martie 2020 în cauza T-835/17, Eurofer/Comisia
      (Cauza C-226/20 P)
      (2020/C 313/10)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL (reprezentanți: J. Killick, avocat, G. Forwood, avocată)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  anularea articolului 2 din regulamentul atacat (1);

                  —

                  în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal;

                  —

                  obligarea Comisiei și a intervenientei la Tribunal la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului și acțiunii în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, recurenta invocă patru motive:

                  1.

                  O eroare de drept prin interpretarea articolului 3 alineatul (4) din regulamentul de bază (2) în sensul că Comisia are puterea de apreciere pentru a considera că importurile care reprezintă o cotă de piață mai mare de 1 % sunt „neglijabile”.

                  2.

                  Erori în ceea ce privește aprecierea că „volumul importurilor” din Serbia era „neglijabil” în sensul articolului 3 alineatul (4) din regulamentul de bază. În special, Tribunalul a comis:

                              2.1.

                              o eroare de drept prin includerea unor elemente referitoare la prețuri în aprecierea caracterului neglijabil, care este doar o apreciere cantitativă legată de volume;

                              2.2.

                              în subsidiar, o eroare de drept prin neluarea în considerare a altori factori (în special datele de subcotare a prețurilor și a prețurilor indicative) care ar fi putut indica (cu mai multă acuratețe) efectele potențiale pe care le pot avea volumele importate și

                              2.3.

                              în plus, o eroare vădită de apreciere și denaturarea elementelor de probă, întrucât a concluzionat că prețurile medii asociate unor volume corespunzând unei cote de piață nesemnificative puteau singure să susțină o concluzie potrivit căreia volumul este „neglijabil” în acest caz specific.

                  3.

                  Erori privind concluzia potrivit căreia „nu sunt necesare măsuri de protecție”, în sensul articolului 9 alineatul (2) din regulamentul de bază. În special, Tribunalul a comis:

                              3.1.

                              o eroare de drept, întrucât a concluzionat că Comisia putea închide ancheta fără o analiză a prejudiciului potențial și

                              3.2.

                              o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere, întrucât a concluzionat că Comisia nu și-a depășit marja de apreciere prin aplicarea articolului 9 alineatul (2) din regulamentul de bază.

                  4.

                  O eroare de drept, întrucât a concluzionat că Comisia nu era obligată să comunice date de subcotare a prețurilor și a prețurilor indicative pentru exportatorul sârb. În special, Tribunalul a comis:

                              4.1.

                              o eroare de drept, întrucât a concluzionat că respectarea dreptului la apărare al Eurofer nu impunea comunicarea datelor de subcotare a prețurilor și a prețurilor indicative;

                              4.2.

                              o eroare de drept, întrucât a concluzionat că reclamantul într-o anchetă antidumping nu se poate prevala de cerințe care decurg din respectarea dreptului la apărare și

                              4.3.

                              o eroare de drept, întrucât a concluzionat că regulamentul atacat respecta principiul bunei administrări, consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/1795 al Comisiei din 5 octombrie 2017 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite produse plate laminate la cald din fier, din oțel nealiat sau din alte oțeluri aliate, originare din Brazilia, Iran, Rusia și Ucraina, și de închidere a anchetei privind importurile de anumite produse plate laminate la cald din fier, din oțel nealiat sau din alte oțeluri aliate, originare din Serbia (JO 2017, L 258, p. 24).

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza C-247/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Appeals Service Northern Ireland (Regatul Unit) la 7 aprilie 2020 – VI/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Appeals Service Northern Ireland (Regatul Unit) la 7 aprilie 2020 – VI/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Cauza C-247/20)
      (2020/C 313/11)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Appeals Service Northern Ireland

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: VI

         Intimată: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un copil cu drept de ședere permanentă în SEE este obligat să își mențină asigurarea medicală completă pentru a-și păstra dreptul de ședere, precum ar trebui în calitate de persoană care se întreține singură, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul din 2016?

                  2)

                  Cerința, prevăzută la articolul 4 alineatul (3) litera (b) din Immigration (European Economic Area) Regulations 2016 [Regulamentul din 2016 privind imigrația (Spațiul Economic European)] [potrivit căreia asigurarea medicală completă în Regatul Unit există doar în cazul unui elev sau student ori al unei persoane independente din punct de vedere material, ținând seama de articolul 16 alineatul (2) litera (b) punctul (ii) din regulamentul menționat, dacă o asemenea asigurare acoperă atât persoana respectivă, cât și toți membrii de familie relevanți], este nelegală în conformitate cu dreptul Uniunii având în vedere articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2004/38 (1) și jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene cuprinsă la punctul 70 din Hotărârea Teixiera (C-480/08)?

                  3)

                  În urma deciziei de la punctul 53 din hotărârea Ahmad v. Secretary of State for the Home Department [2014] EWCA Civ 988, angajamentele reciproce referitoare la spațiul comun de călătorie stabilite în ceea ce privește asigurarea medicală între Regatul Unit și Republica Irlanda sunt considerate „angajamente reciproce” și, prin urmare, constituie asigurare medicală completă în sensul articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul din 2016?

         (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-261/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 15 iunie 2020 – Thelen Technopark Berlin GmbH/MN

text:
               21.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 15 iunie 2020 – Thelen Technopark Berlin GmbH/MN
      (Cauza C-261/20)
      (2020/C 313/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Thelen Technopark Berlin GmbH

         Intimat: MN

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Din dreptul Uniunii, în special din articolul 4 alineatul (3) TUE, din articolul 288 al treilea paragraf TFUE și din articolul 260 alineatul (1) TFUE, rezultă că, în cadrul unei proceduri judiciare în curs între particulari, prevederile articolului 15 alineatul (1), alineatul (2) litera (g) și alineatul (3) din Directiva 2006/123 a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (1) au efect direct, în sensul că nu mai sunt aplicabile dispozițiile naționale contrare acestei directive din cuprinsul articolului 7 din Regulamentul german privind onorariile pentru serviciile arhitecților și ale inginerilor (denumit în continuare „HOAI”), potrivit cărora tarifele minime stabilite, în acest regulament privind onorariile, pentru serviciile de planificare și de supervizare furnizate de arhitecți și de ingineri – cu anumite excepții – sunt obligatorii, iar un acord în contractele cu arhitecți sau cu ingineri cu privire la onorarii inferioare tarifelor minime este lipsit de efect?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

                              a)

                              Reglementarea tarifelor minime obligatorii pentru serviciile de planificare și de supervizare furnizate de arhitecți și de ingineri, din cuprinsul articolului 7 din HOAI, constituie o încălcare de către Republica Federală Germania a libertății de stabilire prevăzute la articolul 49 TFUE sau a altor principii generale ale dreptului Uniunii?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2a), dintr-o astfel de încălcare rezultă că, în cadrul unei proceduri judiciare în curs între particulari, reglementările naționale privind tarifele minime obligatorii (în speță, articolul 7 din HOAI) nu mai sunt aplicabile?

         (1)  JO 2006, L 376, p. 36, Ediție specială 13/vol. 58, p. 50.