title: Cauza C-331/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação de Lisboa (Portugalia) la 26 mai 2021 – Autoridade da Concorrência, EDP – Energias de Portugal, SA, și altele

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação de Lisboa (Portugalia) la 26 mai 2021 – Autoridade da Concorrência, EDP – Energias de Portugal, SA, și altele
      (Cauza C-331/21)
      (2021/C 452/02)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal da Relação de Lisboa

         Părțile din procedura principală

         Apelante: Autoridade da Concorrência, EDP – Energias de Portugal, SA, EDP Comercial – Comercialização de Energia SA, Sonae Investimentos, SGSP, SA, SONAE MC – Modelo Continente SGPS, Modelo Continente Hipermercados SA

         Cealaltă parte: Ministério Público

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 101 TFUE, din care se inspiră articolul 9 din NRJC (Legea nr. 19/2012 din 8 mai 2012), trebuie interpretat în sensul că permite calificarea unei clauze de neconcurență precum cea care figurează în clauzele 12.1 și 12.2 […] din acordul de asociere ca fiind un acord restrictiv de concurență prin obiect, încheiat între un furnizor de energie electrică și un comerciant cu amănuntul de produse alimentare care exploatează hipermarketuri și supermarketuri, în vederea acordării de reduceri clienților care subscriu simultan la un anumit plan tarifar de energie al furnizorului de energie electrică, disponibil în Portugalia continentală, și care sunt titulari ai unui card de fidelitate emis de comerciantul cu amănuntul de produse alimentare, reduceri care nu pot fi utilizate decât pentru achiziționarea de produse în spațiile comerciale ale acestuia din urmă sau ale unor societăți legate de el, în cazul în care alte clauze ale acordului respectiv prevăd că scopul său era de a favoriza dezvoltarea activităților societăților participante […], și se constată avantaje în beneficiul consumatorilor […], fără a se analiza efectele nocive pentru concurență care rezultă din clauzele 12.1 și 12.2 menționate?

                  2)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE poate fi interpretat în sensul că un acord prin care se interzice desfășurarea anumitor activități economice și care corespunde unei presupuse împărțiri a piețelor între două întreprinderi, poate [fi] considerat ca fiind restrictiv de concurență prin obiect în cazul în care este încheiat între entități care nu sunt concurente, nici actuale și nici potențiale, pe niciuna dintre piețele la care se referă acea obligație, chiar dacă piețele vizate pot fi considerate ca fiind liberalizate sau fără obstacole legale insurmontabile în ceea ce privește intrarea pe ele?

                  3)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE poate fi interpretat în sensul că un furnizor de energie electrică și un comerciant cu amănuntul de produse alimentare care exploatează hipermarketuri și supermarketuri, care au încheiat acordul menționat pentru a se sprijini reciproc în vederea promovării activităților comerciale și a creșterii vânzărilor lor (și, în cazul comerciantului cu amănuntul de produse alimentare, a vânzărilor societăților la care una dintre societățile sale mamă deține o participație majoritară) trebuie să fie considerați concurenți potențiali în cazul în care comerciantul cu amănuntul de produse alimentare și aceste din urmă societăți asociate cu acesta, nu desfășurau, la momentul încheierii acordului, activitatea de furnizare de energie electrică nici pe piața geografică relevantă și nici pe o altă piață, și în cazul în care nu s-a dovedit în cadrul procedurii că aceștia intenționau să desfășoare o astfel de activitate pe piața respectivă sau că au făcut demersuri în acest sens?

                  4)

                  Răspunsul la întrebarea anterioară rămâne neschimbat în cazul în care o altă societate la care societate-mamă a comerciantului cu amănuntul de produse alimentare, care este parte la acord, deține o participație majoritară (dar fără ca vreuna dintre aceste două entități să fi fost incriminată sau sancționată de către Autoritatea Națională de Concurență sau să fi fost parte în procedura aflată pe rolul prezentei instanțe), care nu intra în domeniul de aplicare personal al obligației de neconcurență, deținea o participație de 50 % la o a treia entitate care a desfășurat activități de furnizare a energiei electrice în Portugalia, care au încetat cu trei ani și jumătate înainte de încheierea acordului, ca urmare a dizolvării acesteia din urmă?

                  5)

                  Răspunsul la întrebarea anterioară rămâne neschimbat în cazul în care întreprinderea de comerț cu amănuntul care este parte la acord produce energie electrică prin intermediul instalațiilor sale de minigenerare și microgenerare situate pe acoperișul spațiilor sale, deși livrează toată energia produsă, la prețuri reglementate, furnizorului de ultimă instanță?

                  6)

                  Răspunsul la cea de a patra întrebare preliminară rămâne neschimbat în cazul în care întreprinderea de comerț cu amănuntul care este parte la acord a încheiat un alt contract de cooperare comercială (care era încă în vigoare la data încheierii acordului) cu un terț, distribuitor de combustibili lichizi, în vederea acordării de reduceri încrucișate, referitor la achiziționarea produselor respective și a produselor vândute în hipermarketurile și în supermarketurile întreprinderii, în cazul în care cealaltă întreprindere care este parte la acord, pe lângă comercializarea de combustibili lichizi, vinde și energie electrică în Portugalia continentală și în cazul în care nu s-a dovedit că părțile, la momentul încheierii acordului, intenționau să îl extindă la comercializarea energiei electrice sau că au făcut demersuri în acest sens?

                  7)

                  Răspunsul la cea de a patra întrebare preliminară rămâne neschimbat în cazul în care o altă societate la care o societate-mamă a comerciantului cu amănuntul de produse alimentare, care este parte la acord, deține o participație majoritară (însă, de asemenea, fără ca vreuna dintre aceste două entități să fi fost acuzată sau sancționată de către Autoritatea Națională de Concurență sau să fi fost parte în procedura aflată pe rolul prezentei instanțe), care nu era inclusă în domeniul de aplicare personal al obligației de neconcurență, producea energie electrică într-o instalație de cogenerare, deși livra toată energia produsă, la prețuri reglementate, furnizorului de ultimă instanță?

                  8)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările preliminare anterioare, articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că poate fi considerată restrictivă prin obiect o clauză care interzice respectivului comerciant cu amănuntul de produse alimentare, pe durata acordului și în anul imediat următor, să desfășoare activități de comercializare a energiei electrice pe teritoriul vizat de acord, fie în mod direct, fie prin intermediul unei societăți la care una dintre societățile-mamă ale acesteia, care face obiectul procedurii, deține o participație majoritară?

                  9)

                  Noțiunea de „concurent potențial”, în sensul articolului 101 TFUE, al articolului 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei din 20 aprilie 2010 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) [TFUE] categoriilor de acorduri verticale și practici concertate (1) și al punctului 27 din Liniile directoare ale Comisiei Europene privind restricțiile verticale (JO 2010 C 130, p. 1), poate fi interpretată în sensul că include o întreprindere obligată în temeiul unei clauze de neconcurență și care este prezentă pe o piață a produsului complet diferită de cea pe care activează cealaltă parte la acord, în cazul în care, în documentele din dosarul cauzei aflate pe rolul instanței naționale nu există niciun indiciu concret (precum proiecte, investiții sau alte pregătiri) din care să rezulte că, anterior semnării și în lipsa clauzei menționate, întreprinderea respectivă putea intra pe termen scurt pe piața pe care activa cealaltă parte, și în cazul în care nu s-a dovedit că, anterior semnării și în lipsa clauzei menționate, întreprinderea respectivă era percepută de cealaltă parte la acord ca fiind un potențial concurent pe piața în discuție?

                  10)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE poate fi interpretat în sensul că simpla împrejurare că un acord de asociere încheiat între o întreprindere care are ca obiect de activitate furnizarea energiei electrice și o întreprindere care are ca obiect de activitate comerțul cu amănuntul al produselor alimentare și nealimentare de uz casnic, în vederea promovării încrucișate a activităților lor (în al cărei context, printre altele, prima întreprindere acordă clienților săi reduceri pentru consumul de energie electrică, pe care cea de a doua întreprindere le deduce din prețul de achiziție plătit de clienții respectivi la punctele de vânzare cu amănuntul), conține o clauză prin care cele două părți se angajează să nu concureze între ele și să nu încheie acorduri similare cu concurenții celeilalte, presupune că scopul clauzei respective este de a restrânge concurența în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE, chiar dacă:

                              —

                              domeniul de aplicare temporal al clauzei respective (durata de un an a acordului plus încă un an) coincide cu perioada, stabilită prin același acord, în care părțile nu au dreptul să utilizeze, în proiecte cu terții, secretele comerciale sau know-how-ul dobândit în contextul executării acordului de asociere;

                              —

                              domeniul de aplicare geografic al clauzei este limitat la domeniul de aplicare geografic al acordului;

                              —

                              domeniul de aplicare personal al clauzei este limitat la părțile acordului și la întreprinderile în al căror capital deține o participație majoritară și la celelalte întreprinderi din cadrul grupului, care dețin de asemenea sau exploatează puncte de vânzare cu amănuntul incluse în domeniul de aplicare al acordului respectiv;

                              —

                              domeniul de aplicare personal al clauzei exclude marea majoritate a întreprinderilor din același grup economic ca părțile, care, prin urmare, nu sunt obligate în temeiul clauzei și care pot concura cu cealaltă parte pe durata acordului și după încetarea acestuia;

                              —

                              întreprinderile care fac obiectul clauzei de neconcurență sunt prezente pe piețe ale produselor complet distincte și nu s-a dovedit că, la momentul încheierii acordului, acestea au elaborat vreun proiect sau plan sau au realizat vreo investiție sau alte demersuri pentru a intra pe piața produselor pe care activează cealaltă parte?

                  11)

                  Noțiunea de „acord vertical”, în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE, al articolului 1 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei din 20 aprilie 2010 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) [TFUE] categoriilor de acorduri verticale și practici concertate și al punctului 25 litera (c) din Liniile directoare ale Comisiei Europene privind restricțiile verticale (JO 2010 C 130, p. 1), trebuie interpretată în sensul că include un acord cu caracteristicile descrise în întrebările anterioare, în cadrul căruia părțile sunt prezente pe piețe ale produsului complet diferite, fără a se dovedi că acestea au realizat, anterior semnării și în lipsa acordului, vreun proiect, vreo investiție sau vreun plan pentru a intra pe piața produsului pe care activează cealaltă parte, însă în cadrul căruia părțile, în temeiul acordului în discuție, pun la dispoziția celeilalte părți la acord rețelele comerciale, echipele de vânzări și know-how-ul lor în vederea promovării, a atragerii și a sporirii clientelei și a dezvoltării afacerii celeilalte părți la acord?

         (1)  JO 2010, L 102, p. 1.


title: Cauza C-411/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 5 iulie 2021 – Instituto do Cinema e do Audiovisual, I.P./NOWO Communications, S.A.

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 5 iulie 2021 – Instituto do Cinema e do Audiovisual, I.P./NOWO Communications, S.A.
      (Cauza C-411/21)
      (2021/C 452/03)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Instituto do Cinema e do Audiovisual, I.P.

         Intimată: NOWO Communications, S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 10 alineatul 2 din Legea nr. 55/2012 din 6 septembrie 2012, în cazul în care este interpretat în sensul că taxa pe care o prevede este destinată exclusiv finanțării promovării și a difuzării operelor cinematografice și audiovizuale portugheze, poate da naștere unei discriminări indirecte a prestării de servicii între statele membre în raport cu prestarea internă a acestora, prin faptul că face mai dificilă prestarea de servicii între statele membre decât prestarea de servicii pur internă într-un stat membru, încălcând astfel dispozițiile articolului 56 TFUE?

                  2)

                  Răspunsul la prima întrebare preliminară poate fi influențat de faptul că în alte state membre ale Uniunii Europene există regimuri identice sau similare cu cel prevăzut de Legea nr. 55/2012?


title: Cauza C-427/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de LD (Germania) la 14 iulie 2021 – LD/ALB FILS KLINIKEN GmbH

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de LD (Germania) la 14 iulie 2021 – LD/ALB FILS KLINIKEN GmbH
      (Cauza C-427/21)
      (2021/C 452/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      LD

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: LD

         Pârâtă: ALB FILS KLINIKEN GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 1 alineatele (1) și (2) din Directiva 2008/104/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind munca prin agent de muncă temporară este aplicabil în cazul în care – astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (3) din TVöD [Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst, Convenția colectivă de muncă privind funcția publică] – atribuțiile unui lucrător sunt alocate unui terț, iar acest lucrător, în condițiile menținerii raportului de muncă cu angajatorul său anterior, trebuie – la solicitarea acestuia din urmă – să presteze pe durată nedeterminată la terț munca datorată în temeiul contractului de muncă, în cadrul acesteia fiind la dispoziția tehnică și organizatorică a terțului?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare
                  Este compatibilă cu obiectivul de protecție al Directivei 2008/104/CE situația în care, în cadrul punerii la dispoziție de forță de muncă, plasarea de personal în sensul articolului 4 alineatul (3) din TVöD [Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst, Convenția colectivă de muncă privind funcția publică] este exclusă din domeniul de aplicare al normelor de protecție naționale, astfel încât, în temeiul articolului 1 alineatul (3) punctul 2b din AÜG [Arbeitnehmerüberlassungsgesetz, Legea privind punerea la dispoziție a forței de muncă], aceste norme de protecție nu se aplică în cazurile plasării de personal?

         (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind munca prin agent de muncă temporară (JO 2008, L 327, p. 9).


title: Cauza C-432/21: Acțiune introdusă la 15 iulie 2021 – Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/5

      Acțiune introdusă la 15 iulie 2021 – Comisia Europeană/Republica Polonă
      (Cauza C-432/21)
      (2021/C 452/05)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes, G. Gattinara, D. Milanowska, agenți)

         Pârâtă: Republica Polonă

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Stabilirea faptului că Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin:

                              —

                              în temeiul articolului 6 alineatele (1) și (2), al articolului 12 alineatul (1) literele (a)-(d), al articolului 13 alineatul (1) litera (a), precum și al articolului 16 alineatul (1) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (1), precum și în temeiul articolului 4 alineatul (1), al articolului 5 literele (a), (b) și (d), precum și al articolului 9 alineatul (1) din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (2), întrucât a introdus în sistemul național prevederi potrivit cărora gestionarea pădurilor întemeiată pe bune practici nu încalcă nicio dispoziție privind conservarea naturii din Directiva păsări și din Directiva habitate;
                              și

                              —

                              în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică coroborat cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, cu articolul 216 alineatul (2) TFUE, cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, cu articolul 6 alineatul (1) litera (b) și cu articolul 9 alineatul (2) din Convenția de la Aarhus din 25 iunie 1998 privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului, în măsura în care a exclus posibilitatea organizațiilor de protecție a mediului de a ataca în justiție planurile de gestiune forestieră;

                  —

                  obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Comisia consideră că Republica Polonă și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor Directivei 92/43/CEE a Consiliului (Directiva habitate), ale Directivei 2009/147/CE al Parlamentului European și al Consiliului (Directiva păsări) și ale Convenției de la Aarhus.
      În cadrul primului motiv invocat, Comisia susține că introducerea, în 2016, în Legea privind pădurile din 1991, a articolului 14b alineatul (3), potrivit căruia gestiunea forestieră exercitată în temeiul bunelor practici forestiere nu încalcă nicio dispoziție privind conservarea naturii, constituie o transpunere incorectă a directivelor, întrucât încalcă obligația prevăzută de acestea din urmă de a stabili sisteme de protecție stricte pentru anumite specii de animale, precum și obligația de a proteja păsările sălbatice. Astfel, această nouă formulare a articolului 14b alineatul 3 din Legea privind pădurile stabilește o derogare amplă de la dispozițiile directivelor și nu creează decât o ficțiune juridică în ceea ce privește respectarea imperativelor de protecție a speciilor prevăzute la articolele 12 și 13 din Directiva habitate și la articolele 5 și 9 din Directiva păsări. În plus, articolul 6 alineatul (1) din Directiva habitate și articolul 4 alineatul (1) din Directiva păsări preconizează adoptarea unor măsuri de conservare pentru zone specifice. Aplicarea articolului 14b alineatul 3 din Legea privind pădurile ar însemna că în Polonia nu mai este necesară adoptarea și punerea în aplicare a măsurilor de protecție a acestor zone specifice.
      În cadrul celui de al doilea motiv invocat, Comisia susține că organizațiile de protecție a mediului nu au garanția de a putea contesta deciziile ministrului Mediului în temeiul cărora planurile de gestiune forestieră sunt aprobate, ceea ce este contrar dispozițiilor convenției de la Aarhus. Articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate coroborat cu articolul 9 alineatul (2) din Convenția de la Aarhus prevede într-adevăr că deciziile privind planurile și proiectele în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate pot fi atacate în justiție de organizațiile de protecție a mediului.

         (1)  JO 1992, L 206, p.7; Ediție specială, 15/vol. 02, p. 109.

         (2)  JO 2010, L 20, p. 7.


title: Cauza C-436/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshofs (Germania) la 15 iulie 2021 – flightright GmbH/American Airlines, Inc.

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshofs (Germania) la 15 iulie 2021 – flightright GmbH/American Airlines, Inc.
      (Cauza C-436/21)
      (2021/C 452/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshofs

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: flightright GmbH

         Pârâtă: American Airlines, Inc.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Pentru existența unui zbor cu legătură directă în sensul articolului 2 litera (h) din Regulamentul nr. 261/2004 (1) este suficient ca o agenție de turism să combine într-o operațiune de transport segmente de zbor efectuate de operatori de transport aerian diferiți, să factureze pasagerului pentru aceasta un preț total și să emită un bilet electronic unic sau este necesar să existe, în plus, o relație juridică specială între operatorii efectivi de transport aerian?

                  2)

                  În cazul în care trebuie să existe o relație juridică specială între operatorii efectivi de transport aerian:
                  Este suficient ca, într-o rezervare de tipul celei descrise la prima întrebare, să fie combinate două segmente de zbor succesive care urmează să fie efectuate de același operator de transport aerian?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare:
                  Articolul 2 din Acordul din 21 iunie 1999 (2) și referirea la Regulamentul (CE) nr. 261/2004, introdusă în anexa acestuia prin Decizia nr. 1/2006 a Comitetului pentru transport aerian Comunitate/Elveția din 18 octombrie 2006 (3) trebuie interpretate în sensul că acest regulament se aplică și pasagerilor care pleacă cu zboruri către țări terțe de pe aeroporturi situate pe teritoriul Elveției?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 7/vol. 12, p. 218).

         (2)  JO 2002, L 114, p. 73., Ediție specială, 11/vol. 27, p. 30

         (3)  Decizia nr. 1/2006 a Comitetului pentru transport aerian Comunitate/Elveția din 18 octombrie 2006 de modificare a anexei la Acordul între Comunitatea Europeană și Confederația elvețiană privind transportul aerian (JO 2006, L 298, p. 23).


title: Cauza C-443/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Piteşti (România) la data de 19 iulie 2021 – SC Avicarvil Farms SRL / Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale, Agenţia pentru Finanţarea Investiţiilor Rurale, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură – Centrul Judeţean Vâlcea

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Piteşti (România) la data de 19 iulie 2021 – SC Avicarvil Farms SRL / Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale, Agenţia pentru Finanţarea Investiţiilor Rurale, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură – Centrul Judeţean Vâlcea
      (Cauza C-443/21)
      (2021/C 452/07)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Piteşti

         Părţile din acţiunea principală

         Recurentă: SC Avicarvil Farms SRL

         Intimate: Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale, Agenţia pentru Finanţarea Investiţiilor Rurale, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură – Centrul Judeţean Vâlcea

         Întrebarea preliminară

      Articolul 143 din Regulamentul nr. 1303/2013 (1) coroborat cu articolul 310 TFUE (principiul bunei gestiuni financiare) și cu articolul 40 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 (2) [preluat în articolul 33 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 (3)), în corelație cu principiul protecției încrederii legitime și [cu] cel al securității juridice, se opune unei practici administrative a autorităților naționale implicate în implementarea unei măsuri de sprijin financiar nerambursabile care, ca urmare a unei erori de calcul constatate de către Curtea Europeană de Conturi, a emis acte prin care se dispune reducerea cuantumului sprijinului financiar recunoscut prin PNDR, aprobat prin Decizia Comisiei Europene C(2012) 3529 din 25.5.2012, înainte de adoptarea unei noi decizii a Comisiei Europene care exclude de la finanțare sumele ce depășesc costurile suplimentare și pierderile de venit determinate de angajamentele asumate, rezultate în urma erorilor de calcul?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO 2013 L 347, p. 320).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) (JO 2005 L 277, p. 1, Ediţie specială 03/vol. 66, p. 101).

         (3)  Regulamentul (UE) NR. 1305/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului (JO 2013 L 347, p. 487).


title: Cauza C-448/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Central Cível (Portugalia) la 21 iulie 2021 – Portugália – Administração de Patrimónios, SGPS, SA/Banco BPI

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Central Cível (Portugalia) la 21 iulie 2021 – Portugália – Administração de Patrimónios, SGPS, SA/Banco BPI
      (Cauza C-448/21)
      (2021/C 452/08)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Central Cível

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Portugália – Administração de Patrimónios, SGPS, SA

         Pârâtă: Banco BPI

         Întrebările preliminare

      În sensul Directivei (UE) 2015/2366 (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 (denumită în continuare „directiva”):

                  I.

                  Executarea, cu intervenția umană a prestatorului de servicii de plată, a unui ordin de plată întocmit pe suport de hârtie, care a fost digitalizat și transmis prestatorului respectiv prin e-mail de pe o adresă de e-mail creată de utilizator, reprezintă o „operațiune de plată” în sensul dispozițiilor articolului 73 alineatul (1) din directivă?

                  II.

                  Dispozițiile articolului 73 alineatul (1) din directivă trebuie interpretate în sensul că:

                              II.I.

                              Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 71 sau suspiciunii rezonabile de fraudă care a fost comunicată în mod corespunzător, este suficientă simpla comunicare a lipsei autorizării unei operațiuni de plată, fără să fie însoțită de mijloace de probă, pentru a lua naștere obligația (în sarcina prestatorului de servicii de plată) de rambursare (către plătitor)?

                              II.II.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, se poate deroga de la norma conform căreia este suficientă simpla comunicare din partea plătitorului ca urmare a neaplicării normelor privind sarcina probei prevăzute la articolul 72 din directivă prin intermediul unui acord între părți (plătitorul și prestatorul de servicii), astfel cum permite articolul 61 alineatul (1) din directivă?

                              II.III.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, prestatorul de servicii de plată este obligat să ramburseze imediat plătitorului valoarea operațiunii de plată neautorizate doar dacă acesta dovedește că operațiunea nu era autorizată, atunci când, dacă se derogă de la aplicarea articolului 72 din directivă, normele legale sau contractuale aplicabile impun ca plătitorul să furnizeze dovada respectivă?

                  III.

                  Dispozițiile articolului 61 alineatul (1) din directivă permit nu numai neaplicarea dispozițiilor articolului 74 din directivă, ci și stabilirea, în locul regimului exclus, prin intermediul unui acord între utilizator (care nu este consumator) și prestatorul de servicii de plată, a unui regim mai strict de răspundere a plătitorului, în special prin derogare de la dispozițiile articolului 73 din directivă?

         (1)  Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE (JO 2015, L 337, p. 35).


title: Cauza C-449/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Paris (Franța) la 21 iulie 2021 – Towercast/Autorité de la concurrence, Ministère de l’Économie

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Paris (Franța) la 21 iulie 2021 – Towercast/Autorité de la concurrence, Ministère de l’Économie
      (Cauza C-449/21)
      (2021/C 452/09)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Towercast

         Pârâte: Autorité de la concurrence, Ministère de l’Économie

         Întrebarea preliminară

      Articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi („Regulamentul (CE) privind concentrările economice”) (1) trebuie interpretat în sensul că se opune ca o operațiune de concentrare care nu prezintă o dimensiune comunitară în sensul articolului 1 din regulamentul menționat, situată sub pragurile de control ex ante obligatoriu prevăzute de dreptul național și care nu a dat naștere unei trimiteri către Comisia Europeană în temeiul articolului 22 din regulamentul menționat, să fie analizată de o autoritate națională de concurență ca reprezentând un abuz de poziție dominantă interzis de articolul 102 TFUE, având în vedere structura concurenței pe o piață de dimensiune națională?

         (1)  JO 2004, L 24, p. 1 , Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201.


title: Cauza C-455/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Olt (România) la data de 23 iulie 2021 – OZ / Lyoness Europe AG

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Olt (România) la data de 23 iulie 2021 – OZ / Lyoness Europe AG
      (Cauza C-455/21)
      (2021/C 452/10)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Olt

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamant: OZ

         Pârâtă: Lyoness Europe AG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 2 litera (b) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) trebuie interpretat în sensul că o persoană fizică ce este inginer mecanic în specialitatea Mașini hidraulice și pneumatice (și care nu desfășoară activități comerciale cu titlu profesional, în special nu desfășoară activități de achiziționare de mărfuri și servicii pentru revânzare și/sau activități de mijlocire) și care încheie cu o societate comercială (un profesionist) un contract de adeziune prin care respectiva persoană fizică are dreptul de a participa la asocierea de aprovizionare derulată de respectiva societate comercială sub forma sistemului Lyoness (un sistem prin care se promite obținerea de venituri economice sub forma unor restituiri din cumpărături, comisioane și a altor avantaje promoționale), de a achiziționa mărfuri și servicii de la comercianți aflați în relație contractuală cu respectiva societate (numiți Parteneri comerciali Lyoness), precum și de a mijloci în sistemul Lyoness [altor] persoane (numite posibili Clienți fideli), poate fi considerată „consumator”, în sensul acestei dispoziții, în ciuda clauzei contractuale potrivit căreia asupra raportului contractual dintre Lyoness și client se aplică în exclusivitate legislația elvețiană, indiferent de țara de domiciliu a clientului, în vederea unei protecții efective a consumatorului?

                  2)

                  Articolul 2 litera (b) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că o persoană care este parte într-un contract cu un profesionist cu dublu scop, adică [atunci] când contractul este încheiat în scopuri parțial circumscrise și parțial în afara activității comerciale, afacerii sau profesiei respectivei persoane fizice, iar scopul comercial, de afaceri sau profesional al respectivei persoane fizice nu are o pondere predominantă în contextul general al contractului, poate fi considerată „consumator” în sensul acestei dispoziții?

                  3)

                  Dacă răspunsul la întrebarea precedentă este afirmativ, care ar fi principalele criterii după care se poate determina dacă scopul comercial, de afaceri sau profesional al respectivei persoane fizice are sau nu o pondere predominantă în contextul general al contractului?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului, din 5 aprilie 1993, privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993 L 95, p. 29, Ediţie specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-457/21 P: Recurs introdus la 22 iulie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 12 mai 2021 în cauzele conexate T-816/17 și T-318/18, Luxemburg și Amazon/Comisia

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/10

      Recurs introdus la 22 iulie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 12 mai 2021 în cauzele conexate T-816/17 și T-318/18, Luxemburg și Amazon/Comisia
      (Cauza C-457/21 P)
      (2021/C 452/11)
      Limbile de procedură: engleza și franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: P.-J. Loewenthal, F. Tomat, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Marele Ducat al Luxemburgului, Amazon.com, Inc., Amazon EU Sàrl, Irlanda

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 12 mai 2021 în cauzele conexate T-816/17 și T-318/18, Luxemburg și alții/Comisia;

                  —

                  respingerea primului motiv în cauza T-816/17 și a celui de al doilea, a celui de al patrulea, a celui de al cincilea și a celui de al optulea motiv în cauza T-318/18;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului în vederea examinării motivelor care nu au fost deja examinate;

                  —

                  în subsidiar, exercitarea competenței prevăzute la articolul 61 primul paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene pentru a soluționa în mod definitiv litigiul; și

                  —

                  soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată efectuate în prezenta procedură, în cazul în care cauza este trimisă spre rejudecare Tribunalului, sau obligarea Luxemburgului, a Amazon EU S.à.r.l și a Amazon.com, Inc. la plata cheltuielilor de judecată, în cazul în care litigiul este soluționat în mod definitiv.

         Motivele și principalele argumente

      Comisia invocă două motive de recurs împotriva hotărârii atacate.
      Primul motiv de recurs: prin respingerea constatării inițiale a existenței unui avantaj efectuate prin decizia în litigiu (1), Tribunalul a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE, și-a încălcat obligația de motivare, a încălcat normele de procedură și a denaturat decizia în litigiu. Acest motiv se împarte în două aspecte:

                  —

                  Primul aspect: la punctele 162-251 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a respins analiza funcțională efectuată în decizie cu privire la Amazon Europe Technologies SCS (denumită în continuare „LuxSCS”) și la selectarea LuxSCS ca parte testată pe baza faptului că LuxSCS deținea în mod legal proprietatea asupra activelor necorporale, le-a pus la dispoziția Amazon EU S.à.r.l (denumită în continuare „LuxOpCo”) și a participat financiar la dezvoltarea acestora. Procedând astfel, Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod eronat principiul concurenței depline, ceea ce constituie o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE în privința condiției avantajului, și și-a încălcat obligația de motivare, din cauza unei motivări contradictorii și neadecvate. De asemenea, Tribunalul a invocat în mod necorespunzător argumente din oficiu pentru a respinge selectarea, prin decizia în litigiu, a LuxSCS ca parte testată pentru motivul că nu ar fi existat societăți independente comparabile care să permită aplicarea metodei marjei tranzacționale nete („MMTN”) în cazul LuxSCS. Procedând astfel, Tribunalul și-a depășit competența de control jurisdicțional, ceea ce constituie o neregularitate de procedură și o încălcare a dreptului la apărare al Comisiei, și a denaturat decizia în litigiu.

                  —

                  Al doilea aspect: la punctele 257-295 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a respins calculul, efectuat în decizia în litigiu, al redevenței în condiții de concurență deplină datorate de LuxOpCo societății LuxSCS pe baza faptului că LuxSCS, în calitate de parte testată, ar fi trebuit să aibă dreptul la valoarea de piață a activelor necorporale aflate sub licență și că LuxSCS nu a prestat servicii cu valoare adăugată mică. Procedând astfel, Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod eronat ALP, a încălcat normele de procedură, a denaturat decizia și și-a încălcat obligația de motivare.

            Al doilea motiv de recurs: prin respingerea primei constatări subsidiare din decizia în litigiu privind existența unui avantaj, Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește nivelul probatoriu necesar pentru a constata existența unui avantaj, a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE, și-a încălcat obligația de motivare și a încălcat normele de procedură. Acest motiv este împărțit în trei aspecte:

                  —

                  Primul aspect: deși, la punctele 310 și 513 din hotărâre, Tribunalul a confirmat nivelul de probă corect pentru a constata existența unui avantaj, el a aplicat în realitate un criteriu diferit, mai strict, pentru a respinge prima constatare subsidiară efectuată în decizia în litigiu privind existența unui avantaj, la punctele 503-538 din hotărârea atacată. Procedând astfel, Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește nivelul probatoriu necesar pentru a constata existența unui avantaj și și-a încălcat obligația de motivare din cauza unei motivări contradictorii.

                  —

                  Al doilea aspect: la punctele 314-442 din hotărâre, Tribunalul a invocat în mod eronat funcțiile îndeplinite de entitățile care compun grupul Amazon cu sediul în SUA în sprijinul concluziei sale potrivit căreia Comisia a exagerat complexitatea funcțiilor îndeplinite de LuxOpCo în legătură cu activele necorporale aflate sub licență. De asemenea, el nu a furnizat motivele pentru care a considerat că funcțiile îndeplinite de LuxOpCo în ceea ce privește marca Amazon și în ceea ce privește activitățile de vânzare cu amănuntul și de servicii ale Amazon nu sunt unice. Procedând astfel, Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod eronat ALP, ceea ce constituie o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE în ceea ce privește condiția avantajului, și și-a încălcat obligația de motivare din cauza unei motivări neadecvate.

                  —

                  Al treilea aspect: la punctele 499-537 din hotărâre, Tribunalul a invocat din oficiu argumente pentru a respinge prima constatare subsidiară din decizia în litigiu privind existența unui avantaj pentru motivul că Comisia s-a întemeiat pe metoda împărțirii profitului și pe o analiză a contribuției, ceea ce nu ar fi de natură să demonstreze că soluția fiscală conduce în mod necesar la un avantaj. Procedând astfel, Tribunalul și-a depășit competența de control jurisdicțional, ceea ce constituie o neregularitate de procedură și o încălcare a dreptului la apărare al Comisiei.

         (1)  Decizia (UE) 2018/859 a Comisiei din 4 octombrie 2017 privind ajutorul de stat SA.38944 (2014/C) (ex 2014/NN) pus în aplicare de Luxemburg în favoarea Amazon [notificată cu numărul C(2017) 6740] (JO 2018, L 153, p. 1, denumită în continuare „decizia în litigiu”).


title: Cauza C-461/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Prahova (România) la data de 27 iulie 2021 – SC Cartrans Preda SRL / Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Prahova (România) la data de 27 iulie 2021 – SC Cartrans Preda SRL / Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova
      (Cauza C-461/21)
      (2021/C 452/12)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Prahova

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: SC Cartrans Preda SRL

         Pârâtă: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În scopul acordării unei scutiri de TVA pentru operațiuni și servicii de transport aferente importului de bunuri, conform Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), articolul 86 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) se interpretează în sensul ca înregistrarea unei operațiuni de import (de exemplu întocmirea declarației sumare de intrare de către autoritatea vamală prin alocarea unui număr denumit MRN/Master Reference Number) implică întotdeauna și includerea în baza de calcul a valorii în vamă a tarifului de transport care intervine până la primul loc de destinație pe teritoriul statului membru de import? Existența unui MRN asupra căruia nu planează niciun fel de indicii temeinice de fraudă valorează implicit dovada faptului că au fost incluse în baza de impozitare în vamă toate cheltuielile prevăzute de articolul 86 alineatul (1) literele (a) și (b)?

                  2)

                  Articolul 144, articolul 86 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) din Directiva [2006/112] se opun unei practici fiscale a statului membru de a refuza acordarea scutirii de TVA pentru serviciile de transport aferente importului de bunuri în [Uniune] pentru motivul neprezentării dovezii strict formale a includerii tarifelor de transport în valoarea în vamă, deși, pe de o parte, sunt prezentate alte documente însoțitoare relevante ale importului – declarația sumară și scrisoarea de transport CMR vizată la destinație –, iar, pe de altă parte, nu există niciun fel de indicii care să permită să se pună la îndoială autenticitatea sau fiabilitatea declarației sumare și a scrisorii de transport CMR?

                  3)

                  În raport cu prevederile articolului 57 TFUE, recuperarea TVA-ului și a accizelor de la administrațiile financiare ale mai multor state membre reprezintă o prestare de servicii intracomunitare sau activitatea unui agent comisionar general care intermediază o operațiune comercială?

                  4)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că există o restricție privind libera circulație a serviciilor în cazul în care destinatarul unui serviciu furnizat de un prestator de servicii stabilit într-un alt stat membru este obligat, în temeiul legislației statului membru în care este stabilit acest destinatar, să efectueze reținerea impozitului asupra remunerației corespunzătoare acestei prestări de servicii, în condițiile în care nu există o astfel de obligație atunci când contractează același serviciu cu un prestator stabilit în același stat membru în care este stabilit destinatarul serviciilor?

                  5)

                  Tratamentul fiscal din statul în care este rezident plătitorul venitului reprezintă un element care face mai puțin atractivă și îngreunează libera prestare a serviciilor prin aceea că, pentru a evita aplicarea impozitului cu reținere la sursă în procent de 4 %, rezidentul trebuie să se limiteze la colaborări în materia recuperării TVA-ului și a accizelor cu entități deopotrivă rezidente, și nu cu altele stabilite în alte țări membre?

                  6)

                  Faptul că pentru venitul obținut de nerezident se aplică un impozit de 4 % (sau, după caz, de 16 %) la valoarea brută, în timp ce impozitul pe profit aplicat prestatorului de servicii rezident în același stat membru (în măsura în care înregistrează profit) este de 16 % din net poate fi considerat de asemenea o încălcare a articolului 56 TFUE, întrucât reprezintă un alt element care face mai puțin atractivă și îngreunează libera prestare a serviciilor respective de către nerezidenți?

         (1)  Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006 L 347, p. l, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-501/21 P: Recurs introdus la 13 august 2021 de Harry Shindler și alții împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a zecea extinsă) din 8 iunie 2021 în cauza T-198/20, Shindler și alții/Consiliul

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/13

      Recurs introdus la 13 august 2021 de Harry Shindler și alții împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a zecea extinsă) din 8 iunie 2021 în cauza T-198/20, Shindler și alții/Consiliul
      (Cauza C-501/21 P)
      (2021/C 452/13)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurenți: Harry Shindler și alții (reprezentant: J. Fouchet, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurenților

      Cu titlu principal:

                  —

                  anularea Ordonanței din 8 iunie 2021 (T-198/20);

                  —

                  anularea în întregime a Deciziei (UE) 2020/135 a Consiliului din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, a Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și a anexelor la acesta.

            Cu titlu subsidiar:

                  —

                  anularea Ordonanței din 8 iunie 2021 (T-198/20);

                  —

                  anularea în parte a Deciziei (UE) 2020/135 a Consiliului din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și a Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, în măsura în care aceste acte disting în mod automat și general, fără cel mai mic control de proporționalitate, cetățenii Uniunii și resortisanții Regatului Unit începând de la 1 februarie 2020, și, astfel, anularea în special a celui de al șaselea paragraf al preambulului și a articolelor 9, 10 și 127 din acordul de retragere;

                  —

                  obligarea Uniunii Europene la suportarea tuturor cheltuielilor legate de procedură, inclusiv onorariile de avocat în cuantum de 5 000 de euro.

         Motivele și principalele argumente

      A.   Neregularitate procedurală a ordonanței atacate
      Tribunalul a încălcat articolul 130 din Regulamentul său de procedură întrucât nu a acordat decât un termen, cel lăsat Consiliului pentru a-și prezenta apărarea pe fond. El nu a acordat niciun termen recurenților, care trebuiau să aștepte „noile termene pentru continuarea procedurii” înainte de a se exprima atât cu privire la excepția de inadmisibilitate, cât și pe fond.
      În plus, Tribunalul a decis să nu comunice recurenților apărarea pe fond, punându-i în imposibilitatea de a ști când trebuiau să se exprime cu privire la admisibilitate.
      În sfârșit, Tribunalul a respins cererea introductivă ca inadmisibilă, fără ședință și fără a se pronunța cu privire la două cereri, de suspendare a procedurii și de trimitere a dosarului la Curte, care aveau totuși o incidență asupra continuării procedurii.
      B.   Încălcarea dreptului Uniunii în ceea ce privește admisibilitatea cererii introductive
      i)   În ceea ce privește criteriul care impune ca deciziile care fac obiectul unei acțiuni directe să fie acte de reglementare care să nu presupună măsuri de punere în aplicare
      În primul rând, Tribunalul a apreciat, în mod eronat și fără a da explicații în acest sens, că acordul de retragere era un act internațional, deși, prin obiectul și prin efectele sale, acest acord face parte tot din dreptul intern al Uniunii, întrucât reglementează raporturile viitoare dintre Uniunea Europeană și unul dintre statele sale membre în funcție de dreptul intern stabilit de Uniune timp de peste cincizeci de ani (în ceea ce privește Regatul Unit) și care continuă să îl aplice.
      În plus, articolul 4 din acordul de retragere, la alineatele (4) și (5), limitează suveranitatea jurisdicțională a Regatului Unit în scopul de a permite o unitate a interpretării jurisprudențiale a acordului de retragere de către Curtea de Justiție a Uniunii Europene. O astfel de dispoziție nu este proprie unui acord internațional.
      În al doilea rând, presupunând că Curtea de Justiție consideră de asemenea că acordul de retragere este un act internațional, Tribunalul a omis să țină seama de articolul 275 TFUE, care nu exclude competența Curții decât pentru anumite acte privind „dispozițiile referitoare la politica externă și de securitate comună”. Așadar, Tribunalul a coroborat în mod eronat articolele 263 și 275 TFUE, care implică faptul că Curtea este competentă în privința tuturor actelor de reglementare care nu presupun măsuri de punere în aplicare, cu excepția actelor adoptate pe baza dispozițiilor referitoare la politica externă și de securitate comună. Or, având în vedere articolele 23 și 26 din Tratatul privind Uniunea Europeană, acordul de retragere nu face parte, nici în ceea ce privește conținutul, nici procedura sa, din politica externă și de securitate comună.
      În al treilea rând, argumentele reținute de Tribunal presupun în esență că Curtea ar trebui să renunțe la exercitarea unui control al statului de drept în privința unui acord internațional. Or, nici pe plan politic, nici pe plan juridic, o asemenea poziție nu este acceptabilă, întrucât semnifică faptul că Consiliul poate, fără un control, să repună în discuție însăși aplicarea tratatelor și a valorilor pe care ele le instituie.
      În al patrulea rând, Consiliul și Franța apreciază că acordul de retragere abrogă automat cetățenia europeană a recurenților, ceea ce înseamnă că el nu are nevoie, din acest punct de vedere, de nicio măsură de punere în aplicare pentru a-și produce efectele, amintindu-se că calea de atac a recurenților nu trebuie, contrar aprecierilor Tribunalului, să fie redusă numai la chestiunea dreptului lor de vot.
      ii)   În ceea ce privește criteriul afectării individuale
      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept omițând să ia în considerare specificitățile situației doamnei G, unul dintre cei 800 de reprezentanți aleși în Franța, o categorie limitată, care nu au putut să se prezinte din nou la alegerile municipale franceze din 2020.
      În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare gravă de analiză indicând că decizia de a semna acordul de retragere aduce atingere recurenților „din cauza calității lor obiective de resortisanți ai Regatului Unit”, deși aceștia contestă acordul de retragere în calitate de cetățeni britanici care locuiesc pe teritoriul Uniunii, având în vedere efectele acordului de retragere asupra situației lor.
      În al treilea rând, Tribunalul nu se întemeiază decât pe imposibilitatea recurenților de a vota la alegerile municipale, deși această consecință nu este decât una dintre cele pe care le denunță recurenții.


title: Cauza C-502/21 P: Recurs introdus la 13 august 2021 de David Price împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a zecea extinsă) din 8 iunie 2021 în cauza T-231/20, Price/Consiliul

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/14

      Recurs introdus la 13 august 2021 de David Price împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a zecea extinsă) din 8 iunie 2021 în cauza T-231/20, Price/Consiliul
      (Cauza C-502/21 P)
      (2021/C 452/14)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: David Price (reprezentant: J. Fouchet, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentului

      Cu titlu principal:

                  —

                  anularea Ordonanței din 8 iunie 2021 (T-231/20);

                  —

                  anularea în întregime a Deciziei (UE) 2020/135 a Consiliului din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, a Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și a anexelor la acesta, cu modularea, dacă este cazul, a efectului retroactiv al acestei anulări.

            Cu titlu subsidiar:

                  —

                  anularea Ordonanței din 8 iunie 2021 (T-231/20);

                  —

                  anularea în parte a Deciziei (UE) 2020/135 a Consiliului din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și a Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, în măsura în care aceste acte disting în mod automat și general, fără cel mai mic control de proporționalitate, cetățenii Uniunii și resortisanții Regatului Unit începând de la 1 februarie 2020, și, astfel, anularea în special a celui de al șaselea paragraf al preambulului și a articolelor 9, 10 și 127 din acordul de retragere;

                  —

                  obligarea Uniunii Europene la suportarea tuturor cheltuielilor legate de procedură, inclusiv onorariile de avocat în cuantum de 5 000 de euro.

         Motivele și principalele argumente

      A.   Neregularitate procedurală a ordonanței atacate
      Tribunalul a încălcat articolul 130 din Regulamentul său de procedură întrucât nu a acordat decât un termen, cel lăsat Consiliului pentru a-și prezenta apărarea pe fond. El nu a acordat niciun termen recurentului, care trebuia să aștepte „noile termene pentru continuarea procedurii” înainte de a se exprima atât cu privire la excepția de inadmisibilitate, cât și pe fond.
      În plus, Tribunalul a decis să nu comunice recurentului apărarea pe fond, punându-l în imposibilitatea de a ști când trebuia să se exprime cu privire la admisibilitate.
      În sfârșit, Tribunalul a respins cererea introductivă ca inadmisibilă, fără ședință și fără a se pronunța cu privire la două cereri, de suspendare a procedurii și de trimitere a dosarului la Curte, care aveau totuși o incidență asupra continuării procedurii.
      B.   Încălcarea dreptului Uniunii în ceea ce privește admisibilitatea cererii introductive
      i)   În ceea ce privește criteriul care impune ca deciziile care fac obiectul unei acțiuni directe să fie acte de reglementare care să nu presupună măsuri de punere în aplicare
      În primul rând, Tribunalul a apreciat, în mod eronat și fără a da explicații în acest sens, că acordul de retragere era un act internațional, deși, prin obiectul și prin efectele sale, acest acord face parte tot din dreptul intern al Uniunii, întrucât reglementează raporturile viitoare dintre Uniunea Europeană și unul dintre statele sale membre în funcție de dreptul intern stabilit de Uniune timp de peste cincizeci de ani (în ceea ce privește Regatul Unit) și care continuă să îl aplice.
      În plus, articolul 4 din acordul de retragere, la alineatele (4) și (5), limitează suveranitatea jurisdicțională a Regatului Unit în scopul de a permite o unitate a interpretării jurisprudențiale a acordului de retragere de către Curtea de Justiție a Uniunii Europene. O astfel de dispoziție nu este proprie unui acord internațional.
      În al doilea rând, presupunând că Curtea de Justiție consideră de asemenea că acordul de retragere este un act internațional, Tribunalul a omis să țină seama de articolul 275 TFUE, care nu exclude competența Curții decât pentru anumite acte privind „dispozițiile referitoare la politica externă și de securitate comună”. Așadar, Tribunalul a coroborat în mod eronat articolele 263 și 275 TFUE, care implică faptul că Curtea este competentă în privința tuturor actelor de reglementare care nu presupun măsuri de punere în aplicare, cu excepția actelor adoptate pe baza dispozițiilor referitoare la politica externă și de securitate comună. Or, având în vedere articolele 23 și 26 din Tratatul privind Uniunea Europeană, acordul de retragere nu face parte, nici în ceea ce privește conținutul, nici procedura sa, din politica externă și de securitate comună.
      În al treilea rând, argumentele reținute de Tribunal presupun în esență că Curtea ar trebui să renunțe la exercitarea unui control al statului de drept în privința unui acord internațional. Or, nici pe plan politic, nici pe plan juridic, o asemenea poziție nu este acceptabilă, întrucât semnifică faptul că Consiliul poate, fără un control, să repună în discuție însăși aplicarea tratatelor și a valorilor pe care ele le instituie.
      În al patrulea rând, Consiliul și Franța apreciază că acordul de retragere abrogă automat cetățenia europeană a recurentului, ceea ce înseamnă că el nu are nevoie, din acest punct de vedere, de nicio măsură de punere în aplicare pentru a-și produce efectele, amintindu-se că calea de atac nu trebuie, contrar aprecierilor Tribunalului, să fie redusă numai la chestiunea dreptului de vot al recurentului.
      ii)   În ceea ce privește criteriul afectării individuale
      În primul rând, atunci când a introdus calea de atac, recurentul făcea parte din mica minoritate a britanicilor cărora trebuia să li se recunoască dreptul de vot la al doilea tur.
      În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare gravă de analiză indicând că decizia de a semna acordul de retragere aduce atingere recurentului „din cauza calității lui obiective de resortisant al Regatului Unit”, deși recurentul contestă acordul de retragere în calitate de cetățean britanic care locuiește pe teritoriul Uniunii, având în vedere efectele acordului de retragere asupra situației lui.
      În al treilea rând, Tribunalul nu se întemeiază decât pe imposibilitatea recurentului de a vota la alegerile municipale, deși această consecință nu este decât una dintre cele pe care le denunță recurentul.
      C.   Cu privire la eroarea de drept referitoare la refuzul de a efectua o trimitere a unei cauze de la Tribunal către Curte în aplicarea articolului 256 alineatul (3) TFUE
      Articolul 256 alineatul (3) TFUE, interpretat independent de celelalte alineate, permite un dialog al instanțelor Uniunii. Atunci când o cauză este susceptibilă să afecteze unitatea sau coerența dreptului Uniunii, contrar celor indicate de Tribunal, instanța de prim grad poate trimite o cauză în fața Curții.


title: Cauza C-545/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 31 august 2021 – ANAS SpA/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 31 august 2021 – ANAS SpA/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
      (Cauza C-545/21)
      (2021/C 452/15)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: ANAS SpA

         Pârât: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

         Întrebările preliminare

                  I)

                  Articolul 70 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1083/2006 (1), articolul 27 litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 1828/2006 (2), articolul 1 din Convenția PIF menționată în Actul Consiliului din 26 iulie 1995, articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95 (3) și articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva [2017/1371] (4) trebuie interpretate în sensul că comportamentele teoretic susceptibile să favorizeze un operator economic în cursul unei proceduri de atribuire intră întotdeauna în sfera noțiunii de „neregularitate” sau de „fraudă”, constituind astfel un temei juridic pentru retragerea contribuției, chiar și atunci când realitatea acestor comportamente sau caracterul lor decisiv în alegerea beneficiarului nu au fost pe deplin dovedite?

                  II)

                  Articolul 45 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2004/18/CE (5) se opune unei dispoziții precum articolul 38 alineatul (1) litera f) din Decretul legislativ nr. 163/2006, care nu permite excluderea de la procedura de atribuire a contractelor a unui operator economic care a încercat să influențeze procesul decizional al autorității contractante, în special atunci când încercarea menționată a constat în coruperea anumitor membri ai comisiei de atribuire?

                  III)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la una sau la ambele întrebări de mai sus, dispozițiile citate anterior trebuie interpretate în sensul că impun întotdeauna statului membru să își retragă contribuția și Comisiei să efectueze o corecție financiară de 100 %, chiar dacă aceste contribuții au fost utilizate în scopul pentru care erau destinate și pentru o lucrare eligibilă pentru finanțarea europeană și realizată efectiv?

                  IV)

                  În cazul unui răspuns negativ la a treia întrebare, în sensul că nu este necesar să se procedeze la retragerea contribuției sau la o corecție financiară de 100 %, normele amintite în prima întrebare și respectarea principiului proporționalității permit să se decidă retragerea contribuției și corecția financiară ținând seama de prejudiciul financiar cauzat efectiv bugetului general al Uniunii Europene? În special, într-o situație precum cea din speță, „implicațiile financiare”, în sensul articolului [99] alineatul (3) din Regulamentul nr. 1083/2006, pot fi stabilite forfetar, prin aplicarea criteriilor enunțate în tabelul care figurează la punctul 2 din Decizia nr. 9527 a Comisiei din 19 decembrie 2013 (6)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul Social European și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (JO 2006, L 210, p. 25, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 64).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1828/2006 al Comisiei din 8 decembrie 2006 de stabilire a normelor de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul Social European și Fondul de coeziune și a Regulamentului (CE) nr. 1080/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind Fondul European de Dezvoltare Regională (JO 2006, L 371, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 3, p. 17).

         (3)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO 1995, L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).

         (4)  Directiva (UE) 2017/1371 a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2017 privind combaterea fraudelor îndreptate împotriva intereselor financiare ale Uniunii prin mijloace de drept penal (JO 2017, L 198, p. 29).

         (5)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004, L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).

         (6)  Decizia C(2013) 9527 final a Comisiei privind instituirea și aprobarea orientărilor pentru stabilirea corecțiilor financiare pe care Comisia trebuie să le aplice, în cazul nerespectării normelor în materie de achiziții publice, asupra cheltuielilor finanțate de Uniune în cadrul gestiunii partajate.


title: Cauza T-364/15: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – ADR Center/Comisia Europeană („Contribuţie finanţiară – Program general «Drepturi fundamentale şi justiţie» pentru perioada 2007-2013 – Program specific «Justiţie civilă» – Acţiune în anulare – Decizie care constituie titlu executoriu – Convenţii de subvenţionare – Recuperarea unei părţi a contribuţiei financiare plătite – Acţiune declaratorie – Clauză compromisorie – Forţă majoră – Costuri eligibile – Proporţionalitate – Obligaţia de motivare”)

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/18

      Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – ADR Center/Comisia Europeană
      (Cauza T-364/15) (1)

      („Contribuţie finanţiară - Program general «Drepturi fundamentale şi justiţie» pentru perioada 2007-2013 - Program specific «Justiţie civilă» - Acţiune în anulare - Decizie care constituie titlu executoriu - Convenţii de subvenţionare - Recuperarea unei părţi a contribuţiei financiare plătite - Acţiune declaratorie - Clauză compromisorie - Forţă majoră - Costuri eligibile - Proporţionalitate - Obligaţia de motivare”)
      (2021/C 452/16)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: ADR Center Srl (Roma, Italia) (reprezentanți: A. Guillerme și T. Bontinck, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Estrada de Solà și M. Ilkova, agenți)

         Obiectul

      Pe de-o parte, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei C(2015) 3117 final a Comisiei din 4 mai 2015 privind recuperarea unei părți din contribuția financiară plătită reclamantei în executarea a două convenţii de subvenţionare încheiate în cadrul programului specific „Justiţie civilă” şi, pe de altă parte, o cerere având ca obiect declararea drept eligibile a costurilor pe care Comisia le-a declarat neeligibile în această decizie.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  ADR Center Srl va suporta cheltuielile de judecată aferente procedurii principale și procedurii de măsuri provizorii.

         (1)  JO C 302, 14.9.2015.


title: Cauzele T-337/18 și T-347/18: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Laboratoire Pareva și Biotech3D/Comisia [„Produse biocide – Substanța activă PHMB (1415; 4.7) – Refuz al aprobării pentru tipurile de produse 1, 5 și 6 – Aprobare cu condiții pentru tipurile de produse 2 și 4 – Riscuri pentru sănătatea umană și pentru mediu – Regulamentul (UE) nr. 528/2012 – Articolul 6 alineatul (7) literele (a) și (b) din Regulamentul delegat (UE) nr. 1062/2014 – Clasificare armonizată a substanței active în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 – Consultare prealabilă a ECHA – Eroare vădită de apreciere – Extrapolare – Dreptul de a fi ascultat”]

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/18

      Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Laboratoire Pareva și Biotech3D/Comisia
      (Cauzele T-337/18 și T-347/18) (1)

      („Produse biocide - Substanța activă PHMB (1415; 4.7) - Refuz al aprobării pentru tipurile de produse 1, 5 și 6 - Aprobare cu condiții pentru tipurile de produse 2 și 4 - Riscuri pentru sănătatea umană și pentru mediu - Regulamentul (UE) nr. 528/2012 - Articolul 6 alineatul (7) literele (a) și (b) din Regulamentul delegat (UE) nr. 1062/2014 - Clasificare armonizată a substanței active în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 - Consultare prealabilă a ECHA - Eroare vădită de apreciere - Extrapolare - Dreptul de a fi ascultat”)
      (2021/C 452/17)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă în cauzele T-337/18 și T-347/18: Laboratoire Pareva (Saint Martin de Crau, Franța) (reprezentanți: K. Van Maldegem, S. Englebert, P. Sellar și M. Grunchard, avocați)

         Reclamantă în cauza T-347/18: Biotech3D Ltd & Co. KG (Gampern, Austria) (reprezentanți: K. Van Maldegem, S. Englebert, P. Sellar și M. Grunchard, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lindenthal și K. Mifsud Bonnici, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentanţi: A.-L. Desjonquères, J. Traband, E. Leclerc și W. Zemamta, agenți) Agenția Europeană pentru Produse Chimice (reprezentanţi: M. Heikkilä, C. Buchanan și T. Zbihlej, agenți)

         Obiectul

      Cereri formulate în temeiul articolului 263 TFUE prin care se solicită anularea, în cauza T 337/18, a Deciziei de punere în aplicare (UE) 2018/619 a Comisiei din 20 aprilie 2018 de neaprobare a PHMB (1415; 4.7) ca substanță activă existentă destinată utilizării în produsele biocide aparținând tipurilor de produs 1, 5 și 6 (JO 2018, L 102, p. 21) și, în cauza T 347/18, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/613 al Comisiei din 20 aprilie 2018 de aprobare a PHMB (1415; 4.7) ca substanță activă existentă destinată utilizării în produsele biocide aparținând tipurilor de produs 2 și 4 (JO 2018, L 102, p. 1, rectificare în JO 2019, L 6, p. 13).

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele T-337/18 și T-347/18 în vederea pronunțării prezentei hotărâri.

                  2)

                  Respinge acțiunile.

                  3)

                  În cauza T-337/18, obligă Laboratoire Pareva să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană, inclusiv pe cele aferente procedurii privind măsurile provizorii în cauzele înregistrate cu numerele T-337/18 R și T-337/18 R II.

                  4)

                  În cauza T-347/18, obligă Laboratoire Pareva și Biotech3D Ltd & Co. KG să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisie, inclusiv pe cele aferente procedurii privind măsurile provizorii înregistrate cu numărul T-347/18 R. Obligă de asemenea Laboratoire Pareva să suporte cheltuielile de judecată aferente procedurii privind măsurile provizorii înregistrate cu numărul T-347/18 R II.

                  5)

                  Republica Franceză și Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) vor suporta, fiecare, propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 285, 13.8.2018.


title: Cauza T-24/19: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – INC și Consorzio Stabile Sis/Comisia [„Ajutoare de stat – Autostrăzi italiene – Prelungire a unor concesiuni în vederea executării de lucrări – Servicii de interes economic general – Plafonare a taxelor de autostradă – Decizie de a nu ridica obiecții – Articolul 106 alineatul (2) TFUE – Acțiune introdusă de concurenți ai beneficiarului – Renunțare la proiectul de acordare a ajutorului de către statul membru – Proiect care nu poate fi pus în aplicare astfel cum a fost aprobat – Anulare care nu aduce niciun beneficiu reclamantelor – Dispariția interesului de a exercita acțiunea – Nepronunțare asupra fondului”]

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/19

      Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – INC și Consorzio Stabile Sis/Comisia
      (Cauza T-24/19) (1)

      („Ajutoare de stat - Autostrăzi italiene - Prelungire a unor concesiuni în vederea executării de lucrări - Servicii de interes economic general - Plafonare a taxelor de autostradă - Decizie de a nu ridica obiecții - Articolul 106 alineatul (2) TFUE - Acțiune introdusă de concurenți ai beneficiarului - Renunțare la proiectul de acordare a ajutorului de către statul membru - Proiect care nu poate fi pus în aplicare astfel cum a fost aprobat - Anulare care nu aduce niciun beneficiu reclamantelor - Dispariția interesului de a exercita acțiunea - Nepronunțare asupra fondului”)
      (2021/C 452/18)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: INC SpA (Torino, Italia) Consorzio Stabile Sis SCpA (Torino) (reprezentanți: H.-G. Kamann, F. Louis și G. Tzifa, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Haasbeek, D. Recchia și S. Noë, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei C(2018) 2435 final a Comisiei din 27 aprilie 2018 privind ajutorul de stat acordat pentru planul de investiții referitor la autostrăzile italiene [cauzele SA.49335 (2017/N) și SA.49336 (2017/N)].

         Dispozitivul

                  1)

                  Nu mai este necesară pronunțarea asupra acțiunii introduse de INC SpA și de Consorzio Stabile Sis SCpA.

                  2)

                  Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de INC și de Consorzio Stabile Sis.

                  3)

                  INC și Consorzio Stabile Sis suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 93, 11.3.2019.


title: Cauza T-193/19: Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2021 – Achema și Achema Gas Trade/Comisia („Ajutor de stat – Ajutor acordat Litgas pentru furnizarea unei cantități minime de GNL către terminalul GNL situat în portul maritim Klaipėda – Decizie de a nu ridica obiecții – Protecția drepturilor procedurale – Cadrul Uniunii pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public – Serviciu de interes economic general – Compensație pentru un serviciu de interes economic general – Costuri legate de evaporare – Costuri de echilibrare – Securitatea aprovizionării – Articolul 14 din Directiva 2004/18/CE – Ansamblu de indicii concordante”)

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/20

      Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2021 – Achema și Achema Gas Trade/Comisia
      (Cauza T-193/19) (1)

      („Ajutor de stat - Ajutor acordat Litgas pentru furnizarea unei cantități minime de GNL către terminalul GNL situat în portul maritim Klaipėda - Decizie de a nu ridica obiecții - Protecția drepturilor procedurale - Cadrul Uniunii pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public - Serviciu de interes economic general - Compensație pentru un serviciu de interes economic general - Costuri legate de evaporare - Costuri de echilibrare - Securitatea aprovizionării - Articolul 14 din Directiva 2004/18/CE - Ansamblu de indicii concordante”)
      (2021/C 452/19)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Achema AB (Jonava, Lituanie), Achema Gas Trade UAB (Jonava) (reprezentanți: J. Ruiz Calzado, J. Wileur și N. Solárová, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și A. Bouchagiar, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Lituania (reprezentantţi: K. Dieninis și R. Dzikovič, agenți), Ignitis UAB, fostă Lietuvos energijos tiekimas UAB (Vilnius, Lituania) (reprezentant: K. Kačerauskas, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei C(2018) 7141 final a Comisiei din 31 octombrie 2018 privind ajutorul de stat SA.44678 (2018/N), privind modificarea ajutorului pentru terminalul GNL în Lituania.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia C(2018) 7141 final a Comisiei din 31 octombrie 2018 privind ajutorul de stat SA.44678 (2018/N), referitor la modificarea ajutorului pentru terminalul GNL în Lituania întrucât Comisia a decis să nu ridice obiecții referitor la ajutorul de stat rezultat din modificările din 2016.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Achema AB, Achema Gas Trade UAB, Comisia Europeană, Republica Lituania și Ignitis UAB vor suporta, fiecare, propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauza T-359/19: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Daimler/Comisia [„Mediu – Regulamentul (CE) nr. 443/2009 – Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011 – Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/158 – Decizia de punere în aplicare (UE) 2019/583 – Emisii de dioxid de carbon – Metodologia de testare – Autoturisme”]

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/21

      Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Daimler/Comisia
      (Cauza T-359/19) (1)

      („Mediu - Regulamentul (CE) nr. 443/2009 - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011 - Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/158 - Decizia de punere în aplicare (UE) 2019/583 - Emisii de dioxid de carbon - Metodologia de testare - Autoturisme”)
      (2021/C 452/20)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Daimler AG (Stuttgart, Germania) (reprezentanți: N. Wimmer, C. Arhold și G. Ollinger, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Talabér Ritz și A. Becker, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2019/583 a Comisiei din 3 aprilie 2019 de confirmare sau de modificare a calculului provizoriu al mediei emisiilor specifice de CO2 și al obiectivelor privind emisiile specifice pentru producătorii de autoturisme, pentru anul calendaristic 2017, și pentru anumiți producători aparținând asociației Volkswagen, pentru anii calendaristici 2014, 2015 și 2016, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 443/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2019, L 100, p. 66), în măsura în care această decizie exclude în privința reclamantei media emisiilor specifice de CO2 și reducerile emisiilor de CO2 atribuite ecoinovațiilor.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează articolul 1 alineatul (1) coroborat cu coloanele D și I din tabelele 1 și 2 din anexa I la Decizia de punere în aplicare (UE) 2019/583 a Comisiei din 3 aprilie 2019 de confirmare sau de modificare a calculului provizoriu al mediei emisiilor specifice de CO2 și al obiectivelor privind emisiile specifice pentru producătorii de autoturisme, pentru anul calendaristic 2017, și pentru anumiți producători aparținând asociației Volkswagen, pentru anii calendaristici 2014, 2015 și 2016, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 443/2009 al Parlamentului European și al Consiliului, în măsura în care acesta precizează, în privința Daimler AG, media emisiilor specifice de CO2 și reducerile emisiilor CO2 obținute cu ajutorul ecoinovațiilor.

                  2)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Daimler.

         (1)  JO C 263, 5.8.2019.


title: Cauza T-700/19: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Ghaoud/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Libia – Înghețare a fondurilor – Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice – Restricții privind intrarea și tranzitul pe teritoriul Uniunii Europene – Lista persoanelor care fac obiectul unor restricții privind intrarea și tranzitul pe teritoriul Uniunii – Menținerea numelui reclamantului pe liste – Obligația de motivare – Eroare de apreciere – Decesul reclamantului”)

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/21

      Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Ghaoud/Consiliul
      (Cauza T-700/19) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Libia - Înghețare a fondurilor - Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Restricții privind intrarea și tranzitul pe teritoriul Uniunii Europene - Lista persoanelor care fac obiectul unor restricții privind intrarea și tranzitul pe teritoriul Uniunii - Menținerea numelui reclamantului pe liste - Obligația de motivare - Eroare de apreciere - Decesul reclamantului”)
      (2021/C 452/21)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Tareg Ghaoud, în calitate de succesor al lui Abdel Majid Al-Gaoud (Dubai, Emiratele Arabe Unite) (reprezentant: S. Bafadhel, barrister)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: P. Mahnič și V. Piessevaux, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, având ca obiect anularea, pe de o parte, a Deciziei de punere în aplicare (PESC) 2019/1299 a Consiliului din 31 iulie 2019 privind punerea în aplicare a Deciziei (PESC) 2015/1333 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO 2019, L 204, p. 44) și a Deciziei de punere în aplicare (PESC) 2020/1137 a Consiliului din 30 iulie 2020 privind punerea în aplicare a Deciziei (PESC) 2015/1333 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO 2020, L 247, p. 40), în măsura în care acestea mențin numele domnului Abdel Majid Al-Gaoud pe listele care figurează în anexele II și IV la Decizia (PESC) 2015/1333 a Consiliului din 31 iulie 2015 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia și de abrogare a Deciziei 2011/137/PESC (JO 2015, L 206, p. 34), și, pe de altă parte, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/1292 al Consiliului din 31 iulie 2019 privind punerea în aplicare a articolului 21 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/44 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO 2019, L 204, p. 1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/1130 al Consiliului din 30 iulie 2020 privind punerea în aplicare a articolului 21 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/44 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO 2020, L 247, p. 14), în măsura în care acestea mențin numele domnului Abdel Majid Al-Gaoud pe lista care figurează în anexa III la Regulamentul (UE) 2016/44 al Consiliului din 18 ianuarie 2016 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 204/2011 (JO 2016, L 12, p. 1).

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia de punere în aplicare (PESC) 2019/1299 a Consiliului din 31 iulie 2019 privind punerea în aplicare a Deciziei (PESC) 2015/1333 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia și Decizia de punere în aplicare (PESC) 2020/1137 a Consiliului din 30 iulie 2020 privind punerea în aplicare a Deciziei (PESC) 2015/1333 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia, în măsura în care acestea mențin numele domnului Abdel Majid Al-Gaoud pe listele care figurează în anexele II și IV la Decizia (PESC) 2015/1333 a Consiliului din 31 iulie 2015 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia și de abrogare a Deciziei 2011/137/PESC.

                  2)

                  Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/1292 al Consiliului din 31 iulie 2019 privind punerea în aplicare a articolului 21 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/44 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2020/1130 al Consiliului din 30 iulie 2020 privind punerea în aplicare a articolului 21 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/44 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia, în măsura în care acestea mențin numele domnului Abdel Majid Al-Gaoud pe lista care figurează în anexa III la Regulamentul (UE) 2016/44 al Consiliului din 18 ianuarie 2016 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 204/2011.

                  3)

                  Obligă Consiliul Uniunii Europene să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de domnul Tareg Ghaoud, în calitate de succesor al domnului Abdel Majid Al-Gaoud.

         (1)  JO C 406, 2.12.2019.


title: Cauzele conexate T-720/19-T-725/19: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Ashworth și alții/Parlementul („Drept instituțional – Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlament – Modificarea sistemului de pensii complementare facultative – Aviz de stabilire a drepturilor la pensia complementară facultativă – Excepție de nelegalitate – Competența Biroului Parlamentului – Drepturi dobândite și în curs de a fi dobândite – Proporționalitate – Egalitate de tratament – Securitate juridică”)

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/22

      Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Ashworth și alții/Parlementul
      (Cauzele conexate T-720/19-T-725/19) (1)

      („Drept instituțional - Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlament - Modificarea sistemului de pensii complementare facultative - Aviz de stabilire a drepturilor la pensia complementară facultativă - Excepție de nelegalitate - Competența Biroului Parlamentului - Drepturi dobândite și în curs de a fi dobândite - Proporționalitate - Egalitate de tratament - Securitate juridică”)
      (2021/C 452/22)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Richard Ashworth (Lingfield, Regatul Unit) și ceilalți cinci reclamanți ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentanți: A. Schmitt și A. Grosjean, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Görlitz, M. Ecker și S. Seyr, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, având ca obiect anularea deciziilor Parlamentului din cuprinsul avizelor de stabilire a drepturilor reclamanților la pensia complementară facultativă, în măsura în care prin acestea se instituie, pentru pensiile stabilite după 1 ianuarie 2019, o prelevare specială de 5 % din valoarea nominală a pensiei, plătită direct către Fondul de pensii complementare facultative, în temeiul deciziei Biroului Parlamentului European din 10 decembrie 2018 de modificare a Normelor de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European (JO 2018, C 466, p. 8)

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele T-720/19-T-725/19 în vederea pronunțării hotărârii.

                  2)

                  Respinge acțiunile.

                  3)

                  Îi obligă pe domnul Richard Ashworth și pe ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 413, 9.12.2019.


title: Cauza T-852/19: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Albéa Services/EUIPO – dm-drogerie markt (ALBÉA) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană – Marca figurativă ALBÉA – Înregistrare internațională anterioară care desemnează Uniunea Europeană – Marca verbală Balea – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Caracter distinctiv al înregistrării internaționale anterioare care desemnează Uniunea Europeană – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/23

      Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2021 – Albéa Services/EUIPO – dm-drogerie markt (ALBÉA)
      (Cauza T-852/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marca figurativă ALBÉA - Înregistrare internațională anterioară care desemnează Uniunea Europeană - Marca verbală Balea - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Caracter distinctiv al înregistrării internaționale anterioare care desemnează Uniunea Europeană - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2021/C 452/23)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Albéa Services (Gennevilliers, Franța) (reprezentant: J.-H. de Mitry, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Crespo Carrillo și V. Ruzek, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Germania) (reprezentant: O. Bludovsky, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 23 septembrie 2019 (cauza R 1480/2019-2) privind o procedură de opoziție între dm-drogerie markt și Albéa Services

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 23 septembrie 2019 (cauza R 1480/2019-2), în măsura în care prin aceasta a fost anulată decizia diviziei de opoziție, cu excepția părții prin care a fost anulată decizia diviziei de opoziție cu privire la „cosmetice” incluse în clasa 3.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Albéa Services.

                  4)

                  dm-drogerie markt GmbH & Co. KG suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 68, 2.3.2020.


title: Cauza T-85/20: Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2021 – Qx World/EUIPO – Mandelay (EDUCTOR) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Marca Uniunii Europene verbală EDUCTOR – Marca neînregistrată anterioară EDUCTOR – Articolul 53 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1001] – Articolul 71 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 – Articolul 72 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 – Articolul 95 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 – Articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 – Articolul 6a din Convenția de la Paris”]

text:
               8.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 452/24

      Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2021 – Qx World/EUIPO – Mandelay (EDUCTOR)
      (Cauza T-85/20) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală EDUCTOR - Marca neînregistrată anterioară EDUCTOR - Articolul 53 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1001] - Articolul 71 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 - Articolul 72 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 - Articolul 95 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 - Articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 - Articolul 6a din Convenția de la Paris”)
      (2021/C 452/24)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Qx World Kft. (Budapesta, Ungaria) (reprezentanţi: Á. László și A. Cserny, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: J. Crespo Carrillo și V. Ruzek, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Mandelay Magyarország Kereskedelmi Kft. (Mandelay Kft.) (Szigetszentmiklós, Ungaria) (reprezentanți: V. Luszcz, C. Sár și É. Ulviczki, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 2 decembrie 2019 (cauza R 1311/2019-5), referitoare la o procedură de declarare a nulității între Qx World și Mandelay

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 2 decembrie 2019.

                  2)

                  Qx World Kft, EUIPO și Mandelay Kft suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 114, 6.4.2020.