title: Cauza C-456/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT)/Administración del Estado (Libera circulație a mărfurilor — Articolele 34 TFUE și 37 TFUE — Reglementare națională care interzice comercianților cu amănuntul de produse din tutun să importe produse din tutun — Normă referitoare la existența și la funcționarea monopolului de comercializare a produselor din tutun — Măsură cu efect echivalent unor restricții cantitative — Justificare — Protecția consumatorilor)

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT)/Administración del Estado
   (Cauza C-456/10) (1)

   (Libera circulație a mărfurilor - Articolele 34 TFUE și 37 TFUE - Reglementare națională care interzice comercianților cu amănuntul de produse din tutun să importe produse din tutun - Normă referitoare la existența și la funcționarea monopolului de comercializare a produselor din tutun - Măsură cu efect echivalent unor restricții cantitative - Justificare - Protecția consumatorilor)
   2012/C 174/07
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT)

      Pârâtă: Administración del Estado

      Cu participarea: Unión de Asociaciones de Estanqueros de España, Logivend SLU, Organización Nacional de Asociaciones de Estanqueros

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal Supremo — Interpretarea articolului 34 TFUE — Monopol spaniol asupra comerțului cu produse din tutun — Interzicerea importului de produse din tutun impusă distribuitorilor cu amănuntul și stabilită în beneficiul comercianților angro — Proporționalitate

      Dispozitivul

   Articolul 34 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale, precum cea din acțiunea principală, care interzice titularilor de puncte de vânzare a produselor din tutun și a timbrelor să exercite o activitate de import de produse din tutun din alte state membre.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza T-466/17: Acțiune introdusă la 27 iulie 2017 – Printeos și alții/Comisia

text:
               25.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 318/16

         Acțiune introdusă la 27 iulie 2017 – Printeos și alții/Comisia
   (Cauza T-466/17)
   (2017/C 318/22)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Printeos, SA (Alcalá de Henares, Spania), Printeos Cartera Industrial, SL (Alcalá de Henares), Tompla Scandinavia AB (Stockholm, Suedia), Tompla France (Fleury Mérogis, Franța) și Tompla Druckerzeugnisse Vertriebs GmbH (Leonberg, Germania) (reprezentanți: H. Brokelmann și P. Martínez-Lage Sobredo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei C (2017) 4112 final a Comisiei din 16 iunie 2017 de modificare a Deciziei C (2014) 9295 final a Comisiei din 10 decembrie 2014 privind o procedură inițiată în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.39780 – Plicuri);

               —

               În subsidiar, în exercitarea plenitudinii sale de competență, reducerea cuantumului amenzii impuse prin articolul 1 din decizia atacată, ca o consecință a (i) reducerii cuantumului de bază al amenzii cu 95,3671 % în temeiul punctului 37 din Orientările privind calcularea amenzilor și (ii) reducerea suplimentară a cuantumului amenzii, după aplicarea reducerilor pentru clemență și tranzacție, cu încă cel puțin 33 %;

               —

               Obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Prin Hotărârea din 13 decembrie 2016 (cauza T-95/15, Printeos și alții/Comisia), Tribunalul a anulat articolul 2 alineatul (1) litera (e) din Decizia C(2014) 9295 final a Comisiei din 10 decembrie 2014 în cazul AT.39780 , prin care s-a impus reclamantelor o sancțiune în cuantum de 4 729 000 euro.
   Decizia atacată oferă informații suplimentare în ceea ce privește metodologia aplicată și faptele luate în considerare de Comisie la ajustarea și adaptarea cuantumului de bază al amenzilor din Decizia din 2014 și la impunerea unei amenzi în același cuantum cu cea impusă în virtutea Deciziei din 2014.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice, încrederii legitime și non bis in idem.

                           —

                           Se arată sub acest aspect că decizia atacată modifică Decizia din 2014, deși definitivă, cu excepția articolului 2 alineatul (1) litera (e) din aceasta, care a fost anulat de Tribunal, reimpunând aceeași amendă ca și cea impusă prin Decizia din 2014 și anulată de Tribunal.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament în cadrul stabilirii cuantumului amenzii.

                           —

                           Se arată sub acest aspect că decizia atacată aplică adaptări excepționale ale cuantumului de bază al amenzilor în temeiul punctului 37 din Orientările privind calcularea amenzilor, care conduc la o discriminare în dauna reclamantelor.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor proporționalității și nediscriminării în cadrul stabilirii cuantumului amenzii.

                           —

                           Se arată sub acest aspect că decizia atacată nu ia în considerare amenda care le fusese deja aplicată la 25 martie 2013 de Autoritatea spaniolă de concurență pentru practici anticoncurențiale în sectorul plicurilor de hârtie și nici nu ia în considerare faptul că reclamantele sunt singurele întreprinderi dintre cele sancționate de Comisie care au fost sancționate și de o autoritate națională de concurență.


title: Cauza F-142/06 R: Ordonanța președintelui Tribunalului Funcției Publice din data de 1 februarie 2007 — Bligny/Comisia (Ordonanță președințială — Cerere de suspendare a executării — Cerere de aplicare a unor măsuri provizorii — Urgență — Inexistența acesteia)

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/41

         Ordonanța președintelui Tribunalului Funcției Publice din data de 1 februarie 2007 — Bligny/Comisia
   (Cauza F-142/06 R)
   (Ordonanță președințială - Cerere de suspendare a executării - Cerere de aplicare a unor măsuri provizorii - Urgență - Inexistența acesteia)
   (2007/C 56/78)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Francesco Bligny (Tassin-la-Demi-Lune, Franța), (reprezentant: P. Lebel-Nourissat, avocate)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și K. Herrmann, agenți)
   Obiectul cauzei
   Pe de o parte, suspendarea deciziilor juriului din 23 noiembrie și din 7 decembrie 2006, prin care a fost respinsă candidatura reclamantului la concursul general EPSO/AD/26/05 și, pe de altă parte, cu titlu de măsură provizorie, obligarea juriului să corecteze lucrarea scrisă a reclamantului la respectivul concurs
   Dispozitivul ordonanței

               1)

               Respinge cererea de ordonanță președințială.

               2)

               Cererea privind cheltuilelile de judecată se va soluționa odată cu fondul.


title: Cauza C-535/08: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 26 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Italia) — Maria Catena Rita Pignataro/Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania, Ufficio Centrale Regionale per l'elezione del Presidente dell'Assemblea Regionale Siciliana c/o Corte d'Appello di Palermo, Assemblea Regionale Siciliana, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia, Andrea Vitale, Antonino Di Guardo, Fabio M. Mancuso (Condiții de eligibilitate în cadrul unor alegeri regionale — Cerința reședinței în regiunea în cauză — Articolele 17 CE și 18 CE — Drepturi fundamentale — Lipsa legăturii cu dreptul comunitar — Necompetență vădită a Curții)

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/2

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 26 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Italia) — Maria Catena Rita Pignataro/Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania, Ufficio Centrale Regionale per l'elezione del Presidente dell'Assemblea Regionale Siciliana c/o Corte d'Appello di Palermo, Assemblea Regionale Siciliana, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia, Andrea Vitale, Antonino Di Guardo, Fabio M. Mancuso
   (Cauza C-535/08) (1)

   (Condiții de eligibilitate în cadrul unor alegeri regionale - Cerința reședinței în regiunea în cauză - Articolele 17 CE și 18 CE - Drepturi fundamentale - Lipsa legăturii cu dreptul comunitar - Necompetență vădită a Curții)
   2009/C 167/03
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Maria Catena Rita Pignataro

      Pârâți: Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania, Ufficio Centrale Regionale per l'elezione del Presidente dell'Assemblea Regionale Siciliana c/o Corte d'Appello di Palermo, Assemblea Regionale Siciliana, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia, Andrea Vitale, Antonino Di Guardo, Fabio M. Mancuso

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Interpretarea articolului 6 UE, a articolului 3 din Primul protocol adițional, a articolului 2 din Al patrulea protocol adițional la Convenția europeană a drepturilor omului și a articolului 25 din Pactul internațional privind drepturile civile și politice — Interpretarea articolelor 17 CE și 18 CE — Compatibilitatea unei legislații regionale care restrânge dreptul de a fi ales al unui resortisant italian pe baza condiției de a avea reședința în regiune

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 17 CE și 18 CE nu se opun unei reglementări naționale care prevede, într-o situație precum cea în cauză în acțiunea principală, printre condițiile de eligibilitate în cadrul unei adunări regionale, obligația de a avea reședința în regiunea respectivă în momentul prezentării candidaturii.

               2)

               Curtea de Justiție a Comunităților Europene este vădit necompetentă pentru a răspunde la prima întrebare adresată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia.

      (1)  JO C 32, 7.2.2009.


title: Cauza F-77/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 17 octombrie 2013 — Vasilev/Comisia (Funcție publică — Concurs general — Anunțul de concurs EPSO/AD/208/11 — Imposibilitatea folosirii, în cadrul probei preliminare, a tastaturii cu care era obișnuit candidatul — Refuzarea admiterii la probele de evaluare — Egalitate de tratament)

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/24

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 17 octombrie 2013 — Vasilev/Comisia
   (Cauza F-77/12) (1)

   (Funcție publică - Concurs general - Anunțul de concurs EPSO/AD/208/11 - Imposibilitatea folosirii, în cadrul probei preliminare, a tastaturii cu care era obișnuit candidatul - Refuzarea admiterii la probele de evaluare - Egalitate de tratament)
   2013/C 352/46
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamant: Vasil Vasilev (Sandanski, Bulgaria) (reprezentant: R. Nedin, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Eggers și N. Nikolova, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de a nu admite reclamantul la probele de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/208/11

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Vasilev suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 319, 20.10.2012, p. 18.


title: Cauza T-392/12: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2012 — Lavazza/OAPI — Commercialunione prima (LAVAZZA A MODO MIO)

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/29

      Acțiune introdusă la 3 septembrie 2012 — Lavazza/OAPI — Commercialunione prima (LAVAZZA A MODO MIO)
      (Cauza T-392/12)
      (2012/C 331/56)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Luigi Lavazza SpA (Torino, Italia) (reprezentanți: A. Vanzetti, G. E. Sironi, M. Ricolfi și C. E. Mezzetti, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Commercialunione prima Srl (Bresso, Italia)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea acțiunii și anularea deciziei Camerei întâi de recurs din 26 iunie 2012 pronunțate în cauza R 124/2011-1 pentru încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009,

                  —

                  respingerea opoziției formulate de Commercialunione Prima Srl împotriva înregistrării internaționale, pentru teritoriul Uniunii Europene, nr. W000943981 a mărcii „Lavazza a modo mio” și, în consecință, admiterea înregistrării cu aceeași întindere a protecției,

                  —

                  acordarea integrală a cheltuielilor de judecată efectuate de Luigi Lavazza SpA.

         Motivele și principalele argumente

         Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

         Marca comunitară vizată: marca figurativă „LAVAZZA A MODO MIO” pentru produse și servicii din clasele 11, 29, 30 și 43 — înregistrarea internațională nr. W00 94 39 81 cu desemnarea teritoriului Uniunii Europene.

         Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Commercialunione Prima Srl.

         Marca sau semnul invocat: mărcile naționale figurative „A MODO MIO”, „la PIZZA A MODO MIO” și „A MODO MIO BIRRA & MUSIC” pentru servicii din clasa 42.

         Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

         Decizia camerei de recurs: camera ia act de renunțarea la cererea de înregistrare a mărcii „LAVAZZA A MODO MIO” doar pentru clasa 43 și respinge în rest calea de atac.

         Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 76 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-435/15: Acțiune introdusă la 29 iulie 2015 – Kolachi Raj Industrial/Comisia

text:
               5.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/19

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2015 – Kolachi Raj Industrial/Comisia
   (Cauza T-435/15)
   (2015/C 328/20)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd (Karachi, Pakistan) (reprezentant: P. Bentley, QC)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 2015/776 (1) în măsura în care:

                           —

                           i) respinge cererea de scutire a reclamantei privind orice extindere a măsurilor antidumping asupra importurilor de biciclete expediate din Pakistan;

                           —

                           ii) extinde taxa antidumping definitivă impusă prin Regulamentul (UE) nr. 502/2013 (2) asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză la importurile de biciclete expediate de reclamantă din Pakistan și

                           —

                           iii) dispune perceperea respectivei taxe la importurile expediate din Pakistan și înregistrate în temeiul articolului 2 din Regulamentul (UE) nr. 938/2014 (3).

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic întemeiat pe faptul că pârâta a încălcat articolul 13 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51). Mai precis, pârâta a săvârșit erori de procedură, de drept și a utilizat un raționament incoerent în cadrul aplicării articolului 13 alineatul (2) litera (b).

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/776 al Comisiei din 18 mai 2015 de extindere a taxei antidumping definitive instituite prin Regulamentul (UE) nr. 502/2013 al Consiliului asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză la importurile de biciclete expediate din Cambodgia, Pakistan și Filipine, indiferent dacă acestea sunt sau nu declarate ca fiind originare din Cambodgia, Pakistan sau Filipine (JO L 122, p. 4).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 502/2013 al Consiliului din 29 mai 2013 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 990/2011 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de biciclete originare din Republica Populară Chineză în urma unei reexaminări intermediare în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (JO L 153, p. 17).

      (3)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 938/2014 al Comisiei din 2 septembrie 2014 de deschidere a unei anchete privind eventuala eludare a măsurilor antidumping instituite prin Regulamentul (UE) nr. 502/2013 al Consiliului asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză prin importul de biciclete expediate din Cambodgia, Pakistan și Filipine declarate sau nu ca fiind originare din Cambodgia, Pakistan și Filipine, și de supunere a acestor importuri înregistrării (JO L 263, p. 5).


title: Cauza T-5/07: Acțiune introdusă la data de 5 ianuarie 2007 — Belgia/Comisie

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/32

         Acțiune introdusă la data de 5 ianuarie 2007 — Belgia/Comisie
   (Cauza T-5/07)
   (2007/C 56/63)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Regatul Belgiei (reprezentanți: L. Van den Broeck, agent, J. P. Buyle și C. Steyaert, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               declararea recursului admisibil și întemeiat;

               —

               în principal, anularea deciziei Comisiei din 18 octombrie 2006, în partea in care apreciază că nu sunt prescrise „vechile creanțe FSE“ care au fost plătite voluntar, dar cu toate rezervele, de Regatul Belgiei la 21 decembrie 2004;

               —

               dispunerea, în consecință, că aceste creanțe erau prescrise în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2988/95/CE și, în consecință, obligarea Comisiei Europene la rambursarea către Regatul Belgiei a sumei de 631 177,60 euro, majorată cu dobânzi de întârziere datorate de la 21 decembrie 2004, calculate la cursul de bază al BCE, majorat cu trei puncte și jumătate;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei Comisiei din 18 octombrie 2006, în partea care prevede că neplata vechilor datorii FSE în litigiu producea dobânzi și, în consecință, obligarea Comisiei Europene să ramburseze reclamantului dobânzile pe care acesta le-a plătit, aferente creanțelor în litigiu, și anume suma de 377 724,99 euro, majorată cu dobânzi de întârziere datorate de la 21 decembrie 2004, calculate la cursul de bază al BCE, majorat cu trei puncte și jumătate;

               —

               tot în subsidiar, anularea deciziei Comisiei din 18 octombrie 2006 în ce privește rata dobânzilor pretinse. Dispunerea, în consecință, că această rată a dobânzii varia în funcție de rata dobânzii aplicată de BCE principalelor sale operațiuni de refinanțare, publicată în Jurnalul Oficial, și, în consecință, obligarea Comisiei să ramburseze reclamantului diferența de dobânzi plătite în exces de acesta, aferente creanțelor în litigiu, majorată cu dobânzi de întârziere datorate de la 21 decembrie 2004, calculate la cursul de bază al BCE, majorat cu trei puncte și jumătate;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ocazionate de acest proces.

         Motivele și principalele argumente
   Prin această acțiune, reclamantul solicită anularea deciziei Comisiei cuprinsă în scrisoarea din 18 octombrie 2006, prin care se refuză rambursarea către reclamant a unei sume plătite de acesta cu titlu de creanțe vechi la Fondul Social European, a cărei restituire o solicită pe motivul prescrierii acestor creanțe și, în subsidiar, pe motivul inexistenței unui temei juridic pentru exigibilitatea dobânzilor.
   În perioada cuprinsă între 1987 și 1992, prin deciziile adoptate în baza Regulamentului nr. 2950/83/CEE (1) și a Deciziei 83/673/CEE (2), Comisia a solicitat reclamantului rambursarea sumelor acordate sub formă de ajutoare diferitelor organisme belgiene (promotori) și care nu au fost folosite de acestea. Reclamantul a comunicat notele de debit transmise de Comisie promotorilor respectivi. Unii dintre ei au rambursat sumele direct Comisiei, pe când alții au purtat corespondență cu Comisia privind legitimitatea solicitărilor de rambursare. În 2002, la inițiativa Comisiei, au început discuții noi. În 2004, Comisia a compensat valoarea sumelor datorate cu titlu de creanțe vechi FSE în cauză (notele de debit emise între 15 ianuarie 1987 și 31 decembrie 1991), majorată cu dobânzi de întârziere datorate de la data emiterii notelor de debit, cu creanțele reclamantului față de Comisie în cadrul gestionării fondurilor FSE. Aceste compensări și dobânzile aplicate de Comisie au fost contestate de către reclamant pe motivul prescrierii datoriei și al inexistenței temeiului juridic pentru aplicarea de dobânzi de întârziere. Cu toate acestea, în vederea încetării eventualei curgeri a dobânzilor, Regatul Belgiei a plătit o sumă reprezentând restul sumelor datorate cu titlu de creanțe necompensate la FSE. Acesta a precizat în același timp că nu renunță la argumentele prezentate în scrisorile sale și că își rezervă dreptul de a pretinde rambursarea acestor sume în funcție de temeinicia argumentelor sale. Comisia a răspuns prin scrisoarea din 19 ianuarie 2005, în care s-a pronunțat asupra contestărilor formulate de reclamant. Această scrisoare a făcut obiectul unei acțiuni în anulare introdusă de Regatul Belgiei în fața Tribunalului de Primă Instanță. Prin ordonanța din 2 mai 2006, Tribunalul a respins acțiunea ca inadmisibilă pe motivul că scrisoare în cauză nu reprezintă un act care poate fi contestat în sensul articolului 230 CE (3).
   La 29 iunie 2006, reclamantul a adresat Comisiei o nouă scrisoare, solicitând rambursarea sumei reprezentând restul sumelor datorate cu titlu de creanțe necompensate la FSE, pe care îl plătise pentru a opri eventuala curgere a dobânzilor, pe baza argumentelor invocate anterior privind prescrierea creanței și a celor legate de inexistența temeiului juridic pentru exigibilitatea dobânzilor. Prin scrisoarea din 18 octombrie 2006, Comisia a comunicat refuzul de a rambursa suma solicitată. Este vorba de actul contestat în această acțiune.
   În susținerea concluziilor invocate în principal, reclamantul pretinde că singura normă europeană care tratează în mod global recuperarea de către Comisie a sumelor neutilizate conform dispozițiilor europene aplicabile, este Regulamentul nr. 2988/95/CE (4). În opinia reclamantului, în cazul de față trebuie aplicat articolul 3 din regulamentul respectiv, care prevede termenele de prescripție a acțiunii. Acesta afirmă de asemenea că în situația în care Tribunalul ar considera că nu poate opune Comisiei termenele de prescripție prevăzute la articolul 3 din Regulamentul nr. 2988/95/CE, ar trebui să se raporteze la articolul 2 alineatul (4) din același regulament și să aplice dreptul belgian care reglementează termenul de prescripție privind acțiunile „personale“.
   În susținerea concluziilor invocate în subsidiar, privind inexactitatea normelor pe care s-a întemeiat Comisia pentru a pretinde reclamantului dobânzi de întârziere, Regatul Belgiei susține că, prin aplicarea articolului 86 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2342/2002/CE de stabilire a normelor de aplicare a regulamentului financiar (5), Comisia ar comite o eroare. Reclamantul pretinde că ar exista o normă specifică care derogă de la acest regulament și că, în temeiul acestei norme specifice, Comisia nu se poate întemeia decât pe legislația privind funcționarea FSE în baza căreia au rezultat creanțele a căror plată este cerută de Comisie, pentru a determina eventualele dobânzi de plată. În acest sens, reclamantul susține că nu se putea solicita de către Comisie plata dobânzilor, decât în măsura în care acestea erau prevăzute, ceea ce, în opinia sa, nu s-a întâmplat la momentul respectiv.
   Tot în subsidiar, reclamantul susține că, in mod contrar a ceea ce decisese Comisia, rata dobânzii era variabilă. În consecință, solicită obligarea Comisiei sa-i ramburseze diferența de dobânzi plătite în exces, aferente creanțelor în litigiu.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2950/83 al Consiliului din 17 octombrie 1983 de aplicare a Deciziei 83/516/CEE privind misiunile Fondului Social European, JO, L 289, p. 1.

      (2)  Decizia Comisiei din 22 decembrie 1983 privind gestionarea Fondului Social European (FSE), JO L 377, p. 1.

      (3)  Ordonanța Tribunalului din 2 mai 2006, Belgia/Comisie (T-134/05, încă nepublicată în Recueil).

      (4)  Regulamentul (CE, Euratom) al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecţia intereselor financiare ale Comunităţilor Europene, JO L 312, p. 1.

      (5)  Regulamentul (CE, Euratom) al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităţilor Europene, JO L 357, p. 1.


title: Cauza T-323/11: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2012 — Unión de Cervecerías Peruanas Backus y Johnston/OAPI (Forma unei sticle) [ „Marcă comunitară — Motive absolute de refuz — Cerere de înregistrare a unei mărci tridimensionale — Forma unei sticle — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/19

         Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2012 — Unión de Cervecerías Peruanas Backus y Johnston/OAPI (Forma unei sticle)
   (Cauza T-323/11) (1)

   (Marcă comunitară - Motive absolute de refuz - Cerere de înregistrare a unei mărci tridimensionale - Forma unei sticle - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 258/35
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Unión de Cervecerías Peruanas Backus y Johnston SAA (Lima, Peru) (reprezentanți: E. Armijo Chávarri și C. Morán Medina, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 23 martie 2011 (cauza R 2238/2010-2) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn tridimensional constituit de forma unei sticle

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Unión de Cervecerías Peruanas Backus y Johnston SAA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 252, 27.8.2011.


title: Cauza T-237/08: Acțiune introdusă la 19 iunie 2008 — Abadía Retuerta/OAPI (CUVÉE PALOMAR)

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/27

         Acțiune introdusă la 19 iunie 2008 — Abadía Retuerta/OAPI (CUVÉE PALOMAR)
   (Cauza T-237/08)
   (2008/C 272/52)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Abadía Retuerta SA (Sardón de Duero, Spania) (reprezentanți: X. Fàbrega Sabaté și M. Curell Aguilà, abogados)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (denumit în continuare „OAPI”) din 2 aprilie 2008 adoptate în cauza R 1185/2007-1 și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „CUVÉE PALOMAR” pentru produse din clasa 33 (cererea nr. 5.501.937)

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: cererea de înregistrare a mărcii comunitare în cauză nu contravine articolului 7 alineatul (1) litera (j) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât nu conține și nu constă într-o indicație geografică falsă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-365/08: Ordonanța Tribunalului din 27 septembrie 2010 — Hidalgo/OAPI — Bodegas Hidalgo — La Gitana (HIDALGO) ( Marcă comunitară — Anularea înregistrării mărcii naționale aflate la originea opoziției — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/32

         Ordonanța Tribunalului din 27 septembrie 2010 — Hidalgo/OAPI — Bodegas Hidalgo — La Gitana (HIDALGO)
   (Cauza T-365/08) (1)

   (Marcă comunitară - Anularea înregistrării mărcii naționale aflate la originea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2010/C 317/58
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Emilio Hidalgo, SA (Jerez de la Frontera, Spania) (reprezentant: M. Esteve Sanz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Bodegas Hidalgo — La Gitana, SA (Sanlucar de Barrameda, Spania) (reprezentanți: S. Rivero Galán, J.M. Sanjuán de Coca, avocați)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 11 iunie 2008 (cauza R 1329/2007-4), privind o procedură de opoziție între Emilio Hidalgo SA și Bodegas Hidalgo — La Gitana SA.

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului.

               2.

               Fiecare dintre părți suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza T-158/10: Hotărârea Tribunalului din 8 mai 2012 — Dow Chemical/Consiliul [ „Dumping — Importuri de etanolamine originare din Statele Unite ale Americii — Taxă antidumping definitivă — Expirarea măsurilor antidumping — Reexaminare — Probabilitate de continuare sau de reapariție a dumpingului — Articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009” ]

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/9

         Hotărârea Tribunalului din 8 mai 2012 — Dow Chemical/Consiliul
   (Cauza T-158/10) (1)

   (Dumping - Importuri de etanolamine originare din Statele Unite ale Americii - Taxă antidumping definitivă - Expirarea măsurilor antidumping - Reexaminare - Probabilitate de continuare sau de reapariție a dumpingului - Articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009)
   2012/C 184/15
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Dow Chemical Company (Midland, Michigan, Statele Unite) (reprezentanți: inițial J. F. Bellis, R. Luff și V. Hahn, ulterior J. F. Bellis și R. Luff, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, R. Szostak și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch, avocat, și N. Chesaites, barrister)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial H. van Vliet și M. França, ulterior M. França și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 54/2010 al Consiliului din 19 ianuarie 2010 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de etanolamine originare din Statele Unite ale Americii (JO L 17, p. 1).

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 54/2010 al Consiliului din 19 ianuarie 2010 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de etanolamine originare din Statele Unite ale Americii în măsura în care privește The Dow Chemical Company.

               2.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de The Dow Chemical Company.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza T-238/16: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Întreprinderea comună Clean Sky 2/Scouring Environment [„Clauză compromisorie — Acord de grant încheiat în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) — Neexecutare a contractului — Rambursarea sumelor plătite în avans — Dobânzi de întârziere — Judecare în lipsă”]

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/28

         Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Întreprinderea comună Clean Sky 2/Scouring Environment
   (Cauza T-238/16) (1)

   ([„Clauză compromisorie - Acord de grant încheiat în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) - Neexecutare a contractului - Rambursarea sumelor plătite în avans - Dobânzi de întârziere - Judecare în lipsă”])
   (2017/C 161/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Întreprinderea comună Clean Sky 2 (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: B. Mastantuono, agent, asistat de M. Velardo, avocat)

      Pârâtă: Scouring Environment SARL (Tauriac, Franța)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE având ca obiect obligarea Scouring Environment la rambursarea sumei plătite în avans în cadrul acordului de grant nr. 287071, majorată cu dobânzi de întârziere

      Dispozitivul

               1)

               Obligă Scouring Environment SARL să ramburseze Întreprinderii comune Clean Sky 2 suma de 60 000 de euro, majorată cu dobânzi de întârziere calculate la o rată anuală de 3,65 % pe an, începând cu 12 septembrie 2014 și până la data efectuării plății integrale a sumei datorate.

               2)

               Obligă Scouring Environment la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza C-385/07 P: Recurs introdus la 13 august 2007 de Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 24 mai 2007 în cauza T-151/01, Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH/Comisia Comunităților Europene, susținută de Vfw AG, Landbell AG für Rückhol-Systeme și Belland Vision GmbH

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/29

         Recurs introdus la 13 august 2007 de Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 24 mai 2007 în cauza T-151/01, Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH/Comisia Comunităților Europene, susținută de Vfw AG, Landbell AG für Rückhol-Systeme și Belland Vision GmbH
   (Cauza C-385/07 P)
   (2007/C 269/51)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH (reprezentanți: W. Deselaers, E. Wagner, B. Meyring, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene, Vfw AG, Landbell AG für Rückhol-Systeme și Belland Vision GmbH
   Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 24 mai 2007 în cauza T-151/01,

               —

               anularea Deciziei 2001/463/CE a Comisiei din 20 aprilie 2001 privind o procedură de aplicare a articolului 82 CE (cauza COMP D3/34493 — DSD) (1),

               —

               în subsidiar, retrimiterea cauzei în fața Tribunalului de Primă Instanță pentru a fi judecată în conformitate cu aprecierea juridică cuprinsă în hotărârea Curții,

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Tribunalului și a Curții.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta invocă opt motive în susținerea recursului împotriva hotărârii menționate a Tribunalului.
   În primul motiv invocat, recurenta susține că Tribunalul a încălcat obligația de motivare și, pe cale de consecință, articolul 82 CE, prin constatări contradictorii, care ar trebui să justifice abuzul, în privința comportamentului recurentei. Pe de o parte, Tribunalul a motivat abuzul afirmând că recurenta solicită plata integrală a redevenței de la întreprinderile care nu utilizează sistemul acesteia sau care îl utilizează doar pentru o parte din ambalajele de vânzare care poartă logoul. Pe de altă parte, Tribunalul constată că, în aplicarea dispozițiilor în litigiu ale contractului de utilizare a logoului, recurenta poate doar „eventual” să solicite prețul prestației de colectare și recuperare pentru ambalajele de vânzare care nu participă la sistemul său.
   Al doilea, al cincilea și al șaselea motiv fac trimitere la aprecierea greșită din punct de vedere juridic, insuficientă, care denaturează în mod evident faptele și este în contradicție cu documentele și probele prezentate în privința întinderii licenței acordate de recurentă. Dacă ar fi efectuat o apreciere corectă a faptelor, Tribunalul ar fi trebuit să recunoască că recurenta nu acordă o licență izolată, astfel încât decizia atacată ar trebui înțeleasă ca o constatare că refuzul de acordare a unei astfel de licențe ar fi abuziv și că ordinul de încetare a încălcării constatate, prevăzut de articolul 3 din decizia atacată, ar echivala cu impunerea unei licențe obligatorii. Tribunalul ar fi omis totuși, în mod greșit din punct de vedere juridic, să respecte cerințele de motivare necesare conform jurisprudenței privind o licență obligatorie și nu ar fi recunoscut că o licență obligatorie ar fi exclusă potrivit dreptului mărcilor și ambalajelor. Recurenta invocă în acest context încălcarea obligației de motivare, a principiului proporționalității, precum și a articolului 82 CE și a articolului 3 din Regulamentul nr. 17 al Consiliului.
   În al treilea și al patrulea motiv de recurs, recurenta susține că Tribunalul și-ar încălca obligația de motivare și prin urmare articolul 82 CE, prin constatarea insuficient motivată, greșită din punct de vedere juridic și care denaturează dreptul german al ambalajelor și al mărcilor, că marca „Der Grüne Punkt” nu ar putea beneficia de „exclusivitatea revendicată”. Prin această constatare, Tribunalul ar încălca însuși principiul dreptului comunitar al mărcilor, conform căruia o marcă înregistrată conferă titularului său un drept exclusiv, în special în privința utilizării mărcii pentru produse și servicii care sunt identice sau similare cu acelea pentru care marca a fost înregistrată.
   În al șaptelea și al optulea motiv, recurenta invocă două erori de procedură. Pe de o parte, Tribunalul ar fi introdus noi constatări din oficiu, fără ca obiectul acestor constatări să fie cuprins în deciziile atacate sau ca acesta să fie introdus de părți în cadrul procedurii judiciare. Pe de altă parte, Tribunalul ar fi comis o eroare de procedură care a adus atingere intereselor recurentei prin nerespectarea principiului fundamental al Uniunii de soluționare a unei cauze într-un termen rezonabil.

      (1)  JO L 166, p. 1


title: Cauza T-332/09: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2012 — Electrabel/Comisia ( „Concurență — Concentrări — Decizie de aplicare a unei amenzi pentru realizarea unei concentrări — Obligația de suspendare a concentrării — Obligația de motivare — Eroare de apreciere — Prescripție — Cuantumul amenzii” )

text:
               2.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/15

         Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2012 — Electrabel/Comisia
   (Cauza T-332/09) (1)

   (Concurență - Concentrări - Decizie de aplicare a unei amenzi pentru realizarea unei concentrări - Obligația de suspendare a concentrării - Obligația de motivare - Eroare de apreciere - Prescripție - Cuantumul amenzii)
   2013/C 32/21
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Electrabel (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: M. Pittie și P. Honoré, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet și V. Di Bucci, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, o cerere de anulare a Deciziei C(2009) 4416 final a Comisiei din 10 iunie 2009 de aplicare a unei amenzi pentru efectuarea unei concentrări prin încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 al Consiliului (cazul COMP/M.4994 — Electrabel/Compagnie nationale du Rhône) și, cu titlu subsidiar, o cerere de anulare sau de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin această decizie,

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Electrabel la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza T-614/14: Acțiune introdusă la 14 august 2014 – Fútbol Club Barcelona/OAPI – Kule (KULE)

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/24

         Acțiune introdusă la 14 august 2014 – Fútbol Club Barcelona/OAPI – Kule (KULE)
   (Cauza T-614/14)
   2014/C 351/31
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Fútbol Club Barcelona (Barcelona, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Kule LLC (New York, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 iunie 2014 în cauza R-2375/2013-4.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca verbală „KULE” pentru produse din clasele 14, 18 și 25 – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 917 097

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamantul

      Marca sau semnul invocat: mărci spaniole și marca verbală notorie „CULE”

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în întregime opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul privind marca comunitară


title: Cauzele T-241/12 și T-210/13: Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2014 – Versalis/Comisia ( „Concurență  — Înțelegeri  — Piața cauciucului butadien și a cauciucului butadien-stirenic fabricat prin polimerizare în emulsie  — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE  — Anularea în parte și reformarea de către Tribunal a deciziei Comisiei  — Reluarea procedurii  — Nouă comunicare a obiecțiilor  — Încheierea procedurii  — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/37

         Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2014 – Versalis/Comisia
   (Cauzele T-241/12 și T-210/13) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața cauciucului butadien și a cauciucului butadien-stirenic fabricat prin polimerizare în emulsie - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Anularea în parte și reformarea de către Tribunal a deciziei Comisiei - Reluarea procedurii - Nouă comunicare a obiecțiilor - Încheierea procedurii - Nepronunțare asupra fondului”))
   2014/C 135/47
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Versalis SpA (San Donato Milanese, Italia) (reprezentanți: F. Moretti, L. Nascimbene și M. Siragusa, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka, G. Conte, R. Striani, și T. Vecchi, agenți)

      Obiectul

   În cauza T-241/12, o cerere de anulare a deciziei Comisiei cuprinse într-o scrisoare din 23 aprilie 2012 prin care i se aduce reclamantei la cunoștință intenția Comisiei de a relua procedura și de a adopta o nouă comunicare privind obiecțiunile și, în cauza T-210/13, o cerere de anulare a Deciziilor Comisiei C(2013) 1200 final din 26 februarie 2013 și C(2013) 1199 final din 27 februarie 2013 de a relua procedura și de a-i notifica reclamantei o nouă comunicare a obiecțiunilor în cauza AT. 40032 – BR/ESBR – Încălcări repetate după anularea parțială de către Tribunal a Deciziei C(2006) 5700 final a Comisiei din 29 noiembrie 2006 privind o procedură de punere în aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul SEE (cauza COMP/F/38.638 – Cauciuc butadien și cauciuc butadien-stirenic fabricat prin polimerizare în emulsie)

      Dispozitivul

               1)

               Conexează cauzele T 241/12 și T 210/13 în vederea pronunțării ordonanței.

               2)

               Nu este necesar să se pronunțe asupra fondului în prezentele acțiuni.

               3)

               Versalis SpA și Comisia Europeană suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 227, 28.7.2012.


title: Cauza C-68/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 9 februarie 2017 – IR/JQ

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/26

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 9 februarie 2017 – IR/JQ
   (Cauza C-68/17)
   (2017/C 144/34)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din procedura principală

      Pârâtă, apelantă și recurentă: IR

      Reclamant, intimat în apel și în recurs: JQ

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 4 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2000/78/CE (1) a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (Directiva 2000/78/CE) trebuie interpretat în sensul că, în cazul unei organizații precum pârâta din prezentul litigiu, biserica poate stabili drept condiție obligatorie ca, în ceea ce privește criteriul referitor la o atitudine loială și de bună credință a unui angajat care ocupă o funcție de conducere, să se diferențieze între lucrătorii care aparțin unei biserici și lucrătorii care aparțin unei alte biserici sau niciunei biserici?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

                           a)

                           Este necesar ca dispoziția din dreptul național, precum în speță articolul 9 alineatul 2 din Legea generală privind egalitatea de tratament (Allgemeines Berechtigungsgesetz), potrivit căreia, în accepțiunea bisericii, o asemenea diferență de tratament pe baza apartenenței angajatului la o confesiune religioasă este justificată, să rămână neaplicată în prezentul litigiu?

                           b)

                           Ce cerințe se aplică în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2000/78/CE în cazul în care angajatului unei biserici sau al unei alte organizații menționate în această dispoziție i se solicită o atitudine loială și de bună credință față de etica respectivei organizații?

      (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza C-334/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 9 iulie 2014 – État belge/Nathalie De Fruytier

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/31

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 9 iulie 2014 – État belge/Nathalie De Fruytier
   (Cauza C-334/14)
   2014/C 303/39
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Mons

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: État belge

      Pârâtă: Nathalie De Fruytier

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) literele (b) și (c) din A șasea directivă TVA (1) se opune ca un transport de prelevări și de organe în vederea efectuării de analize medicale ori de îngrijiri medicale sau terapeutice, realizat de un terț independent ale cărui prestații fac obiectul rambursărilor efectuate de organismele de asigurări sociale în beneficiul clinicilor și laboratoarelor, să fie scutit de TVA cu titlu de prestație conexă prestațiilor de natură medicală, și anume o prestație care are ca scop să diagnosticheze, să trateze și, în măsura posibilului, să vindece boli sau probleme de sănătate?

               2)

               O activitate de transport de prelevări și de organe în vederea efectuării de analize medicale ori de îngrijiri medicale sau terapeutice, desfășurată de un terț independent ale cărui prestații fac obiectul rambursărilor efectuate de organismele de asigurări sociale în beneficiul clinicilor și laboratoarelor, în vederea realizării de analize medicale, poate beneficia de scutirea de taxă în conformitate cu articolul 13 secțiunea A alineatul (1) literele (b) și (c) din A șasea directivă TVA?

               3)

               Noțiunea de alte instituții de natură similară recunoscute în mod corespunzător, prevăzută la articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (b) din A șasea directivă, trebuie interpretată în sensul că include societățile private ale căror prestații constau în transportul de prelevări de origine umană în vederea efectuării unor analize indispensabile pentru atingerea scopurilor terapeutice urmărite de spitale și centre de tratament medical?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, 13.6.1977, p. 1).


title: Cauza C-607/10: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 29 martie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Suediei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Directiva 2008/1/CE — Prevenirea și controlul integrat al poluării — Condiții de autorizare a instalațiilor existente — Obligația de a asigura că astfel de instalații funcționează conform cerințelor directivei)

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/8

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 29 martie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Suediei
   (Cauza C-607/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 2008/1/CE - Prevenirea și controlul integrat al poluării - Condiții de autorizare a instalațiilor existente - Obligația de a asigura că astfel de instalații funcționează conform cerințelor directivei)
   2012/C 151/14
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și K. Simonsson, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei (reprezentant: A. Falk, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (JO L 24, p. 8) — Condiții de autorizare a instalațiilor existente — Obligația de a asigura că respectivele instalații funcționează conform cerințelor directivei

      Dispozitivul

               1.

               Prin neluarea măsurilor necesare pentru a garanta că autoritățile competente se asigură, prin intermediul autorizațiilor emise în conformitate cu articolele 6 și 8 din Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 janvier 2008 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (versiunea codificată) sau, după caz, prin revizuirea și, dacă este necesar, prin actualizarea condițiilor, că instalațiile existente funcționează conform cerințelor de la articolele 3, 7, 9, 10 și 13, articolul 14 literele (a) și (b) și articolul 15 alineatul (2) din această directivă, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (1) din această directivă.

               2.

               Obligă Regatul Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 19.3.2011.


title: Cauza C-135/06 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 decembrie 2007 — Roderich Weißenfels/Parlamentul European (Recurs — Remunerație — Alocație pentru creșterea copilului — Deducerea cuantumului unei alocații de aceeași natură încasată din alte surse — Competență de fond — Litigii de natură financiară)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 decembrie 2007 — Roderich Weißenfels/Parlamentul European
   (Cauza C-135/06 P) (1)

   (Recurs - Remunerație - Alocație pentru creșterea copilului - Deducerea cuantumului unei alocații de aceeași natură încasată din alte surse - Competență de fond - Litigii de natură financiară)
   (2008/C 51/20)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurent: Roderich Weißenfels (reprezentant: G. Maximini, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Parlamentul European (reprezentanți: L. G. Knudsen, M. Ecker și U. Rösslein, agenți)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 25 ianuarie 2006, Weißenfels/Parlementul European (T-33/04), prin care Tribunalul a respins cererea recurentului de anulare a deciziei Parlamentului European din 26 iunie 2003 de deducere din alocația dublă pentru creșterea copilului, acordată recurentului în temeiul articolului 67 alineatul (3) din Statutul funcționarilor, a cuantumului unei alocații de aceeași natură încasată din alte surse — Condiții de aplicare a regulii pentru prevenirea cumulului enunțată la articolul 67 alineatul (2) din Statutul funcționarilor — Noțiunea „alocații de aceeași natură”
   Dispozitivul

               1)

               Anulează hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 25 ianuarie 2006 în cauza Weißenfels/Parlamentul European (T-33/04).

               2)

               Anulează deciziile Parlamentului European din 26 iunie 2003 și din 28 aprilie 2004.

               3)

               Obligă Parlamentul European să plătească domnului Weißenfels retroactiv alocațiile pentru creșterea copilului pe care acesta ar fi trebuit să le perceapă începând cu 1 iulie 2003, majorate cu dobânzile calculate la nivelul ratei legale.

               4)

               Obligă Parlamentul European la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de domnul Weißenfels în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene și a Curții de Justiție a Comunităților Europene.

      (1)  JO C 108, 6.5.2006.


title: Cauza T-577/15: Acțiune introdusă la 1 octombrie 2015 – Uribe-Etxebarría Jiménez/OAPI – Núcleo de comunicaciones y control (SHERPA)

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/39

         Acțiune introdusă la 1 octombrie 2015 – Uribe-Etxebarría Jiménez/OAPI – Núcleo de comunicaciones y control (SHERPA)
   (Cauza T-577/15)
   (2015/C 406/40)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez (Erandio, Spania) (reprezentant: M. Esteve Sanz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Núcleo de comunicaciones y control, SL (Tres Cantos, Madrid, Spania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „SHERPA”, marca comunitară nr. 1 0 0 00  339

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 17 iulie 2015 în cauza R 1135/2014-2

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI și, eventual, a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               Încălcarea articolului 63 alineatul (1), a articolului 64 alineatul (1) și a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               Încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 și a normei 22 din Regulamentul nr. 2868/95;

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-2/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 6 ianuarie 2009 — Petar Dimitrov Kalinchev/Regionalna Mitnicheska Direktsia — Plovdiv

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 6 ianuarie 2009 — Petar Dimitrov Kalinchev/Regionalna Mitnicheska Direktsia — Plovdiv
   (Cauza C-2/09)
   (2009/C 55/31)
   Limba de procedură: bulgara
   Instanța de trimitere
   Varhoven administrativen sad
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Petar Dimitrov Kalinchev

      Pârâtă: Regionalna Mitnicheska Direktsia
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 alineatul (3) din Directiva 92/12/CEE (1) a Consiliului din 25 februarie 1992, privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse autorizează aplicarea de către statele membre a unui regim de impozitare cu accize a autovehiculelor de mâna a doua la momentul introducerii acestora pe teritoriul unui stat membru, accize care nu sunt datorate în mod direct în cazul revânzării autovehiculelor care se găsesc deja pe teritoriul acestui stat membru și pentru care astfel de accize au fost deja plătite la momentul introducerii inițiale a acestora pe teritoriul statului membru?

               2)

               Cum trebuie interpretată noțiunea „produse naționale similare” având în vedere dispozițiile articolului 90 primul paragraf CE:

                           a)

                           în sensul că acestea sunt originare din statul membru care a fixat impozite interne determinate sau

                           b)

                           în sensul că acestea se găsesc deja pe teritoriul acestui stat membru, indiferent de originea acestora?

               3)

               Pentru a răspunde la cele două întrebări precedente, articolul 25 CE și articolul 90 primul paragraf CE trebuie interpretate în sensul că interzic regimul diferențiat de accize aplicat autovehiculelor, introdus de Republica Bulgaria prin intermediul articolelor 30 și 40 din Zakon za aktsizite i danachnite skladove (Legea privind accizele și antrepozitele fiscale — ZADS) în funție de anul de fabricație și de numărul de kilometri la bord?

      (1)  JO L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129.


title: Cauza T-339/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 8 martie 2007 — France Télécom/Comisie ( Concurență — Decizie prin care s-a dispus o inspecție — Cooperare loială cu instanțele naționale — Cooperare loială cu autoritățile naționale de concurență — Articolul 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Comunicarea Comisiei privind cooperarea în cadrul rețelei autorităților de concurență — Motivare — Proporționalitate )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/38

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 8 martie 2007 — France Télécom/Comisie
   (Cauza T-339/04) (1)

   („Concurență - Decizie prin care s-a dispus o inspecție - Cooperare loială cu instanțele naționale - Cooperare loială cu autoritățile naționale de concurență - Articolul 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Comunicarea Comisiei privind cooperarea în cadrul rețelei autorităților de concurență - Motivare - Proporționalitate“)
   (2007/C 95/76)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: France Télécom SA, fostă Wanadoo SA (Paris, Franța) (reprezentanți: H. Calvet și M.-C. Rameau, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: É. Gippini Fournier și O. Beynet, în calitate de agenți)
   Obiectul cauzei
   Anularea deciziei C (2004) 1929 a Comisiei din data de 18 mai 2004 în cauza COMP/C-1/38.916, care a obligat France Télécom SA, precum și toate întreprinderile pe care aceasta le controlează în mod direct sau indirect, inclusiv Wanadoo SA și toate întreprinderile controlate în mod direct sau indirect de Wanadoo SA, să se supună unei inspecții în temeiul articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a regulilor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1).
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă reclamanta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 262, 23.10.2004.


title: Cauza T-742/147: Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2014 – Alpha Calcit/OAPI – Materis Paints Italia (CALCILITE)

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/29

         Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2014 – Alpha Calcit/OAPI – Materis Paints Italia (CALCILITE)
   (Cauza T-742/147)
   (2014/C 462/42)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH (Köln, Germania) (reprezentant: F. Hauck, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Materis Paints Italia SpA (Novate Milanese, Italia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu în cauză: marca figurativă comunitară „CALCILITE” – marca comunitară nr. 5 0 74  745

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 04/09/2014 în cauza R 753/2013-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate cu privire la următoarele produse: coloranţi, lacuri şi vopsele; produse pentru prevenirea coroziunii şi a deteriorării lemnului; materiale pentru vopsit; mordanţi; răşini naturale în stare brută (clasa 2); gleturi (clasa 19);

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-413/08 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 iunie 2010 — Lafarge SA/Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene [Recurs — Înțelegere — Plăci din ipsos — Denaturarea elementelor de probă — Sarcina probei — Nemotivare — Regulamentul nr. 17 — Articolul 15 alineatul (2) — Sancțiune — Încălcări repetate — Etapa în care se ia în considerare efectul de descurajare al amenzii]

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 iunie 2010 — Lafarge SA/Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-413/08 P) (1)

   (Recurs - Înțelegere - Plăci din ipsos - Denaturarea elementelor de probă - Sarcina probei - Nemotivare - Regulamentul nr. 17 - Articolul 15 alineatul (2) - Sancțiune - Încălcări repetate - Etapa în care se ia în considerare efectul de descurajare al amenzii)
   2010/C 221/07
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Lafarge SA (reprezentanți: A. Winckler, F. Brunet, E. Paroche, H. Kanellopoulos și C. Medina, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și N. von Lingen, agenți), Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) din 8 iulie 2008, Lafarge SA/Comisia (T-54/03) prin care Tribunalul a respins acțiunea reclamantei având ca obiect anularea Deciziei Comisiei din 27 noiembrie 2002, prin care s-a aplicat acesteia o amendă în temeiul articolului 81 din Tratatul CE — Înțelegere privind stabilirea prețurilor în sectorul plăcilor din ipsos — Încălcarea obligației de motivare și a normelor în materie de sarcină a probei — Încălcarea principiilor egalității de tratament și proporționalității în ceea ce privește calculul cuantumului amenzii — Noțiunea de recidivă

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Lafarge SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 327, 20.12.2008.


title: Cauza C-575/15 P: Recurs introdus la 9 noiembrie 2015 de Industria de Diseño Textil, S.A. (Inditex) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 septembrie 2015 în cauza T-584/14, INDITEX/OAPI – ANSELL (ZARA)

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/27

         Recurs introdus la 9 noiembrie 2015 de Industria de Diseño Textil, S.A. (Inditex) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 septembrie 2015 în cauza T-584/14, INDITEX/OAPI – ANSELL (ZARA)
   (Cauza C-575/15 P)
   (2016/C 038/40)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Industria de Diseño Textil, SA (Inditex) (reprezentant: C. Duch, Fonoll, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene prin care s-a respins acțiunea formulată de Inditex SA împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 19 mai 2014 (cauza R 1118/2013-2) și anularea, în consecință, a deciziei atacate, precum și a deciziei anterioare a diviziei de anulare a OAPI din 30 aprilie 2013 prin care s-a admis cererea de decădere din drepturile asupra mărcii comunitare ZARA, nr. 112 755, pentru serviciile din clasa 39.

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Recurenta contestă prin intermediul a șase motive temeiurile juridice dezvoltate la punctele 32-37 din hotărârea atacată.

               2.

               În primul motiv de recurs, se invocă faptul că Tribunalul a încălcat articolul 65 alineatul (3) din RMC (1) întrucât, la punctul 37 din hotărârea atacată, acesta a depășit limitele acțiunii cu care a fost sesizat atunci când a pus în discuție utilizarea în sine a mărcii ZARA nr. 112755 pentru serviciile din clasa 39, deși acest aspect nu era controversat și nu făcea obiectul căii de atac.

               3.

               Obiectul căii de atac cu care a fost sesizată camera de recurs se limita să stabilească dacă utilizarea de către Inditex a mărcii ZARA pentru serviciile de transport și de distribuție a produselor care erau furnizate de societatea respectivă către beneficiarii francizelor sale putea sau nu putea să fie considerată drept utilizare publică în opoziție cu o utilizare privată în cadrul întreprinderii și, prin urmare, dacă se putea sau nu se putea considera că avea loc o utilizare efectivă a mărcii. În consecință, existența utilizării în sine a mărcii ZARA pentru serviciile de transport și de distribuție furnizate de titularul mărcii era un fapt nelitigios și care nu a făcut obiectul discuției în cadrul procedurii administrative.

               4.

               În cel de al doilea motiv al recursului, Inditex susține că la punctele 32 și 33 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din RMC confundând noțiunea „integrare comercială”, specifică întreprinderii beneficiare a francizei atunci când aceasta se integrează în sistemul comercial al francizorului, cu noțiunea „integrare economică” sau „unitate economică”, în sensul nivelului de dependență economică.

               5.

               Tribunalul a considerat, la punctul 33 din hotărârea atacată, că faptul că beneficiarii francizei Inditex urmează un model de afaceri integrat metodei comerciale a francizorului implică faptul că respectivii beneficiari ai francizei își pierd condiția de unități economice independente, și anume de terți străini organizării interne a francizorului. Această apreciere este inexactă potrivit recurentei, deoarece este contrară normelor juridice.

               6.

               În cel de al treilea motiv al recursului se susține că, la punctul 33 din hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat termenii declarației pe propria răspundere din 7 mai 2012 a domnului Antonio Abril (anexa 4) transcriind în mod parțial o parte a declarațiilor sale formulate în mod real de acesta din urmă, fapt care a determinat Tribunalul să interpreteze acest document în mod eronat cu incidență asupra concluziei sale în ceea ce privește stabilirea caracterului public al utilizării mărcii ZARA.

               7.

               Al patrulea motiv invocă o eroare de drept săvârșită de Tribunal în aplicarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din RMC întrucât Tribunalul a încălcat, la punctul 35 din hotărârea atacată, normele potrivit cărora, pentru aprecierea caracterului efectiv al utilizării mărcii, trebuie să se țină seama de toate faptele și împrejurările adecvate pentru a stabili realitatea exploatării sale comerciale. Concret, reclamanta susține că Tribunalul a negat că Inditex era prezentă pe piața serviciilor de transport de mărfuri sub marca sa ZARA întrucât această societate nu dispunea de o cifră de afaceri generată de prestarea serviciilor cuprinse în clasa 39.

               8.

               Tribunalul a considerat că Inditex nu furniza servicii de transport de mărfuri către terți din afara unității sale economice, dat fiind că este o întreprindere care se consacră confecționării și vânzării de produse de modă, iar nu o întreprindere de transport. Această poziție a Tribunalului este, în opinia recurentei eronată și încalcă dreptul și jurisprudența Uniunii astfel cum sunt citate în motivul corespunzător.

               9.

               În cel de al cincilea motiv, Inditex susține că, la punctul 35 din hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat termenii declarației pe propria răspundere din 7 mai 2012 a domnului Antonio Abril, atunci când a interpretat cifrele care figurează la punctul 18 din declarație ca atestând realitatea exploatării comerciale a mărcii în litigiu pentru comercializarea produselor, în timp ce, în realitate, valorile care figurează în respectivul document privesc doar sumele percepute de Inditex din partea beneficiarilor francizelor sale pentru prestarea de servicii de transport furnizate de această societate beneficiarilor francizelor sale.

               10.

               În sfârșit, în cel de al șaselea motiv, recurenta invocă o eroare de drept care rezultă din încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din RMC, coroborat cu norma 22 din Regulamentul nr. 2868/1995 (2), întrucât, la punctul 36 din hotărârea atacată, Tribunalul a solicitat Inditex să facă o „probatio diabolica” negând că i-au fost prezentate probe cu privire la volumul cifrei de afaceri în măsura în care nu i-a fost furnizată nicio factură, în timp ce Tribunalul era conștient de imposibilitatea Inditex de a prezenta astfel de facturi întrucât era vorba despre documente inexistente în temeiul argumentelor expuse în motivul aferent.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (versiunea codificată) (JO L 78, p. 1, „RMC”).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară. JO L 303, p. 81, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189.


title: Cauza C-95/15 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 februarie 2017 – H&R ChemPharm GmbH/Comisia Europeană [Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a cerii de parafină și piața germană a gaciului de parafină — Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor — Obligație de motivare — Proba încălcării — Denaturarea elementelor de probă — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 23 alineatul (3) — Calcularea cuantumului amenzii — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Principiul proporționalității]

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/5

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 februarie 2017 – H&R ChemPharm GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-95/15 P) (1)

   ([Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cerii de parafină și piața germană a gaciului de parafină - Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor - Obligație de motivare - Proba încălcării - Denaturarea elementelor de probă - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (3) - Calcularea cuantumului amenzii - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Principiul proporționalității])
   (2017/C 112/07)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: H&R ChemPharm GmbH (reprezentanți: M. Klusmann, avocat, S. Thomas, profesor)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Sauer, C. Vollrath și L. Wildpanner, agenți, asistați de A. Böhlke, avocat)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă H&R ChemPharm GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 138, 27.4.2015.


title: Cauza C-205/14: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2014 – Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/18

         Acțiune introdusă la 24 aprilie 2014 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-205/14)
   2014/C 212/20
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Guerra și Andrade și F. Wilman, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că prin negarantarea independenței funcționale și financiare a coordonatorului sloturilor orare, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 95/93 (1);

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În Portugalia coordonatorul sloturilor orare este societatea ANA, societate comercială privată care gestionează aeroporturile, care nu îndeplinește cerințele de independență prevăzute de Regulamentul (CEE) nr. 95/93.
   Întrucât divizia de coordonare națională a sloturilor orare este integrată în ANA și depinde exclusiv de această societate, lipsește situația de independență funcțională și financiară impusă de dreptul Uniunii.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 95/93 al Consiliului din 18 ianuarie 1993 privind normele comune de alocare a sloturilor orare pe aeroporturile comunitare (JO L 14, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 204).


title: Cauza C-480/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Minister van Financiën/X BV (Codul vamal comunitar — Domeniul de aplicare al articolului 203 și al articolului 204 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 — Regim de tranzit extern — Nașterea datoriei vamale ca urmare a neexecutării unei obligații — Prezentare cu întârziere a mărfurilor la biroul de destinație — A șasea directivă TVA — Articolul 10 alineatul (3) — Legătură între nașterea datoriei vamale și cea a TVA-ului — Noțiunea de operațiuni impozabile)

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Minister van Financiën/X BV
   (Cauza C-480/12) (1)

   ((Codul vamal comunitar - Domeniul de aplicare al articolului 203 și al articolului 204 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Regim de tranzit extern - Nașterea datoriei vamale ca urmare a neexecutării unei obligații - Prezentare cu întârziere a mărfurilor la biroul de destinație - A șasea directivă TVA - Articolul 10 alineatul (3) - Legătură între nașterea datoriei vamale și cea a TVA-ului - Noțiunea de operațiuni impozabile))
   2014/C 212/06
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Minister van Financiën

      Pârâtă: X BV

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos – Interpretarea articolelor 203 și 204 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58), a articolului 356 alineatul (1) și a articolului 859 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3) și a articolului 7 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) – Depășirea datei-limită stabilite de biroul de plecare pentru prezentarea mărfurrilor la biroul de destinație, care implică nașterea condiționată a unei datorii vamale la import, iar nu nașterea sa automată – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – Operațiuni impozabile – Noțiunea de import

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 203 și 204 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 648/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, coroborate cu articolul 859 punctul 2 litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 444/2002 al Comisiei din 11 martie 2002, trebuie interpretate în sensul că simpla depășire a termenului de prezentare, stabilit conform articolului 356 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 444/2002, nu determină o datorie vamală pentru sustragerea mărfurilor în cauză de sub supraveghere vamală, în sensul articolului 203 din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 648/2005, ci o datorie vamală care are drept temei articolul 204 din acest din urmă regulament, și că nu este necesar, pentru ca o datorie vamală să ia naștere în temeiul acestui articol 204, ca persoanele interesate să furnizeze autorităților vamale informații cu privire la cauzele depășirii termenului stabilit potrivit articolului 356 din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 444/2002, sau cu privire la locul în care s-au aflat mărfurile în perioada cuprinsă între expirarea acestui termen și prezentarea efectivă a acestor mărfuri la biroul vamal de destinație.

               2)

               Articolul 7 alineatul (3) primul paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/66/CE a Consiliului din 26 aprilie 2004, trebuie interpretat în sensul că taxa pe valoarea adăugată este datorată în cazul în care mărfurile în cauză au ieșit de sub incidența regimurilor vamale prevăzute la acest articol, chiar dacă datoria vamală a luat naștere exclusiv în temeiul articolului 204 din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 648/2005.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza C-473/10: Acțiune introdusă la 29 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Ungară

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/19

         Acțiune introdusă la 29 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Ungară
   (Cauza C-473/10)
   ()
   2010/C 328/36
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Støvlbæk și B. D. Simon, agenți)

      Pârâtă: Republica Ungară

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Ungară

                           —

                           nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (3) sau al anexei II la Directiva 91/440/CEE (1), precum și în temeiul articolului 14 alineatul (2) din Directiva 2001/14/CE întrucât nu a garantat o desemnare independentă a traselor ale întreprinderilor feroviare,

                           —

                           nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (3) sau al anexei II la Directiva 91/440/CEE, precum și în temeiul articolului 4 alineatul (2) din Directiva 2001/14/CE (2), întrucât nu a garantat o tarifare independentă a întreprinderilor feroviare;

                           —

                           nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE, întrucât nu a garantat echilibrul financiar al administratorilor infrastructurii,

                           —

                           nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva 2001/14/CE întrucât nu a motivat administratorii infrastructurii să reducă costurile de furnizare a infrastructurii și nivelul redevențelor de acces,

                           —

                           nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2001/14/CE, întrucât nu a garantat că redevențele încasate pentru ansamblul prestațiilor minime și pentru accesul prin rețea la infrastructurile de servicii sunt egale cu costurile direct imputabile exploatării serviciului feroviar,

                           —

                           nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 din Directiva 2001/14/CE, întrucât nu a stabilit un sistem care să încurajeze întreprinderile feroviare și administratorii infrastructurii să diminueze perturbările și să îmbunătățească performanța rețelei feroviare;

               —

               obligarea Republicii Ungare la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Directivele 91/440/CEE și 2001/14/CE au ca obiectiv să garanteze întreprinderilor feroviare un acces echitabil și nediscriminatoriu la infrastructura feroviară. Pentru a atinge acest obiectiv, directivele menționate prevăd că organismul care efectuează prestații de servicii de transport feroviar nu poate să adopte decizii în raport cu desemnarea traselor, iar organismul de repartizare trebuie să efectueze în mod independent repartiția capacităților. Dacă întreprinderea feroviară ar fi însărcinată cu gestionarea traficului, acest lucru ar determina inevitabil un avantaj concurențial, întrucât, pentru a efectua sarcinile în raport cu gestiunea traficului, aceasta trebuie să dispună de cunoștințe detaliate privind serviciile furnizate de întreprinderile feroviare, privind cantitate acestora și momentul prestării lor.
   Prezenta acțiune a devenit necesară printre altele din cauza faptului că în Ungaria — cu încălcarea prevederilor directivelor citate anterior — administrarea traficului este asigurată de organisme care efectuează prestări de servicii de transport feroviar.
   Administrarea traficului nu poate fi calificată drept activitate de exploatare a infrastructurii care nu implică o desemnare a traselor sau o repartizare a capacităților, întrucât administrarea traficului participă în mod necesar la procesul decizional în raport cu desemnarea traselor sau cu repartizarea capacităților. Pe de o parte, administratorul traficului trebuie să cunoască deciziile de repartizare a capacităților pentru a putea administra traficul și, pe de altă parte, în caz de perturbare a traficului sau în caz de urgență, trebuie să ia măsurile necesare pentru restabilirea traficului potrivit planului, ceea ce determină în mod obligatoriu o reatribuire a traselor disponibile sau a capacităților rețelei.
   Este încălcat principiul independenței administrării traficului prin faptul că, în Ungaria, întreprinderile feroviare sunt cele care stabilesc cifrele detaliate ale redevențelor percepute pentru utilizarea infrastructurii. Întrucât cifrele detaliate fac trimitere în mod obligatoriu, între altele, la serviciile utilizate de întreprinderile feroviare, precum și la calitatea lor și la momentul prestării lor, stabilirea cifrelor acordă un avantaj concurențial întreprinderilor feroviare care le realizează.
   Dincolo de încălcarea obligațiilor în materie de independență a desemnării traselor, Republica Ungară nu și-a îndeplinit nici obligațiile care îi revin în temeiul Directivelor 91/440/CEE și 2001/14/CE, întrucât

               —

               nu a stabilit condițiile care garantează echilibrul financiar al administratorilor infrastructurii,

               —

               nu a adoptat măsurile care ar constrânge administratorii infrastructurii să reducă cheltuielile de funcționare și redevențele pentru accesul la rețea,

               —

               nu a adoptat măsurile de executare care ar garanta aplicarea principiului costurilor directe cu ocazia stabilirii redevențelor percepute pentru accesul de către rețea la serviciile de infrastructură și, în sfârșit,

               —

               nu a stabilit un sistem care să încurajeze întreprinderile feroviare și administratorii infrastructurii, prin stimulente, să diminueze perturbările și să îmbunătățească performanțele rețelei feroviare.

      (1)  Directiva 91/440/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind dezvoltarea căilor ferate comunitare (JO L 237, 24.8.1991, p. 25, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 86).

      (2)  Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță (JO L 75, 15.3.2001, p. 29, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66).


title: Cauza C-252/05: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 mai 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare, formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit) — Thames Water Utilities Ltd, Regina/South East London Division, Bromley Magistrates' Court (Deșeuri — Directivele 75/442/CEE, 91/156/CEE și 91/271/CEE — Ape uzate care se scurg dintr-o rețea de canalizări — Calificare — Domeniul de aplicare al Directivelor 75/442/CEE și 91/271/CEE)

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/3

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 mai 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare, formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit) — Thames Water Utilities Ltd, Regina/South East London Division, Bromley Magistrates' Court
   (Cauza C-252/05) (1)

   (Deșeuri - Directivele 75/442/CEE, 91/156/CEE și 91/271/CEE - Ape uzate care se scurg dintr-o rețea de canalizări - Calificare - Domeniul de aplicare al Directivelor 75/442/CEE și 91/271/CEE)
   (2007/C 140/04)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Thames Water Utilities Ltd, Regina

      Pârâtă: South East London Division, Bromley Magistrates' Court

      În prezența: Environment Agency
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Interpretarea Directivei 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, p. 40) și a Directivei 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39), astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991 (JO L 78, p. 32) — Noțiunea de deșeuri — Efluent provenind din scurgeri într-o rețea de canalizări a apelor reziduale
   Dispozitivul

               1)

               Apele uzate care se scurg dintr-o rețea de tratare a apelor uzate, exploatată de către o întreprindere publică de tratare a apelor uzate, în aplicarea Directivei 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale și a legislației adoptate pentru transpunerea sa, reprezintă deșeuri în sensul Directivei 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991.

               2)

               Directiva 91/271 nu reprezintă o „altă prevedere legală” în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 75/442, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156. Îi revine instanței de trimitere să verifice, în conformitate cu criteriile definite de prezenta hotărâre, dacă legislația națională poate fi considerată ca reprezentând o „altă prevedere legală” în sensul acestei dispoziții. Acesta este cazul dacă această legislație națională conține dispoziții precise care organizează gestionarea deșeurilor în cauză și este de natură să asigure o protecție a mediului echivalentă cu cea garantată prin Directiva 75/442, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156, și, îndeosebi, prin articolele 4, 8 și 15 din aceasta.

               3)

               Directiva 91/271 nu poate fi considerată, în ceea ce privește gestionarea apelor uzate care se scurg dintr-o rețea de tratare, ca fiind lex specialis în raport cu Directiva 75/442, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156, și, deci, nu se poate aplica în temeiul articolului 2 alineatul (2) din aceeași directivă.

      (1)  JO C 205, 20.8.2005.


title: Cauza T-339/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 decembrie 2008 — Grecia/Comisia ( Agricultură — Organizarea comună a pieței vitivinicole — Ajutoare pentru restructurarea și reconversia podgoriilor — Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 — Stabilirea alocărilor financiare definitive acordate statelor membre — Decizia 2006/669/CE — Caracterul obligatoriu al termenului prevăzut la articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1227/2000 — Principiul cooperării loiale, al bunei credințe și al bunei administrări, al proporționalității și al efectului util )

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/28

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 decembrie 2008 — Grecia/Comisia
   (Cauza T-339/06) (1)

   („Agricultură - Organizarea comună a pieței vitivinicole - Ajutoare pentru restructurarea și reconversia podgoriilor - Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 - Stabilirea alocărilor financiare definitive acordate statelor membre - Decizia 2006/669/CE - Caracterul obligatoriu al termenului prevăzut la articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1227/2000 - Principiul cooperării loiale, al bunei credințe și al bunei administrări, al proporționalității și al efectului util’)
   (2009/C 32/52)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: I. Chalkias și S. Papaioannou, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe, M. Konstantinidis și F. Jimeno Fernández, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei 2006/669/CE a Comisiei din 4 octombrie 2006 de stabilire, pentru exercițiul financiar 2006 și pentru un anumit număr de hectare, a alocărilor financiare definitive destinate statelor membre pentru restructurarea și reconversia podgoriilor în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului (JO L 275, p. 62).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.