title: Cauza C-150/21: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi – Polonia) – Procedură privind recunoașterea și executarea unei sancțiuni financiare impuse lui D. B. [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie penală – Recunoaștere reciprocă – Decizia-cadru 2005/214/JAI – Executarea sancțiunilor financiare – Articolul 1 litera (a) punctul (ii) – Decizie prin care se aplică o sancțiune financiară adoptată de o autoritate administrativă – Decizie care poate fi atacată în fața unui procuror supus instrucțiunilor ministrului justiției – Cale de atac ulterioară în fața unei instanțe judecătorești cu competență specială în materie penală]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/16

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi – Polonia) – Procedură privind recunoașterea și executarea unei sancțiuni financiare impuse lui D. B.
      (Cauza C-150/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Recunoaștere reciprocă - Decizia-cadru 2005/214/JAI - Executarea sancțiunilor financiare - Articolul 1 litera (a) punctul (ii) - Decizie prin care se aplică o sancțiune financiară adoptată de o autoritate administrativă - Decizie care poate fi atacată în fața unui procuror supus instrucțiunilor ministrului justiției - Cale de atac ulterioară în fața unei instanțe judecătorești cu competență specială în materie penală)
      (2022/C 213/19)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: D. B.

         cu participarea: Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty

         Dispozitivul

      Articolul 1 litera (a) punctul (ii) din Decizia-cadru 2005/214/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce a sancțiunilor financiare, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretat în sensul că o decizie prin care se aplică cu titlu definitiv o sancțiune financiară unei persoane fizice, adoptată de o autoritate a statului membru emitent, alta decât o instanță judecătorească, pentru o faptă penală în temeiul legii acestui stat membru, constituie o „decizie”, în sensul acestei dispoziții, în cazul în care reglementarea statului membru menționat prevede că o cale de atac împotriva acestei decizii este examinată inițial de un procuror aflat sub autoritatea ierarhică a ministrului justiției, iar o instanță judecătorească competentă în special în materie penală poate fi sesizată ulterior de persoana în cauză dacă procurorul respectiv adoptă o decizie de respingere a acestei căi de atac, cu condiția ca accesul la această instanță să nu fie supus unor condiții care să îl facă imposibil sau excesiv de dificil.

         (1)  JO C 329, 16.8.2021.


title: Cauza C-249/21: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Bottrop – Germania) – Fuhrmann-2-GmbH/B. [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2011/83/UE – Articolul 8 alineatul (2) – Contracte la distanță încheiate prin mijloace electronice – Obligații de informare care îi incumbă comerciantului – Activarea unui buton sau a unei funcții similare destinate să efectueze comanda ce implică o obligație de plată – Formulare neambiguă corespunzătoare mențiunii „comandă ce implică o obligație de plată” – Luarea în considerare numai a mențiunii care figurează pe butonul sau pe funcția similară în vederea aprecierii caracterului similar al unei astfel de formule]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/16

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Bottrop – Germania) – Fuhrmann-2-GmbH/B.
      (Cauza C-249/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2011/83/UE - Articolul 8 alineatul (2) - Contracte la distanță încheiate prin mijloace electronice - Obligații de informare care îi incumbă comerciantului - Activarea unui buton sau a unei funcții similare destinate să efectueze comanda ce implică o obligație de plată - Formulare neambiguă corespunzătoare mențiunii „comandă ce implică o obligație de plată” - Luarea în considerare numai a mențiunii care figurează pe butonul sau pe funcția similară în vederea aprecierii caracterului similar al unei astfel de formule)
      (2022/C 213/20)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Bottrop

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Fuhrmann-2-GmbH

         Pârât: B.

         Dispozitivul

      Articolul 8 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2011/83/UE a Parlamentului european și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili, în cadrul unui proces de efectuare a comenzii referitor la încheierea unui contract la distanță prin mijloace electronice, dacă o formulă înscrisă pe butonul de comandă sau pe o funcție similară, cum ar fi formula „finalizare rezervare”, este „corespunzătoare” mențiunii „comandă ce implică o obligație de plată”, în sensul acestei dispoziții, trebuie să se aibă în vedere doar mențiunea care figurează pe acest buton sau pe această funcție similară.

         (1)  JO C 297, 26.7.2021.


title: Cauza C-484/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia n° 20 de Barcelona (Spania) la 6 august 2021 – F C C și M A B/Caixabank S. A., fostă Bankia S. A.

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Spania) la 6 august 2021 – F C C și M A B/Caixabank S. A., fostă Bankia S. A.
      (Cauza C-484/21)
      (2022/C 213/21)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: F C C și M A B

         Pârâtă: Caixabank S. A., fostă Bankia S. A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 38 [din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], principiul efectivității dreptului Uniunii, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 (1) se opun faptului că termenul de prescripție pentru introducerea unei acțiuni în pretenții privind consecințele economice ale unei clauze abuzive, precum clauza privind cheltuielile, începe să curgă înainte de constatarea nulității acestei clauze, ca urmare a caracterului său abuziv?

                  2)

                  Articolul 38 [din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], principiul efectivității dreptului Uniunii, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 se opun stabilirii ca moment de la care începe să curgă termenul de prescripție al unei clauze abuzive data la care o instanță competentă să stabilească jurisprudență, precum Tribunal Supremo [Curtea Supremă], constată că o anumită clauză este abuzivă, independent de aspectul dacă consumatorul cunoaște sau nu conținutul hotărârii respective?

                  3)

                  Articolul 38 [din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], principiul efectivității dreptului Uniunii, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 se opun ca, într-un contract pe termen lung, termenul de prescripție al acțiunii privind restituirea cheltuielilor efectuate pentru constituirea unei ipoteci să înceapă să curgă de la momentul la care se face plata, întrucât efectele clauzei abuzive au încetat la acel moment și nu există riscul ca aceasta să fie aplicată din nou?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-784/21 P: Recurs introdus la 15 decembrie 2021 de Wolfgang Kappes împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 13 octombrie 2021 în cauza T-429/20, Sedus Stoll AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/18

      Recurs introdus la 15 decembrie 2021 de Wolfgang Kappes împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 13 octombrie 2021 în cauza T-429/20, Sedus Stoll AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-784/21 P)
      (2022/C 213/22)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Wolfgang Kappes (reprezentanți: B. Schneiders, J. Schneiders, T. Pfeifer, N. Gottschalk, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Sedus Stoll AG, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 5 aprilie 2022, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a declarat că recursul nu se admite în principiu recursul și a obligat recurentul să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-785/21 P: Recurs introdus la 15 decembrie 2021 de Wolfgang Kappes împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 13 octombrie 2021 în cauza T-436/20, Sedus Stoll AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/18

      Recurs introdus la 15 decembrie 2021 de Wolfgang Kappes împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 13 octombrie 2021 în cauza T-436/20, Sedus Stoll AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-785/21 P)
      (2022/C 213/23)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Wolfgang Kappes (reprezentanți: B. Schneiders, J. Schneiders, T. Pfeifer, N. Gottschalk, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Sedus Stoll AG, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 5 aprilie 2022, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a declarat că recursul nu se admite în principiu recursul și a obligat recurentul să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-810/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 decembrie 2021 – Bankia SA/WE și XA

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 decembrie 2021 – Bankia SA/WE și XA
      (Cauza C-810/21)
      (2022/C 213/24)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Apelantă-pârâtă: Bankia SA

         Intimați-reclamanți: WE și XA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În contextul introducerii unei acțiuni prin care se urmărește invocarea efectelor restitutorii ale constatării nulității unei clauze care impune cheltuielile pentru încheierea contractului în sarcina împrumutatului, este compatibil cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/2013 (1) ca acțiunea în restituire să fie supusă unui termen de prescripție de 10 ani, care începe să curgă de la momentul la care clauza încetează să mai producă efecte, odată cu efectuarea ultimei plăți, moment la care consumatorul cunoaște situația de fapt care stă la baza caracterului abuziv al clauzei, sau este necesar ca consumatorul să dispună de informații suplimentare cu privire la aprecierea juridică a situației de fapt?
                  În cazul în care este necesar să se cunoască aprecierea juridică a situației de fapt, momentul de la care începe să curgă termenul de prescripție trebuie să fie condiționat de existența unei jurisprudențe constante cu privire la nulitatea clauzei sau instanța națională poate lua în considerare alte circumstanțe diferite?

                  2)

                  În cazul în care acțiunea în restituire este supusă unui termen lung de prescripție de 10 ani, care este momentul la care consumatorul trebuie să aibă posibilitatea de a cunoaște caracterul abuziv al clauzei și drepturile pe care i le conferă directiva, înainte ca termenul de prescripție să înceapă să curgă sau înainte de împlinirea acestuia?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-811/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 decembrie 2021 – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA/TB și UK

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 decembrie 2021 – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA/TB și UK
      (Cauza C-811/21)
      (2022/C 213/25)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

         Intimați: TB și UK

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În contextul introducerii unei acțiuni prin care se urmărește invocarea efectelor restitutorii ale constatării nulității unei clauze care impune cheltuielile pentru încheierea contractului în sarcina împrumutatului, este compatibil cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/2013 (1) ca acțiunea în restituire să fie supusă unui termen de prescripție de 10 ani, care începe să curgă de la momentul la care clauza încetează să mai producă efecte, odată cu efectuarea ultimei plăți, moment la care consumatorul cunoaște situația de fapt care stă la baza caracterului abuziv al clauzei, sau este necesar ca consumatorul să dispună de informații suplimentare cu privire la aprecierea juridică a situației de fapt?
                  În cazul în care este necesar să se cunoască aprecierea juridică a situației de fapt, momentul de la care începe să curgă termenul de prescripție trebuie să fie condiționat de existența unei jurisprudențe constante cu privire la nulitatea clauzei sau instanța națională poate lua în considerare alte circumstanțe diferite?

                  2)

                  În cazul în care acțiunea în restituire este supusă unui termen lung de prescripție de 10 ani, care este momentul la care consumatorul trebuie să aibă posibilitatea de a cunoaște caracterul abuziv al clauzei și drepturile pe care i le conferă directiva, înainte ca termenul de prescripție să înceapă să curgă sau înainte de împlinirea acestuia?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-812/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 decembrie 2021 – Banco Santander, SA/OG

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 decembrie 2021 – Banco Santander, SA/OG
      (Cauza C-812/21)
      (2022/C 213/26)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Banco Santander, SA

         Intimat: OG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În contextul introducerii unei acțiuni prin care se urmărește invocarea efectelor restitutorii ale constatării nulității unei clauze care impune cheltuielile pentru încheierea contractului în sarcina împrumutatului, este compatibil cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/2013 (1) ca acțiunea în restituire să fie supusă unui termen de prescripție de 10 ani, care începe să curgă de la momentul la care clauza încetează să mai producă efecte, odată cu efectuarea ultimei plăți, moment la care consumatorul cunoaște situația de fapt care stă la baza caracterului abuziv al clauzei, sau este necesar ca consumatorul să dispună de informații suplimentare cu privire la aprecierea juridică a situației de fapt?
                  În cazul în care este necesar să se cunoască aprecierea juridică a situației de fapt, momentul de la care începe să curgă termenul de prescripție trebuie să fie condiționat de existența unei jurisprudențe constante cu privire la nulitatea clauzei sau instanța națională poate lua în considerare alte circumstanțe diferite?

                  2)

                  În cazul în care acțiunea în restituire este supusă unui termen lung de prescripție de 10 ani, care este momentul la care consumatorul trebuie să aibă posibilitatea de a cunoaște caracterul abuziv al clauzei și drepturile pe care i le conferă directiva, înainte ca termenul de prescripție să înceapă să curgă sau înainte de împlinirea acestuia?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-445/21: Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Copal Tree Brands/EUIPO – Sumol + Compal Marcas (COPALLI) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale COPALLI – Marca națională verbală anterioară COMPAL – Motiv relativ de refuz – Atingere adusă renumelui – Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din reputația mărcii anterioare”]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/39

      Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Copal Tree Brands/EUIPO – Sumol + Compal Marcas (COPALLI)
      (Cauza T-445/21) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale COPALLI - Marca națională verbală anterioară COMPAL - Motiv relativ de refuz - Atingere adusă renumelui - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din reputația mărcii anterioare”)
      (2022/C 213/53)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Copal Tree Brands, Inc. (Oakland, California, Statele Unite) (reprezentant: B. Niemann Fadani, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: T. Frydendahl și D. Gája, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Sumol + Compal Marcas SA (Carnaxide, Portugalia) (reprezentant: A. de Sampaio, avocată)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 25 mai 2021 (cauza R 1581/2020-2), privind o procedură de opoziție între Sumol + Compal Marcas și Copal Tree Brands

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Copal Tree Brands, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 368, 13.9.2021.


title: Cauza T-368/21: Ordonanța Tribunalului din 24 martie 2022 – Di Taranto/Parchetul European [„Acțiune în anulare – Drept instituțional – Cooperare consolidată în ceea ce privește instituirea Parchetului European – Regulamentul (UE) 2017/1939 – Numirea procurorilor europeni delegați ai Parchetului European – Nelegalitate derivată – Candidați desemnați de Republica Italiană – Desemnare contestată în fața instanței naționale – Inadmisibilitate”]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/39

      Ordonanța Tribunalului din 24 martie 2022 – Di Taranto/Parchetul European
      (Cauza T-368/21) (1)

      („Acțiune în anulare - Drept instituțional - Cooperare consolidată în ceea ce privește instituirea Parchetului European - Regulamentul (UE) 2017/1939 - Numirea procurorilor europeni delegați ai Parchetului European - Nelegalitate derivată - Candidați desemnați de Republica Italiană - Desemnare contestată în fața instanței naționale - Inadmisibilitate”)
      (2022/C 213/54)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Alessandro Di Taranto (Roma, Italia) (reprezentant: G. Pellegrino, avocat)

         Pârât: Parchetul European (reprezentanți: L. De Matteis și T. Gut, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei nr. 34/2021 a Colegiului Parchetului European din 3 mai 2021 privind numirea a 15 procurori europeni delegați ai Parchetului European în Republica Italiană

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Alessandro Di Taranto la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 368, 13.9.2021.


title: Cauza T-764/21 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 februarie 2022 – Atesos medical și alții/Comisia [„Măsuri provizorii – Dispozitive medicale – Directiva 93/42/CEE – Regulamentul (UE) 2017/745 – Cerere de suspendare a executării – Lipsa urgenței”]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/40

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 februarie 2022 – Atesos medical și alții/Comisia
      (Cauza T-764/21 R)
      („Măsuri provizorii - Dispozitive medicale - Directiva 93/42/CEE - Regulamentul (UE) 2017/745 - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”)
      (2022/C 213/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Atesos medical AG (Aarau, Elveția) și alte șapte reclamante ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentanți: M. Meulenbelt, B. Natens și I. Willemyns, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Sanfrutos Cano, C. Hödlmayr și C. Vollrath, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE și având ca obiect suspendarea executării deciziei nepublicate a Comisiei, a cărei dată este necunoscută, care prevede expirarea desemnării Schweizerische Vereinigung für Qualitäts- und Management Systeme drept organism de evaluare a conformității pentru dispozitivele medicale în temeiul Directivei 93/42/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale (JO 1993, L 169, p. 1, Ediție specială, cap. 13/vol. 11), și retragerea acesteia din baza de date a organismelor notificate și desemnate, cu efect de la 28 septembrie 2021.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-22/22 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 31 martie 2022 – AL/Consiliul („Măsuri provizorii – Funcție publică – Funcționari – Procedură disciplinară – Revocare – Cerere de măsuri provizorii – Urgență – Fumus boni juris – Echilibrarea intereselor”)

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/40

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 31 martie 2022 – AL/Consiliul
      (Cauza T-22/22 R)
      („Măsuri provizorii - Funcție publică - Funcționari - Procedură disciplinară - Revocare - Cerere de măsuri provizorii - Urgență - Fumus boni juris - Echilibrarea intereselor”)
      (2022/C 213/56)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: AL (reprezentantă: R. Rata, avocată)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și M. Alver, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE și care urmărește, pe de o parte, suspendarea executării Deciziei Consiliului din 27 septembrie 2021 prin care se impune reclamantei o sancțiune disciplinară de revocare cu efect de la 1 octombrie 2021 și, pe de altă parte, reintegrarea reclamantei ca funcționar în postul său și în funcția sa anterioară

         Dispozitivul

                  1)

                  Suspendă executarea Deciziei Consiliului Uniunii Europene din 27 septembrie 2021 prin care se impune reclamantei o sancțiune disciplinară de revocare cu efect de la 1 octombrie 2021.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-125/22 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 30 martie 2022 – RT France/Consiliul („Măsuri provizorii – Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina – Suspendarea activităților de difuzare a anumitor canale mass-media – Cerere de suspendare a executării – Lipsa urgenței – Evaluare comparativă a intereselor”)

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/41

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 30 martie 2022 – RT France/Consiliul
      (Cauza T-125/22 R)
      („Măsuri provizorii - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina - Suspendarea activităților de difuzare a anumitor canale mass-media - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței - Evaluare comparativă a intereselor”)
      (2022/C 213/57)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: RT France (Boulogne Billancourt, Franța) (reprezentant: E. Piwnica, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Lejeune, R. Meyer și S. Emmerechts, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE având ca obiect suspendarea executării Deciziei (PESC) 2022/351 a Consiliului din 1 martie 2022 de modificare a Deciziei 2014/512/PESC privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2022, L 65, p. 5) și a Regulamentului (UE) 2022/350 al Consiliului din 1 martie 2022 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 833/2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2022, L 65, p. 1), în măsura în care aceste acte o vizează pe reclamantă

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție formulate de Comisia Europeană, de Regatul Belgiei, de Republica Franceză și de Republica Polonă.

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul, cu excepția celor efectuate de Comisia Europeană, de Regatul Belgiei, de Republica Franceză și de Republica Polonă. Acestea din urmă suportă cheltuielile de judecată în cadrul cererii lor de intervenție.


title: Cauza T-164/22: Acțiune introdusă la 25 martie 2022 – Ryanair/Comisia

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/42

      Acțiune introdusă la 25 martie 2022 – Ryanair/Comisia
      (Cauza T-164/22)
      (2022/C 213/58)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Ryanair DAC (Swords, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida, F. C. Laprévote, V. Blanc, D. Pérez de Lamo și S. Rating, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) a Comisiei din 21 decembrie 2021 privind ajutorul de stat SA.63402 (2021/N) – Portugalia – COVID-19: Despăgubiri pentru TAP III și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe aplicarea eronată de către Comisie a articolului 107 alineatul (2) litera (b) TFUE și pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere la evaluarea proporționalității ajutorului pentru prejudiciul cauzat de pandemia de COVID-19.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe faptul că decizia încalcă dispoziţiile specifice ale TFUE și principiile generale ale dreptului Uniunii care au stat la baza liberalizării transportului aerian european încă de la sfârșitul anilor 1980 (de exemplu, principiile nediscriminării, liberei prestări a serviciilor și libertății de stabilire).

                  3.

                  3. Al treilea motiv întemeiat pe neinițierea de către Comisie a unei proceduri oficiale de investigare în pofida existenţei unor „dificultăţi grave” și pe încălcarea drepturilor procedurale ale reclamantei.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a obligaţiei sale de motivare în conformitate cu articolul 296 alineatul (2) TFUE.


title: Cauza T-181/22: Acțiune introdusă la 6 aprilie 2022 – Pharol/Comisia

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/42

      Acțiune introdusă la 6 aprilie 2022 – Pharol/Comisia
      (Cauza T-181/22)
      (2022/C 213/59)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Reclamantă: Pharol, SGPS, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: N. Mimoso Ruiz și L. Bettencourt Nunes, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  recunoașterea interesului legitim al reclamantei de formulare a prezentei acțiuni în anulare în temeiul articolului 263 TFUE;

                  —

                  declararea prezentei acțiuni în anulare drept întemeiată și admisibilă, în conformitate cu articolul 263 TFUE;

                  —

                  anularea Deciziei C(2022) 324 final din 25 ianuarie 2022 de modificare a Deciziei C(2013) 306 final din 23 ianuarie 2013 privind procedura în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (AT.39839 — Telefónica y Portugal Telecom), în conformitate cu articolul 264 TFUE;

                  —

                  cu titlu subsidiar și tot în conformitate cu articolul 264 TFUE, pentru motivele invocate, reducerea amenzii aplicate reclamantei în temeiul articolului 1 din decizia atacată;

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată și a cheltuielilor efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe nerespectarea temeiurilor de fapt și de drept cuprinse în hotărârea Tribunalului. Reclamanta susține că Decizia C(2022) 324 final din 25 ianuarie 2022 de modificare a Deciziei C(2013) 306 final din 23 ianuarie 2013 privind o procedură în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funționarea Uniunii Europene (AT.39839 — Telefónica y Portugal Telecom) presupune o nouă interpretare a clauzei de neconcurență care constituie o nerespectare a temeiurilor de fapt și de drept și a autorității de lucru judecat a hotărârii Tribunalului, astfel încât decizia atacată trebuie anulată.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe nerespectarea formalităților substanțiale și pe încălcarea dreptului la apărare al Pharol ca urmare a faptului că nu i s-a comunicat o comunicare privind obiecțiunile. Reclamanta susține că, în măsura în care a adoptat o nouă interpretare a clauzei de neconcurență care are incidență asupra aprecierilor referitoare la întinderea încălcării, Comisia ar fi trebuit să trimită o nouă comunicare privind obiecțiunile, în lipsa căreia a încălcat o formalitate substanțială și dreptul de apărare al reclamantei, ceea ce justifică anularea deciziei atacate.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe o eroare în determinarea valorii vânzărilor care sunt legate de încălcare. În particular, reclamanta susține că elementul esențial pentru a analiza existența unei concurențe potențiale, în vederea calculării precise a vânzărilor legate direct sau indirect de încălcare, trebuie să fie posibilitatea efectivă de a intra pe fiecare piață în discuție, cu alte cuvinte inexistența unor bariere insurmontabile la intrare și, dacă această situație se regăsește, existența unor posibilități reale și concrete ale întreprinderii pentru a intra pe fiecare dintre piețe, fără să fie suficientă constatarea inexistenței unor bariere insurmontabile efectuată de Comisie, chiar dacă în mod eronat, în decizia atacată.


title: Cauza T-185/22: Acțiune introdusă la 8 aprilie 2022 – Ryanair/Comisia

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/43

      Acțiune introdusă la 8 aprilie 2022 – Ryanair/Comisia
      (Cauza T-185/22)
      (2022/C 213/60)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Ryanair DAC (Swords, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida, F. C. Laprévote, V. Blanc, D. Pérez de Lamo și S. Rating, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) a Comisiei din 22 decembrie 2021 privind ajutorul de stat SA.100121 (2021/N) – Portugalia – COVID-19: Despăgubiri pentru TAP III și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe aplicarea eronată de către Comisie a articolului 107 alineatul (2) litera (b) TFUE și săvârșirea unei erori vădite de apreciere la evaluarea proporționalității ajutorului pentru prejudiciul cauzat de pandemia de COVID-19.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe faptul că decizia încalcă dispoziţiile specifice ale TFUE și principiile generale ale dreptului Uniunii care au stat la baza liberalizării transportului aerian european încă de la sfârșitul anilor ’80 (de exemplu, principiile nediscriminării, liberei prestări a serviciilor și libertății de stabilire).

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe neinițierea de către Comisie a unei proceduri de investigare oficiale în pofida existenţei unor „dificultăţi grave” și pe încălcarea drepturilor procedurale ale reclamantei.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a obligaţiei sale de motivare în conformitate cu articolul 296 alineatul (2) TFUE.


title: Cauza T-186/22: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – BNP Paribas/BCE

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/44

      Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – BNP Paribas/BCE
      (Cauza T-186/22)
      (2022/C 213/61)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: BNP Paribas (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea secțiunii 1.10 și a secțiunilor 3.10.1-3.10.8 din Decizia BCE nr. ECB-SSM-2022-FRBNP-7 (adoptată împreună cu anexele sale) din 2 februarie 2022, în măsura în care prevede măsuri care trebuie adoptate privind angajamentele de plată irevocabile referitoare la schemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

                  —

                  adoptarea, în temeiul articolelor 88 și 89 din Regulamentul de procedură, a unei măsuri de organizare a procedurii prin care BCE să comunice deciziile privind angajamentele de plată irevocabile adoptate pentru alte instituții bancare pentru anul 2021, în special cele referitoare la celelalte instituții bancare franceze.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat o eroare de drept și pe încălcarea articolului 266 TFUE. Reclamanta susține în acest sens că, prin impunerea în cadrul deciziei atacate a unei măsuri de principiu generale și întemeiate pe un raționament care nu ține seama de situația sa prudențială individuală, BCE și-ar fi depășit puterile conferite prin Regulamentul nr. 1024/2013 (1), astfel cum au fost precizate prin jurisprudența Tribunalului Uniunii Europene.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat o eroare vădită de apreciere și pe încălcarea principiului bunei administrări. Reclamanta apreciază că BCE, prin faptul că a omis să țină seama de ansamblul elementelor relevante ce caracterizau situația sa specifică, a tras concluzii eronate în ceea ce privește riscurile prudențiale care ar fi generate de recurgerea la angajamente de plată irevocabile (denumite în continuare „API”) asupra situației sale individuale.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept din cauza lipsirii de efect util a dispozițiilor dreptului Uniunii care reglementează recurgerea la API. Potrivit reclamantei, întrucât BCE și-a întemeiat analiza pe considerații de principiu care nu pot conduce decât la o cerință de deducere integrală a API din fondurile proprii de nivel 1 de bază, aceasta ar conduce la lipsirea de efect util a textelor de drept al Uniunii care autorizează instituțiile de credit să recurgă la API pentru a-și îndeplini o parte din obligațiile lor față de fondurile de rezoluție și de schemele de garantare a depozitelor.

                  1.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității, pentru motivul că BCE a impus reclamantei o măsură de deducere nejustificată și disproporționată în raport cu situația sa prudențială.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63).


title: Cauza T-187/22: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – BPCE și alții/BCE

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/45

      Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – BPCE și alții/BCE
      (Cauza T-187/22)
      (2022/C 213/62)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: BPCE (Paris, Franța) și alte 51 de reclamante (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea secțiunii 1.3 și a secțiunilor 3.3.1-3.3.8 din Decizia BCE nr. ECB-SSM-2022-FRBPC-10 (adoptată împreună cu anexele sale) din 2 februarie 2022, în măsura în care prevede măsuri care trebuie adoptate privind angajamentele de plată irevocabile referitoare la schemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

                  —

                  adoptarea, în temeiul articolelor 88 și 89 din Regulamentul de procedură, a unei măsuri de organizare a procedurii prin care BCE să comunice deciziile privind angajamentele de plată irevocabile adoptate pentru alte instituții bancare pentru anul 2021, în special cele referitoare la celelalte instituții bancare franceze.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive care sunt identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-186/22, BNP Paribas/BCE.


title: Cauza T-188/22: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – Crédit agricole și alții/BCE

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/46

      Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – Crédit agricole și alții/BCE
      (Cauza T-188/22)
      (2022/C 213/63)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Crédit agricole (Montrouge, Franța) și alte 63 de reclamante (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea secțiunii 1.5 și a secțiunilor 3.5.1-3.5.8 din Decizia BCE nr. ECB-SSM-2022-FRCAG-5 (adoptată împreună cu anexele sale) din 2 februarie 2022, în măsura în care prevede măsuri care trebuie adoptate privind angajamentele de plată irevocabile referitoare la schemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

                  —

                  adoptarea, în temeiul articolelor 88 și 89 din Regulamentul de procedură, a unei măsuri de organizare a procedurii prin care BCE să comunice deciziile privind angajamentele de plată irevocabile adoptate pentru alte instituții bancare pentru anul 2021, în special cele referitoare la celelalte instituții bancare franceze.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive care sunt identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-186/22, BNP Paribas/BCE.


title: Cauza T-189/22: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – Conféderation nationale du Crédit Mutuel și alții/BCE

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/46

      Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – Conféderation nationale du Crédit Mutuel și alții/BCE
      (Cauza T-189/22)
      (2022/C 213/64)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Conféderation nationale du Crédit Mutuel (Paris, Franța) și alte 37 de reclamante (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea secțiunii 1.4 și a secțiunilor 3.4.1-3.4.8 din Decizia BCE nr. ECB-SSM-2022-FRCMU-6 (adoptată împreună cu anexele sale) din 2 februarie 2022, în măsura în care prevede măsuri care trebuie adoptate privind angajamentele de plată irevocabile referitoare la schemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

                  —

                  adoptarea, în temeiul articolelor 88 și 89 din Regulamentul de procedură, a unei măsuri de organizare a procedurii prin care BCE să comunice deciziile privind angajamentele de plată irevocabile adoptate pentru alte instituții bancare pentru anul 2021, în special cele referitoare la celelalte instituții bancare franceze.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive care sunt identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-186/22, BNP Paribas/BCE.


title: Cauza T-190/22: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – Banque postale/BCE

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/47

      Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – Banque postale/BCE
      (Cauza T-190/22)
      (2022/C 213/65)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: La Banque postale (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea secțiunii 1.2 și a secțiunilor 3.2.1-3.2.8 din Decizia BCE nr. ECB-SSM-2022-FRBPL-1 (adoptată împreună cu anexele sale) din 2 februarie 2022, în măsura în care prevede măsuri care trebuie adoptate privind angajamentele de plată irevocabile referitoare la schemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

                  —

                  adoptarea, în temeiul articolelor 88 și 89 din Regulamentul de procedură, a unei măsuri de organizare a procedurii prin care BCE să comunice deciziile privind angajamentele de plată irevocabile adoptate pentru alte instituții bancare pentru anul 2021, în special cele referitoare la celelalte instituții bancare franceze.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive care sunt identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-186/22, BNP Paribas/BCE.


title: Cauza T-191/22: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – Société générale/BCE

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/47

      Acțiune introdusă la 12 aprilie 2022 – Société générale/BCE
      (Cauza T-191/22)
      (2022/C 213/66)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Société générale (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea secțiunii 1.6 și a secțiunilor 3.6.1-3.6.8 din Decizia BCE nr. ECB-SSM-2022-FRSOG-7 (adoptată împreună cu anexele sale) din 2 februarie 2022, în măsura în care prevede măsuri care trebuie adoptate privind angajamentele de plată irevocabile referitoare la schemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

                  —

                  adoptarea, în temeiul articolelor 88 și 89 din Regulamentul de procedură, a unei măsuri de organizare a procedurii prin care BCE să comunice deciziile privind angajamentele de plată irevocabile adoptate pentru alte instituții bancare pentru anul 2021, în special cele referitoare la celelalte instituții bancare franceze.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive care sunt identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-186/22, BNP Paribas/BCE.


title: Cauza T-193/22: Acțiune introdusă la 15 aprilie 2022 – OT/Consiliul

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/48

      Acțiune introdusă la 15 aprilie 2022 – OT/Consiliul
      (Cauza T-193/22)
      (2022/C 213/67)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: OT (reprezentanți: J. P. Hordies și C. Sand, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2022/427 al Consiliului din 15 martie 2022 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 269/2014 privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO 2022, L 87, p. 1), în măsura în care acesta îl vizează pe reclamant;

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2022/429 a Consiliului din 15 martie 2022 de modificare a Deciziei 2014/145/PESC privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO 2022, L 87, p. 44), în măsura în care aceasta îl vizează pe reclamant;;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamant.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe o excepție de nelegalitate a articolului 1 literele (d) și (g) din Regulamentul (UE) 2022/330 al Consiliului din 25 februarie 2022 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 269/2014 privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO 2022, L 51, p. 1) și pe o încălcare a principiilor egalității de tratament, securității juridice și bunei administrări.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolelor 7 și 24 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pe încălcarea articolelor 2 și 3 din Convenția de la New York privind drepturile copilului și pe încălcarea articolului 8 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe eroarea vădită în aprecierea situației de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv întemeiat pe încălcarea principiului general al proporționalității.

                  7.

                  Al șaptelea motiv întemeiat pe încălcarea disproporționată a dreptului de proprietate, a libertății de a desfășura o activitate comercială și a dreptului la exercitarea profesiei.


title: Cauza T-144/21: Ordonanța Tribunalului din 28 martie 2022 – El Corte Inglés/EUIPO – Rimex Trading (UNK UNIK)

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/49

      Ordonanța Tribunalului din 28 martie 2022 – El Corte Inglés/EUIPO – Rimex Trading (UNK UNIK)
      (Cauza T-144/21) (1)

      (2022/C 213/68)
      Limba de procedură: spaniola
      Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 163, 3.5.2021.


title: Cauza C-813/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 decembrie 2021 – OK și PI/Banco Sabadell

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 decembrie 2021 – OK și PI/Banco Sabadell
      (Cauza C-813/21)
      (2022/C 213/27)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: OK și PI

         Intimată: Banco Sabadell

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În contextul introducerii unei acțiuni prin care se urmărește invocarea efectelor restitutorii ale constatării nulității unei clauze care impune cheltuielile pentru încheierea contractului în sarcina împrumutatului, este compatibil cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/2013 (1) ca acțiunea în restituire să fie supusă unui termen de prescripție de 10 ani, care începe să curgă de la momentul la care clauza încetează să mai producă efecte, odată cu efectuarea ultimei plăți, moment la care consumatorul cunoaște situația de fapt care stă la baza caracterului abuziv al clauzei, sau este necesar ca consumatorul să dispună de informații suplimentare cu privire la aprecierea juridică a situației de fapt?
                  În cazul în care este necesar să se cunoască aprecierea juridică a situației de fapt, momentul de la care începe să curgă termenul de prescripție trebuie să fie condiționat de existența unei jurisprudențe constante cu privire la nulitatea clauzei sau instanța națională poate lua în considerare alte circumstanțe diferite?

                  2)

                  În cazul în care acțiunea în restituire este supusă unui termen lung de prescripție de 10 ani, care este momentul la care consumatorul trebuie să aibă posibilitatea de a cunoaște caracterul abuziv al clauzei și drepturile pe care i le conferă directiva, înainte ca termenul de prescripție să înceapă să curgă sau înainte de împlinirea acestuia?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-58/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Craiova (România) la data de 28/01/2022 – NR / Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Craiova (România) la data de 28/01/2022 – NR / Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova
      (Cauza C-58/22)
      (2022/C 213/29)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Craiova

         Părţile din acţiunea principală

         Apelantă-inculpată: NR

         Participant: Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova

         Întrebările preliminare

      Principiul non bis in idem, așa cum este garantat de articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, coroborat cu obligațiile care revin României în vederea atingerii obiectivelor prevăzute în Decizia MCV (Decizia 2006/928 a Comisiei Europene) trebuie să fie interpretat în sensul că o soluție de clasare, emisă de parchet după administrarea probelor esențiale în cauza respectivă, împiedică o altă urmărire penală pentru aceeași faptă, chiar având altă încadrare juridică, împotriva aceleiași persoane, având în vedere că soluția este definitivă, cu excepția cazurilor în care se constată că nu a existat împrejurarea pe care se întemeia clasarea ori au apărut fapte sau împrejurări noi din care rezultă că a dispărut împrejurarea pe care se întemeia clasarea?


title: Cauza C-68/22 P: Recurs introdus la 2 februarie 2022 de Banca Europeană de Investiții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 24 noiembrie 2021 în cauza T-370/20, KL/Banca Europeană de Investiții

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/22

      Recurs introdus la 2 februarie 2022 de Banca Europeană de Investiții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 24 noiembrie 2021 în cauza T-370/20, KL/Banca Europeană de Investiții
      (Cauza C-68/22 P)
      (2022/C 213/31)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: G. Faedo, I. Zanin, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: KL

         Concluziile recurentei

      Prin recursul său, BEI solicită Curții:

                  —

                  declararea recursului ca admisibil si fondat;

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T-370/20;

                  —

                  în cazul în care Curtea consideră că litigiul este în stare de judecată, admiterea concluziilor prezentate de BEI în primă instanță;

                  —

                  obligarea KL la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurilor în fața celor două instanțe.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului său, BEI invocă două motive.
      Primul motiv, structurat în patru submotive, se referă la interpretarea eronată a normelor interne ale BEI privind invaliditatea.
      În primul rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește noțiunea de invaliditate prevăzută la articolul 46-1 din Regulamentul tranzitoriu al sistemului de pensii aplicabil membrilor personalului BEI (RTRP) și la articolul 11.1 din dispozițiile administrativa ale BEI. Prin faptul că a considerat că noțiunea de invaliditate potrivit articolelor menționate trebuie interpretată în sensul că se referă la un funcționar al BEI care este declarat de o comisie de invaliditate instituită de BEI ca fiind incapabil de a-și relua funcțiile sau funcțiile echivalente în cadrul acestui organism, Tribunalul a denaturat litera și conținutul normelor interne ale BEI și a adoptat o interpretare care ar fi în contradicție cu rațiunea de a fi a pensiei de invaliditate ca măsură de protecție socială.
      În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a exclus competența comisiilor de invaliditate instituite de BEI de a se pronunța asupra capacității unui agent al BEI de a desfășura activități în afara cadrului acesteia, pe piața generală a muncii.
      În al treilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin interpretarea articolului 46-1 RTRP și a articolului 11.1 din dispozițiile administrative pe baza unui raționament prin analogie cu articolul 78 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene.
      În al patrulea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin respingerea interpretării susținute de BEI a articolului 51-1 din RTRP și prin omisiunea de a interpreta acest articol în coroborare cu articolul 46-1 din RTRP.
      Al doilea motiv, structurat în două submotive, se întemeiază pe o dublă denaturare a faptelor.
      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în sensul că a considerat ca fiind obligatorii din punct de vedere juridic documente comisiei de invaliditate care nu erau semnate de toți membrii respectivei comisii.
      În al doilea rând, Tribunalul a apreciat în mod eronat conținutul avizului comisiei de invaliditate în sensul că a considerat că respectiva comisie de invaliditate a declarat că reclamantul era incapabil de a-și exercita funcțiile în cadrul BEI, deși formularele semnate de toți membrii comisiei menționate au declarat că reclamantul nu este invalid.


title: Cauza C-78/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrchním soudem v Praze (Republica Cehă) la 7 februarie 2022 – ALD Automotive s.r.o./DY, administratorul judiciar al debitoarei GEDEM-STAV a.s.

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrchním soudem v Praze (Republica Cehă) la 7 februarie 2022 – ALD Automotive s.r.o./DY, administratorul judiciar al debitoarei GEDEM-STAV a.s.
      (Cauza C-78/22)
      (2022/C 213/32)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Vrchním soudem v Praze

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: ALD Automotive s.r.o.

         Intimat: DY, administratorul judiciar al debitoarei GEDEM-STAV a.s.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Care sunt criteriile care trebuie îndeplinite pentru a se naște dreptul de a obține o sumă minimă fixă de 40 de euro, astfel cum se prevede la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2011/7/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului, în cazul contractelor cu executare repetată sau continuă?

                  2)

                  Instanțele judecătorești ale statelor membre pot refuza să soluționeze cererea menționată la articolul 6 alineatul (1) din această directivă pentru motivul că sunt aplicabile principiile generale de drept privat?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, care sunt condițiile care trebuie îndeplinite pentru ca instanțele din statele membre să refuze acordarea sumei prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din directiva menționată?

         (1)  Directiva 2011/7/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 2011 privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale (JO 2011, L 48, p. 1).


title: Cauza C-83/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Cartagena (Spania) la 8 februarie 2022 – RTG/Tuk Tuk Travel S.L.

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Cartagena (Spania) la 8 februarie 2022 – RTG/Tuk Tuk Travel S.L.
      (Cauza C-83/22)
      (2022/C 213/33)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia de Cartagena

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: RTG

         Pârâtă: Tuk Tuk Travel S.L.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 169 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) și articolul 114 alineatul (3) TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun articolului 5 din Directiva 2015/2302 privind pachetele de servicii de călătorie și serviciile de călătorie asociate (1), deoarece acest din urmă articol nu include, printre informațiile precontractuale obligatorii care trebuie furnizate călătorului, dreptul, conferit acestuia la articolul 12 din directivă, de a rezilia contractul înainte de începerea executării sale, cu rambursarea integrală a sumei plătite, în cazul unor circumstanțe inevitabile și extraordinare care afectează în mod semnificativ executarea pachetului de servicii de călătorie?

                  2)

                  Articolele 114 și 169 TFUE, precum și articolul 15 din Directiva 2015/2302 se opun aplicării principiilor disponibilității și coerenței, consacrate la articolul 216 și la articolul 218 alineatul 1 din LEC, în cazul în care aceste principii procedurale pot împiedica protecția deplină a consumatorului reclamant?

         (1)  Directiva (UE) 2015/2302 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind pachetele de servicii de călătorie și serviciile de călătorie asociate, de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2011/83/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 90/314/CEE a Consiliului (JO 2015, L 326, p. 1).


title: Cauza C-87/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 9 februarie 2022 – TT/AK

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 9 februarie 2022 – TT/AK
      (Cauza C-87/22)
      (2022/C 213/34)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Korneuburg

         Părțile din procedura principală

         Apelant: TT

         Intimată: AK

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (1) trebuie să fie interpretat în sensul că un stat membru competent pentru soluționarea cauzei pe fond poate solicita instanței judecătorești dintr-un alt stat membru cu care copilul are o legătură specială, în cazul în care consideră că această instanță judecătorească este mai bine plasată pentru a soluționa cauza sau o parte specifică a acesteia, să își exercite competența chiar și atunci când acest alt stat membru este un stat membru în care copilul a dobândit reședința obișnuită ca urmare a unei deplasări ilicite?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                  Articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO 2003, L 338, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 183) trebuie să fie interpretat în sensul că criteriile referitoare la transferul de competență prevăzute de acesta sunt reglementate în mod exhaustiv, fără a fi nevoie de criterii suplimentare în ceea ce privește procedurile inițiate în temeiul articolului 8 litera f) din Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii?

         (1)  JO 2003, L 338, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 183.


title: Cauza C-125/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de rechtbank Den Haag, zittingsplaats's-Hertogenbosch (Țările de Jos) la 22 februarie 2022 – X, Y și cei șase copii minori ai acestora/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de rechtbank Den Haag, zittingsplaats's-Hertogenbosch (Țările de Jos) la 22 februarie 2022 – X, Y și cei șase copii minori ai acestora/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Cauza C-125/22)
      (2022/C 213/35)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: X, Y și cei șase copii minori ai acestora

         Pârât: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 15 din Directiva privind calificarea (1) coroborat cu articolul 2 litera (g) din Directiva privind calificarea, cu articolul 4 din Directiva privind calificarea, cu articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale și cu articolul 19 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă un solicitant are nevoie de protecție subsidiară, trebuie analizate și evaluate integral și în mod interdependent toate elementele relevante care privesc atât situația individuală și circumstanțele personale ale solicitantului, cât și situația generală din țara de origine, înainte de a se indica forma de manifestare a vătămărilor grave de temut care poate fi susținută cu aceste elemente?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ din partea Curții la prima întrebare, aprecierea situației individuale și a circumstanțelor personale ale solicitantului în cadrul aprecierii în raport cu articolul 15 litera (c) din Directiva privind calificarea, despre care Curtea a precizat deja că trebuie luate în considerare în acest scop, este mai cuprinzătoare decât verificarea respectării cerinței individualizării prevăzute în Hotărârea Curții Europene a Drepturilor Omului în cauza N.A. împotriva Regatului Unit (2)? Aceste elemente pot fi luate în considerare, cu privire la aceeași cerere de protecție subsidiară, în aprecierea în raport atât cu articolul 15 litera (b) din Directiva privind calificarea, cât și cu articolul 15 litera (c) din Directiva privind calificarea?

                  3)

                  Articolul 15 din Directiva privind calificarea trebuie interpretat în sensul că, pentru aprecierea nevoii de protecție subsidiară, așa-numita scară progresivă, despre care Curtea a precizat deja că trebuie aplicată în aprecierea unei temeri invocate legate de vătămările grave prevăzute la articolul 15 litera (c) din Directiva privind calificarea, trebuie aplicată și în aprecierea unei temeri invocate legate de vătămările grave prevăzute la articolul 15 litera (b) din Directiva privind calificarea?

                  4)

                  Articolul 15 din Directiva privind calificarea coroborat cu articolul 1 din Carta drepturilor fundamentale, cu articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale și cu articolul 19 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretat în sensul că circumstanțele umanitare care reprezintă o consecință (in)directă a acțiunilor și/sau a omisiunilor unui agent de vătămare gravă trebuie luate în considerare atunci când se evaluează dacă un solicitant are nevoie de protecție subsidiară?

         (1)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO 2011, L 337, p. 9).

         (2)  Curtea EDO, 17 iulie 2008, nr. 25904/07, N.A. împotriva Regatului Unit, ECLI:CE:ECHR:2008:0717JUD002590407.


title: Cauza C-128/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgia) la 23 februarie 2022 – BV NORDIC INFO/Belgische Staat

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgia) la 23 februarie 2022 – BV NORDIC INFO/Belgische Staat
      (Cauza C-128/22)
      (2022/C 213/36)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: BV NORDIC INFO

         Pârât: Belgische Staat

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 2, 4, 5, 27 și 29 din Directiva privind cetățenia 2004/38 (1), care pun în aplicare articolele 20 și 21 TFUE, trebuie interpretate în sensul că nu se opun reglementării unui stat membru [în speță, care derivă din articolele 18 și 22 din Ministerieel Besluit van 30 juni 2020 houdende dringende maatregelen om de verspreiding van het coronavirus COVID-19 te beperken (Ordinul ministerial din 30 iunie 2020 privind măsurile urgente de limitare a răspândirii coronavirusului COVID-19) (după modificarea prin articolul 3 șu 5 din Ordinul Ministerial din 10 iulie 2020)], care, printr-o măsură generală:

                              —

                              impune, în principiu, resortisanților belgieni și membrilor familiilor acestora, precum și cetățenilor Uniunii rezidenți pe teritoriul belgian și membrilor familiilor acestora o interdicție de ieșire pentru călătoriile neesențiale din Belgia către țările din cadrul UE și al zonei Schengen care au fost colorate în roșu în conformitate cu un cod de culoare elaborat în baza datelor epidemiologice;

                              —

                              impune cetățenilor nebelgieni ai Uniunii și membrilor familiilor acestora (care au sau nu un drept de ședere pe teritoriul belgian) restricții la intrare (precum carantine și teste), pentru călătoriile neesențiale către Belgia din țările din cadrul UE și al zonei Schengen care au fost colorate în roșu în conformitate cu un cod de culoare elaborat în baza datelor epidemiologice?

                  2)

                  Articolele 1, 3, și 22 din Codul frontierelor Schengen (2) trebuie interpretate în sensul că nu se opun reglementării unui stat membru [în speță, articolele 18 și 22 din Ordinul Ministerial din 30 iunie 2020 privind măsurile urgente de limitare a răspândirii coronavirusului COVID-19 (după modificarea prin articolele 3 și 5 din Ordinul Ministerial din 10 iulie 2020)] care impune o interdicție de ieșire pentru călătoriile neesențiale din Belgia către țările din cadrul UE și al zonei Schengen și o interdicție de intrare din aceste țări către Belgia, care nu doar că poate fi controlată și sancționată, ci poate fi pusă în aplicare din oficiu de ministru, de primar și de comandantul poliției?

         (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (JO 2006, L 105, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 8, p. 5).


title: Cauza C-147/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 1 martie 2022 – Procedură penală împotriva Inculpatului 5

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 1 martie 2022 – Procedură penală împotriva Inculpatului 5
      (Cauza C-147/22)
      (2022/C 213/37)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

      Inculpatul 5

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Principiul non bis in idem, prevăzut la articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) și la articolul 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen, se opune unei proceduri penale inițiate într-un stat membru împotriva aceleiași persoane și pentru aceleași fapte care au făcut deja obiectul unei proceduri penale într-un alt stat membru, care a fost soluționată în mod definitiv printr-o decizie a procurorului prin care s-a dispus clasarea procedurii de urmărire penală?

                  2.

                  Este compatibilă cu principiul non bis in idem, prevăzut la articolul 50 din cartă și la articolul 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen, și împiedică în mod definitiv inițierea unei noi proceduri penale într-un stat membru împotriva aceleiași persoane și pentru aceleași fapte împrejurarea că, deși în ceea ce privește decizia procurorului prin care se dispune clasarea procedurii penale (a anchetei) într-un stat membru este prevăzută posibilitatea reluării urmăririi penale până la momentul la care se prescrie infracțiunea, parchetul a considerat că nu se justifică reluarea procedurii din oficiu?

                  3.

                  Este compatibilă cu principiul non bis in idem, stabilit la articolul 50 din cartă și la articolul 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen, și poate fi considerată suficient de aprofundată și de exhaustivă o procedură de urmărire penală clasată cu privire la un inculpat care nu a fost audiat în calitate de suspect în legătură cu o infracțiune privind coinculpații săi, deși s-au efectuat anchete precontencioase împotriva acestei persoane în calitate de inculpat, iar clasarea procedurii de urmărire penală s-a bazat pe informațiile din investigație furnizate în urma unei cereri de asistență judiciară, precum și pe furnizarea de date privind conturile bancare și pe declarațiile coinculpaților în calitate de suspecți?


title: Cauza C-151/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 2 martie 2022 – S, A, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie/Altă parte: Înaltul Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 2 martie 2022 – S, A, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie/Altă parte: Înaltul Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați
      (Cauza C-151/22)
      (2022/C 213/38)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: S, A, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

         Altă parte: Înaltul Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 10 alineatul (1) partea introductivă și litera (e) din Directiva privind calificarea (1) trebuie interpretat în sensul că motivul de persecuție reprezentat de opinia politică poate fi invocat și de solicitanți care doar afirmă că au o credință politică și/sau că exprimă această credință, fără ca ei să fi fost supuși atitudinii negative a unui agent de persecuție pe durata șederii în țara de origine și în țara gazdă, de la sosirea în aceasta din urmă?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1, prin urmare dacă o credință politică este suficientă pentru a fi considerată opinie politică, care este locul pe care trebuie să îl ocupe tăria acelei opinii, idei sau credințe politice, precum și importanța pe care străinul o acordă activităților care decurg din aceasta, în analiza și evaluarea unei cereri de azil, adică în analiza realismului temerii de persecuție pe care o susține acest solicitant?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 1, criteriul aplicat este acela că respectiva opinie politică trebuie să fie adânc înrădăcinată și, în caz contrar, care este criteriul care trebuie instituit și cum trebuie aplicat acesta?

                  4)

                  Dacă criteriul aplicat este că respectiva opinie politică trebuie să fie adânc înrădăcinată, i se poate cere unui solicitant care nu poate demonstra că are o opinie politică adânc înrădăcinată să înceteze să-și mai exprime opinia politică odată cu revenirea în țara de origine, pentru a nu stârni atitudinea negativă a unui agent de persecuție?

         (1)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO 2011, L 337, p. 9).


title: Cauza C-164/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Nacional (Spania) la 4 martie 2022 – Procedură penală împotriva lui Juan

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Nacional (Spania) la 4 martie 2022 – Procedură penală împotriva lui Juan
      (Cauza C-164/22)
      (2022/C 213/39)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Nacional

         Partea din procedura principală

      Juan

         Cealaltă parte: Ministerio Fiscal

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Există în prezenta cauză o situație de „bis in idem”, în sensul articolului 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și al articolului 54 din Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen, pentru motivul că este vorba despre aceeași situație de fapt, ținând seama de întinderea pe care jurisprudența europeană o conferă acestei noțiuni, sau, dimpotrivă, această apreciere intră în sarcina instanței de trimitere, în conformitate cu principiile enunțate în prezenta decizie, printre care necesitatea unei contopiri a pedepselor și stabilirea unei limite de pedeapsă în conformitate cu criteriul proporționalității, pentru motivul că este vorba despre o infracțiune unică și continuată?

                  2)

                  În ipoteza în care se consideră că nu există o situație de „bis in idem”, pentru motivul că nu există o identitate deplină între fapte, conform criteriilor enunțate în prezenta decizie:

                              A.

                              Având în vedere circumstanțele din prezenta cauză, limitările aduse efectelor hotărârilor pronunțate în alte state membre ale Uniunii, prevăzute în mod expres la articolul 14 alineatul 2 din Ley Orgánica 7/2014 de 12 de noviembre, sobre intercambio de información de antecedentes penales y consideración de resoluciones judiciales penales en la Unión Europea, de transposición de la normativa europea [Legea organică nr. 7/2014 din 12 noiembrie 2014 privind schimbul de informații cu privire la cazierul judiciar și luarea în considerare a hotărârilor judecătorești în materie penală în Uniunea Europeană și de transpunere a reglementării europene] sunt compatibile cu Decizia-cadru 2008/675/JAI (1) a Consiliului din 24 iulie 2008 privind luarea în considerare a condamnărilor între statele membre ale Uniunii Europene în cadrul unui nou proces penal, precum și cu articolul 45 și cu articolul 49 alineatul (3) din cartă și cu principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești în cadrul Uniunii?

                              B.

                              Inexistența în dreptul spaniol a unei proceduri sau a unui mecanism care să permită recunoașterea hotărârilor pronunțate de instanțele din alte state membre ale Uniunii, precum și contopirea și adaptarea sau limitarea pedepselor, astfel încât să se garanteze proporționalitatea acestora, într o situație în care o hotărâre străină care trebuie să fie executată în Spania și care se raportează la fapte care prezintă o legătură de continuitate sau de conexitate pe plan infracțional cu alte fapte judecate în Spania și în privința cărora a fost de asemenea pronunțată o hotărâre de condamnare, este contrară articolului 45 și articolului 49 alineatul (3) din cartă, coroborate cu articolul 4 alineatul (6) din Decizia-cadru 2002/584/JAI (2) din 13 iunie 2002 și cu articolul 8 alineatele (1) și (2) din Decizia-cadru 2008/909/JAI (3) a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană și, în general, principiului recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești pe teritoriul Uniunii Europene?

         (1)  Decizia Cadru 2008/675/JAI a Consiliului din 24 iulie 2008 privind luarea în considerare a condamnărilor în statele membre ale Uniunii Europene în cadrul unui nou proces penal (JO 2008, L 220, p. 32).

         (2)  Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre – Declarații ale anumitor state membre cu privire la adoptarea deciziei-cadru (JO 2002, L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).

         (3)  Decizia cadru 2008/909/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană (JO 2008, L 327, p. 27).


title: Cauza C-177/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgerichts Salzburg (Austria) la 8 martie 2022 – JA/Wurth Automotive GmbH

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgerichts Salzburg (Austria) la 8 martie 2022 – JA/Wurth Automotive GmbH
      (Cauza C-177/22)
      (2022/C 213/40)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgerichts Salzburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: JA

         Pârâtă: Wurth Automotive GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cadrul aprecierii calității de consumator a reclamantei în sensul articolelor 17 și 18 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 (1) prezintă importanță

                              a)

                              aspectul dacă activitatea de graficiană și web designer declarată de reclamantă în cursul procedurii a fost desfășurată doar în calitate de lucrător salariat sau, cel puțin parțial, inclusiv în cadrul unei activități profesionale independente la data încheierii contractului de vânzare-cumpărare și imediat după aceasta și

                              b)

                              în ce scop a achiziționat reclamanta autovehiculului, așadar, numai pentru satisfacerea propriilor necesități de consum privat sau și în legătură cu o activitate ori finalitate de natură profesională actuală sau viitoare?

                  2)

                  Este posibil ca reclamanta să nu se mai poată prevala de calitatea de consumator dacă aceasta a revândut autovehiculul în august 2019 și ar fi relevant dacă ar fi obținut profit cu această ocazie?

                  3)

                  Calitatea de consumator a reclamantei trebuie respinsă pentru simplul fapt că a semnat un contract de vânzare-cumpărare formulat în avans de pârâtă, în a cărui redactare figura denumirea cumpărătorului ca „societate”, iar sub titlul scris cu litere mai mici „Acorduri speciale” era vorba despre „tranzacție între comercianți/fără returnare, fără garanție/livrarea are loc numai după primirea banilor”, fără a contesta acest lucru și fără a semnala calitatea sa de consumator?

                  4)

                  Reclamantei trebuie să i se impute un comportament al partenerului său care, în calitate de concesionar de automobile, a intermediat vânzarea-cumpărarea, din care pârâta ar fi putut deduce că reclamanta avea calitatea de întreprinzător?

                  5)

                  În aprecierea calității sale de consumator este în detrimentul reclamantei faptul că instanța de prim grad de jurisdicție nu a putut stabili motivul pentru care contractul scris de vânzare-cumpărare diferă de oferta prealabilă efectuată prin intermediul partenerului reclamantei în legătură cu denumirea cumpărătoarei și aspectele discutate în această privință în cadrul contactelor telefonice dintre partenerul reclamantei și un vânzător al pârâtei?

                  6)

                  Prezintă importanță în privința calității de consumator a reclamantei faptul că, la câteva săptămâni de la preluarea autovehiculului de la pârâtă, partenerul reclamantei a întrebat telefonic dacă exista posibilitatea de a menționa TVA-ul?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1).


title: Cauza C-183/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 10 martie 2022 – Saint-Louis Sucre/Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, SICA des betteraviers d’Etrepagny

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 10 martie 2022 – Saint-Louis Sucre/Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, SICA des betteraviers d’Etrepagny
      (Cauza C-183/22)
      (2022/C 213/41)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Saint-Louis Sucre

         Pârâți: Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, SICA des betteraviers d’Etrepagny

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Regula enunțată la litera (b) a alineatului (1) al articolului 153 din Regulamentului (UE) nr. 1308/2013 din 17 decembrie 2013 (1), potrivit căreia statutul unei organizații de producători impune membrilor săi „să aparțină unei singure organizații de producători pentru un anumit produs al producătorului”, trebuie interpretată în sensul că este valabilă numai pentru membrii producători?

                  2)

                  Pentru a asigura respectarea principiului prevăzut la litera (c) a alineatului (2) al articolului 153 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013, potrivit căruia producătorii membri ai unei organizații de producători trebuie să exercite un control democratic asupra organizației și a deciziilor sale:

                              —

                              pentru a aprecia independența membrilor organizației trebuie să se țină seama exclusiv de deținerea capitalului lor de aceeași persoană fizică sau juridică sau și de alte legături precum, pentru membrii care nu sunt producători, afilierea la aceeași confederație sindicală, sau, pentru membrii producători, exercitarea responsabilităților de conducere în cadrul unei asemenea confederații?

                              —

                              pentru a concluziona că membrii producători exercită un control real asupra organizației, este suficient ca aceștia să dețină majoritatea voturilor sau trebuie să se examineze dacă, având în vedere repartizarea voturilor între membrii cu adevărat independenți, procentul de voturi deținute de unul sau de mai mulți membri care nu sunt producători le oferă acestora posibilitatea, chiar și fără majoritate, să controleze deciziile luate de organizație?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 671).


title: Cauza C-186/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 9 martie 2022 – Sad Trasporto Locale SpA/Provincia autonoma di Bolzano

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 9 martie 2022 – Sad Trasporto Locale SpA/Provincia autonoma di Bolzano
      (Cauza C-186/22)
      (2022/C 213/42)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și apelantă: Sad Trasporto Locale SpA

         Pârâtă și intimată: Provincia autonoma di Bolzano

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007/CE (1) trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 în privința exploatării serviciilor publice naționale și internaționale de transport de călători combinat, în care, pe de o parte, serviciul public de transport are caracter unitar în scopul atribuirii și este prestat cu tramvaiul, cu funicularul și cu cabina și, pe de altă parte, transportul pe șine absoarbe peste 50 % din serviciul atribuit operatorului în mod global și unitar?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, în măsura în care se consideră că Regulamentul nr. 1370/2007, citat anterior, se aplică și exploatării serviciilor publice naționale și internaționale de transport de călători combinat, în care, pe de o parte, serviciul public de transport are caracter unitar în scopul atribuirii și este prestat cu tramvaiul, cu funicularul și cu cabina și, pe de altă parte, transportul pe șine absoarbe peste 50 % din serviciul atribuit operatorului în mod global și unitar, articolul 5 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 trebuie interpretat în sensul că impune, inclusiv în legătură cu atribuirea directă în favoarea unui operator intern a unui contract de servicii publice care include transportul de călători cu tramvaiul, verificarea formei juridice a actului de atribuire, având ca efect excluderea din domeniul de aplicare al articolului 5 alineatul (2), citat anterior, a actelor care nu au fost încheiate în forma de contract de concesiune de servicii?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, articolul 5 punctul 1 litera (b) și articolul 5 punctul 2 din Directiva 2014/23/UE (2) trebuie interpretate în sensul că transferarea către entitatea căreia i se atribuie contractul a riscului operațional de exploatare a serviciilor trebuie exclusă atunci când contractul care face obiectul atribuirii: a) se bazează pe costul brut, iar veniturile îi revin autorității contractante; b) prevede în favoarea operatorului, ca venituri din exploatare, doar o remunerație plătită de autoritatea [contractantă], care se calculează în funcție de volumul serviciilor prestate (așadar, cu excluderea riscului de cerere); c) lasă în sarcina autorității contractante riscul operațional de cerere (pentru reducerea remunerațiilor ca urmare a reducerii volumului serviciilor peste anumite limite prestabilite), riscul de reglementare (pentru modificări legislative sau administrative, precum și pentru acordarea cu întârziere a unor autorizații și/sau certificate de către entități competente), riscul financiar (pentru neplata sau plata cu întârziere a remunerațiilor, precum și pentru neajustarea remunerațiilor), precum și riscul de forță majoră (care decurge din modificarea neprevizibilă a condițiilor de prestare a serviciilor); precum și d) transferă entității căreia i se atribuie contractul riscul operațional de ofertă (pentru variațiile costurilor aferente elementelor care nu pot fi controlate de operator – energie, materii prime și materiale), riscul legat de raporturile de muncă (care decurge din variațiile costurilor de personal în temeiul negocierii colective), riscul de exploatare (care decurge dintr-o dinamică negativă a costurilor de exploatare ca urmare a unor estimări eronate), precum și riscul în materie socială și de mediu (care decurge din evenimente accidentale în cursul executării cu privire la bunuri care servesc la prestarea serviciilor)?

                  4)

                  În sfârșit, articolul 107 alineatul (1) TFUE și articolul 108 alineatul (3) TFUE trebuie interpretate în sensul că, în cadrul unei atribuiri directe a unui contract de servicii publice de transport de călători dispuse de o autoritate locală competentă în favoarea unui operator intern, constituie ajutor de stat supus procedurii de control prealabil prevăzute la articolul 108 alineatul (3) TFUE o compensație pentru obligațiile de serviciu public calculată pe baza costurilor de exploatare care, deși legate de necesitățile previzibile ale serviciului, sunt, pe de o parte, stabilite ținând seama de costurile istorice ale serviciului prestat de operatorul care urmează să fie înlocuit, a cărui concesiune de servicii a fost prelungită pentru o perioadă de peste zece ani, și, pe de altă parte, se raportează la costuri sau la remunerații aferente tot atribuirii precedente sau, oricum, referitoare la parametri standard de piață care vizează ansamblul operatorilor din domeniu?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO 2007, L 315, p. 1).

         (2)  Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune (JO 2014, L 94, p. 1).


title: Cauza C-191/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 11 martie 2022 – ME/État belge

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 11 martie 2022 – ME/État belge
      (Cauza C-191/22)
      (2022/C 213/43)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: ME

         Pârât: État belge

         Întrebarea preliminară

      Articolele 7 și 24 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și [articolul 4 alineatul (1) litera (c)] din Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (1), precum și principiile egalității de tratament și securității juridice trebuie interpretate în sensul că impun statelor membre să țină seama de vârsta persoanei care face obiectul reîntregirii familiei nu la data depunerii cererii de reîntregire a familiei, ci la data depunerii cererii de protecție internațională a susținătorului reîntregirii care a fost recunoscut ca refugiat și să considere că persoana care face obiectul reîntregirii familiei este minor în sensul articolului 4 [alineatul (1) litera (c)] din Directiva 2003/86/CE, în cazul în care aceasta era minoră la data depunerii cererii de azil a susținătorului reîntregirii însă a devenit majoră înainte ca susținătorul reîntregirii să obțină statutul de refugiat și înainte de introducerea cererii de reîntregire a familiei?

         (1)  JO 2003, L 251, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 164.