title: Cauza C-202/07 P: Recurs introdus la 16 aprilie 2007 de France Télécom SA împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 30 ianuarie 2007 în cauza T-340/03, France Télécom SA/Comisia Comunităților Europene

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/9

         Recurs introdus la 16 aprilie 2007 de France Télécom SA împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 30 ianuarie 2007 în cauza T-340/03, France Télécom SA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-202/07 P)
   (2007/C 170/16)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: France Télécom SA, fostă Wanadoo Interactive SA (reprezentanți: O. W. Brouwer, H. Calvet, J. Philippe și T. Janssens, avocats)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene în cauza T-340/03, France Télécom SA/Comisia Comunităților Europene, prin care s-a respins acțiunea împotriva deciziei Comisiei Comunităților Europene din 16 iulie 2003 privind o procedură de aplicare a articolului 82 [CE] (cauza COMP/38 233 — Wanadoo Interactive);

               —

               în consecință:

                           —

                           fie trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare;

                           —

                           fie pronunțarea definitivă și anularea deciziei Comisiei Comunităților Europene din 16 iulie 2003 privind o procedură de aplicare a articolului 82 [CE] (cauza COMP/38 233 — Wanadoo Interactive), admițându-se astfel concluziile prezentate de reclamantă în primă instanță;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta invocă șapte motive în susținerea recursului său.
   Prin primul motiv, aceasta arată că Tribunalul nu și-a îndeplinit obligația de motivare nici în ceea ce privește posibilitatea de recuperare a pierderilor, care ar trebui demonstrată, nici în ceea ce privește dreptul de aliniere la prețurile practicate de întreprinderile concurente, care ar fi fost înlăturat fără explicații de către Tribunal.
   Prin cel de-al doilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a încălcat articolul 82 CE întrucât i-a refuzat societății Wanadoo dreptul de a se alinia cu bună-credință la prețurile concurenților săi. Or, acest drept ar fi consacrat atât în practica decizională a Comisiei și în jurisprudența Curții, cât și în doctrină și de către autoritățile franceze din domeniul concurenței și, mai mult, constituia singurul mijloc al recurentei de a rămâne competitivă pe piață.
   Prin cel de-al treilea motiv, aceasta din urmă susține că Tribunalul a încălcat articolul 82 CE și pentru că nu a cenzurat metoda utilizată de Comisie pentru a calcula acoperirea costurilor, ceea ce ar fi antrenat o denaturare a testului privind ruinarea cerut de Curte. Într-adevăr, metoda pe care a utilizat-o Comisia nu ar permite să se știe dacă abonații dobândiți de Wanadoo au generat un profit sau o pierdere pentru aceasta, pe durata abonamentului lor.
   Prin cel de-al patrulea motiv, recurenta afirmă că Tribunalul nu a respectat nici articolul 82 CE, nici obligația de motivare, întrucât a considerat că nu trebuie ținut cont de costurile și veniturile ulterioare presupusei perioade a încălcării. Într-adevăr, datorită acestei limitări în timp a veniturilor și a costurilor luate în considerare, Comisia ar fi ajuns, în mod greșit, la concluzia existenței unei încălcări.
   Prin cel de-al cincilea motiv, recurenta arată că Tribunalul nu a respectat nici articolul 82 CE și nici obligația de motivare care îi revine, întrucât a considerat că un preț poate fi de ruinare chiar dacă este însoțit de o diminuare importantă a cotei de piață a întreprinderii în cauză. Într-adevăr, un astfel de preț nu ar putea fi considerat ca susceptibil să conducă la excluderea întreprinderilor concurente.
   Prin cel de-al șaselea motiv, recurenta susține că, în ceea ce privește planul de ruinare, Tribunalul a denaturat faptele și elementele de probă care i-au fost prezentate spre apreciere și a încălcat articolul 82 CE. Într-adevăr, în temeiul acestui din urmă articol, ar fi necesar un plan de îndepărtare a concurenților identificabil din punct de vedere obiectiv și nu s-ar putea accepta în niciun caz o abordare pur subiectivă a noțiunii de abuz de poziție dominantă.
   În sfârșit, prin cel de-al șaptelea motiv, recurenta afirmă că Tribunalul a încălcat articolul 82 CE nu doar pentru că a considerat că demonstrarea posibilității unei recuperări a pierderilor nu era o condiție prealabilă constatării unei practici a prețurilor de ruinare, ci și pentru că a confundat dovedirea, de către Comisie, a unei posibilități de recuperare a pierderilor menționate cu dovedirea, de către întreprinderea vizată, a imposibilității de recuperare a acestor pierderi.


title: Cauza T-191/10: Acțiune introdusă la 20 aprilie 2010 — Greenwood Houseware (Zhuhai) și alții/Consiliul

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/44

         Acțiune introdusă la 20 aprilie 2010 — Greenwood Houseware (Zhuhai) și alții/Consiliul
   (Cauza T-191/10)
   2010/C 179/78
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Greenwood Houseware (Zhuhai) Ltd (Zhuhai City, China), Brabantia S&S Ltd (Hong Kong, China), Brabantia S&L Belgium NV (Overpelt, Belgia), Brabantia Belgium NV (Overpelt, Belgia), Brabantia Netherlands BV (Valkenswaard, Țările de Jos) și Brabantia (UK) Ltd (Bristol, Regatul Unit) (reprezentanți: E. Vermulst și Y. van Gerven, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 77/2010 al Consiliului din 19 ianuarie 2010 (1);

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată și

               —

               obligarea eventualilor intervenienți la plata propriilor cheltuieli de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acțiune, reclamantele solicită, potrivit articolului 263 TFUE, anularea Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 77/2010 al Consiliului din 19 ianuarie 2010 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 452/2007 de impunere a unei taxe antidumping definitive la importurile de mese de călcat originare, inter alia, din Republica Populară Chineză.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă următoarele motive:

               În primul rând, prin comunicarea unei informări suplimentare după publicarea regulamentului atacat, Consiliul a încălcat articolul 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului (2) și dreptul la apărare al reclamantelor. Instituțiile Uniunii Europene au omis să informeze reclamantele, înainte ca regulamentul atacat să fie finalizat și trimis Consiliului spre adoptare, cu privire la faptele și la motivele noi pe baza cărora s-a modificat taxa antidumping și nu a oferit reclamantelor nicio posibilitate de a prezenta argumente noi sau de a clarifica informațiile prezentate anterior care ar fi putut să determine o reducere suplimentară a taxei antidumping.

               În al doilea rând, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere și a încălcat articolul 2 alineatul (9) și articolul 11 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului atunci când a construit prețul de export. Instituțiile Uniunii au dedus în mod neîntemeiat taxa antidumping de 38,1 % în procesul de construire a prețului de export, întrucât cerința de la articolul 11 alineatul (10) din regulamentul menționat nu trebuie dovedită în cazul unui nou exportator. În plus, evaluarea făcută de instituțiile Uniunii cu privire la deducerea taxei antidumping s-a întemeiat pe o apreciere eronată a faptelor.

               În al treilea rând, Consiliul a comis o eroare vădită de apreciere, a încălcat principiile diligenței, bunei administrări și nediscriminării și aplicat greșit articolul 2 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului prin efectuarea unor ajustări incorecte ale prețului de export și ale valorii normale. Instituțiile Uniunii au dedus în mod neîntemeiat din prețul de export costurile directe care nu au fost plătite de reclamante în legătură cu o parte din exporturile produsului în cauză și au majorat în mod greșit valoarea normală pentru a ține seama de TVA-ul nerambursabil aplicat vânzărilor la export, deși o asemenea ajustare nu a fost făcută în ancheta inițială.

               În sfârșit, instituțiile Uniunii au săvârșit o eroare vădită de apreciere, au încălcat principiile diligenței, bunei administrări și nediscriminării și au aplicat greșit articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului prin faptul că acestea au refuzat să considere Greenwood Houseware (Zhuhai) Ltd ca o societate care își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață. Refuzul instituțiilor Uniunii de a considera reclamanta Greenwood Houseware (Zhuhai) Ltd ca o societate care își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață s-a întemeiat pe o apreciere eronată a faptelor și a elementelor de probă prezentate. Mai mult, a existat o lipsă de diligență și de precauție din partea instituțiilor Uniunii la evaluarea tuturor aspectelor relevante privind aplicarea criteriilor 2 și 3 de la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul menționat.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 77/2010 al Consiliului din 19 ianuarie 2010 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 452/2007 de impunere a unei taxe antidumping definitive la importurile de mese de călcat originare, inter alia, din Republica Populară Chineză (JO L 24, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51).


title: Cauza C-196/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Camera de recurs a școlilor europene) — Paul Miles și alții/Școlile europene (Trimitere preliminară — Noțiunea „instanță dintr-un stat membru” în sensul articolului 267 TFUE — Camera de recurs a școlilor europene — Sistem de remunerare a profesorilor detașați la școli europene — Neadaptarea remunerațiilor ca urmare a deprecierii lirei sterline — Compatibilitate cu articolele 18 TFUE și 45 TFUE)

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Camera de recurs a școlilor europene) — Paul Miles și alții/Școlile europene
   (Cauza C-196/09) (1)

   (Trimitere preliminară - Noțiunea „instanță dintr-un stat membru” în sensul articolului 267 TFUE - Camera de recurs a școlilor europene - Sistem de remunerare a profesorilor detașați la școli europene - Neadaptarea remunerațiilor ca urmare a deprecierii lirei sterline - Compatibilitate cu articolele 18 TFUE și 45 TFUE)
   2011/C 232/06
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Camera de recurs a școlilor europene

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Paul Miles, Robert Watson Mac Donald

      Pârâtă: Școlile Europene

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Camera de recurs a școlilor europene — Interpretarea articolelor 12, 39 și 234 din Tratatul CE — Noțiunea „instanță națională” în sensul articolului 234 CE — Sistem de remunerare a profesorilor detașați la școli europene — Neadaptarea remunerațiilor ca urmare a deprecierii lirei sterline — Încălcarea principiilor egalității de tratament și liberei circulații a lucrătorilor

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu este competentă să răspundă la o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare care provine de la Camera de recurs a școlilor europene.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza C-467/12: Acțiune introdusă la 19 octombrie 2012 — Christophe Gassiat/Ordre des avocats de Paris

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/13

         Acțiune introdusă la 19 octombrie 2012 — Christophe Gassiat/Ordre des avocats de Paris
   (Cauza C-467/12)
   2013/C 108/25
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Christophe Gassiat

      Pârât: Ordre des avocats de Paris
   Prin Ordonanța din 21 februarie 2013, Curtea (Camera a șaptea) s-a declarat vădit necompetentă să se pronunțe asupra acestei acțiuni; în consecință, acțiunea a fost declarată inadmisibilă. Curtea a dispus ca domnul Christophe Gassiat să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-57/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 7 noiembrie 2007 — Marly/OAPI — Erdal (Top iX) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare Top iX — Marca verbală internațională anterioară TOFIX — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Cerere privind dovada utilizării serioase a mărcii anterioare formulată pentru prima dată în fața Tribunalului — Inadmisibilitate )

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/37

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 7 noiembrie 2007 — Marly/OAPI — Erdal (Top iX)
   (Cauza T-57/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare Top iX - Marca verbală internațională anterioară TOFIX - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Cerere privind dovada utilizării serioase a mărcii anterioare formulată pentru prima dată în fața Tribunalului - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 315/69)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: NV Marly SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: B. Mouffe și O. Rodesch, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: S. Petrequin și A. Rassat, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Erdal GmbH (Hallein, Austria) (reprezentanți: M. Thewes și V. Wiot, avocați)
   Obiectul
   Cerere de anulare a deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 14 decembrie 2005 (cauza R 1147/2004-2) privind o procedură de opoziție între Erdal GmbH și NV Marly SA.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă NV Marly SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006.


title: Cauza T-47/07: Acțiune introdusă la data de 21 februarie 2007 — ratiopharm/OAPI (BioGenerix)

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/50

         Acțiune introdusă la data de 21 februarie 2007 — ratiopharm/OAPI (BioGenerix)
   (Cauza T-47/07)
   (2007/C 82/104)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: ratiopharm GmbH (Ulm, Germania) (reprezentant: S. Völker, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 decembrie 2006 în cauza R1047/2004-4 privind cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 001701762;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: Marca verbală „BiogeneriX ”pentru produse și servicii din clasele 5, 35, 40 și 42 (număr de înregistrare: 1 701 762).

      Decizia examinatorului: Refuzul înregistrării

      Decizia camerei de recurs: Respingerea recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât marca a cărei înregistrare se cere prezintă nivelul minim necesar în ceea ce privește caracterul distinctiv și nu există cerințe imperative specifice referitoare la disponibilitate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1).


title: Cauza C-155/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia – Italia) – Società Italiana Commercio e Servizi srl, în lichidare (SICES) şi alţii/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Venezia (Agricultură  — Regulamentul (CE) nr. 341/2007  — Articolul 6 alineatul (4)  — Contingente tarifare  — Usturoi de origine chineză  — Licențe de import  — Caracter netransferabil al drepturilor conferite de anumite licențe de import  — Eludare  — Abuz de drept)

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/16

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia – Italia) – Società Italiana Commercio e Servizi srl, în lichidare (SICES) şi alţii/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Venezia
   (Cauza C-155/13) (1)

   ((Agricultură - Regulamentul (CE) nr. 341/2007 - Articolul 6 alineatul (4) - Contingente tarifare - Usturoi de origine chineză - Licențe de import - Caracter netransferabil al drepturilor conferite de anumite licențe de import - Eludare - Abuz de drept))
   2014/C 135/17
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Società Italiana Commercio e Servizi srl, în lichidare (SICES), Agrima KG D. Gritsch Herbert & Gritsch Michael & Co., Agricola Lusia srl, Romagnoli Fratelli SpA, Agrimediterranea srl, Francesco Parini, Duoccio srl, Centro di Assistenza Doganale Triveneto Service srl, Novafruit srl, Evergreen Fruit Promotion srl

      Pârâtă: Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Venezia

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia – Interpretarea articolului 6 din Regulamentul (CE) nr. 341/2007 al Comisiei din 29 martie 2007 privind deschiderea și modul de gestionare a contingentelor tarifare și de instituire a unui regim de licențe de import și certificate de origine pentru usturoi și anumite alte produse agricole importate din țări terțe (JO L 90, p. 12) – Imposibilitatea transmiterii drepturilor date de certificatele „A” – Societăți titulare de certificate de import care au cumpărat, înaintea importului, usturoi chinezesc prin intermediul unei societăți care nu era titulara unor astfel de certificate și care au revândut usturoiul respectiv aceleiași societăți după plata taxelor vamale

      Dispozitivul

      Articolul 6 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 341/2007 al Comisiei din 29 martie 2007 privind deschiderea și modul de gestionare a contingentelor tarifare și de instituire a unui regim de licențe de import și certificate de origine pentru usturoi și anumite alte produse agricole importate din țări terțe trebuie interpretat în sensul că nu se opune, în principiu, unor operațiuni prin care un importator, titular al unor licențe de import cu scutire parțială de taxe vamale, cumpără o marfă în afara Uniunii Europene de la un operator, el însuși importator tradițional în sensul articolului 4 alineatul (2) din acest regulament, dar care și a epuizat propriile licențe de import cu scutire parțială de taxe vamale, apoi i o revinde după ce a importat o în Uniune. Totuși, astfel de operațiuni constituie un abuz de drept atunci când au fost concepute în mod artificial cu scopul esențial de a beneficia de tariful preferențial. Verificarea existenței unei practici abuzive impune instanței de trimitere să ia în considerare toate faptele și circumstanțele speței, inclusiv operațiunile comerciale anterioare și ulterioare importului în cauză.

      (1)  JO C 178, 22.6.2013.


title: Cauzele conexate C-357/10 și C-359/10: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 mai 2012 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Italia) — Duomo Gpa Srl (C-357/10), Gestione Servizi Pubblici Srl (C-358/10), Irtel Srl (C-359/10)/Comune di Baranzate C-357/10 și C-358/10), Comune di Venegono Inferiore (C-359/10) (Articolele 3 CE, 10 CE, 43 CE, 49 CE și 81 CE — Libertatea de stabilire — Libera prestare a serviciilor — Directiva 2006/123/CE — Articolele 15 și 16 — Concesionarea unor servicii de lichidare, de verificare și de încasare a impozitelor sau a altor venituri ale administrației locale — Legislație națională — Capital social minim — Obligație)

text:
               30.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 mai 2012 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Italia) — Duomo Gpa Srl (C-357/10), Gestione Servizi Pubblici Srl (C-358/10), Irtel Srl (C-359/10)/Comune di Baranzate C-357/10 și C-358/10), Comune di Venegono Inferiore (C-359/10)
   (Cauzele conexate C-357/10 și C-359/10) (1)

   (Articolele 3 CE, 10 CE, 43 CE, 49 CE și 81 CE - Libertatea de stabilire - Libera prestare a serviciilor - Directiva 2006/123/CE - Articolele 15 și 16 - Concesionarea unor servicii de lichidare, de verificare și de încasare a impozitelor sau a altor venituri ale administrației locale - Legislație națională - Capital social minim - Obligație)
   2012/C 194/03
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Duomo Gpa Srl (C-357/10), Gestione Servizi Pubblici Srl (C-358/10), Irtel Srl (C-359/10)

      Pârâte: Comune di Baranzate (C-357/10 și C-358/10), Comune di Venegono Inferiore (C-359/10)

      Cu participarea: Agenzia Italiana per le Pubbliche Amministrazioni SpA (AIPA)

      Obiectul

   Cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare — Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Interpretarea articolelor 15 și 16 din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediție specială 13/vol.58, p. 50) și a articolelor 3, 10, 43, 49 și 81 CE Comunicări comerciale ale profesiilor reglementate — Concesionarea serviciilor de lichidare, stabilire și încasare a taxelor sau a altor venituri ale administrațiilor locale — Capital social minim impus de legislația națională

      Dispozitivul

   Articolele 43 CE și 49 CE trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții precum cea din acțiunea principală, care prevede:

               —

               obligația operatorilor economici, cu excepția societăților cu capital majoritar public, de a și ajusta, dacă este cazul, la 10 milioane de euro cuantumul minim al capitalului vărsat integral pentru a fi autorizați să desfășoare activități de lichidare, de verificare și de încasare a taxelor și a altor venituri ale autorităților locale;

               —

               nulitatea atribuirii unor astfel de servicii unor operatori care nu îndeplinesc această cerință privind capitalul social minim și

               —

               interdicția de a obține noi contracte sau de a participa la cereri de ofertă deschise în vederea atribuirii acestor servicii înainte de îndeplinirea obligației de ajustare a capitalului social.

      (1)  JO C 260, 25.9.2010.


title: Cauza T-612/15: Hotărârea Tribunalului din 20 iulie 2017 – Basic Net/EUIPO (Reprezentarea a trei benzi verticale) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative care reprezintă trei benzi verticale — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/34

         Hotărârea Tribunalului din 20 iulie 2017 – Basic Net/EUIPO (Reprezentarea a trei benzi verticale)
   (Cauza T-612/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative care reprezintă trei benzi verticale - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2017/C 283/50)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Basic Net SpA (Torino, Italia) (reprezentant: D. Sindico, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 14 august 2015 (cauza R 2845/2014-1) privind o cerere de înregistrare a unui semn figurativ reprezentând trei benzi verticale ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Basic Net SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 7, 11.1.2016.


title: Cauza T-301/14: Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – Michelin Reifenwerke/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/49

         Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – Michelin Reifenwerke/Comisia
   (Cauza T-301/14)
   2014/C 223/52
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Michelin Reifenwerke AG & Co. KGaA (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți: Rechtsanwälte T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme și T. Wielsch)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene din 18 decembrie 2013 de deschidere a procedurii oficiale prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE împotriva Republicii Federale Germania în privința sprijinului pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și a reducerii suprataxei EEG pentru utilizatorii mari consumatori de energie, Ajutorul de stat SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), în măsura în care se referă la reducerea suprataxei EEG pentru marii consumatori de energie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe inexistența unei favorizări în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține că reducerea suprataxei EEG pentru marii consumatori de energie, pe care o prevede Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (denumită în continuare „EEG”), nu constituie un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. În această privință, reclamanta arată că întreprinderile mari consumatoare de energie nu sunt favorizate prin această reglementare. Regimul specific de compensare este mai degrabă o compensație pentru sarcinile extraordinare care revin în mare măsură reclamantei și altor întreprinderi similare în cadrul sprijinului pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și contribuie la restabilirea competitivității întreprinderilor mari consumatoare de energie, care au fost, inițial, afectate în mod considerabil prin suprataxa EEG.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe inexistența unor resurse de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține totodată că regimul specific de compensare nu reprezintă o măsură „acordată de stat sau prin intermediul resurselor de stat”. Reclamanta arată în această privință că suprataxa EEG în sine nu reprezintă o resursă de stat și, prin urmare, nici o renunțare la această resursă, prin intermediul regimului specific de compensare, nu reprezintă o măsură acordată din resurse de stat.

                           —

                           Potrivit reclamantei, suprataxa EEG nu este percepută, gestionată sau distribuită de stat sau de un organism public sau privat desemnat sau instituit de stat. Suprataxa EEG poate fi percepută, mai degrabă, în mod direct de operatorii de sisteme de transport de energie electrică în temeiul unei acțiuni civile corespunzătoare. Suprataxa EEG nu revine bugetului de stat, astfel încât regimul specific de compensare nu reduce nicidecum, direct sau indirect, veniturile la buget.

                           —

                           Potrivit reclamantei, fondurile EEG nici nu ar fi la dispoziția statului. În plus, nu există un control de stat asupra fondurilor EEG, precum controalele pe care le desfășoară Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (BAFA) sau Bundesnetzagentur.

               3.

                           —

                           @@

               4.

               Al doilea motiv întemeiat pe @@[de enunțat motivul]

                           —

                           @@

               5.

               Al treilea motiv întemeiat pe @@[de enunțat motivul]

                           —

                           @@


title: Cauza C-320/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Ischia (Italia) la 15 iulie 2008 — Multiservice Srl/Telecom Italia SpA

text:
               13.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Ischia (Italia) la 15 iulie 2008 — Multiservice Srl/Telecom Italia SpA
   (Cauza C-320/08)
   (2008/C 236/18)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Giudice di Pace di Ischia
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Multiservice Srl

      Pârâtă: Telecom Italia SpA
   Întrebarea preliminară
   Dispozițiile comunitare prevăzute la articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, în Directiva 2002/22/CE (1), în Directiva 1999/44/CE (2), în Recomandarea 2001/310/CE a Comisiei (3) și în Directiva 1998/257/CE (4) au efect direct obligatoriu și trebuie să fie interpretate în sensul că litigiile „în materia comunicațiilor electronice între utilizatorii finali și operatori care rezultă din nerespectarea dispozițiilor privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor finali prevăzute în actele cu putere de lege, în deciziile autorității, în condițiile contractuale și în lista serviciilor” (litigii prevăzute la articolul 2 din Decizia nr. 173/07/CONS a autorității de garantare) nu trebuie să facă obiectul încercării obligatorii de conciliere prevăzute sub sancțiunea imposibilității de a introduce o acțiune în justiție, aceste dispoziții prevalând asupra normei care rezultă din articolul 3 alineatul 1 din decizia menționată a autorității de garantare în domeniul comunicațiilor?

      (1)  JO L 108, p.51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213.

      (2)  JO L 171, p. 12, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 89.

      (3)  JO L 109, p. 56.

      (4)  JO L 115, p. 31 (Recomandare a Comisiei).


title: Cauza T-39/07: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2011 — ENI/Comisia (Concurență — Înțelegeri — Piața cauciucului butadienic și a cauciucului stiren-butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Amenzi — Gravitatea încălcării — Circumstanțe agravante)

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/41

         Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2011 — ENI/Comisia
   (Cauza T-39/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața cauciucului butadienic și a cauciucului stiren-butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Amenzi - Gravitatea încălcării - Circumstanțe agravante)
   2011/C 269/90
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: ENI SpA (Roma, Italia) (reprezentanți: G. M. Roberti și I. Perego, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, G. Conte și V. Bottka, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, în privința Eni SpA, a Deciziei C(2006) 5700 final a Comisiei din 29 noiembrie 2006 privind o procedură în temeiul articolului 81 CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.638 — Cauciuc butadienic și cauciuc stiren butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie) sau, cu titlu subsidiar, anularea sau reducerea amenzii aplicate Eni

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 2 litera (c) din Decizia C(2006) 5700 final a Comisiei din 29 noiembrie 2006 privind o procedură în temeiul articolului 81 CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.638 — Cauciuc butadienic și cauciuc stiren-butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie) în măsura în care în acesta este stabilit cuantumul amenzii aplicate Eni SpA la 272,25 milioane de euro.

               2.

               Cuantumul amenzii aplicate Eni este stabilit la 181,5 milioane de euro.

               3.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               4.

               Fiecare parte își suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza C-469/07: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/6

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-469/07)
   (2008/C 8/10)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: H. Kraemer, agent)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, în lipsa comunicării către Comisie a instanțelor competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 80 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare (1);

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligația prevăzută la articolul 80 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 potrivit căruia fiecare stat membru comunică Comisiei, până la 6 martie 2005, o listă a instanțelor competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare, conținând o mențiune privind denumirea și competența teritorială a acestora.

      (1)  JO 2002, L 3, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 70.


title: Cauza C-45/07: Acțiune introdusă la data de 2 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/19

         Acțiune introdusă la data de 2 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-45/07)
   (2007/C 82/35)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Simonsson, M. Konstantinidis, F. Hoffmeister)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin prezentarea, la data de 18 martie 2005, în fața Organizației Maritime Internaționale (OMI) a unei propuneri cu privire la „Controlul conformității navelor și instalațiilor portuare cu cerințele capitolului XI-2 din Convenția SOLAS și cu cele ale codului ISPS”, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 10, 71 și 80 alineatul (2) din Tratatul de instituire a Comunității Europene;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Potrivit susținerilor Comisiei, faptul că Republica Elenă a prezentat în fața Organizației Maritime Internaționale, fără să fi fost abilitată în acest sens de către Comunitate, o propunere referitoare la un aspect ce intră în sfera de aplicare a Regulamentului nr. 725/2004 (1) privind consolidarea securității navelor și a instalațiilor portuare, constituie o încălcare a obligațiilor care îi revin în temeiul articolelor 10, 71 și 80 alineatul (2) din Tratatul de instituire a Comunității Europene.
   Comisia susține că, după adoptarea Regulamentului nr. 725/2004, Comunitatea are competența exclusivă de a asuma obligații internaționale în materie de securitate maritimă. În consecință, statele membre nu mai au competența — cu excepția cazurilor în care sunt expres abilitate în acest sens de către Comunitate — de a prezenta, în fața Organizației Maritime Internaționale, puncte de vedere naționale cu privire la aspecte care țin de competența exclusivă a Comunității.

      (1)  JO L 129, p. 6.


title: Cauza C-306/06: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Köln — Germania) — 01051 Telecom GmbH/Deutsche Telekom AG (Directiva 2000/35/CE — Combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale — Articolul 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) — Întârzierea efectuării plăților — Virament bancar — Data începând cu care plata trebuie să se considere efectuată)

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Köln — Germania) — 01051 Telecom GmbH/Deutsche Telekom AG
   (Cauza C-306/06) (1)

   (Directiva 2000/35/CE - Combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale - Articolul 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) - Întârzierea efectuării plăților - Virament bancar - Data începând cu care plata trebuie să se considere efectuată)
   (2008/C 128/10)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberlandesgericht Köln
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: 01051 Telecom GmbH

      Pârâtă: Deutsche Telekom AG
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberlandesgericht Köln — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Directiva 2000/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale (JO L 200, p. 35, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 226) — Posibilitatea creditorului de a solicita dobânzi de întârziere — Noțiunea „primire” de către creditor a sumei datorate — Legislație națională care consideră ca moment al efectuării plății momentul când debitorul dă ordinul de virament bancar și nu cel când este creditat contul creditorului.
   Dispozitivul
   Articolul 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Directiva 2000/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale trebuie interpretat în sensul că impune, pentru ca o plată prin virament bancar să evite sau să pună capăt aplicării dobânzilor de întârziere, ca la scadență suma datorată să fie înregistrată în contul creditorului.

      (1)  JO C 249, 14.10.2006.


title: Cauza T-398/08: Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2013 — Stowarzyszenie Autorów ZAiKS/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Drepturi de autor privind execuția publică a operelor muzicale prin internet, prin satelit și retransmisia prin cablu — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Împărțirea pieței geografice — Acorduri bilaterale între societățile de gestiune colectivă naționale — Practică concertată care exclude posibilitatea de a acorda autorizații multiteritorii și multirepertoriu — Probă — Prezumția de nevinovăție” )

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/27

         Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2013 — Stowarzyszenie Autorów ZAiKS/Comisia
   (Cauza T-398/08) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Drepturi de autor privind execuția publică a operelor muzicale prin internet, prin satelit și retransmisia prin cablu - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Împărțirea pieței geografice - Acorduri bilaterale între societățile de gestiune colectivă naționale - Practică concertată care exclude posibilitatea de a acorda autorizații multiteritorii și multirepertoriu - Probă - Prezumția de nevinovăție)
   2013/C 156/45
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Stowarzyszenie Autorów ZAiKS (Varșovia, Polonia) (reprezentanți: B. Borkowska și M. Błeszyński, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și K. Mojzesowicz, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 3 din Decizia C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC), în ceea ce privește Stowarzyszenie Autorów ZAiKS.

               2.

               Anulează articolul 4 alineatele (2) și (3) din decizia menționată în măsura în care face trimitere la articolul 3 din aceasta, în ceea ce privește Stowarzyszenie Autorów ZAiKS.

               3.

               Respinge în rest acțiunea.

               4.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii principale.

               5.

               Autorów ZAiKS și Comisia suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008.


title: Cauza T-606/14: Acțiune introdusă la 11 august 2014 – Makhlouf/Consiliul

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/22

         Acțiune introdusă la 11 august 2014 – Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-606/14)
   2014/C 361/34
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Ehab Makhlouf (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat și C. Cornet d’Elzius, avocați)

      Pârâtă: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii reclamantei admisibilă și fondată;

               —

               în consecință, anularea Deciziei 2014/309/PESC din 28 mai 2014 și a actelor sale subsecvente de punere în executare, în măsura în care o privesc pe reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-432/11, Makhlouf/Conseil (1).

      (1)  JO C 290, p. 13.


title: Cauza T-44/13: Ordonanța Tribunalului din 17 iulie 2014 – AbbVie/EMA

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/30

         Ordonanța Tribunalului din 17 iulie 2014 – AbbVie/EMA
   (Cauza T-44/13) (1)

   2014/C 361/45
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 79, 16.3.2013.


title: Cauza C-57/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 7 februarie 2011 — Vodafone España, S.A./Ayuntamiento de Tudela

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 7 februarie 2011 — Vodafone España, S.A./Ayuntamiento de Tudela
   (Cauza C-57/11)
   2011/C 139/23
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: Vodafone España, S.A.

      Intimată: Ayuntamiento de Tudela

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 13 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (1) trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care permite impunerea unei taxe pentru drepturile de instalare a infrastructurilor pe domeniul public municipal către întreprinderile operatoare care, fără a fi titularele rețelei, o utilizează pentru a presta servicii de telefonie mobilă?

               2.

               În cazul în care impunerea este considerată compatibilă cu articolul 13 din Directiva 2002/20/CE, condițiile în care taxa este impusă prin ordonanța locală în discuție îndeplinesc cerințele de obiectivitate, proporționalitate și nediscriminare prevăzute de dispoziția respectivă, precum și necesitatea de a garanta utilizarea optimă a infrastructurilor în cauză?

               3.

               Trebuie recunoscut efect direct articolului 13 din Directiva 2002/20/CE?

      (1)  JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183.


title: Cauza C-251/08 P: Recurs introdus la 3 iunie 2008 de domnul Ammayappan Ayyanarsamy împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 1 aprilie 2008 în cauza T-412/07, Ammayappan Ayyanarsamy/Comisia Comunităților Europene și Republica Federală Germania

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/22

         Recurs introdus la 3 iunie 2008 de domnul Ammayappan Ayyanarsamy împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 1 aprilie 2008 în cauza T-412/07, Ammayappan Ayyanarsamy/Comisia Comunităților Europene și Republica Federală Germania
   (Cauza C-251/08 P)
   2009/C 141/38
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Ammayappan Ayyanarsamy (reprezentant: H. Kotzur, Rechtsanwalt)

      Cealalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene, Republica Federală Germania
   Prin Ordonanța pronunțată la 17 martie 2009, Tribunalul de Primă Instanță (Camera a opta) a respins recursul și l-a obligat pe domnul Ayyanarsamy la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-97/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 noiembrie 2010 — Taillard/Parlamentul European (Funcție publică — Funcționari — Concedii medicale succesive — Arbitraj — Concluzii prin care se constată existența capacității de muncă — Respingere a unui nou certificat medical întocmit în mod legal — Lipsa unui control medical — Scădere a duratei concediului medical din durata concediului anual — Inadmisibilitate — Acțiune în anulare și în despăgubire)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/62

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 noiembrie 2010 — Taillard/Parlamentul European
   (Cauza F-97/09) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Concedii medicale succesive - Arbitraj - Concluzii prin care se constată existența capacității de muncă - Respingere a unui nou certificat medical întocmit în mod legal - Lipsa unui control medical - Scădere a duratei concediului medical din durata concediului anual - Inadmisibilitate - Acțiune în anulare și în despăgubire)
   2011/C 30/120
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Christine Taillard (Thionville, Franța) (reprezentanți: N. Cambonie și C. Lelièvre, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: K. Zejdová și S. Seyr, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere având ca obiect anularea deciziei prin care Parlamentul European a declarat inadmisibil un certificat medical care dovedea incapacitatea de muncă a reclamantei și a deciziei, adoptate în consecință, privind reducerea numărului de zile de concediu. Pe de altă parte, o cerere având ca obiect repararea prejudiciului suferit de reclamantă

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia Parlamentului European din 15 ianuarie 2009 prin care acesta a refuzat să accepte certificatul medical din 5 ianuarie 2009 și a scăzut perioada de absență a doamnei Taillard, cuprinsă între 6 și 9 ianuarie 2009, din durata concediului anual al acesteia.

               2.

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3.

               Parlamentul European suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de doamna Taillard.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010, p. 81.


title: Cauza T-36/15: Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2015 – Hispasat/Comisia

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/40

         Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2015 – Hispasat/Comisia
   (Cauza T-36/15)
   (2015/C 089/48)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Hispasat, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo și A. Balcells Cartagena, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și, în particular, a articolului 1 din aceasta, în măsura în care constată existența unui ajutor de stat în favoarea HISPASAT incompatibil cu piața internă;

               —

               anularea, în consecință, a ordinelor de recuperare prevăzute la articolele 3 și 4 din decizie și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ale prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Reclamanta consideră că, prin desemnarea HISPASAT SA drept beneficiar direct al măsurii în litigiu, Comisia a săvârșit o eroare vădită de fapt care trebuie să conducă la anularea deciziei, întrucât această întreprindere nu a participat la măsuri și nici nu a obținut niciun beneficiu. Se invocă de asemenea o încălcare a principiului bunei administrări de către Comisia Europeană, întrucât aceasta a identificat HISPASAT SA drept beneficiarul măsurilor, după deschiderea investigației, fără să analizeze situația de fapt care se prezenta și fără să permită reclamantei să fie ascultată în cursul procedurii administrative.

               2.

               În subsidiar, reclamanta susține că Comisia a încălcat articolele 106 și 107 TFUE, precum și Protocolul nr. 26 al TFUE, întrucât măsurile contestate prin decizie nu constituie un ajutor de stat, întrucât nu există o activitate economică, ci o activitate proprie a autorităților publice în calitatea lor de administrație. Încă mai subsidiar, reclamanta consideră că decizia atacată concluzionează în mod eronat că măsurile în litigiu nu aveau nicio legătură cu prestarea unui serviciu public de interes general (SIEG) și, în consecință, evaluează în mod incorect aplicabilitatea jurisprudenței Altmark și a Deciziei SIEG 2005/842/CE [decizie privind aplicarea articolului 86 alineatul (2) CE], care ar fi putut să conducă la reținerea inexistenței unui ajutor sau a compatibilității unui eventual ajutor.

               3.

               Reclamanta adaugă că măsurile în litigiu nu sunt susceptibile să denatureze concurența sau schimburile comerciale dintre statele membre.

               4.

               De asemenea, reclamanta susține că decizia atacată realizează o evaluare vădit eronată a compatibilității ajutorului în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE: (i) în primul rând, întrucât consideră principiul neutralității tehnologice drept un principiu absolut; (ii) în al doilea rând, întrucât consideră că măsurile în litigiu au încălcat neutralitatea tehnologică în pofida concluziilor în sens contrar cuprinse în rapoartele tehnice furnizate de guvernul regional, de autoritățile centrale spaniole și de un operator privat; (iii) în al treilea rând, întrucât concluzionează că măsurile în litigiu nu erau adecvate și nici proporționale și (iv) în al patrulea rând, întrucât afirmă că măsura generează denaturări inutile ale concurenței.

               5.

               În subsidiar, reclamanta susține că decizia încalcă Regulamentul nr. 659/1999, în măsura în care în aceasta se efectuează o analiză eronată a ajutorului existent în sensul articolului 1 litera (b) punctul (v).


title: Cauza T-58/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 29 aprilie 2009 — HALTE/Comisia ( Ajutoare de stat — Plângere — Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Luare de poziție a Comisiei prin care se pune capăt abținerii de a acționa — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/38

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 29 aprilie 2009 — HALTE/Comisia
   (Cauza T-58/06) (1)

   („Ajutoare de stat - Plângere - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Luare de poziție a Comisiei prin care se pune capăt abținerii de a acționa - Nepronunțare asupra fondului”)
   2009/C 153/74
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Honorable Association de Logisticiens et de Transporteurs Européens (HALTE) (Neuilly-sur-Seine, Franța) (reprezentant: J.-L. Lesquins, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Giolito și E. Righini, agenți)

      Obiectul

   Cerere de constatare, în conformitate cu articolul 232 CE, a faptului că, prin abținerea de a iniția procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE și de a adopta măsurile de conservare în privința ajutorului pretins acordat în cadrul operațiunii de cesionare a Sernam SA, Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dreptului comunitar

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Honorable Association de Logisticiens et de Transporteurs Européens (HALTE) și Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006.


title: Cauza T-151/10: Ordonanța Tribunalului din 22 octombrie 2010 — Bank Nederlandse Gemeenten/Comisia

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/58

         Ordonanța Tribunalului din 22 octombrie 2010 — Bank Nederlandse Gemeenten/Comisia
   (Cauza T-151/10) (1)

   ()
   2010/C 346/115
   Limba de procedură: olandeza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza C-349/06: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Darmstadt — Germania) — Murat Polat/Stadt Rüsselsheim (Acord de asociere CEE-Turcia — Articolul 59 din protocolul adițional — Articolul 7 primul paragraf și articolul 14 din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere — Directiva 2004/38/CE — Drept de ședere al copilului unui lucrător turc — Copil major care nu se mai află în întreținerea părinților săi — Multitudine de condamnări penale — Legalitatea unei decizii de expulzare)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/14

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Darmstadt — Germania) — Murat Polat/Stadt Rüsselsheim
   (Cauza C-349/06) (1)

   (Acord de asociere CEE-Turcia - Articolul 59 din protocolul adițional - Articolul 7 primul paragraf și articolul 14 din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere - Directiva 2004/38/CE - Drept de ședere al copilului unui lucrător turc - Copil major care nu se mai află în întreținerea părinților săi - Multitudine de condamnări penale - Legalitatea unei decizii de expulzare)
   (2007/C 297/21)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgericht Darmstadt
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Murat Polat

      Pârât: Stadt Rüsselsheim
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgericht Darmstadt — Interpretarea articolului 7 primul paragraf a doua liniuță din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere CEE-Turcia, precum și a articolului 59 din protocolul adițional privind faza tranzitorie prevăzută în Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia, semnat la 23 noiembrie 1970 (JO L 293, p. 4) și a articolului 28 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77) — Drept de ședere al unui resortisant turc, ce a intrat pe teritoriul național ca minor în cadrul unei reîntregiri a familiei, iar apoi a fost independent din punct de vedere financiar după majorat — Revenire pe teritoriul național într-o situație de dependență financiară față de părinții săi — Dobândirea dreptului de ședere pentru persoane majore dependente din punct de vedere financiar de părinții lor — Condiții de pierdere a dreptului de ședere — Condamnări penale — Legalitatea unei decizii de expulzare
   Dispozitivul

               1)

               Un resortisant turc, ce a fost autorizat să intre pe teritoriul unui stat membru atunci când era copil, în cadrul unei reîntregiri a familiei, și care a dobândit dreptul de acces liber la orice activitate salariată, la alegerea sa, în temeiul articolului 7 primul paragraf a doua liniuță din Decizia nr. 1/80 din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii, adoptată de Consiliul de asociere înființat prin Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia, nu pierde dreptul de ședere în statul membru gazdă, drept care este corolarul dreptului de acces liber, decât în două situații, și anume:

                           —

                           în cazurile prevăzute de articolul 14 alineatul (1) din această decizie sau

                           —

                           atunci când părăsește teritoriul statului membru respectiv pentru o perioadă semnificativă și fără motive legitime,

                     chiar dacă are mai mult de 21 de ani și nu mai este în întreținerea părinților săi, ci duce o existență independentă în statul membru respectiv, și chiar dacă nu a mai fost încadrat în muncă de mai mulți ani, întrucât s-a aflat, în această perioadă, în executarea unei pedepse cu închisoarea pronunțată împotriva sa, fără a beneficia de măsura suspendării condiționate.
               Într-o situație precum aceea a reclamantului din acțiunea principală, interpretarea de mai sus nu este incompatibilă cu exigențele articolului 59 din protocolul adițional, semnat la 23 noiembrie 1970 la Bruxelles și încheiat, aprobat și confirmat în numele Comunității prin Regulamentul (CEE) nr. 2760/72 al Consiliului din 19 decembrie 1972.

               2)

               Articolul 14 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca o măsură de expulzare să fie luată împotriva unui resortisant turc care a suferit mai multe condamnări penale, în măsura în care comportamentul acestuia constituie o amenințare reală și suficient de gravă, de natură să afecteze un interes fundamental al societății. Îi aparține instanței de trimitere să verifice dacă aceasta este situația în acțiunea principală.

      (1)  JO C 281, 18.11.2006.


title: Cauza T-105/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 iunie 2007 — Assembled Investments (Proprietary)/OAPI — Waterford Wedgwood (WATERFORD STELLENBOSCH) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative WATERFORD STELLENBOSCH — Marcă comunitară verbală anterioară WATERFORD — Motiv relativ de refuz — Inexistența unui risc de confuzie — Lipsa similitudinii între produse — Lipsa caracterului complementar — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/22

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 iunie 2007 — Assembled Investments (Proprietary)/OAPI — Waterford Wedgwood (WATERFORD STELLENBOSCH)
   (Cauza T-105/05) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative WATERFORD STELLENBOSCH - Marcă comunitară verbală anterioară WATERFORD - Motiv relativ de refuz - Inexistența unui risc de confuzie - Lipsa similitudinii între produse - Lipsa caracterului complementar - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2007/C 170/41)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Assembled Investments (Proprietary) Ltd (Stellenbosch, Africa de Sud) (reprezentanți: P. Hagmann și S. Ziegler, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Waterford Wedgwood plc (Waterford, Irlanda) (reprezentant: K. Manhaeve, avocat)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 15 decembrie 2004 (cauza R 240/2004-1), privind o procedură de opoziție între Waterford Wedgwood și Assembled Investments (Proprietary) Ltd.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 15 decembrie 2004 (cauza R 240/2004-1).

               2)

               Obligă Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și societatea Waterford Wedgwood plc să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de către reclamantă.

      (1)  JO C 115, 14.5.2005.


title: Cauza T-388/06: Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Inter-IKEA Systems BV/OAPI

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/34

         Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Inter-IKEA Systems BV/OAPI
   (Cauza T-388/06)
   (2007/C 20/52)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Inter-IKEA Systems BV (Delft, Țările de Jos) (reprezentată de: J. Gulliksson, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei primei camere de recurs din 26 septembrie 2006 în cauza R 354/2006-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: Marcă figurativă reprezentând o paletă formată dintr-o platformă sau bază dreptunghiulară alungită și o bordură la fel de alungită, ornamentate cu găuri rotunde, fiecare formând un unghi de 90 de grade cu cealaltă, pentru produse și servicii din clasele 6, 7, 16, 20, 35, 39 și 42 — cererea nr. 4 073 731

      Decizia examinatorului: Respingerea cererii

      Decizia camerei de recurs: Respingerea recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul Consiliului (CE) nr. 40/94 pe motiv că marca este suficient de distinctivă pentru a putea fi înregistrată.


title: Cauza T-58/13: Hotărârea Tribunalului din 8 ianuarie 2015 – Club Hotel Loutraki și alții/Comisia ( „Ajutoare de stat — Operarea de aparate de loterie video — Acordarea de către Republica Elenă a unei licențe exclusive — Decizie prin care se constată inexistența unui ajutor de stat — Nedeschiderea procedurii oficiale de investigare — Dificultăți serioase — Drepturile procedurale ale părților interesate — Obligația de motivare — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Avantaj — Evaluare comună a măsurilor notificate” )

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/15

         Hotărârea Tribunalului din 8 ianuarie 2015 – Club Hotel Loutraki și alții/Comisia
   (Cauza T-58/13) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Operarea de aparate de loterie video - Acordarea de către Republica Elenă a unei licențe exclusive - Decizie prin care se constată inexistența unui ajutor de stat - Nedeschiderea procedurii oficiale de investigare - Dificultăți serioase - Drepturile procedurale ale părților interesate - Obligația de motivare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Avantaj - Evaluare comună a măsurilor notificate”))
   (2015/C 056/19)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Club Hotel Loutraki AE (Loutraki, Grecia), Vivere Entertainment AE (Atena, Grecia), Theros International Gaming, Inc. (Patra, Grecia), Elliniko Casino Kerkyras (Atena), Casino Rodos (Rodos, Grecia), Porto Carras AE (Alimos, Grecia) și Kazino Aigaiou AE (Syros, Grecia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Afonso și P.-J. Loewenthal, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Elenă (reprezentanți: E.-M. Mamouna și K. Boskovits, agenți) și Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP) (Atena, Grecia) (reprezentanți: inițial K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitor, L. Van den Hende și M. Sánchez Rydelski, avocați, ulterior M. Petite și A. Tomtsis, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2012) 6777 final a Comisiei din 3 octombrie 2012 privind ajutorul de stat SA 33  988 (2011/N) – Grecia – Modalități de extindere a dreptului exclusiv al OPAP de a opera 13 jocuri de noroc și acordarea unei licențe exclusive privind operarea a 35  000 de aparate de loterie video pe o perioadă de 10 ani

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE și Kazino Aigaiou AE să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană și de Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP).

               3)

               Republica Elenă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 114, 20.4.2013.


title: Cauza C-224/12 P: Recurs introdus la 11 mai 2012 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 martie 2012 în cauzele conexate T-29/10 și T-33/10, Țările de Jos și ING Groep/Comisia

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/8

         Recurs introdus la 11 mai 2012 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 martie 2012 în cauzele conexate T-29/10 și T-33/10, Țările de Jos și ING Groep/Comisia
   (Cauza C-224/12 P)
   2012/C 258/14
   Limbile de procedură: olandeza și engleza

      Părțile

   Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, S. Noë și H. van Vliet, agenți)
   Celelalte părți în proces:

               Regatul Țărilor de Jos

               ING Groep NV

               De Nederlandsche Bank NV

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 2 martie 2012 în cauzele conexate T-29/10 și T-33/10, Nederland și ING Groep/Comisia, notificată Comisiei la 6 martie 2012;

               —

               respingerea cererilor de anulare în parte a Deciziei Comisiei (1) din 18 noiembrie 2009 privind ajutorul de stat C 10/09 (ex N 138/09) pus în aplicare de Țările de Jos cu privire la linia de credit de rezervă pentru active nelichide și planul de restructurare al ING;

               —

               obligarea reclamanților în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               cu titlu subsidiar,

                           —

                           trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

                           —

                           soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată aferente procedurii în primă instanță și recursului;
                           sau, cu titlu mai subsidiar

                           —

                           anularea articolului 2 al treilea paragraf din decizia atacată;

               —

               obligarea reclamanților în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că hotărârea atacată trebuie anulată pentru următoarele motive:

         În primul rând
      , nu există nicio obligație legală privind aplicarea principiului investitorului privat avizat într-o economie de piață în legătură cu o modificare a condițiilor de rambursare referitoare la o măsură care a constituit ea însăși un ajutor de stat.

         În al doilea rând
      , Tribunalul a apreciat în mod eronat pierderea de venituri suferită de statul membru ca urmare a condițiilor de rambursare modificate examinate în Decizia Comisiei din 18 noiembrie 2009 privind ajutorul de stat C 10/09 (ex N 138/09) pus în aplicare de Țările de Jos cu privire la linia de credit de rezervă pentru active nelichide și planul de restructurare al ING (denumită în continuare „decizia atacată”).

         În al treilea rând
      , chiar dacă Comisia a calificat în mod eronat condițiile de rambursare modificate ca fiind ajutor de stat, Tribunalul era îndreptățit să anuleze în totalitate articolul 2 primul paragraf din decizia atacată.

         În al patrulea rând
      , Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că articolul 2 al doilea paragraf din decizia atacată era în mod necesar nelegal, întrucât Comisia ar fi constatat în mod eronat că condițiile de rambursare modificate conțineau un element de ajutor de stat.

         În al cincilea rând
      , Tribunalul a statuat
         ultra petita
       prin faptul că a anulat articolul 2 al doilea paragraf din decizia atacată și anexa II la aceasta.

         În al șaselea rând
       și în subsidiar, în cazul în care a anulat în mod întemeiat articolul 2 primul și al doilea paragraf din decizia atacată și anexa II la aceasta, Tribunalul nu putea omite să anuleze articolul 2 al treilea paragraf din decizia atacată.

      (1)  Decizia 2010/608/CE (JO 2010, L 274, p. 139).


title: Cauza C-323/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 septembrie 2011 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit] — Interflora Inc, Interflora British Unit/Marks & Spencer plc, Flowers Direct Online Limited [Mărci — Publicitate pe internet pornind de la cuvinte-cheie ( keyword advertising ) — Selectarea de persoana care își face publicitate a unui cuvânt-cheie care corespunde mărcii de renume a unui concurent — Directiva 89/104/CEE — Articolul 5 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 9 alineatul (1) literele (a) și (c) — Condiția atingerii aduse uneia dintre funcțiile mărcii — Atingere adusă caracterului distinctiv al unei mărci de renume ( diluare ) — Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele acestei mărci ( parazitism )]

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 septembrie 2011 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit] — Interflora Inc, Interflora British Unit/Marks & Spencer plc, Flowers Direct Online Limited
   (Cauza C-323/09) (1)

   (Mărci - Publicitate pe internet pornind de la cuvinte-cheie („keyword advertising”) - Selectarea de persoana care își face publicitate a unui cuvânt-cheie care corespunde mărcii de renume a unui concurent - Directiva 89/104/CEE - Articolul 5 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 9 alineatul (1) literele (a) și (c) - Condiția atingerii aduse uneia dintre funcțiile mărcii - Atingere adusă caracterului distinctiv al unei mărci de renume („diluare”) - Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele acestei mărci („parazitism”))
   2011/C 331/03
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Interflora Inc, Interflora British Unit

      Pârâte: Marks & Spencer plc, Flowers Direct Online Limited

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Interpretarea articolului 5 alineatul (1) litera (a) și a articolului 5 alineatul (2) din Directiva 89/104/CEE: Prima Directivă a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 40, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 92), a articolului 9 alineatul (1) literele (a) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146) și a articolului 12 alineatul (1), a articolului 13 alineatul (1) și a articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („directiva privind comerțul electronic”) (JO L 178, p. 1, Ediție specială 13/vol. 29, p. 257) — Noțiunea „utilizare” a unei mărci — Înscrierea de către un comerciant a unui semn identic cu o marcă la un prestator de servicii care administrează un motor de căutare Internet în vederea realizării pe ecran, ca urmare a introducerii semnului menționat în calitate de termen de căutare, a unui afișaj automat al URL-ului site-ului său web care oferă produse și servicii identice celor desemnate de marcă („AdWords”) — Serviciu de livrare de flori

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci și articolul 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci este îndreptățit să interzică unui concurent să își facă publicitate, pornind de la un cuvânt-cheie identic cu această marcă pe care concurentul l-a selectat în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet fără consimțământul titularului respectiv, pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată marca menționată, atunci când această utilizare este de natură să aducă atingere uneia dintre funcțiile mărcii. O asemenea utilizare:

                           —

                           aduce atingere funcției mărcii de indicare a originii atunci când publicitatea afișată pornind de la respectivul cuvânt-cheie nu permite sau permite numai cu dificultate utilizatorului de internet normal informat și suficient de atent să afle dacă produsele sau serviciile vizate de anunț provin de la titularul mărcii sau de la o întreprindere legată din punct de vedere economic de acesta sau, dimpotrivă, de la un terț;

                           —

                           nu aduce atingere, în cadrul unui serviciu de referențiere care are caracteristicile celui în cauză în acțiunea principală, funcției de publicitate a mărcii și

                           —

                           aduce atingere funcției de investiție a mărcii în cazul în care îngreunează în mod substanțial folosirea de către respectivul titular a mărcii sale pentru a dobândi sau pentru a conserva o reputație de natură să atragă și să fidelizeze consumatorii.

               2.

               Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 89/104 și articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci de renume este îndreptățit să interzică unui concurent să își facă publicitate pornind de la un cuvânt-cheie care corespunde cu această marcă, pe care concurentul l-a selectat în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet fără consimțământul titularului respectiv, atunci când respectivul concurent obține astfel un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii (parazitism) sau atunci când publicitatea aduce atingere acestui caracter distinctiv (diluare) sau acestui renume (defăimare).
               O publicitate pornind de la un astfel de cuvânt-cheie aduce atingere caracterului distinctiv al mărcii de renume (diluare) în special dacă contribuie la transformarea acestei mărci în termen generic.
               În schimb, titularul unei mărci de renume nu este îndreptățit să interzică, printre altele, anunțuri publicitare afișate de concurenți pornind de la cuvinte-cheie care corespund acestei mărci și care propun, fără să ofere o simplă imitație a produselor sau a serviciilor titularului respectivei mărci, fără să cauzeze o diluare sau o defăimare și, în sfârșit, fără să aducă atingere funcțiilor mărcii de renume, o alternativă în raport cu produsele sau cu serviciile titularului acesteia.

      (1)  JO C 282, 21.11.2009.


title: Cauza C-141/06: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/65/CE — Servicii financiare — Comercializare la distanță — Netranspunere în termenul prescris)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/16

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-141/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/65/CE - Servicii financiare - Comercializare la distanță - Netranspunere în termenul prescris)
   (2007/C 96/27)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Aresu și R. Vidal Puig, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: M. A. Sampol Pucurull, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neluarea, în termenul prevăzut, în ceea ce privește serviciile financiare altele decât asigurările private, a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2002/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 privind comercializarea la distanță a serviciilor financiare de consum și de modificare a Directivei 90/619/CEE a Consiliului și a Directivelor 97/7/CE și 98/27/CE (JO L 271, p. 16)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în ceea ce privește serviciile financiare altele decât asigurările private, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2002/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 privind comercializarea la distanță a serviciilor financiare de consum și de modificare a Directivei 90/619/CEE a Consiliului și a Directivelor 97/7/CE și 98/27/CE, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006.


title: Cauza C-618/13 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Zucchetti Rubinetteria SpA/Comisia Europeană [Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie — Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 23 alineatul (2) — Plafon de 10 % din cifra de afaceri]

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Zucchetti Rubinetteria SpA/Comisia Europeană
   (Cauza C-618/13 P) (1)

   ([Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie - Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (2) - Plafon de 10 % din cifra de afaceri])
   (2017/C 104/07)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Zucchetti Rubinetteria SpA (reprezentanți: M. Condinanzi, P. Ziotti și N. Vasile, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: L Malferrari și F. Ronkes Agerbeek, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Zucchetti Rubinetteria SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 45, 15.2.2014.


title: Cauza T-556/11: Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2016 – European Dynamics Luxembourg și alții/EUIPO („Contracte de achiziții publice de servicii – Procedură de cerere de ofertă – Dezvoltarea de software uri și servicii de întreținere – Respingerea ofertei unui ofertant – Clasificarea unui ofertant în procedura în cascadă – Cauze de excludere – Conflict de interese – Egalitate de tratament – Obligația de diligență – Criterii de atribuire – Eroare vădită de apreciere – Obligația de motivare – Răspundere extracontractuală – Pierderea unei șanse”)

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/42

      Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2016 – European Dynamics Luxembourg și alții/EUIPO
      (Cauza T-556/11) (1)

      ((„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Dezvoltarea de software uri și servicii de întreținere - Respingerea ofertei unui ofertant - Clasificarea unui ofertant în procedura în cascadă - Cauze de excludere - Conflict de interese - Egalitate de tratament - Obligația de diligență - Criterii de atribuire - Eroare vădită de apreciere - Obligația de motivare - Răspundere extracontractuală - Pierderea unei șanse”))
      (2016/C 211/52)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxemburg), European Dynamics Belgium SA (Bruxelles, Belgia), Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: inițial N. Korogiannakis, M. Dermitzakis și N. Theologou, ulterior I. Ampazis și, în cele din urmă, M. Sfyri, avocați)

         Pârâtă: Oficiul European pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: inițial N. Bambara și M. Paolacci, ulterior N. Bambara, agenți, asistați de P. Wytinck și B. Hoorelbeke, avocați)

         Obiectul

      Pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei EUIPO, comunicată prin scrisoarea din 11 august 2011 și adoptată în cadrul procedurii de cerere de ofertă AO/029/10, intitulată „Dezvoltarea de software-uri și servicii de întreținere”, de respingere a ofertei prezentate de European Dynamics Luxembourg și a celorlalte decizii conexe ale EUIPO adoptate în cadrul aceleiași proceduri, printre care cele de atribuire a contractului altor ofertanți, și, pe de altă parte, o cerere de despăgubire.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), comunicată prin scrisoarea din 11 august 2011, adoptată în cadrul procedurii de cerere de ofertă AO/029/10, intitulată „Dezvoltarea de software-uri și servicii de întreținere”, de respingere a ofertei prezentate de European Dynamics Luxembourg SA și celelalte decizii conexe ale EUIPO adoptate în cadrul aceleiași proceduri, printre care cele de atribuire a contractului altor trei ofertanți, în calitate de ofertanți câștigători clasați pe locurile 1-3 potrivit procedurii în cascadă.

                  2)

                  Obligă EUIPO să repare prejudiciul suferit de European Dynamics Luxembourg din cauza pierderii unei șanse de a-i fi atribuit contractul-cadru cel puțin în calitate de al treilea contractant potrivit procedurii în cascadă.

                  3)

                  Părțile vor transmite Tribunalului, în termen de trei luni de la data pronunțării hotărârii, cuantumul despăgubirilor, stabilit de comun acord.

                  4)

                  În lipsa unui acord, părțile vor transmite Tribunalului, în același termen, concluziile lor privind cuantumul despăgubirilor.

                  5)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 6, 7.1.2012.


title: Cauze conexate T-254/00, T-270/00 și T-277/00: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 noiembrie 2008 — Hôtel Cipriani și alții/Comisia ( Ajutoare de stat — Reduceri ale contribuțiilor sociale în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și Chioggiei — Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piața comună și se dispune recuperarea ajutoarelor plătite — Admisibilitate — Legătură individuală — Condiții privind afectarea schimburilor intracomunitare și impactul asupra concurenței — Derogări în temeiul articolului 87 alineatul (3) literele (b)-(e) CE și al articolului 87 alineatul (2) litera (b) CE — Calificare drept ajutor nou sau ajutor existent — Principiul securității juridice, al protecției încrederii legitime, al egalității de tratament și al proporționalității — Obligația de motivare )

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/23

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 noiembrie 2008 — Hôtel Cipriani și alții/Comisia
   (Cauze conexate T-254/00, T-270/00 și T-277/00) (1)

   („Ajutoare de stat - Reduceri ale contribuțiilor sociale în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și Chioggiei - Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piața comună și se dispune recuperarea ajutoarelor plătite - Admisibilitate - Legătură individuală - Condiții privind afectarea schimburilor intracomunitare și impactul asupra concurenței - Derogări în temeiul articolului 87 alineatul (3) literele (b)-(e) CE și al articolului 87 alineatul (2) litera (b) CE - Calificare drept ajutor nou sau ajutor existent - Principiul securității juridice, al protecției încrederii legitime, al egalității de tratament și al proporționalității - Obligația de motivare’)
   (2009/C 19/41)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă în cauza T-254/00: Hotel Cipriani SpA (Veneția, Italia) (reprezentanți: inițial M. Marinoni, G.M. Roberti și F. Sciaudone și ulterior G.M. Roberti, F. Sciaudone și A. Bianchini, avocați)

      Reclamantă în cauza T-270/00: Società italiana per il gas SpA (Italgas) (Torino, Italia) (reprezentanți: M. Merola, C. Tesauro, M. Pappalardo și T. Ubaldi, avocați)

      Reclamante în cauza T-277/00: Coopservice — Servizi di fiducia Soc. coop. rl (Cavriago, Italia) și Comitato „Venezia vuole vivere” (Veneția) (reprezentanți: A. Bianchini și A. Vianello, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Di Bucci, agent, asistat de A. Dal Ferro, avocat)

      Intervenientă în susținerea reclamantei în cauza T-270/00: Republica Italiană (reprezentanți: inițial U. Leanza și ulterior I. Braguglia, agenți, asistați de P. Gentili și S. Fiorentino, avvocati dello Stato)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei 2000/394/CE a Comisiei din 25 noiembrie 1999 privind măsurile de ajutor în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și Chioggiei, prevăzute de Legile nr. 30/1997 și nr. 206/1995 de instituire a unor reduceri ale contribuțiilor sociale (JO 2000, L 150, p. 50)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Hotel Cipriani SpA, Società italiana per il gas SpA (Italgas), Coopservice — Servizi di fiducia Soc. coop. rl și Comitato „Venezia vuole vivere” suportă, în afară de propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisie. Coopservice și Comitato „Venezia vuole vivere” suportă, de asemenea, totalitatea cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 355, 9.12.2000.


title: Cauza T-407/09: Ordonanța Tribunalului din 9 ianuarie 2012 — Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft/Comisia ( „Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Contracte privind vânzarea de locuințe în cadrul privatizării locuințelor publice în Neubrandenburg — Plângere — Act nesupus căilor de atac — Inadmisibilitate — Acțiune în constatarea abținerii de a acționa” )

text:
               25.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 58/9

         Ordonanța Tribunalului din 9 ianuarie 2012 — Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft/Comisia
   (Cauza T-407/09) (1)

   (Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Contracte privind vânzarea de locuințe în cadrul privatizării locuințelor publice în Neubrandenburg - Plângere - Act nesupus căilor de atac - Inadmisibilitate - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa)
   2012/C 58/16
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH (Neubrandenburg, Germania) (reprezentanți: M. Núñez-Müller și J. Dammann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Martenczuk și K. Gross, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG (Berlin, Germania) și Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG (Berlin) (reprezentant: C. von Donat, avocat)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a pretinsei decizii a Comisiei cuprinse în scrisoarea din 29 iulie 2009 prin care se declară că anumite contracte încheiate de reclamantă cu privire la vânzarea de locuințe în cadrul privatizării locuințelor publice în Neubrandenburg nu intră în domeniul de aplicare al articolului 87 alineatul (1) CE și, pe de altă parte, cerere de constatare a abținerii de a acționa a Comisiei, în sensul articolului 232 CE, în măsura în care aceasta din urmă nu ar fi luat poziție cu privire la contractele menționate în temeiul articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [88 CE] (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH la plata propriilor cheltuieli de judecată precum și a cheltuielilor efectuate de Comisie și de Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG și Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.