title: Cauza T-60/09: Acțiune introdusă la 16 februarie 2009 – Herhof/OAPI – Stabilator (stabilator)

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/20

         Acțiune introdusă la 16 februarie 2009 – Herhof/OAPI – Stabilator (stabilator)
   (Cauza T-60/09)
   2009/C 102/32
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH (Solms, Germania) (reprezentanți: A. Zinnecker și T. Bösling, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Stabilator sp. z o.o. (Gdynia, Polonia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 16 decembrie 2008 în cauzele conexate R 483/2008-04 și R 705/2008-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Stabilator sp. z o.o.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „stabilator” pentru produse și servicii din clasele 19, 37 și 42 – cererea de înregistrare nr. 4 068 961

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală „STABILAT” pentru produse din clasele 1, 7, 11, 20, 37, 40 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția și respinge în parte cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia atacată și respinge în parte opoziția

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât între mărcile în conflict există un risc de confuzie sau cel puțin un risc de asociere.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146)


title: Cauza T-224/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 noiembrie 2008 — Italia/Comisia ( FEOGA — Secțiunea garanție — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Ajutoare pentru prelucrarea tomatelor și pentru producția de ulei de măsline )

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/19

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 noiembrie 2008 — Italia/Comisia
   (Cauza T-224/04) (1)

   („FEOGA - Secțiunea garanție - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Ajutoare pentru prelucrarea tomatelor și pentru producția de ulei de măsline’)
   (2009/C 6/38)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: M. Fiorilli, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Visaggio și C. Cattabriga, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2003/536/CE a Comisiei din 22 iulie 2003 privind înlăturarea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului European de Orientare și de Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea garanție (JO L 184, p. 42), în măsura în care aceasta exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Italiană pentru exercițiile financiare 1999-2002.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 304, 13.12.2003 (fosta cauză C-430/03).


title: Cauza C-232/15 P: Recurs introdus la 20 mai 2015 de ultra air GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 martie 2015 în cauza T-377/13, ultra air GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/6

         Recurs introdus la 20 mai 2015 de ultra air GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 martie 2015 în cauza T-377/13, ultra air GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-232/15 P)
   (2015/C 262/09)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: ultra air GmbH (reprezentant: C. König, avocat)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Donaldson Filtration Deutschland GmbH

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 9 martie 2015 în cauza T-377/13, în măsura în care Tribunalul Uniunii Europene nu a anulat Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 6 mai 2013 (cauza R 1100/2011-4);

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă două motive.
   1. Primul motiv: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 (1)

               a)

               Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 este încălcat, în primul rând, din cauză că pretinsa semnificație descriptivă a mărcii „ultra.air ultrafilter” în sensul de „aer de calitate excelentă obținut prin intermediul unui ultrafiltru”, potrivit punctelor 18 și 19 din hotărârea atacată, nu reiese direct și în lipsa unui raționament suplimentar din conținutul mărcii. La punctul 19, Tribunalul a constatat că denumirea „ultra.air”, privită individual, nu are o semnificație concretă și nu descrie nici o calitate, nici o altă caracteristică suplimentară. Cu privire la semnificația descriptivă relevantă a mărcii, Tribunalul a concluzionat doar că publicul relevant nu apreciază denumirea „ultra.air” în modul în care i se prezintă, ci o completează cu termenii descriptivi ai calității, precum „pur” sau „fin”.

               b)

               Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 este încălcat, în al doilea rând, în privința produselor „Aparate și instalații de filtrare a lichidelor” deoarece semnificația descriptivă divergentă admisă de Tribunal, de „ultra.air ultrafilter” în sensul de „rezultat de filtrare de calitate excelentă obținut în urma filtrării”, nu reiese direct și în lipsa unui raționament suplimentar din conținutul mărcii. Însuși Tribunalul a ajuns la această semnificație descriptivă abia după mai multe etape în motivare. Primo, publicul relevant ar fi trebuit să interpreteze „ultra.air ultrafilter” în sensul de „aer de calitate excelentă obținut datorită unui „ultrafilter””. Secundo, Tribunalul ar fi trebuit să concluzioneze că această pretinsă semnificație nu este în niciun caz descriptivă pentru aparatele și instalațiile de filtrare a lichidelor supuse aprecierii, ci pentru aparatele și instalațiile de filtrare a aerului. Tertio, Tribunalul ar fi trebuit să transpună semnificația stabilită în mod concret de „ultra.air ultrafilter” la un „rezultat de filtrare de calitate excelentă obținut în urma filtrării”. Pretinsa semnificație obținută în urma acestor etape în motivare cuprinde mulți termeni care nu se regăsesc în conținutul mărcii („rezultat de filtrare”, „calitate excelentă”) și omite efectiv termenii existenți („air”).

         2. Al doilea motiv: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009
   Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 este încălcat pentru aceleași motive ca articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-203/10 RENV: Ordonanța Tribunalului din 12 mai 2015 – Stichting Woonpunt și alții/Comisia („Ajutoare de stat — Locuințe sociale — Schemă de ajutoare acordate societăților pentru locuințe sociale — Ajutoare existente — Decizie prin care se acceptă angajamentele asumate de statul membru — Acțiune vădit nefondată”)

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/16

         Ordonanța Tribunalului din 12 mai 2015 – Stichting Woonpunt și alții/Comisia
   (Cauza T-203/10 RENV) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Locuințe sociale - Schemă de ajutoare acordate societăților pentru locuințe sociale - Ajutoare existente - Decizie prin care se acceptă angajamentele asumate de statul membru - Acțiune vădit nefondată”))
   (2015/C 221/22)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamante: Stichting Woonpunt (Maastricht, Țările de Jos), Stichting Havensteder, fostă Stichting Com.wonen (Rotterdam, Țările de Jos), Woningstichting Haag Wonen (Haga, Țările de Jos) și Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (Eindhoven, Țările de Jos) (reprezentanți: inițial P. Glazener și E. Henny, ulterior P. Glazener, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P.-J. Loewenthal și S. Noë, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantelor: Regatul Belgiei (reprezentanți: inițial T. Materne și J.-C. Halleux, ulterior J.-C. Halleux, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) (Voorburg, Țările de Jos) (reprezentant: M. Meulenbelt, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2009) 9963 final a Comisiei din 15 decembrie 2009 referitoare la ajutoarele de stat E 2/2005 și N 642/2009 – Țările de Jos – Ajutor existent și ajutor specific pentru proiecte, în favoarea societăților pentru locuințe sociale

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Stichting Woonpunt, Stichting Havensteder, Woningstichting Haag Wonen și Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Regatul Belgiei și Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 179, 3.7.2010.


title: Cauza F-81/08: Acțiune introdusă la 13 octombrie 2008 — Ketselidou/Comisia

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/59

         Acțiune introdusă la 13 octombrie 2008 — Ketselidou/Comisia
   (Cauza F-81/08)
   (2008/C 313/108)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Zoe Ketselidou (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei de respingere a cererii formulate de reclamantă privind modificarea calculului anilor de plată care trebuie luați în considerare la transferul drepturilor sale de pensie dobândite în Grecia către sistemul comunitar.
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 10 ianuarie 2008 prin care autoritatea împuternicită să facă numiri a respins cererea formulată de reclamantă în scopul modificării calculului anilor de plată cumulați de aceasta în cadrul sistemului de pensii al instituțiilor Comunităților Europene în urma transferului drepturilor sale de pensie de către casa pe pensii elenă;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-394/06: Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2012 — Italia/Comisia [ „FEOGA — Secțiunea «Garantare» — Închiderea conturilor — Cheltuieli excluse de la finanțare — Nereguli sau neglijențe imputabile autorităților administrative sau organismelor statelor membre — Articolul 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CEE) nr. 729/70 și articolul 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 — Întârziere excesivă în evaluarea de către Comisie a comunicărilor transmise în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 595/91 — Termen rezonabil” ]

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/6

         Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2012 — Italia/Comisia
   (Cauza T-394/06) (1)

   (FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Închiderea conturilor - Cheltuieli excluse de la finanțare - Nereguli sau neglijențe imputabile autorităților administrative sau organismelor statelor membre - Articolul 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CEE) nr. 729/70 și articolul 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 - Întârziere excesivă în evaluarea de către Comisie a comunicărilor transmise în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 595/91 - Termen rezonabil)
   2012/C 319/07
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Cattabriga, agent, asistat de M. Moretto, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2006/678/CE Comisiei din 3 octombrie 2006, privind consecințele financiare aplicabile în cadrul închiderii conturilor de cheltuieli finanțate de Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare”, în cazul unor nereguli săvârșite de operatori (JO L 278, p. 24)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 42, 24.2.2007.


title: Cauza C-522/06: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 — Substanțe care diminuează stratul de ozon — Recuperarea, reciclarea, regenerarea și distrugerea acestor substanțe)

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/12

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-522/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 - Substanțe care diminuează stratul de ozon - Recuperarea, reciclarea, regenerarea și distrugerea acestor substanțe)
   (2008/C 128/19)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și B. Stromsky, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentant: A. Hubert, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 iunie 2000 privind substanțele care diminuează stratul de ozon (JO L 244, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 108) — Articolul 16 alineatul (5) și articolul 17 alineatul (1) — Lipsa adoptării unor măsuri de determinare a condițiilor de calificare minimă care trebuie îndeplinite de personalul care are sarcina recuperării, reciclării, regenerării și distrugerii substanțelor reglementate prevăzute la articolul 2 din regulament și care fac parte din echipamentele de refrigerare și climatizare, pompele de căldură, sistemele de protecție contra incendiilor și extinctoare — Lipsa adoptării măsurilor preventive realizabile în vederea eliminării și reducerii la minimum a pierderilor de substanțe reglementate și absența controalelor având ca obiect stabilirea eventualei prezențe a unor astfel de pierderi
   Dispozitivul

               1)

               Regatul Belgiei,

                           —

                           prin faptul că nu a definit condițiile de calificare minimă ce trebuie îndeplinite de anumiți membri ai personalului care lucrează în domeniul recuperării, reciclării, regenerării și distrugerii substanțelor reglementate, în conformitate cu articolul 16 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 iunie 2000 privind substanțele care diminuează stratul de ozon,

                           —

                           prin faptul că nu a adoptat, în ceea ce privește Regiunea Valonă, toate măsurile preventive realizabile în vederea eliminării și reducerii la minimum a pierderilor de substanțe reglementate și prin faptul că nu a efectuat controale anuale având ca obiect stabilirea prezenței sau absenței unor pierderi, în conformitate cu articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2037/2000,

                     nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul respectivelor dispoziții ale acestui regulament.

               2)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 42, 24.2.2007.


title: Cauza C-98/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 martie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Højesteret — Danemarca) — Nordania Finans A/S, BG Factoring A/S/Skatteministeriet (A șasea directivă TVA — Articolul 19 alineatul (2) — Calculul pro rata de deducere — Excluderea valorii cifrei de afaceri aferente livrărilor de bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice — Noțiunea bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice — Autovehicule achiziționate de o societate de leasing pentru a fi închiriate și ulterior vândute la încetarea contractului de leasing)

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 martie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Højesteret — Danemarca) — Nordania Finans A/S, BG Factoring A/S/Skatteministeriet
   (Cauza C-98/07) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 19 alineatul (2) - Calculul pro rata de deducere - Excluderea valorii cifrei de afaceri aferente livrărilor de bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice - Noțiunea „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice’ - Autovehicule achiziționate de o societate de leasing pentru a fi închiriate și ulterior vândute la încetarea contractului de leasing)
   (2008/C 107/12)
   Limba de procedură: daneza
   Instanța de trimitere
   Højesteret
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Nordania Finans A/S, BG Factoring A/S

      Pârât: Skatteministeriet
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Højesteret — Interpretarea articolului 19 din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Calculul pro rata de deducere — Includerea sau neincluderea valorii cifrei de afaceri aferente vânzării autovehiculelor unei societăți de leasing de autovehicule la încetarea contractelor de leasing
   Dispozitivul
   Articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, trebuie interpretat în sensul că noțiunea „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice” nu include autovehiculele pe care o întreprindere de leasing le achiziționează pentru a le închiria și ulterior pentru a le vinde la încetarea contractelor de leasing, precum în acțiunea principală, din moment ce vânzarea respectivelor autovehicule, conform acestor contracte, face parte integrantă din activitățile economice curente ale acestei întreprinderi.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza T-181/13: Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2014 – Sharif University of Technology/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Acțiune în anulare — Termen de introducere a acțiunii — Admisibilitate — Obligația de motivare — Eroare de apreciere” )

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/35

         Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2014 – Sharif University of Technology/Consiliul
   (Cauza T-181/13) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Acțiune în anulare - Termen de introducere a acțiunii - Admisibilitate - Obligația de motivare - Eroare de apreciere”))
   2014/C 282/45
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sharif University of Technology (Teheran, Iran) (reprezentant: M. Happold, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: V. Piessevaux și M. Bishop, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 356, p. 71), în măsura în care denumirea reclamantei a fost înscrisă pe lista prevăzută în anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39), precum și, pe de altă parte, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 356, p. 55), în măsura în care denumirea reclamantei a fost înscrisă pe lista prevăzută în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care denumirea Sharif University of Technology a fost înscrisă în anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC.

               2)

               Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care denumirea Sharif University of Technology a fost înscrisă în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010.

               3)

               Menține efectele Deciziei 2012/829 și ale Regulamentului de punere în aplicare nr. 1264/2012, în ceea ce o privește pe Sharif University of Technology, pentru o durată de două luni de la data pronunțării prezentei hotărâri.

               4)

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Sharif University of Technology.

      (1)  JO C 156, 1.6.2013.


title: Cauza T-689/15: Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2017 – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (Cremcaffé by Julius Meinl) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Cremcaffé by Julius Meinl — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară café crem — Motiv relativ de refuz — Lipsa utilizării serioase a mărcii anterioare — Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/28

         Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2017 – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (Cremcaffé by Julius Meinl)
   (Cauza T-689/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Cremcaffé by Julius Meinl - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară café crem - Motiv relativ de refuz - Lipsa utilizării serioase a mărcii anterioare - Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 078/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Marcas Costa Brava, SL (Sils, Spania) (reprezentanţi: E. Manresa Medina și J. Manresa Medina, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Excellent Brands JMI Ltd (Baar, Elveția) (reprezentant: D. Majer, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 28 septembrie 2015 (cauza R 2491/2014-5) privind o procedură de opoziție între Marcas Costa Brava și Excellent Brands JMI

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Marcas Costa Brava, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 48, 8.2.2016.


title: Cauza T-371/06: Acțiune introdusă la data de 4 decembrie 2006 — Germania/Comisie

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/24

         Acțiune introdusă la data de 4 decembrie 2006 — Germania/Comisie
   (Cauza T-371/06)
   (2007/C 42/43)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Germania (reprezentanți: M. Lumma, C. Schulze-Bahr, asistați de către Rechtsanwalt C. von Donat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei C(2006) 4193 final a Comisiei din 25 septembrie 2006 privind reducerea participării financiare a FEDR la programul Obiectiv 2 al Landului Renania de Nord — Westfalia (FEDR nr. 97.02.13.005), acordată în conformitate cu Decizia C(97) 1120 a Comisiei din 7 mai 1997;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin decizia contestată Comisia a restrâns participarea Fondului European pentru Dezvoltare Regională (FEDR) la programul Obiectiv 2 al Landului Renania de Nord — Westfalia.
   În motivarea cererii sale, reclamanta a invocat încălcarea articolului 24 alineatul 2 din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 (1), respectiv a nerespectării condițiilor pentru aplicarea reducerii. În acest context, aceasta susține, în special, că devierea de la planul indicativ de finanțare nu reprezintă o modificare considerabilă a programului.
   Chiar și în cazul în care o modificare considerabilă a programului ar putea fi constatată, reclamanta afirmă că aceasta a fost făcută cu aprobarea anterioară a Comisiei, acordată prin „Ghidul pentru închiderea financiară a intervențiilor operaționale (1994-1999) ale Fondurilor Structurale“ (SEC (1999) 1316).
   Chiar presupunând că sunt îndeplinite condițiile necesare pentru aplicarea reducerii, reclamanta condamnă faptul că, în cazul acestui program, pârâta nu a făcut uz de puterea de apreciere ce îi este acordată. În concepția reclamantei o reducere nu ar fi afectată de erori în exercitarea puterii de apreciere decât în cazul în care aceasta ar fi justificată în baza unei evaluări de ansamblu a desfășurării programului și a atingerii scopului. În opinia reclamantei, faptul că pârâta nu a exercitat această putere de apreciere determină și o lipsă de motivare.
   În fine, decizia contestată încalcă principiul bunei administrări, deoarece reclamanta a fost obligată să introducă o nouă acțiune împotriva acestei decizii care făcea deja obiectul unei acțiuni judecătorești.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce priveşte, pe de o parte, coordonarea intervenţiilor diferitelor Fonduri Structurale şi, pe de altă parte, coordonarea între aceste intervenţii şi cele ale Băncii Europene de Investiţii şi ale celorlalte instrumente financiare existente (JO L 374, 31.12.1988, p. 1).


title: Cauza C-428/12: Acțiune introdusă la 20 septembrie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/15

         Acțiune introdusă la 20 septembrie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-428/12)
   2012/C 379/26
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: I. Galindo Martin și G. Wilms, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin stabilirea în Decretul FOM/734/2007 din 20 martie, de punere în aplicare a Regulamentului legii de reglementare a transporturilor terestre în materia autorizațiilor de transport rutier de mărfuri, a obligației ca, în vederea obținerii unei „autorizații de transport privat complementar de mărfuri”, primul vehicul al flotei unei întreprinderi să nu fi fost înmatriculat prima dată cu mai mult de cinci luni în urmă, și că, prin nejustificarea acestei obligații, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 34 și 36 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Obligația ca, în vederea obținerii unei „autorizații de transport privat complementar de mărfuri”, primul vehicul al flotei unei întreprinderi să nu fi fost înmatriculat prima dată cu mai mult de cinci luni în urmă, constituie o măsură cu efect echivalent unei restricții cantitative la import care contravine articolului 34 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Această restricție nu este justificată nici de unul dintre motivele de interes general enumerate la articolul 36 TFUE, nici de o cerință imperativă.
   În cea ce privește existența unei restricții în calea liberei circulații a mărfurilor, norma în discuție restricționează în practică importul de vehicule deja înmatriculate în alte state membre în mod mai semnificativ decât achiziționarea de vehicule înmatriculate în Spania. Pe de altă parte, având în vedere că vehiculele înmatriculate în alte state membre respectă deja normele tehnice europene și/sau naționale pentru a putea circula în statul membru de origine, norma încalcă principiul recunoașterii reciproce, întrucât un vehicul autorizat să circule în alt stat membru trebuie să fie autorizat să circule și în Spania. În plus, măsura constituie o restricție privind utilizarea, precum cele examinate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în Hotărârea din 10 februarie 2009, Comisia/Italia (C-110/05, Rep., p. I-519) și în Hotărârea din 4 iunie 2009, Mickelsson și Roos (C-142/05, Rep., p. I-4273).
   În ceea ce privește justificările invocate de Regatul Spaniei, și anume siguranța rutieră și protecția mediului înconjurător, Comisia consideră că norma în cauză nu este proporțională cu obiectivele urmărite și nu contribuie la realizarea acestora în mod coerent și sistematic.
   Faptul că un vehicul a fost înmatriculat pentru prima dată cu peste cinci luni în urmă nu reprezintă o indicație nici a faptului că nu este adecvat din punct de vedere tehnic pentru realizarea unor activități comerciale nici a impactului utilizării sale asupra mediului înconjurător. În schimb, o inspecție tehnică ar permite, cel puțin într-o anumită măsură, stabilirea situației tehnice a vehiculului și ar fi o măsură mai puțin restrictivă. În același mod, o examinare a caracteristicilor tehnice ale vehiculului, însoțită, eventual, de o inspecție tehnică a acestuia ar trebui să permită evaluarea nivelului de poluare emis de vehiculul menționat.
   Pe de altă parte, nu se înțelege motivul pentru care Regatul Spaniei stabilește pentru primul vehicul o limită de vechime de cinci luni, însă permite adăugarea altor vehicule la flotă fără nicio restricție, cu excepția faptului ca vechimea medie a acesteia să nu depășească șase ani.


title: Cauza T-687/15: Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2017 – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (Cremcaffé by Julius Meinl) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Cremcaffé by Julius Meinl — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară café crem — Motiv relativ de refuz — Lipsa unei utilizări serioase a mărcii anterioare — Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/27

         Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2017 – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (Cremcaffé by Julius Meinl)
   (Cauza T-687/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Cremcaffé by Julius Meinl - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară café crem - Motiv relativ de refuz - Lipsa unei utilizări serioase a mărcii anterioare - Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 078/36)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Marcas Costa Brava, SL (Sils, Spania) (reprezentanţi: E. Manresa Medina și J. Manresa Medina, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Excellent Brands JMI Ltd (Barr, Elveția) (reprezentant: D. Majer, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 29 septembrie 2015 (cauza R 2757/2014-5) privind o procedură de opoziție între Marcas Costa Brava și Excellent Brands JMI

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Marcas Costa Brava, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 48, 8.2.2016.


title: Cauza C-219/08: Acțiune introdusă la 22 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/15

         Acțiune introdusă la 22 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-219/08)
   (2008/C 183/30)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și J.-P. Keppenne, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin impunerea în cazul detașării de către întreprinderi comunitare de lucrători resortisanți ai unor țări terțe, în cadrul unei prestări de servicii:

                           a)

                           a unei autorizații prealabile exercitării activității economice;

                           b)

                           ca permisul de ședere eliberat în statul de stabilire a angajatorului să fie valabil până la termenul prestării majorat cu trei luni;

                           c)

                           ca un lucrător să fie în serviciul aceluiași angajator prestator de servicii de cel puțin șase luni;

                     Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE.

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia susține în esență că cerințele impuse de pârât în cazul detașării de lucrători resortisanți ai unor țări terțe de către prestatorii de servicii stabiliți într-un alt stat membru decât Belgia restrâng libera prestare a serviciilor și în același timp operează o discriminare a acestor prestatori în raport cu concurenții lor stabiliți pe teritoriul belgian.
   Prin primul motiv, Comisia pretinde că sistemul de autorizare prealabilă exercitării unei activități economice reprezintă un obstacol disproporționat în calea liberei prestări a serviciilor. De altfel, acest obstacol nu ar putea fi justificat nici prin vreun motiv de interes general, nici prin referire la normele acquis-ului Schengen.
   Prin al doilea motiv, reclamanta repune în discuție caracterul disproporționat al cerinței potrivit căreia permisul de ședere eliberat în statul de stabilire a angajatorului trebuie să fie valabil până la termenul prestării majorat cu trei luni.
   Prin al treilea motiv, Comisia subliniază că în pofida modificărilor legislative pozitive operate de pârât, condiția potrivit căreia un lucrător trebuie să fie în serviciul aceluiași angajator prestator de servicii de cel puțin șase luni reprezintă o restricție în calea liberei prestări a serviciilor care nu poate fi justificată.


title: Cauza C-325/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 6 iulie 2010 — Doux Geflügel GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               9.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 6 iulie 2010 — Doux Geflügel GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-325/10)
   ()
   2010/C 274/08
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Doux Geflügel GmbH.

      Pârâtă: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Întrebarea preliminară

   O carcasă de pui încadrată la subpoziția 0207 12 10 din Nomenclatura combinată (1) trebuie să fie prezentată complet jumulită, sau este permis ca după procedura mecanizată îndepărtare a penelor, aceasta să mai prezinte mici pene, tuleie, fulgi sau puf?

      (1)  JO L 338, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 30, p. 129.


title: Cauza C-422/11 P: Recurs introdus la 10 august 2011 de Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 23 mai 2011 în cauza T-226/10, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Comisia

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/21

         Recurs introdus la 10 august 2011 de Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 23 mai 2011 în cauza T-226/10, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Comisia
   (Cauza C-422/11 P)
   2011/C 311/37
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Recurent: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (reprezentanți: D. Dziedzic-Chojnacka și D. Pawłowska)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea ordonanței și trimiterea cauzei la Tribunalul Uniunii Europene spre rejudecare;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Acțiunea a fost respinsă pentru motivul că avocații (radcowie prawni) care au reprezentat Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (președintele Oficiului pentru Comunicații Electronice) se aflau în raporturi de muncă cu acest oficiu, în opinia Tribunalului fiind exclusă posibilitatea ca reclamantul să fie reprezentat în fața instanței de aceștia.
   Referitor la ordonanța atacată, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej invocă următoarele obiecții:

               În primul rând, Tribunalul a încălcat articolul 19 al treilea și al patrulea paragraf coroborat cu articolul 53 primul paragraf din Statut, precum și cu articolul 254 al șaselea paragraf TFUE și cu articolul 113 din Regulamentul de procedură al Tribunalului (denumit în continuare „Regulamentul de procedură”), întrucât a interpretat în mod eronat cea dintâi dispoziție menționată și a dedus că aceasta nu se aplică avocaților care își desfășoară activitatea în temeiul unui contract de muncă încheiat cu o parte la o procedură desfășurată la Tribunal.

               În al doilea rând, Tribunalul a încălcat articolul 67 alineatul (1) TFUE coroborat cu articolul 113 din Regulamentul de procedură, întrucât nu a respectat un sistem juridic și o tradiție juridică diferite ale unui stat membru și a respins acțiunea în temeiul prezumției că avocații care s-ar afla în raport de muncă au o independență mai redusă decât avocații care își desfășoară activitatea mandatați de un birou de avocatură independent.

               În al treilea rând, Tribunalul a încălcat articolul 5 alineatele (1) și (2) TUE coroborat cu articolul 4 alineatul (1) TUE, precum și cu articolul 113 din Regulamentul de procedură, întrucât a concluzionat că dispozițiile tratatelor au permis să se facă o diferențiere în ceea ce privește întinderea dreptului de reprezentare al avocaților în fața Tribunalului, deși dreptul comunitar nu prevede în această privință o astfel de diferențiere, iar tratatele nu au conferit Uniunii competențe în acest domeniu.

               În al patrulea rând, Tribunalul a încălcat articolul 5 alineatul (4) TUE coroborat cu articolul 113 din Regulamentul de procedură, întrucât a prezumat că pentru atingerea obiectivelor urmărite de tratate este necesar să nu li se permită avocaților care au un raport de muncă să reprezinte o parte la o procedură desfășurată la Tribunal.

               În al cincilea rând, Tribunalul a încălcat normele de procedură întrucât a motivat insuficient ordonanța atacată.


title: Cauza F-72/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 21 septembrie 2015 – Anagnostu și alții/Comisia [Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiile de promovare 2010 și 2011 — Coeficienți de multiplicare de referință — Articolul 6 alineatul (2) din statut — Măsuri de tranziție pentru perioada cuprinsă între 1 mai 2004 și 30 aprilie 2011 — Articolul 9 din anexa XIII la statut — Dispoziții generale de punere în aplicare a articolului 45 din statut — Stabilirea pragurilor de promovare — Neînscriere pe lista funcționarilor promovați — Interes de a exercita acțiunea]

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/46

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 21 septembrie 2015 – Anagnostu și alții/Comisia
   (Cauza F-72/11) (1)

   ([Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiile de promovare 2010 și 2011 - Coeficienți de multiplicare de referință - Articolul 6 alineatul (2) din statut - Măsuri de tranziție pentru perioada cuprinsă între 1 mai 2004 și 30 aprilie 2011 - Articolul 9 din anexa XIII la statut - Dispoziții generale de punere în aplicare a articolului 45 din statut - Stabilirea pragurilor de promovare - Neînscriere pe lista funcționarilor promovați - Interes de a exercita acțiunea])
   (2015/C 363/54)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Anastasios Anagnostu (Woluwe-Saint-Pierre, Belgia) și alți 24 de reclamanți (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: J. Currall, agent)

      Obiectul

   Cerere având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziilor de stabilire a pragurilor de promovare în gradele AD 13 și AD 14 pentru exercițiile de promovare 2010 și 2011 și, pe de altă parte, anularea listei funcționarilor promovați în gradele AD 13 și AD 14 pentru exercițiul de promovare 2010 și anularea deciziei implicite a Comisiei de a refuza promovarea unui număr mai important de alți funcționari în gradele AD 12 sau AD 13

      Dispozitivul

               1)

               Anulează deciziile Comisiei Europene din 26 noiembrie 2010 de a nu îi promova pe domnul Antoulas, pe doamna Bruni, pe doamna Nicolaidou-Kallergis și pe domnul Xanthopoulos.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Comisia Europeană suportă de patru ori a douăzeci și cincea parte din propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte de patru ori a douăzeci și cincea parte din cheltuielile de judecată efectuate de reclamanți.

               4)

               Reclamanții, alții decât domnul Antoulas, doamna Bruni, doamna Nicolaidou-Kallergis și domnul Xanthopoulos, suportă de douăzeci și una de ori a douăzeci și cincea parte din propriile cheltuieli de judecată și sunt obligați să suporte de douăzeci și una de ori a douăzeci și cincea parte din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 290, 1.10.2011, p. 20.


title: Cauza T-350/07 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 11 decembrie 2007 — FMC Chemical și alții/Comisia Comunităților Europene ( Măsuri provizorii — Directiva 91/414/CEE — Cerere de suspendare a executării — Admisibilitate — Lipsa urgenței )

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/23

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 11 decembrie 2007 — FMC Chemical și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-350/07 R)
   („Măsuri provizorii - Directiva 91/414/CEE - Cerere de suspendare a executării - Admisibilitate - Lipsa urgenței’)
   (2008/C 37/36)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: FMC Chemical (Bruxelles, Belgia); Arysta Lifescience SAS (Noguères, Franța); Belchim Crop Protection NV (Londerzeel, Belgia); FMC Foret, SA (Sant Cugat de Valles, Spania); F&N Agro Slovensko spol. s.r.o. (Bratislava, Slovacia); F&N Agro Ceská republika spol. s.r.o. (Praga, Republica Cehă); F&N Agro Polska sp. z o.o. (Varșovia, Polonia) și FMC Corp. (Philadelphia, Pennsylvania, Statele Unite ale Americii) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Parpala și B. Doherty, agenți)
   Obiectul
   Cerere de suspendare a executării Deciziei 2007/416/CE a Comisiei din 13 iunie 2007 privind neincluderea carbofuranului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele fitosanitare care conțin această substanță (JO L 156, p. 30) până la pronunțarea hotărârii în acțiunea principală
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se va soluționa odată cu fondul.


title: Cauza T-550/11: Acțiune introdusă la 19 octombrie 2011 — Assaad/Consiliul

text:
               17.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 370/27

         Acțiune introdusă la 19 octombrie 2011 — Assaad/Consiliul
   (Cauza T-550/11)
   2011/C 370/45
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Nizar Assaad (Damasc, Siria) (reprezentanți: G. Martin, solicitor, M. Lester și A. Sutton, barristers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 843/2011 al Consiliului privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 218, p. 1) și a Deciziei de punere în aplicare 2011/515/PESC a Consiliului din 23 august 2011 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/273/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în măsura în care numele reclamantului a fost adăugat în anexa la Decizia 2011/273/PESC a Consiliului din 9 mai 2011 (1) și în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 442/2011 al Consiliului din 9 mai 2011 (2);

               —

               cu titlu subsidiar, și fără a aduce atingere capătului de cerere precedent, eliminarea cuvintelor „finanțare pentru Shabiha în regiunea Latakia”, din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 843/2011 al Consiliului și din anexa la Decizia de punere în aplicare 2011/515/PESC a Consiliului; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât a drepturilor fundamentale ale reclamantului la apărare și la protecție jurisdicțională efectivă, întrucât:

                           —

                           reclamantul nu a fost informat în prealabil cu privire la includerea sa în măsurile atacate, și nici la momentul adoptării acestor măsuri;

                           —

                           reclamantul nu a fost notificat cu privire la acuzațiile aduse împotriva sa ori cu privire la propunerea de includere a acestuia în măsurile menționate și nu a beneficiat de dreptul de a fi ascultat în cadrul unei proceduri în cursul căreia acuzațiile împotriva sa puteau fi formulate, dezbătute și verificate în mod riguros; și

                           —

                           măsurile atacate nu prevăd o procedură de comunicare către reclamant a probelor pe care s-a întemeiat decizia de înghețare a activelor sau care să îi permită să își prezinte în mod util observațiile cu privire la aceste probe în fața unei instanțe competente să aprecieze și să verifice observațiile sale și probele aduse împotriva sa.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul nu a furnizat reclamantului o motivare suficientă privind includerea sa în măsurile atacate, întrucât:

                           —

                           reclamantului nu i s-au comunicat motivele înainte de publicarea măsurilor atacate;

                           —

                           „motivele includerii pe listă” nu furnizează reclamantului suficiente informații pentru a-i permite să cunoască motivele pentru care pârâtul consideră că reclamantul trebuie să fie inclus; și

                           —

                           nu există niciun indiciu cu privire la aspectul sub care reclamantul este considerat răspunzător pentru represiunea împotriva populației civile din Siria.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât, în mod nejustificat și disproporționat, a drepturilor fundamentale ale reclamantului, în special a dreptului său de proprietate, a dreptului de a desfășura o activitate economică, a dreptului la reputație și a dreptului la viață privată și de familie, întrucât:

                           —

                           măsurile atacate au un impact semnificativ și de durată asupra drepturilor sale fundamentale; și

                           —

                           aplicarea măsurilor atacate în privința reclamantului este nejustificată, iar pârâtul nu a demonstrat că o înghețare completă a activelor și o interdicție totală de călătorie constituie mijlocul cel mai puțin restrictiv pentru a asigura îndeplinirea vreunui obiectiv legitim, și nici că prejudiciul adus reclamantului și familiei sale este justificat și proporțional.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a decis aplicarea acestor măsuri restrictive reclamantului, întrucât:

                           —

                           nu rezultă că pârâtul ar fi efectuat o evaluare cu privire la aspectul dacă reclamantul poate fi considerat în realitate „răspunzător” pentru represiunea violentă împotriva populației civile din Siria;

                           —

                           cu titlu subsidiar, în cazul în care a fost efectuată o astfel de evaluare, în măsura în care reclamantul poate să formuleze o apreciere cu privire la aceasta, pârâtul a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că exista o justificare pentru includerea reclamantului în măsurile restrictive.

      (1)  Decizia 2011/273/PESC a Consiliului din 9 mai 2011 privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 121, p. 11).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 442/2011 al Consiliului din 9 mai 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 121, p. 1).


title: Cauza T-21/10: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2010 — Germania/Comisia

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/42

         Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2010 — Germania/Comisia
   (Cauza T-21/10)
   2010/C 100/65
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: J. Möller, agent, și C. von Donat, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C(2009) 9049 a Comisiei din 13 noiembrie 2009, comunicată reclamantei prin scrisoarea din 16 noiembrie 2009, de reducere a contribuției acordate prin Decizia C(97) 1123 a Comisiei din 7 mai 1997 și prin Decizia C(1999) 4928 a Comisiei din 28 decembrie 1999 de Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) pentru documentul unic de programare (DOCUP) cuprins în obiectivul 2, regiunea Saarland (1997-1999), Republica Federală Germania;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin decizia atacată Comisia a redus contribuția financiară acordată de FEDR pentru documentul unic de programare (1997-1999) cuprins în obiectivul 2 — regiunea Saarland, Republica Federală Germania.
   În susținerea acțiunii reclamanta invocă cinci motive.
   În primul rând, reclamanta invocă inexistența vreunui temei juridic pentru stabilirea forfetară și pentru extrapolarea corecțiilor financiare aferente perioadei 1994-1999, în care se încadrează documentul unic de programare.
   În al doilea rând, reclamanta invocă încălcarea articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 (1) întrucât nu sunt îndeplinite condițiile de reducere. În special, în opinia reclamantei, Comisia nu a ținut seama de noțiunea „neregularitate”. În plus, Comisia a săvârșit erori sistematice, fără însă a constata că autoritățile naționale responsabile cu gestionarea fondurilor nu au executat obligațiile prevăzute la articolul 23 din Regulamentul nr. 4253/88. Mai mult, reclamanta consideră că săvârșirea unor erori sistematice în cadrul gestionării și controlului se întemeiază pe aprecieri de fapt eronate. În mod similar, reclamanta arată că elemente de fapt importante au fost stabilite și apreciate în mod necorespunzător.
   Cu titlu subsidiar, prin intermediul celui de al treilea motiv reclamanta susține că reducerile efectuate prin decizia atacată sunt disproporționate. În acest context, Comisia nu și-a exercitat puterea discreționară de care beneficiază în temeiul articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88. În plus, corecțiile forfetare aplicate depășesc prejudiciul (potențial) adus bugetului Comunității. Mai mult, reclamanta consideră că extrapolarea erorilor efectuată de Comisie este disproporționată întrucât nu pot fi atribuite erori specifice unui ansamblu având o natură diferită.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv reclamanta critică încălcarea normelor fundamentale de procedură. Cu privire la acest aspect, sunt invocate motivarea insuficientă a deciziei atacate și modalitatea de abordare a pârâtei la închiderea perioadei. Reclamanta susține că din această decizie nu pot fi deduse originea și motivarea nivelului sumei forfetare. Mai mult, în loc să efectueze o nouă examinare, Comisia a modificat concluziile examinatorului responsabil și nu a luat în considerare sau a luat în considerare în mod insuficient prezentarea de către autoritățile germane a situației de fapt.
   În sfârșit, prin intermediul celui de al cincilea motiv reclamanta susține că pârâta a încălcat principiul cooperării întrucât, deși atestă mai întâi capacitatea de funcționare a sistemelor de gestionare și control, cu toate acestea, decizia atacată se întemeiază pe deficiențe sistematice ale sistemului de gestionare și control.

      (1)  Regulamentul (CEE) al Consiliului nr. 4253/88 din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce privește coordonarea colaborării între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente, pe de altă parte (JO L 374, p. 1).


title: Cauza T-413/14: Acțiune introdusă la 30 mai 2014 – Grigoriadis și alții/Parlamentul European și alții

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/29

         Acțiune introdusă la 30 mai 2014 – Grigoriadis și alții/Parlamentul European și alții
   (Cauza T-413/14)
   (2014/C 439/39)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamanți: Grigoris Grigoriadis (Atena, Grecia), Faidra Grigoriadou (Atena), Ioannis Tsolias (Salonic, Grecia), Dimitrios Alexopoulos (Salonic), Nikolaos Papageorgiou (Atena) și Ioannis Marinopoulos (Atena), (reprezentant: Ch. Papadimitriou, avocat)

      Pârâți: Parlamentul European, Consiliul European, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Banca Centrală Europeană, Eurogrup

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că pârâții nu au adoptat măsurile legislative necesare în vederea excluderii exprese a obligațiunilor emise de Republica Elenă și cumpărate de reclamanți de la participarea forțată la planul P.S.I. [participarea sectorului privat la programul de finanțare a datoriei] care vizează deținătorii de obligațiuni emise de statul elen;

               —

               acordarea în beneficiul reclamanților, prin intermediul unui act comunitar, directivă, regulament sau alt text legislativ de aplicabilitate directă, a posibilității de a recupera întreaga valoare a obligațiunilor lor, care au fost incluse în planul P.S.I. fără să fie consultați și fără ca ei să își fi exprimat acordul;

               —

               plata unei indemnizații de 5 00  000 euro, prin intermediul unui act comunitar, directivă, regulament sau alt text legislativ de aplicabilitate directă, fiecărui reclamant cu titlu de despăgubire pentru inconvenientele, prejudiciile și încălcarea gravă a drepturilor fundamentale pe care le-au suferit.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv: acțiunile legislative și de altă natură care au condus Grecia la decizia ca deținătorii de obligațiuni emise de statul elen să participe la planul P.S.I. sunt veritabile acte ale Uniunii;

               2.

               Al doilea motiv: măsurile adoptate de guvernul elen pentru a face față datoriei statului elen sunt cele impuse, în esență, de instituțiile Uniunii Europene, în special de BCE și de Comisia Europeană;

               3.

               Al treilea motiv: pârâții au omis să adopte măsurile legislative necesare pentru ca obligațiunile emise de statul elen cumpărate de reclamanți să fie excluse în mod expres prin actele Consiliului de miniștri prin care au fost stabilite condițiile de aplicare a P.S.I. în Grecia;

               4.

               Al patrulea motiv: omisiunea exonerării exprese de la participarea la P.S.I. a acestor obligațiuni a cauzat reclamanților un prejudiciu direct, personal și serios și i-a privat de drepturile lor fundamentale;

               5.

               Al cincilea motiv: toate măsurile legislative adoptate de guvernul elen au fost adoptate în conformitate cu recomandările și, mai precis, ca urmare a deciziilor Eurogrupului, ale ECOFIN, ale BCE și ale Comisiei Europene.


title: Cauza C-335/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Scottish Land Court (Regatul Unit) la 18 iunie 2013 — Robin John Feakins/The Scottish Ministers

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Scottish Land Court (Regatul Unit) la 18 iunie 2013 — Robin John Feakins/The Scottish Ministers
   (Cauza C-335/13)
   2013/C 260/42
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Scottish Land Court

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Robin John Feakins

      Pârât: The Scottish Ministers

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 18 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 795/2004 (1) al Comisiei trebuie interpretat în sensul că se aplică:

                           (a)

                           atunci când un agricultor îndeplinește condițiile pentru aplicarea mai multor dintre următoarele articole: articolul 19, articolul 20, articolul 21, articolul 22, articolul 23 și articolul 23a din Regulamentul (CE) nr. 795/2004 al Comisiei, precum și articolul 37 alineatul (2), articolul 40 și articolul 42 alineatele (3) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 (2) al Consiliului; sau numai

                           (b)

                           atunci când un agricultor îndeplinește condițiile pentru aplicarea mai multor dintre articolele 19, 20, 21, 22, 23 și 23a din Regulamentul (CE) nr. 795/2004 al Comisiei sau, separat, a mai multor dintre următoarele articole: articolul 37 alineatul (2), articolul 40 și articolul 42 alineatele (3) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului?

               2.

               În cazul în care articolul 18 alineatul (2) este interpretat în modul arătat la punctul 1 litera (a) de mai sus, această dispoziție este lipsită de validitate, în totalitate sau în parte, pentru unul sau pentru ambele motive de mai jos, invocate de reclamant:

                           (a)

                           întrucât, atunci când a adoptat Regulamentul (CE) nr. 795/2004, Comisia nu avea competența să adopte articolul 18 alineatul (2) din acesta conferindu-i sensul de mai sus; sau

                           (b)

                           întrucât, atunci când a adoptat Regulamentul (CE) nr. 795/2004, Comisia nu a motivat dispozițiile din articolul 18 alineatul (2) din acesta?

               3)

               În cazul în care articolul 18 alineatul (2) este interpretat în modul prezentat la punctul 1 litera (a) de mai sus, iar răspunsul la a doua întrebare este negativ, articolul 18 alineatul (2) se aplică în cazul în care un agricultor a primit pentru o exploatație agricolă, în anul 2005, o aprobare provizorie pentru acordarea de [drepturi la plată] din rezerva națională potrivit articolului 22 din Regulamentul (CE) nr. 795/2004 al Comisiei, însă aceste drepturi la plată nu au fost declarate în formularul [sistemului integrat de administrare și control] (SIAC) decât în anul 2007, când exploatația agricolă în cauză a fost preluată de agricultor?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 795/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a schemei de plată unică prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de ajutor direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de ajutor pentru agricultori (JO L 141, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 193).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177).


title: Cauza F-70/15: Acțiune introdusă la 28 aprilie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/49

         Acțiune introdusă la 28 aprilie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-70/15)
   (2015/C 245/61)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei finale de transfer al drepturilor de pensie ale reclamantului în sistemul de pensii al Uniunii, care aplică noile dispoziții generale de aplicare (DGA) a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut din 3 martie 2011

      Concluziile reclamantului

               —

               Declararea ca nelegal a articolului 9 din dispozițiile generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut;

               —

               anularea deciziei din 28 iulie 2014 de confirmare a transferului drepturilor de pensie dobândite înainte de intrarea în funcție a reclamantului, în aplicarea dispozițiilor generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut din 3 martie 2011;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-190/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS)/Boys Toys SA, Administración del Estado (Marcă comunitară — Definiție și dobândire — Marcă anterioară — Modalități de depunere — Depunere pe cale electronică — Mijloc care permite identificarea cu precizie a datei, a orei și a minutului cererii de depunere)

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS)/Boys Toys SA, Administración del Estado
   (Cauza C-190/10) (1)

   (Marcă comunitară - Definiție și dobândire - Marcă anterioară - Modalități de depunere - Depunere pe cale electronică - Mijloc care permite identificarea cu precizie a datei, a orei și a minutului cererii de depunere)
   2012/C 133/06
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS)

      Pârâte: Boys Toys SA, Administración del Estado

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal Supremo — Interpretarea articolului 27 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146) — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Drept de prioritate — Modalități de depunere — Mijloc (poșta electronică) care permite identificarea cu precizie a datei, a orei și a minutului prezentării cererii.

      Dispozitivul

   Articolul 27 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2003 din 27 octombrie 2003, trebuie interpretat în sensul că nu permite să se ia în considerare nu numai ziua, ci și ora și minutul depunerii unei cereri de înregistrare a unei mărci comunitare la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) în vederea determinării anteriorității unei asemenea mărci față de o marcă națională depusă în aceeași zi, nici măcar atunci când legislația națională care reglementează înregistrarea acestei din urmă mărci consideră relevante, în această privință, ora și minutul depunerii cererii.

      (1)  JO C 195, 17.7.2010.


title: Cauza F-71/15: Acțiune introdusă la 4 mai 2015 – ZZ/ECDC

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/50

         Acțiune introdusă la 4 mai 2015 – ZZ/ECDC
   (Cauza F-71/15)
   (2015/C 245/62)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârât: Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (ECDC)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei evaluatorului de apel privind întocmirea definitivă a raportului de evaluare a reclamantului pentru anul 2013

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei evaluatorului de apel privind întocmirea definitivă a raportului de evaluare a reclamantului pentru perioada 2013;

               —

               obligarea ECDC la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-15/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 8 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg – Germania) – Technische Universität Hamburg-Harburg, Hochschul-Informations-System GmbH/Datenlotsen Informationssysteme GmbH (Contracte de achiziții publice de bunuri — Directiva 2004/18/CE — Atribuirea contractului fără desfășurarea unei proceduri de cerere de ofertă — Atribuire așa-numită „in house”  — Adjudecatar distinct din punct de vedere juridic de autoritatea contractantă — Condiție privind „controlul analog”  — Autoritate contractantă și adjudecatar între care nu există un raport de control — Terț care este autoritate publică și care exercită un control parțial asupra autorității contractante, iar asupra adjudecatarului, un control care ar putea fi calificat drept „analog”  — „Operațiune orizontală internă” )

text:
               30.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/7

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 8 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg – Germania) – Technische Universität Hamburg-Harburg, Hochschul-Informations-System GmbH/Datenlotsen Informationssysteme GmbH
   (Cauza C-15/13) (1)

   ((Contracte de achiziții publice de bunuri - Directiva 2004/18/CE - Atribuirea contractului fără desfășurarea unei proceduri de cerere de ofertă - Atribuire așa-numită „in house” - Adjudecatar distinct din punct de vedere juridic de autoritatea contractantă - Condiție privind „controlul analog” - Autoritate contractantă și adjudecatar între care nu există un raport de control - Terț care este autoritate publică și care exercită un control parțial asupra autorității contractante, iar asupra adjudecatarului, un control care ar putea fi calificat drept „analog” - „Operațiune orizontală internă”))
   2014/C 202/08
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Technische Universität Hamburg-Harburg, Hochschul-Informations-System GmbH

      Pârâtă: Datenlotsen Informationssysteme GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg – Interpretarea noțiunii „contract de achiziție publică”, cuprinsă la articolul 1 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) – Includere eventuală a unui contract încheiat între o societate și o universitate, supuse controlului exercitat de același organism de drept public având calitatea de autoritate contractantă în sensul directivei (horizontales In-House-Geschäft) – Întinderea controlului exercitat de acest organism de drept public

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretat în sensul că un contract care are ca obiect furnizarea de produse încheiat între, pe de o parte, o universitate care este o autoritate contractantă și ale cărei achiziții de produse și de servicii sunt supuse controlului unui stat federat german și, pe de altă parte, o întreprindere de drept privat deținută de statul federal și de state federate germane, printre care statul federat în cauză, constituie un contract de achiziții publice în sensul acestei dispoziții și trebuie, în consecință, să fie supus normelor privind atribuirea contractelor de achiziții publice prevăzute de această directivă.

      (1)  JO C 114, 20.04.2013.


title: Cauza C-444/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sąd Rejonowy Gdańsk-Północ — Republica Polonă) — Procedură de insolvență deschisă împotriva MG Probud Gdynia sp. z o.o [Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 — Proceduri de insolvență — Refuzul recunoașterii de către un stat membru a hotărârii de a deschide o procedură de insolvență pronunțată de instanța competentă dintr-un alt stat membru, precum și a hotărârilor privind desfășurarea și închiderea acestei proceduri de insolvență]

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sąd Rejonowy Gdańsk-Północ — Republica Polonă) — Procedură de insolvență deschisă împotriva MG Probud Gdynia sp. z o.o
   (Cauza C-444/07) (1)

   (Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 - Proceduri de insolvență - Refuzul recunoașterii de către un stat membru a hotărârii de a deschide o procedură de insolvență pronunțată de instanța competentă dintr-un alt stat membru, precum și a hotărârilor privind desfășurarea și închiderea acestei proceduri de insolvență)
   2010/C 63/02
   Limba de procedură: poloneza

      Instanța de trimitere

   Sąd Rejonowy Gdańsk-Północ

      Partea din acțiunea principală

   MG Probud Gdynia sp. z o.o.

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Sąd Rejonowy Gdańsk — Interpretarea articolelor 3, 4, 16, 17 și 25 din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (JO L 160, p. 1) — Indisponibilizarea de către autoritățile unui stat membru a activelor financiare înscrise în contul bancar al unei întreprinderi după deschiderea, față de aceasta, a unei proceduri de insolvență într-un alt stat membru, în pofida dispozițiilor dreptului național al statului de deschidere — Refuzarea recunoașterii de către un stat membru, în absența deschiderii unei proceduri secundare de insolvență în acest stat, a procedurii de insolvență deschise de o instanță a altui stat membru

      Dispozitivul

   Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență, în special articolele 3, 4, 16, 17 și 25 din acesta, trebuie interpretat în sensul că, într-o cauză precum cea principală, după deschiderea unei proceduri principale de insolvență într-un stat membru, autoritățile competente dintr-un alt stat membru, în care nu a fost deschisă nicio procedură secundară de insolvență, sunt ținute, sub rezerva motivelor de refuz deduse din articolul 25 alineatul (3) și din articolul 26 din acest regulament, să recunoască și să execute toate hotărârile care privesc această procedură principală de insolvență și, prin urmare, nu sunt îndrituite să dispună, în aplicarea legislației acestui alt stat membru, măsuri de executare asupra bunurilor debitorului declarat insolvent situate pe teritoriul acestui alt stat membru, atunci când legislația statului de deschidere nu le permite, iar condițiile care subordonează aplicarea articolelor 5 și 10 din regulamentul menționat nu sunt îndeplinite.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007.


title: Cauza C-16/11: Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2011 — Comisia Europeană/Republica Estonia

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/24

         Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2011 — Comisia Europeană/Republica Estonia
   (Cauza C-16/11)
   2011/C 63/43
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și E. Randvere)

      Pârâtă: Republica Estonia

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, omițând să adopte toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru transpunerea directivei sau să comunice actele menționate Comisiei, Republica Estonia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2007/2/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2007 (de instituire a unei infrastructuri pentru informații spațiale în Comunitatea Europeană);

               —

               obligarea Republicii Estonia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul de transpunere al directivei în ordinea juridică internă a expirat la 15 mai 2009.

      (1)  JO L 108, p. 1.


title: Cauza F-22/08: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 27 noiembrie 2008 — Miguelez Herreras/Comisia

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/78

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 27 noiembrie 2008 — Miguelez Herreras/Comisia
   (Cauza F-22/08) (1)

   (2009/C 44/142)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 116, 9.5.2008, p. 33.


title: Hotărârea Curții din 19 decembrie 2008 în cauzele conexate E-11/07 și E-1/08 Olga Rindal (cauza E-11/07); Therese Slinning, reprezentată de tutorele legal Olav Slinning (cauza E-1/08)/Statul norvegian, reprezentat de Comitetul pentru scutiri și cereri de tratament medical în străinătate; (Asigurări sociale – Libertatea de a presta servicii – Sisteme naționale de asigurări de sănătate – Costurile spitalizării în alt stat membru al SEE – Tratament experimental și de testare)

text:
               4.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 124/17

      HOTĂRÂREA CURȚII

   din 19 decembrie 2008
   în cauzele conexate E-11/07 și E-1/08 Olga Rindal (cauza E-11/07); Therese Slinning, reprezentată de tutorele legal Olav Slinning (cauza E-1/08)/Statul norvegian, reprezentat de Comitetul pentru scutiri și cereri de tratament medical în străinătate;

      (Asigurări sociale – Libertatea de a presta servicii – Sisteme naționale de asigurări de sănătate – Costurile spitalizării în alt stat membru al SEE – Tratament experimental și de testare)

   2009/C 124/07
   În cauzele conexate E-11/07 și E-1/08, Olga Rindal (cauza E-11/07) și Therese Slinning (cauza E-1/08)/Statul norvegian, reprezentat de Comitetul pentru scutiri și cereri de tratament medical în străinătate – CERERE adresată Curții de Borgarting lagmannsrett (Curtea de apel din Borgarting) și Oslo tingrett (Tribunalul de district din Oslo), referitor la interpretarea normelor privind libera circulație a serviciilor în Spațiul Economic European, în special interpretarea articolelor 36 și 37 din Acordul SEE, precum și a articolului 22 din Regulamentul (CEE) nr.1408/71 al Consiliului privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii independenți și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, astfel cum a fost adaptat la Acordul SEE prin Protocolul 1 la acesta, Curtea, compusă din: Carl Baudenbacher, președinte și judecător raportor, Henrik Bull și Thorgeir Örlygsson, judecători, a emis la 19 decembrie 2008 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Refuzul de a acoperi cheltuielile pentru tratament medical în străinătate, care, în conformitate cu normele internaționale din domeniul medical, trebuie considerat tratament experimental sau de testare, atunci când pacientul nu are dreptul la un astfel de tratament în statul de origine, poate fi compatibil cu articolele 36 și 37 din Acordul SEE. În primul rând, acesta va fi cazul dacă sistemul de rambursare a costurilor pentru un tratament medical în străinătate nu impune costuri mai mari persoanelor care urmează tratamentul în străinătate decât celor care urmează tratamentul în spitalele care fac parte din sistemul de securitate socială al statului de origine. În al doilea rând, acesta va fi cazul dacă aceste costuri mai mari rezultă exclusiv din mijloacele necesare și rezonabile utilizate pentru a atinge obiective care pot justifica în mod legitim restricționarea liberei circulații a serviciilor spitalicești.

               2.

               Nu contează dacă metoda de tratament în sine este o metodă recunoscută la nivel internațional și se bazează pe cercetări efectuate pentru alte indicații medicale decât cele ale pacientului respectiv.
               Nu contează, pentru a răspunde la prima întrebare, dacă metoda de tratament în cauză trebuie considerată ca fiind pusă în aplicare într-un stat de origine care practică metoda respectivă sub forma unor proiecte de cercetare sau, în mod excepțional, de la caz la caz. De asemenea, nu contează dacă statul de origine are în vedere punerea în aplicare a metodei în viitor.

               3.

               Refuzul de a acoperi cheltuielile de spitalizare în străinătate dacă, în statul de origine, pacientul poate primi o ofertă de tratament medical adecvat, evaluat în conformitate cu metodele internaționale acceptate, într-un termen de timp justificabil, poate fi compatibil cu articolele 36 și 37 din Acordul SEE.
               Nu contează, pentru a răspunde la a treia întrebare, dacă pacientului care a hotărât să urmeze un tratament medical în străinătate mai degrabă decât un tratament adecvat în statul de origine nu i se acoperă cheltuielile tratamentului în străinătate în limita costurilor pe care le-ar fi presupus tratamentul adecvat oferit în statul de origine.

               4.

               Nu contează, pentru a răspunde la prima și a treia întrebare, primul paragraf, dacă

                           —

                           statul de origine nu oferă, de fapt, tratamentul urmat în străinătate;

                           —

                           de fapt, pacientului nu i s-a oferit tratamentul respectiv în statul de origine, deoarece pacientul nu a fost niciodată examinat pentru acel tratament, chiar dacă tratamentul este oferit în acel stat;

                           —

                           pacientul a fost examinat în statul de origine, dar nu i s-a oferit tratament chirurgical suplimentar deoarece s-a estimat că beneficiile tratamentului nu au fost demonstrate în cazul său;

                           —

                           tratamentul urmat în străinătate a avut într-adevăr drept rezultat o ameliorare a stării de sănătate a pacientului.

                     Cu toate acestea, pentru a treia întrebare, primul paragraf, poate avea relevanță faptul că pacientului în cauză, într-un termen de timp justificabil din punct de vedere medical, nu i s-a oferit de fapt un tratament adecvat în statul de origine. Acesta este cazul atunci când statul de origine refuză să acopere costurile tratamentului în străinătate într-o situație în care nu a putut, într-un termen de timp justificabil din punct de vedere medical, să își respecte obligația de a oferi tratament pacientului într-unul dintre spitalele statului respectiv, în conformitate cu propria legislație în materie de securitate socială.


title: Cauza C-411/07: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 octombrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Țările de Jos) — X B. V./Staatssecretaris van Financiën (Tariful vamal comun — Nomenclatură combinată — Clasificare tarifară — Pozițiile 8541, 8542 și 8543 — Optocuploare)

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/11

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 octombrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Țările de Jos) — X B. V./Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-411/07) (1)

   (Tariful vamal comun - Nomenclatură combinată - Clasificare tarifară - Pozițiile 8541, 8542 și 8543 - Optocuploare)
   (2008/C 301/21)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden Den Haag
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: X B. V.

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea Regulamentului (CE) nr. 1832/2002 al Comisiei din 1 august 2002 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 290, p. 1) — Circuit optic electronic care face parte integrantă dintr-o mașină, acoperit cu material plastic ce cuprinde o diodă electroluminescentă (LED), o folie cu mai multe straturi, un fotodetector și un circuit de amplificare, destinat să fie încorporat în aparatură de comunicații, în calculatoare, în produse electronice pentru publicul larg și în mașini industriale — Pozițiile 8541, 8542 și 8543 din NC
   Dispozitivul
   Nomenclatura combinată cuprinsă în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1832/2002 al Comisiei din 1 august 2002, trebuie interpretată în sensul că un optocuplor, indiferent dacă conține sau nu conține un circuit de amplificare, se clasifică la poziția 8541.

      (1)  JO C 238, 24.11.2007.


title: Cauza T-478/13: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2013 — NumberFour/OAPI — Inaer Helicópteros (ENFORE)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/58

         Acțiune introdusă la 3 septembrie 2013 — NumberFour/OAPI — Inaer Helicópteros (ENFORE)
   (Cauza T-478/13)
   2013/C 344/106
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: NumberFour AG (Berlin, Germania) (reprezentant: C. Götz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Inaer Helicópteros, SA (Mutxamel, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 mai 2013 pronunțată în cauza R 1000/2012-5;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ENFORE” pentru produse și servicii din clasele 9, 35, 36, 42 și 45 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 10 059 624

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „EINFOREX” pentru produse și servicii din clasele 9, 42 și 45 — înregistrarea mărcii comunitare nr. 6 530 927

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în totalitate

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din RMC


title: Cauza T-706/15: Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Makhlouf/Consiliul

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/35

         Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-706/15) (1)

   (2016/C 410/59)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza T-57/16: Hotărârea Tribunalului din 18 iulie 2017 – Chanel/EUIPO – Jing Zhou și Golden Rose 999 (Ornament) [„Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă un ornament — Desen sau model industrial anterior — Cauză de nulitate — Lipsa caracterului individual — Produs în cauză — Gradul de libertate al autorului — Lipsa unei impresii globale diferite — Articolul 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/37

         Hotărârea Tribunalului din 18 iulie 2017 – Chanel/EUIPO – Jing Zhou și Golden Rose 999 (Ornament)
   (Cauza T-57/16) (1)

   ([„Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă un ornament - Desen sau model industrial anterior - Cauză de nulitate - Lipsa caracterului individual - Produs în cauză - Gradul de libertate al autorului - Lipsa unei impresii globale diferite - Articolul 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”])
   (2017/C 283/56)
   Limba de procedură: spaniola

      Părţile

      Reclamantă: Chanel SAS (Neuilly-sur-Seine, Franța) (reprezentant: C. Sueiras Villalobos, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: E. Zaera Cuadrado, agent)

      Celelalte părţi din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, interveniente la Tribunal: Li Jing Zhou (Fuenlabrada, Spania) și Golden Rose 999 Srl (Roma, Italia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs de EUIPO din 18 noiembrie 2015 (cauza R 2346/2014-3), privind o procedură de declarare a nulității între, pe de o parte, Chanel și, pe de altă parte, domnul Li Jing Zhou și Golden Rose 999

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a treia de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 18 noiembrie 2015 (cauza R 2346/2014-3).

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Obligă EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 118, 4.4.2016.


title: Cauza C-477/11 P: Recurs introdus la 19 septembrie 2011 de Sepracor Pharmaceuticals (Ireland) Ltd împotriva Ordonanaței Tribunalului (Camera a patra) pronunțate la 4 iulie 2011 în cauza T-275/09, Sepracor Pharmaceuticals (Ireland) Ltd/Comisia Europeană

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/13

         Recurs introdus la 19 septembrie 2011 de Sepracor Pharmaceuticals (Ireland) Ltd împotriva Ordonanaței Tribunalului (Camera a patra) pronunțate la 4 iulie 2011 în cauza T-275/09, Sepracor Pharmaceuticals (Ireland) Ltd/Comisia Europeană
   (Cauza C-477/11 P)
   2011/C 347/20
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Sepracor Pharmaceuticals (Ireland) Ltd (reprezentanți: I. Dodds-Smith, Solicitor, D. Anderson QC, J. Stratford, Barrister)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea ordonanței Tribunalului;

               —

               declararea admisibilității acțiunii în anulare formulată de Sepracor și soluționarea litigiului în favoarea Sepracor (în ceea ce privește aspectul fundamental de procedură) și/sau trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să examineze pe fond acțiunea în anulare;

               —

               obligarea Comisiei să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Sepracor în cadrul prezentei proceduri și al procedurii în primă instanță referitoare la excepția de inadmisibilitate și

               —

               în rest, soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că ordonanța atacată, întrucât respinge ca inadmisibilă acțiunea sa, trebuie anulată pentru următoarele două motive:

               (a)

               încălcarea dreptului reclamantei în materie de acces la justiție și dreptul acesteia la un recurs efectiv.

               (b)

               încălcarea unei norme fundamentale de procedură care rezultă din luarea în considerare a declarațiilor făcute de un terț, un argument ridicat în fața Tribunalului, dar care nu a fost examinat de acesta.

      Încălcarea dreptului de acces la justiție și a dreptului la o cale de atac efectivă

   Considerând că produsul său, Lunivia, putea beneficia de o evaluare centralizată ca substanță activă nouă („NSA”), în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 (1), recurenta a introdus, în iulie 2007, o cerere de autorizare a introducerii pe piață prin procedura centralizată pentru Lunivia, susținută de cercetări aprofundate și costisitoare. Existau, cel puțin, motive serioase să se considere că produsul recurentei, Lunivia, era o nouă substanță activă („NSA”) și, pentru acest motiv, EMA a acceptat evaluarea centralizată.
   Decizia atacată echivala cu o decizie finală, adoptată de Comisie, potrivit căreia Lunivia nu ar fi considerată o NSA (și echivala, așadar, din punt de vedere funcțional cu o decizie negativă privind calificarea). Această decizie avea consecințe juridice, în special eliminarea protecției împotriva referințelor încrucișate ale solicitanților ulteriori de generice și împotriva exploatării de autorizații de copii pentru o perioadă totală de 10 ani.
   În asemenea împrejurări, reclamanta nu a avut altă alegere decât să-și retragă cererea. A permite ca o cerere de autorizare a introducerii pe piață prin procedura centralizată să fie acordată fără protecția pentru dosarul de cercetare care rezultă din acordarea statutului de NSA, ar fi dat posibilitatea tuturor solicitanților de generice din Europa să utilizeze imediat ansamblul datelor prețioase preclinice și clinice din dosarul recurentei. Nicio întreprindere farmeceutică inovantă nu ar fi putut să aibă în vedere să permită producerea unui asemenea fapt. „Soluțiile” unei acțiuni în anulare și a unei cereri de luare a unor măsuri provizorii ar fi fost ineficace întrucât acestea nu ar fi permis să se revină asupra acestor consecințe irevocabile.
   Prin urmare, singurul mijloc prin care calea de atac ar fi practică și efectivă (în opoziție cu o cale de atac teoretică și iluzorie) este să se permită atacarea deciziei în cauză.
   În această privință, recurenta invocă, printre altele:

               (a)

               dreptul de acces la justiție și la o cale de atac efectivă, protejate de articolele 6 și 13 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și de articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

               (b)

               cerința ca normele de procedură care reglementează căile de atac declarate în fața instanțelor din Uniune să fie interpretate conform acestor principii;

               (c)

               jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului și a instanțelor naționale;

               (d)

               considerații de principiu cu privire la interdependența între procedura centralizată și procedurile naționale;

               (e)

               jurisprudența Curții de Justiție privind:

                           1.

                           separarea puterilor;

                           2.

                           admisibilitatea contestațiilor îndreptate împotriva unor acte care constituie culminarea unei proceduri speciale și distincte;

                           3.

                           existența unei protecții juridice adecvate;

                           4.

                           divulgarea de informații confidențiale.

      Încălcarea unei norme fundamentale de procedură

   Tribunalul a omis total să abordeze argumentul invocat de Sepracor referitor la încălcarea unei norme fundamentale de procedură pentru motivul luării în considerare a observațiilor unui terț interesat. Omisiunea de a informa Sepracor, înainte de adoptarea unei decizii, despre conținutul declarațiilor care fuseseră primite și luate în considerare, constituie o încălcare a dreptului de a fi ascultat, care este un principiu fundamental al dreptului Uniunii.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente, JO L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83.