title: Cauza T-247/14: Hotărârea Tribunalului din 4 februarie 2016 – Meica/OAPI – Salumificio Fratelli Beretta (STICK MiniMINI Beretta) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative STICK MiniMINI Beretta — Marca comunitară verbală anterioară MINI WINI — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 216/96”]

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/32

         Hotărârea Tribunalului din 4 februarie 2016 – Meica/OAPI – Salumificio Fratelli Beretta (STICK MiniMINI Beretta)
   (Cauza T-247/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative STICK MiniMINI Beretta - Marca comunitară verbală anterioară MINI WINI - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 216/96”])
   (2016/C 106/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (Edewecht, Germania) (reprezentant: S. Labesius, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Poch, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Salumificio Fratelli Beretta SpA (Barzanò, Italia) (reprezentanți: G. Ghisletti, F. Braga și P. Pozzi, avocați)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 14 februarie 2014 (cauza R 1159/2013-4), privind o procedură de opoziție între Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG și Salumificio Fratelli Beretta SpA.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs de Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 14 februarie 2014 (cauza R 1159/2013-4), în măsura în care respinge concluziile formulate de Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG vizând modificarea deciziei diviziei de opoziție în privința serviciilor din clasa 43.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și Salumificio Fratelli Beretta SpA suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014.


title: Cauza T-594/14: Ordonanța Tribunalului din 15 septembrie 2015 – Makhlouf/Consiliul

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/59

         Ordonanța Tribunalului din 15 septembrie 2015 – Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-594/14) (1)

   (2015/C 381/76)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 361, 13.10.2014.


title: Cauza T-304/16: Acțiune introdusă la 15 iunie 2016 – bet365 Group/EUIPO – Hansen (BET365)

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/25

         Acțiune introdusă la 15 iunie 2016 – bet365 Group/EUIPO – Hansen (BET365)
   (Cauza T-304/16)
   (2016/C 296/34)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: bet365 Group Limited (Stoke-on-Trent, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Malynicz, QC (Queen's Counsel), R. Black și J. Bickle, solicitors)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Robert Hansen (München, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „BET365”

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 21 martie 2016 în cauza R 3243/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a celeilalte părți la plata propriilor cheltuieli de judecată și a celor efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-339/14: Acțiune introdusă la 15 mai 2014 – Kurchenko/Consiliul

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/36

         Acțiune introdusă la 15 mai 2014 – Kurchenko/Consiliul
   (Cauza T-339/14)
   2014/C 253/51
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Serhiy Vitaliyovych Kurchenko (Ciuhuiv, Ucraina) (reprezentanți: B. Kennelly și J. Pobjoy, Barristers, M. Drury și A. Swan, Solicitors)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în măsura în care se aplică reclamantului, a Deciziei 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 66, p. 26) [denumită în continuare „decizia”] și a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, (JO L 66, p. 1) [denumit în continuare „regulamentul”]; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că Consiliul nu a identificat un temei juridic pertinent. Articolul 29 TUE nu constituia un temei juridic pertinent pentru decizie, deoarece în plângerea formulată împotriva reclamantului acesta nu a fost desemnat drept persoană care a adus atingere statului de drept sau drepturilor omului în Ucraina [în sensul articolului 21 alineatul (2) TUE și articolului 23 TUE]. Întrucât decizia era lipsită de validitate, Consiliul nu se putea întemeia pe articolul 215 alineatul (2) TFUE pentru a emite regulamentul. În momentul în care au fost impuse măsurile restrictive, nu a existat nicio acuzație sau reclamație împotriva reclamantului, în nicio jurisdicție, că activitățile sale amenințau să aducă atingere statului de drept sau încălcau drepturile omului în Ucraina.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul nu a îndeplinit criteriul includerii pe listă, și anume ca persoana să fi fost „identificată ca fiind responsabilă” pentru deturnare de fonduri publice ucrainene sau pentru încălcări ale drepturilor omului în Ucraina, sau ca aceasta să fie o asociată cu orice persoană care a fost identificată astfel. Singurul motiv oferit pentru a justifica includerea pe listă a reclamantului a fost faptul că s-a pretins că acesta făcea obiectul unei „anchete” în Ucraina pentru participare la infracțiuni în legătură cu deturnarea de fonduri publice ucrainene și transferul ilegal al acestora în afara Ucrainei. Nu există așadar nici măcar o afirmație (aplicând raționamentul Tribunalului în cauza T-256/11 Ezz), că reclamantul era o persoană responsabilă pentru deturnare de fonduri publice ucrainene sau pentru încălcări ale drepturilor omului în Ucraina, sau a fost asociată cu o persoană care a fost în mod adecvat desemnată responsabilă.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul a încălcat dreptul la apărare și dreptul la protecție jurisdicțională efectivă ale reclamantului. Acestuia din urmă nu i-au fost furnizate în niciun moment informații specifice cu privire la „anchetă” care ar justifica includerea sa pe listă, și nici măcar dovezi „serioase și credibile” sau „concrete” în acest sens. În pofida solicitărilor, Consiliul nu a furnizat aceste informații.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul nu a furnizat reclamantului motive suficiente pentru includerea pe listă. Motivele furnizate nu erau suficient de detaliate și de precise. Nu s-au furnizat precizări cu privire la natura comportamentului reclamantului, care ar fi „antrenat participarea sa” la „infracțiuni”, sau pentru a explica modul în care o astfel de presupusă „participare la infracțiuni” este în vreun fel legată de „deturnarea de fonduri publice ucrainene” sau de „transferul ilegal al acestora în afara Ucrainei”. Nu a fost furnizată nicio precizare cu privire la „anchetă”, la entitatea care ar realiza-o, la natura acesteia sau la data la care se presupune că a început.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul a încălcat grav drepturile fundamentale la proprietate și la reputație ale reclamantului. Măsurile restrictive nu erau „prevăzute de lege”. Acestea au fost impuse fără suficiente garanții care să permită reclamantului să își prezinte argumentele în mod eficient în fața Consiliului. Ele nu se limitează la un activ concret considerat a proveni din fonduri publice deturnate, nici la valoarea fondurilor care ar fi fost deturnate.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul s-au bazat pe fapte substanțial inexacte. Contrar motivului unic invocat pentru includerea pe listă a reclamantului, nu există informații sau dovezi disponibile că acesta a făcut într-adevăr obiectul unei „anchete” în Ucraina, de natura celei prevăzute în decizie și în regulament.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul nu s-a asigurat cu privire la relevanța și la validitatea dovezilor care au stat la baza includerii reclamantului pe listă: nu a verificat dacă actualul procuror general interimar al Ucrainei era competent, în conformitate cu constituția Ucrainei, să inițieze o anchetă împotriva reclamantului și nu a luat în considerare faptul că, de fapt, reclamantul nu făcea obiectul pretinsei „anchete”.


title: Cauza C-652/15: Hotărârea Curții (Camera întâia) din 29 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Darmstadt – Germania) – Furkan Tekdemir, prin reprezentanții legali Derya Tekdemir și Nedim Tekdemir/Kreis Bergstraße (Trimitere preliminară — Acord de asociere între Uniunea Europeană și Turcia — Decizia nr. 1/80 — Articolul 13 — Clauză de standstill — Dreptul de ședere al membrilor de familie ai unui lucrător turc încadrat pe piața legală a muncii dintr-un stat membru — Eventuala existență a unui motiv imperativ de interes general care justifică noi restricții — Gestionare eficientă a fluxurilor de migrare — Obligația impusă resortisanților statelor terțe cu vârsta sub 16 ani de a deține un permis de ședere — Proporționalitate)

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/3

         Hotărârea Curții (Camera întâia) din 29 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Darmstadt – Germania) – Furkan Tekdemir, prin reprezentanții legali Derya Tekdemir și Nedim Tekdemir/Kreis Bergstraße
   (Cauza C-652/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Acord de asociere între Uniunea Europeană și Turcia - Decizia nr. 1/80 - Articolul 13 - Clauză de standstill - Dreptul de ședere al membrilor de familie ai unui lucrător turc încadrat pe piața legală a muncii dintr-un stat membru - Eventuala existență a unui motiv imperativ de interes general care justifică noi restricții - Gestionare eficientă a fluxurilor de migrare - Obligația impusă resortisanților statelor terțe cu vârsta sub 16 ani de a deține un permis de ședere - Proporționalitate))
   (2017/C 161/03)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Darmstadt

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Furkan Tekdemir, prin reprezentanții legali Derya Tekdemir și Nedim Tekdemir

      Pârât: Kreis Bergstraße

      Dispozitivul

   Articolul 13 din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii, anexată la Acordul de instituire a unei asocieri între Comunitatea Economică Europeană și Turcia, care a fost semnat la 12 septembrie 1963, la Ankara de Republica Turcia, pe de o parte, precum și de statele membre ale CEE și de Comunitate, pe de altă parte, și care a fost încheiat, aprobat și confirmat în numele acesteia din urmă prin Decizia 64/732/CEE a Consiliului din 23 decembrie 1963 trebuie interpretat în sensul că obiectivul privind gestionarea eficientă a fluxurilor de migrare poate constitui un motiv imperativ de interes general care permite justificarea unei măsuri naționale, introdusă după intrarea în vigoare a acestei decizii în statul membru în cauză, care impune resortisanților statelor terțe cu vârsta sub 16 ani obligația de a deține un permis de ședere pentru intrarea și șederea în acest stat membru.
   O asemenea măsură nu este însă proporțională în raport cu obiectivul urmărit, în condițiile în care modalitățile sale de punere în aplicare în ceea ce privește copiii resortisanți ai unui stat terț născuți în statul membru în cauză și în cazul cărora unul dintre părinți este un lucrător turc cu reședința legală în acest stat membru, precum reclamantul din litigiul principal, depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.

      (1)  JO C 118, 4.4.2016


title: Cauza T-52/08 P: Recurs introdus la 5 februarie 2008 de Comisia Comunităților Europene împotriva hotărârii pronunțate la 22 noiembrie 2007 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-110/06, Carpi Badía/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/38

         Recurs introdus la 5 februarie 2008 de Comisia Comunităților Europene împotriva hotărârii pronunțate la 22 noiembrie 2007 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-110/06, Carpi Badía/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-52/08 P)
   (2008/C 92/76)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Berscheid și K. Herrmann, agenți)

      Cealaltă parte în proces: José María Carpi Badía (Luxemburg, Marele Ducat al Luxemburgului)
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 22 noiembrie 2007 în cauza F-110/06, Carpi Badía/Comisia, și trimiterea cauzei Tribunalului Funcției Publice;

               —

               obligarea intimatului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezentul recurs, Comisia solicită anularea hotărârii din 22 noiembrie 2007 pronunțată în cauza F-110/06, Carpi Badía/Comisia, prin care Tribunalul Funcției Publice (TFP) a anulat decizia sa de atribuire către reclamantul în primă instanță a unui număr de puncte de prioritate insuficient pentru a fi promovat în cadrul exercițiului de promovare 2005 și decizia sa de stabilire a listei funcționarilor promovați în cadrul acestui exercițiu în măsura în care lista nu conține numele reclamantului.
   În susținerea recursului, Comisia invocă trei motive de anulare identice cu cele invocate în cauza T-51/08 P, Comisia/Dittert.


title: Cauza C-396/15 P: Recurs introdus la 21 iulie 2015 de Shoe Branding Europe BVBA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 21 mai 2015 în cauza T-145/14, adidas AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/2

         Recurs introdus la 21 iulie 2015 de Shoe Branding Europe BVBA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 21 mai 2015 în cauza T-145/14, adidas AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-396/15 P)
   (2016/C 118/02)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Shoe Branding Europe BVBA (reprezentant: J. Løje, avocat)

      Celelalte părți din procedură: adidas AG, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   Prin Ordonanța din 17 februarie 2016, Curtea (Camera a șasea) a respins recursul ca inadmisibil.


title: Cauza T-161/16: Acțiune introdusă la 18 aprilie 2016 - Puma/EUIPO - CMS (CMS Italy)

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/23

         Acțiune introdusă la 18 aprilie 2016 - Puma/EUIPO - CMS (CMS Italy)
   (Cauza T-161/16)
   (2016/C 222/29)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Puma SE (Herzogenaurach, Germania) (reprezentant: P. González-Bueno Catalán de Ocón, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Costruzione Macchine Speciali Srl (CMS) (Alonte, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative care cuprinde elementele verbale „CMS ITALY” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 150 538

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 29 ianuarie 2016 în cauza R 229/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate pentru motivul că articolul 8 alineatul (5) nu a fost aplicat;

               —

               obligarea EUIPO și a Costruzione Macchine Speciali Srl (CMS) la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (5), a articolului 76 alineatul (1) şi a articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea normei 19 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2868/95;

               —

               încălcarea principiilor securităţii juridice şi a bunei administrări.


title: Cauza T-723/16: Acțiune introdusă la 12 octombrie 2016 – Mapei/EUIPO – Steenfabrieken Vandersanden (RE-CONzerø)

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/32

         Acțiune introdusă la 12 octombrie 2016 – Mapei/EUIPO – Steenfabrieken Vandersanden (RE-CONzerø)
   (Cauza T-723/16)
   (2016/C 462/41)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Mapei SpA (Milano, Italia) (reprezentant: F. Caricato, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Steenfabrieken Vandersanden NV (Bilzen, Belgia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta.

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementele verbale „RE-CONzerø” – cererea de înregistrarea nr. 13 031 661.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 21 iulie 2016 în cauza R 2374/2015-1.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și înregistrarea în consecință a mărcii nr. 130311661 pentru toate produsele revendicate fără a aduce atingere celor deja acordate sau, cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei EUIPO în vederea modificării propriei decizii prin în sensul admiterii înregistrării mărcii în conformitate cu cele pronunțate de Tribunal;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-42/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 9 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Dunajská Streda – Slovacia) – Home Credit Slovakia a.s./Klára Bíróová (Trimitere preliminară — Directiva 2008/48/CE — Protecția consumatorilor — Credit de consum — Articolul 1, articolul 3 litera (m), articolul 10 alineatele (1) și (2), articolul 22 alineatul (1) și articolul 23 — Interpretarea expresiilor „pe hârtie” și „un alt suport durabil” — Contract care face referire la un alt document — Cerința „formei scrise” în sensul dreptului național — Indicarea informațiilor impuse printr-o referire la parametri obiectivi — Elemente care trebuie indicate într-un contract de credit cu durată fixă — Consecințele absenței informațiilor obligatorii — Proporționalitate)

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/11

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 9 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Dunajská Streda – Slovacia) – Home Credit Slovakia a.s./Klára Bíróová
   (Cauza C-42/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2008/48/CE - Protecția consumatorilor - Credit de consum - Articolul 1, articolul 3 litera (m), articolul 10 alineatele (1) și (2), articolul 22 alineatul (1) și articolul 23 - Interpretarea expresiilor „pe hârtie” și „un alt suport durabil” - Contract care face referire la un alt document - Cerința „formei scrise” în sensul dreptului național - Indicarea informațiilor impuse printr-o referire la parametri obiectivi - Elemente care trebuie indicate într-un contract de credit cu durată fixă - Consecințele absenței informațiilor obligatorii - Proporționalitate))
   (2017/C 006/12)
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Okresný súd Dunajská Streda

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Home Credit Slovakia a.s.

      Pârâtă: Klára Bíróová

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 10 alineatele (1) și (2) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului coroborat cu articolul 3 litera (m) din această directivă trebuie interpretat în sensul că:

                           —

                           contractul de credit nu trebuie redactat în mod necesar într-un singur document, dar toate elementele menționate la articolul 10 alineatul (2) din directiva menționată trebuie redactate pe hârtie sau pe un alt suport durabil;

                           —

                           nu se opune ca statul membru să prevadă în reglementarea sa națională, pe de o parte, că contractul de credit care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2008/48 și care este redactat pe hârtie trebuie să fie semnat de părți și, pe de altă parte, că această cerință privind semnătura se aplică în ceea ce privește toate elementele acestui contract enumerate la articolul 10 alineatul (2) din directiva menționată.

               2)

               Articolul 10 alineatul (2) litera (h) din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul că nu este necesar ca contractul de credit să indice fiecare scadență a plăților care urmează să fie efectuate de consumator prin referire la o dată precisă, în măsura în care condițiile acestui contract îi permit consumatorului respectiv să identifice fără dificultate și cu certitudine datele acestor plăți.

               3)

               Articolul 10 alineatul (2) literele (h) și (i) din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul că contractul de credit cu durată fixă care prevede amortizarea capitalului prin plățile consecutive nu trebuie să precizeze, sub forma unui tabel de amortizare, ce parte din fiecare plată va fi afectată rambursării acestui capital. Dispozițiile menționate, interpretate prin coroborare cu articolul 22 alineatul (1) din această directivă, se opun ca un stat membru să prevadă o astfel de obligație în reglementarea sa națională.

               4)

               Articolul 23 din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să prevadă în reglementarea sa națională că, în cazul în care un contract de credit nu specifică toate elementele impuse la articolul 10 alineatul (2) din această directivă, contractul respectiv este considerat scutit de dobânzi și de costuri, în măsura în care este vorba despre un element a cărui absență poate pune în discuție posibilitatea consumatorului de a aprecia întinderea angajamentului său.

      (1)  JO C 155, 11.5.2015.


title: Cauza T-10/15 P: Ordonanța Tribunalului din 21 septembrie 2015 – De Nicola/BEI („Recurs — Funcție publică — Personalul BEI — Hărțuire morală — Procedură de anchetă — Raportul comitetului de anchetă — Definiție eronată a hărțuirii morale — Decizia președintelui BEI de a nu admite plângerea”)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/40

         Ordonanța Tribunalului din 21 septembrie 2015 – De Nicola/BEI
   (Cauza T-10/15 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Personalul BEI - Hărțuire morală - Procedură de anchetă - Raportul comitetului de anchetă - Definiție eronată a hărțuirii morale - Decizia președintelui BEI de a nu admite plângerea”))
   (2015/C 381/48)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: L. Isola, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: G. Nuvoli și E. Raimond, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 11 noiembrie 2014, De Nicola/BEI (F-52/11, RepFP, EU:F:2014:243), având ca obiect anularea în parte a acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Carlo De Nicola suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Banca Europeană de Investiții (BEI) în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 73, 2.3.2015.


title: Cauza C-173/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 iulie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Frankfurt am Main — Germania) — Emirates Airlines Direktion für Deutschland/Diether Schenkel (Transport aerian — Regulamentul (CE) nr. 261/2004 — Compensarea pasagerilor în eventualitatea anulării unui zbor — Domeniu de aplicare — Articolul 3 alineatul (1) litera (a) — Noțiunea zbor )

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/14

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 iulie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Frankfurt am Main — Germania) — Emirates Airlines Direktion für Deutschland/Diether Schenkel
   (Cauza C-173/07) (1)

   (Transport aerian - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Compensarea pasagerilor în eventualitatea anulării unui zbor - Domeniu de aplicare - Articolul 3 alineatul (1) litera (a) - Noțiunea „zbor’)
   (2008/C 223/21)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberlandesgericht Frankfurt am Main
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Emirates Airlines Direktion für Deutschland

      Pârât: Diether Schenkel
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberlandesgericht Frankfurt am Main — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218) — Noțiunea „plecare” — Bilet dus-întors dintr-un stat membru într-o țară terță — Anularea zborului de retur
   Dispozitivul
   Articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 trebuie interpretat în sensul că acesta nu se aplică în situația unei călătorii dus-întors în care pasagerii care pleacă inițial de pe un aeroport situat pe teritoriul unui stat membru în care se aplică Tratatul CE se întorc pe acest aeroport prin intermediul unui zbor care pleacă de pe un aeroport situat într-o țară terță. Împrejurarea că zborul de plecare și zborul de retur fac obiectul unei rezervări unice nu are incidență asupra interpretării acestei dispoziții.

      (1)  JO C 155, 7.7.2007.


title: Cauza C-288/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 23 mai 2016 – IK „L.Č.” IK/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/35

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 23 mai 2016 – IK „L.Č.” IK/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-288/16)
   (2016/C 260/42)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: IK „L.Č.” IK

      Pârât: Valsts ieņēmumu dienests

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 146 alineatul 1 litera e) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretat în sensul că se aplică o scutire de la plata taxei numai în cazul în care există o legătură juridică directă sau o relație contractuală reciprocă între prestatorul serviciilor și destinatarul sau expeditorul mărfurilor?

               2)

               Care sunt criteriile care trebuie respectate de relația directă menționată de directiva sus-menționată pentru a se putea aprecia că un serviciu asociat importului sau exportului de mărfuri este scutit de la plata taxei pe valoarea adăugată?

      (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 9/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-619/13 P: Recurs introdus la 28 noiembrie 2013 de Mamoli Robinetteria SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauza T-376/10, Mamoli Robinetteria/Comisia

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/20

         Recurs introdus la 28 noiembrie 2013 de Mamoli Robinetteria SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauza T-376/10, Mamoli Robinetteria/Comisia
   (Cauza C-619/13 P)
   2014/C 45/36
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Mamoli Robinetteria SpA (reprezentanți: F. Capelli și M. Valcada, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               admiterea prezentului recurs și în urma modificării Hotărârii din 16 septembrie 2013 pronunțată de Tribunal în cauza T-376/10, Mamoli Robinetteria SpA/Comisia,

               —

               anularea articolului 1 din Decizia Comisiei Europene din 23 iunie 2010, C(2010) 4185 final privind o procedură în temeiul articolului 101 din TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/39.092 — Produse și accesorii pentru baie) în partea în care impută în sarcina Mamoli Robinetteria spa încălcarea articolului 101 TFUE și, în consecință, anularea articolului 2 din aceeași decizie în partea în care aplică Mamoli Robinetteria o amendă egală cu 10 % din cifra de afaceri globală pentru anul 2009, redusă ulterior în considerarea situației specifice a Mamoli, la 1 041 531 de euro;

               —

               pe fond, în subsidiar:

                           —

                           anularea, modificându-l, a articolului 2 din Decizia Comisiei Europene din 23 iunie 2010, C(2010) 4185 final privind o procedură în temeiul articolului 101 din TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/39.092 — Produse și accesorii pentru baie), recalculând amenda și reducând-o la un cuantum egal cu 0,3 % din cifra de afaceri a Mamoli Robinetteria pentru anul 2003 sau, în orice caz, la o sumă mai redusă decât sancțiunea aplicată, pe care Curtea de Justiție o va considera adecvată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv. Încălcarea principiilor procesuale care guvernează redactarea motivelor de recurs.
               Recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare importantă, întrucât a confundat motivele acțiunii cu argumentele invocate în susținerea motivelor acțiunii. Această eroare a determinat inadmisibilitatea unor argumente invocate de recurentă în apărarea sa.

               2.

               Al doilea motiv. Încălcarea dreptului la apărare.
               Recurenta susține că înainte de adoptarea deciziei, celelalte părți din procedură și-au putut expune argumentele în apărare cu privire la circumstanțe necomunicate Marmoli. Tribunalul nu a evaluat în mod corespunzător acest aspect.

               3.

               Al treilea motiv. Încălcarea principiului legalității în adoptarea Comunicărilor privind clemența, în lumina încălcării dispozițiilor coroborate ale articolelor 101-105 TFUE, precum și a articolului 23 din Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului (1).
               Întreaga procedură își are originea și este întemeiată pe Comunicările Comisiei care au instituit programul privind clemența. Recurenta reține că în lipsa unui act al legiuitorului european, Comisia nu are nicio putere de a prevedea acordarea imunității totale sau parțiale întreprinderilor și de a întemeia pe o astfel de comunicare o procedură în materia luptei împotriva înțelegerilor care este finalizată cu aplicarea unor sancțiuni grave. Tribunalul nu a dat răspunsuri corespunzătoare la obiecțiunile recurentei, lăsând neaprofundate diversele probleme de drept invocate.

               4.

               Al patrulea motiv. Încălcarea articolului 101 TFUE și a articolului 2 din Regulamentul nr.1/2003.
               Recurenta susține că în cursul investigației Comisia a săvârșit erori importante. Comisia nu ar fi ținut seama de particularitățile pieței italiene (de exemplu structură, caracteristici, rolul distribuitorilor) și ar fi considerat că situația prezentă pe piața italiană este aceeași cu cea existentă pe piața germană. Această eroare ar fi invalidat concluziile Comisiei cu privire la existența unui cartel pe piața italiană în materie de stabilire a prețurilor. În plus, din cauza erorilor semnalate, Comisia nu s-ar fi achitat de sarcina probei care îi revenea. Importanța rolului Ideal Standard pe piața italiană nu a fost luată în considerare. Tribunalul nu a ținut seama deloc de obiecțiunile și de argumentele recurentei.

               5.

               Al cincilea motiv. Încălcarea principiilor proporționalității, egalității de tratament și caracterului personal al pedepsei atunci când s-a dispus amenda în privința recurentei Mamoli și când s-a stabilit cuantumul acesteia.
               Comisia a încălcat aceste principii atunci când a aplicat recurentei maximul pedepsei. Comportamentul real al recurentei nu a fost apreciat în mod corespunzător de către Comisie care ar fi decis cuantumul amenzii fără să țină seama de comportamentul Mamoli și de impactul concret al acestuia în cadrul încălcării reproșate. De asemenea, Comisia ar fi săvârșit o eroare atunci când nu a recunoscut în privința Mamoli nicio circumstanță atenuantă. Tribunalul, deși a admis anumite obiecțiuni formulate de Mamoli cu privire la erorile săvârșite de Comisie în stabilirea amenzii, nu dispune reducerea acesteia.

               6.

               Al șaselea motiv. Încălcarea articolului 23 din Regulamentul nr. 1/2003 coroborat cu punctul 35 din Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (2006/C210/02).
               Recurenta susține că deși Comisia a înțeles că Mamoli se afla cu adevărat într-o situație economică gravă care reduce capacitatea contributivă a societății, a adoptat o decizie care nu este aptă să atingă obiectivul vizat în preambul. Tribunalul nu a apreciat argumentele formulate de Mamoli.

               7.

               Al șaptelea motiv. Încălcarea normelor procesuale.
               Tribunalul a respins în mod nelegal cererile de măsuri provizorii formulate de Mamoli.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p.1, Ediție specială 8/vol.1, p. 167).


               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/2

         Desemnarea judecătorului care îl înlocuiește pe președinte în calitate de judecător delegat cu luarea măsurilor provizorii
   2009/C 153/02
   La 16 iunie 2009, Tribunalul de Primă Instanță a decis, în conformitate cu articolul 106 din Regulamentul de procedură, să îl desemneze pe domnul judecător Papasavvas pentru a-l înlocui pe președintele Tribunalului, în caz de împiedicare sau de absență a acestuia, în calitate de judecător delegat cu luarea măsurilor provizorii pentru perioada cuprinsă între 1 iulie 2009 și 30 iunie 2010.


title: Cauza C-550/07 P: Recurs introdus la 8 decembrie 2007 de Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 17 septembrie 2007 în cauza T-253/03: Akzo Nobel Chemicals Ltd și Akcros Chemicals Ltd/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/19

         Recurs introdus la 8 decembrie 2007 de Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 17 septembrie 2007 în cauza T-253/03: Akzo Nobel Chemicals Ltd și Akcros Chemicals Ltd/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-550/07 P)
   (2008/C 37/28)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurente: Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd (reprezentanți: C. Swaak, advocaat, M. Mollica și M. van der Woude, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter, International Bar Association
   Concluziile recurentelor
   Recurentele solicită Curții:

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (TPI) din 17 septembrie 2007 pronunțată în cauza T-253/03, în măsura în care a respins cererea de aplicare a regimului de protecție legală pentru comunicările cu avocatul societății Akzo Nobel;

               —

               anularea deciziei de respingere a Comisiei din 8 mai 2003, în măsura în care a refuzat restituirea corespondenței prin e-mail cu avocatul societății Akzo Nobel (ce face parte din seria B a documentelor);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente acestui recurs și a celor aferente procedurii la TPI, în măsura în care acestea privesc motivul invocat în prezentul recurs.

         Motivele și principalele argumente
   Recurentele susțin că, prin respingerea acestei cereri, TPI a încălcat dreptul comunitar. În special, recurentele afirmă că, prin aplicarea strictă a unei interpretări parțiale și literale a câtorva puncte din hotărârea AM&S Europe/Comisia (1), TPI:

               1.

               a dat o interpretare incorectă a principiului protecției legale, astfel cum este explicat în cauza AM&S, încălcând în acest mod principiul egalității (secțiunea B);

               2.

               în subsidiar, prin refuzul de a reinterpreta principiul protecției legale ținând cont de evoluțiile semnificative din domeniul juridic, a încălcat principiul general al protecției dreptului la apărare și pe cel al securității juridice (secțiunea C); și

               3.

               în continuare în subsidiar, a încălcat articolul 5 CE (principiul atribuirii de competențe) și principiul autonomiei procedurale naționale (secțiunea D).

      (1)  Cauza 155/79, Rec., 1982, p. 1575.


title: Cauza T-167/15: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2015 – Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise/OAPI – Freistaat Bayern (NEUSCHWANSTEIN)

text:
               1.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/23

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2015 – Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise/OAPI – Freistaat Bayern (NEUSCHWANSTEIN)
   (Cauza T-167/15)
   (2015/C 178/23)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise e.V. (Veitsbronn, Germania) (reprezentant: B. Bittner, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Freistaat Bayern (München, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „NEUSCHWANSTEIN”

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 22 ianuarie 2015 în cauza R 28/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               anularea înregistrării mărcii „NEUSCHWANSTEIN” – marca comunitară nr. 10 144 392;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-124/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht München (Germania) la 29 februarie 2016 – Procedură penală împotriva lui Ianos Tranca

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht München (Germania) la 29 februarie 2016 – Procedură penală împotriva lui Ianos Tranca
   (Cauza C-124/16)
   (2016/C 260/20)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht München

      Părțile din procedura principală

   Ianos Tranca

      Cealaltă parte: Staatsanwaltschaft München I

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 2 și articolul 6 alineatele (1) și (3) din Directiva 2012/13/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 se opun unei dispoziții naționale a unui stat membru potrivit căreia suspectul dintr-un proces penal care nu are reședința în respectivul stat membru trebuie să desemneze un mandatar pentru notificarea unei ordonanțe penale împotriva sa chiar și atunci când, în consecință, suspectul nu dispune de termenul integral pentru formularea unei opoziții la ordonanța penală, dar nu dispune nici de o adresă la care să i se poată notifica ordonanța penală într-un mod de natură să ateste notificarea în discuție, iar comunicarea numelui și adresei unui mandatar căruia i se poate transmite ordonanța penală cu confirmare de primire permite ca acesta din urmă să primească informații actualizate?

               2)

               Articolul 2 alineatul (1) și articolul 6 alineatele (1) și (3) din Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 se opun unei dispoziții naționale potrivit căreia suspectul dintr-un proces penal care nu are reședința în respectivul stat membru trebuie să desemneze un mandatar pentru notificarea unei ordonanțe penale împotriva sa, iar pentru stabilirea termenului de opoziție este suficientă notificarea ordonanței către mandatar, atunci când, în cazul în care se stabilește că termenul nu a fost respectat, suspectul poate solicita repunerea în termen, iar apoi este suficient să motiveze că ordonanța penală i-a fost transmisă și că a introdus opoziție în termen, după transmiterea acesteia, așadar atunci când prin repunerea în termen poate pretinde ulterior aplicarea termenului integral de opoziție, chiar și atunci când legea prevede ca regulă faptul că, în cazul nerespectării termenului, ordonanța penală dobândește caracterul unei hotărâri cu autoritate de lucru judecat?

      (1)  Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale (JO L 142, p. 1).


title: Cauza T-156/14: Acțiune introdusă la 7 martie 2014 – Volkswagen/OAPI (StartUp)

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/58

         Acțiune introdusă la 7 martie 2014 – Volkswagen/OAPI (StartUp)
   (Cauza T-156/14)
   2014/C 135/76
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentant: U. Sander, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 7 ianuarie 2014, în cauza R 1335/2013-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „StartUp” pentru produse și servicii din clasele 12, 28, 35 și 37 – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 792 009

      Decizia examinatorului: respinge înregistrarea

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-533/14 P: Recurs introdus la 16 iulie 2014 de Desislava Kolarova împotriva Ordonanței din 30 aprilie 2014 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-88/13, Kolarova/REA

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/13

         Recurs introdus la 16 iulie 2014 de Desislava Kolarova împotriva Ordonanței din 30 aprilie 2014 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-88/13, Kolarova/REA
   (Cauza T-533/14 P)
   2014/C 351/14
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Desislava Kolarova (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Agenția Executivă pentru Cercetare (REA)

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 30 aprilie 2014 în cauza F-88/13, doamna Desislava Kolarova împotriva Agenţiei Executive pentru Cercetare, având ca obiect anularea deciziei PMO.l, notificată la 28 noiembrie 2012, prin care este respinsă cererea recurentei din 20 iulie 2012 privind considerarea mamei sale, doamna Anna Borisova PETROVA, copil aflat în întreținere în temeiul articolului 2 alineatul (4) din anexa VII la statut, pentru perioada 1 noiembrie 2012–31 octombrie 2013;

               —

               declararea acțiunii din data de 17 septembrie 2013 ca fiind admisibilă și admiterea concluziilor recurentei formulate în primă instanță;

               —

               în consecință, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice;

               —

               pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată și obligarea REA și/sau a Comisiei la plata acestora.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a dreptului și pe o limitare a dreptului la apărare al recurentei, întrucât Tribunalul Funcției Publice (denumit în continuare „TFP”) ar fi apreciat în mod greșit că este suficient de lămurit de documentele prezentate de părți și, în consecință, ar fi considerat în mod greșit că nu era necesară deschiderea procedurii orale.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept, în măsura în care TFP ar fi considerat în mod greșit că argumentul recurentei potrivit căruia un acord precum acordul de serviciu „nu înlătură răspunderea delegantului”, nu ține seama în mod vădit de modul de redactare al articolului 2 alineatul (2) și al articolului 91a din statut.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului recurentei la accesul efectiv la o instanță.


title: Cauza F-119/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 25 iunie 2014 – Sumberaz Sotte-Wedemeijer/Europol (Funcție publică — Personalul Europol — Convenția Europol — Statutul personalului Europol — Decizia 2009/371/JAI — Aplicarea RAA agenților Europol — Neprelungire a unui contract de agent temporar pe perioadă determinată — Refuz de acordare a unui contract de agent temporar pe perioadă nedeterminată)

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/67

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 25 iunie 2014 – Sumberaz Sotte-Wedemeijer/Europol
   (Cauza F-119/12) (1)

   ((Funcție publică - Personalul Europol - Convenția Europol - Statutul personalului Europol - Decizia 2009/371/JAI - Aplicarea RAA agenților Europol - Neprelungire a unui contract de agent temporar pe perioadă determinată - Refuz de acordare a unui contract de agent temporar pe perioadă nedeterminată))
   2014/C 253/94
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Stephanie Sumberaz Sotte-Wedemeijer (Voorburg, Țările de Jos) (reprezentant: J.-J. Ghosez, avocat)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (reprezentanți: inițial D. Neumann și D. El Khoury, agenți, și ulterior J. Arnould, D. Neumann și D. El Khoury, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Europol de a nu prelungi contractul reclamantei pe o perioadă nedeterminată și cerere de obligare a Europol la plata diferenței dintre remunerația pe care ar fi putut continua să o primească la Europol și orice altă indemnizație primită efectiv

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Doamna Sumberaz Sotte-Wedemeijer suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul European de Poliție.

      (1)  JO C 379, 8.12.2012, p. 36.


title: Cauza T-590/15: Ordonanța Tribunalului din 24 iunie 2016 – Onix Asigurări/EIOPA („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa, în anulare și în despăgubire — Cerere de deschidere a unei anchete pentru o pretinsă încălcare a dreptului Uniunii — Decizie a președintelui EIOPA de a nu deschide o anchetă — Decizie a comisiei de apel de a respinge contestația ca inadmisibilă — Termene de introducere a acțiunii — Act care nu poate face obiectul unei căi de atac — Nerespectarea cerințelor de formă — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/36

         Ordonanța Tribunalului din 24 iunie 2016 – Onix Asigurări/EIOPA
   (Cauza T-590/15) (1)

   ((„Acțiune în constatarea abținerii de a acționa, în anulare și în despăgubire - Cerere de deschidere a unei anchete pentru o pretinsă încălcare a dreptului Uniunii - Decizie a președintelui EIOPA de a nu deschide o anchetă - Decizie a comisiei de apel de a respinge contestația ca inadmisibilă - Termene de introducere a acțiunii - Act care nu poate face obiectul unei căi de atac - Nerespectarea cerințelor de formă - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”))
   (2016/C 305/50)
   Limba de procedură: româna

      Părțile

      Reclamantă: Onix Asigurări SA (București, România) (reprezentant: M. Vladu, avocat)

      Pârâtă: Autoritatea Europeană de Asigurări și Pensii Ocupaționale (EIOPA) (reprezentanți: C. Coucke și S. Dispiter, agenți, asistați de H.-G. Kamman, avocat)

      Obiectul

   Pe de o parte, cu titlu principal, o cerere întemeiată pe articolul 265 TFUE și prin care se urmărește să se constate că EIOPA s-ar fi abținut în mod nelegal să adopte o decizie împotriva aplicării eronate a dispozițiilor articolului 40 alineatul (6) din Directiva 92/49/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind asigurarea generală directă și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 88/357/CEE (A treia directivă privind „asigurarea generală”) (JO 1992, L 228, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 53) de către Istituto per la Vigilanza sulle Assicurazioni (IVASS, autoritatea de supraveghere a sectorului asigurărilor din Italia) și, în subsidiar, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea Deciziei EIOPA-14-267 a președintelui EIOPA din 6 iunie 2014 privind deschiderea unei anchete în temeiul articolului 17 din Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (EIOPA), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/79/CE a Comisiei (JO 2010, L 331, p. 48) și a Deciziei BOA 2015 001 a comisiei de apel din 3 august 2015 privind respingerea ca inadmisibilă a contestației formulate de Onix Asigurări în temeiul articolului 60 din Regulamentul nr. 1094/2010 și, pe de altă parte, o cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamanta l-ar fi suferit ca urmare a abținerii de a acționa menționate mai sus și a adoptării acestor decizii

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Onix Asigurări SA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Autoritatea Europeană de Asigurări și Pensii Ocupaționale (EIOPA).

      (1)  JO C 414, 14.12.2015.


title: Cauza C-269/11: Acțiune introdusă la 31 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Cehă

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/19

         Acțiune introdusă la 31 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-269/11)
   2011/C 232/31
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Lozano Palacios, M. Šimerdová, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, întrucât permite agențiilor de turism, în temeiul articolului 89 din Legea nr. 235/2004 privind taxa pe valoarea adăugată, să aplice regimul special pentru agențiile de turism în cazul prestării serviciilor de turism altor persoane decât călătorilor, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 306-310 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată;

               —

               obligarea Republicii Cehe la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În Republica Cehă, regimul special de TVA pentru agențiile de turism, introdus prin articolele 306-310 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului, se aplică nu numai serviciilor prestate de agențiile de turism călătorilor, ci și serviciilor prestate altor persoane decât călătorii. Conform articolului 89 din Legea nr. 235/2004 privind taxa pe valoarea adăugată, acest regim special se aplică în Republica Cehă și în cazul în care un serviciu de turism este prestat unei persoane juridice care revinde acel serviciu altor agenții de turism. În opinia Comisiei, acest fapt contravine dispozițiilor articolelor 306-310 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului în temeiul cărora regimul special pentru agențiile de turism se aplică numai în cazul în care serviciul de turism este prestat unui călător. Atât modul de redactare al articolelor 306-310 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului, cât și obiectivul urmărit prin aceste dispoziții susțin poziția Comisiei.


title: Cauza F-59/09 RENV: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 18 noiembrie 2014 – De Nicola/BEI (Funcție publică – Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare – Personalul BEI – Evaluare anuală – Reglementare internă – Procedură de recurs – Dreptul de a fi ascultat – Încălcare de către comitetul de recurs – Nelegalitatea deciziei comitetului de recurs – Hărțuire morală – Nepronunțare asupra fondului în privința cererilor de reparare a prejudiciilor)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/48

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 18 noiembrie 2014 – De Nicola/BEI
      (Cauza F-59/09 RENV) (1)

      (Funcție publică - Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare - Personalul BEI - Evaluare anuală - Reglementare internă - Procedură de recurs - Dreptul de a fi ascultat - Încălcare de către comitetul de recurs - Nelegalitatea deciziei comitetului de recurs - Hărțuire morală - Nepronunțare asupra fondului în privința cererilor de reparare a prejudiciilor)
      (2015/C 016/71)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: L. Isola)

         Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: T. Gilliams și G. Nuvoli, în calitate de agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

         Obiectul

      Pe de o parte, anularea promovărilor decise la 29 aprilie 2008 care nu includ numele reclamantului, precum și a evaluării reclamantului pentru anul 2007. Pe de altă parte, anularea deciziei comitetului de recurs de a continua să se considere sesizat în pofida unei cereri de recuzare. În sfârșit, stabilirea faptului că reclamantul este victimă a hărțuirii morale, precum și obligarea pârâtei la încetarea actelor de hărțuire și la repararea prejudiciului moral și patrimonial.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia comitetului de recurs al Băncii Europene de Investiții din 14 noiembrie 2008.

                  2)

                  Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei în privința cererilor de reparare a prejudiciilor pretins suferite ca urmare a hărțuirii morale.

                  3)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                  Banca Europeană de Investiții suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de domnul De Nicola în cauzele F-59/09, T-264/11 P și F-59/09 RENV.

         (1)  JO C 205, 29.8.2009, p. 49.


title: Cauza T-256/14: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2014 – Giuntoli/OAPI – Société des produits Nestlé (CREMERIA TOSCANA)

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/32

         Acțiune introdusă la 23 aprilie 2014 – Giuntoli/OAPI – Société des produits Nestlé (CREMERIA TOSCANA)
   (Cauza T-256/14)
   2014/C 253/46
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Andrea Giuntoli (Barcelona, Spania) (reprezentant: A. Canela Giménez, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Elveția)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 12 februarie 2014 în cauza R 886/2013-2;

               —

               obligarea OAPI și a celorlalte părți care se opun acțiunii la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamantul.

      Marca comunitară vizată: marca figurative care conține elementele verbale „CREMERIA TOSCANA” pentru produse și servicii din clasele 30, 35 și 43 – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 5 49  346

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Société des produits Nestlé SA.

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea internațională a mărcii figurative care conține elementul verbal „la Cremeria”.

      Decizia diviziei de opoziție: admiterea în parte a opoziției.

      Decizia camerei de recurs: anularea deciziei atacate, admiterea opoziției și respingerea în parte a cererii de înregistrare a mărcii comunitare.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-618/15: Acțiune introdusă la 31 iulie 2015 – Voigt/Parlamentul

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/35

         Acțiune introdusă la 31 iulie 2015 – Voigt/Parlamentul
   (Cauza T-618/15)
   (2016/C 106/41)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Udo Voigt (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: P. Richter, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea refuzului exprimat de președintele Parlamentului European de a pune la dispoziție spații din clădirile Parlamentului European pentru conferința de presă a reclamantului programată pentru 16 iunie 2015;

               —

               anularea interdicției de acces în clădire pe care președintele Parlamentului European a dispus-o în privința participanților ruși la conferința din 16 iunie 2015;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv: încălcarea tratatelor

                           —

                           Reclamantul susține că respingerea cererii de a pune la dispoziție spațiul, precum și interdicția de acces în clădire pe care președintele Parlamentului European a dispus-o în privința participanților ruși ar încălca tratatele sau normele de aplicare ale acestora.

                           —

                           În conformitate cu normele Biroului Parlamentului European privind reuniunile grupurilor politice din 4 iulie 2005, reclamantul ar fi fost îndreptățit la punerea la dispoziție a spațiilor solicitate. Nu ar exista niciun motiv excepțional de refuz deoarece spațiile nu ar fi fost ocupate la momentul relevant, iar conferința de presă prevăzută nu ar fi constituit un pericol pentru securitate și nici pentru buna funcționare a Parlamentului. Aceasta ar afecta dreptul reclamantului de a transmite informații asupra activității sale parlamentare.

                           —

                           Interdicția de acces în clădire dispusă în privința invitaților ruși ar încălca interdicția discriminării pe motive de origine etnică și de cetățenie [articolul 21 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene]

               2.

               Al doilea motiv: abuz de putere
               Reclamantul susține că faptele președintelui Parlamentului European ar fi vădit arbitrare și diametral opuse interdicției discriminării din dreptul primar.


title: Cauza F-61/14: Acțiune introdusă la 7 iulie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/61

         Acțiune introdusă la 7 iulie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-61/14)
   2014/C 421/88
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: A. Salerno, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu o promova pe reclamantă la gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2013

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei de a nu o promova pe reclamantă la gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2013;

               —

               obligarea Comisiei la plata ansamblului cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-501/15: Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2017 – Țările de Jos/Comisia [„FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțare — Sistem integrat de administrare și control — Reduceri și excluderi în caz de nerespectare a normelor de ecocondiționalitate — Nerespectare minoră — Articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 — Articolul 71 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 — Sarcina probei — Interpretarea anexei II la Regulamentul (CE) nr. 73/2009”]

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/32

         Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2017 – Țările de Jos/Comisia
   (Cauza T-501/15) (1)

   ([„FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Sistem integrat de administrare și control - Reduceri și excluderi în caz de nerespectare a normelor de ecocondiționalitate - Nerespectare minoră - Articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 - Articolul 71 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 - Sarcina probei - Interpretarea anexei II la Regulamentul (CE) nr. 73/2009”])
   (2017/C 151/40)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: M. Bulterman, B. Koopman și H. Stergiou, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Kranenborg și D. Triantafyllou, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantului: Regatul Unit al Marii Britanii şi Irlandei de Nord (reprezentanţi: inițial C. Brodie, ulterior J. Kraehling, și în final J. Kraehling și G. Brown, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2015/1119 a Comisiei din 22 iunie 2015 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2015, L 182, p. 39), în măsura în care privește cheltuielile efectuate de Regatul Țărilor de Jos.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 346, 19.10.2015.


title: Cauza T-130/10: Acțiune introdusă la 17 martie 2010 — Lux Management/OAPI — Zeis Excelsa (KULTE)

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/46

         Acțiune introdusă la 17 martie 2010 — Lux Management/OAPI — Zeis Excelsa (KULTE)
   (Cauza T-130/10)
   2010/C 134/75
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Lux Management Holding SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: S. Mas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Zeis Excelsa SPA (Montegranaro, Italia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 15 ianuarie 2010 în cauza R 712/2008-4 a rămas fără obiect;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 15 ianuarie 2010 în cauza R 712/2008-4 întrucât nu ar fi luat în considerare dovezile prezentate de reclamantă;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 15 ianuarie 2010 în cauza R 712/2008-4 pentru lipsa motivării în legătură cu tolerarea mărcii comunitare care face obiectul cererii de decădere formulate de reclamantă; și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca figurativă „KULTE” pentru produse din clasele 14, 18 și 25.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită decăderea: marca figurativă italiană „CULT” pentru toate produsele din clasa 25; marca figurativă internațională „CULT” care are efecte în Franța și în Benelux, pentru produsele din clasele 14, 18 și 25.

      Decizia diviziei de anulare: declară nulitatea parțială a mărcii comunitare care face obiectul cererii de decădere.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 43 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului întrucât camera de recurs nu a recunoscut că decizia sa a rămas fără obiect întrucât părțile au ajuns la un acord referitor la coexistența mărcilor în cauză și la cererea ulterioară de retragere; încălcarea articolului 6 alineatul (1) din Convenția pentru apărarea Drepturilor Omului și a Libertăților fundamentale în măsura în care camera de recurs a refuzat să primească dovezile noi prezentate de reclamantă; încălcarea articolului 57 alienatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a efectuat o evaluare eronată a semnificației dovezilor prezentate și nu a oferit motive privind dovada tolerării mărcii comunitare care face obiectul cererii de decădere de către cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs privind marca comunitară.


title: Cauza C-507/13: Ordonanța președintelui Curții din 9 decembrie 2014 – Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene, intervenientă: Comisia Europeană

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/31

         Ordonanța președintelui Curții din 9 decembrie 2014 – Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene, intervenientă: Comisia Europeană
   (Cauza C-507/13) (1)

   (2015/C 146/38)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 359, 7.12.2013.


title: Cauza T-128/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 noiembrie 2008 — SPM/Consiliul și Comisia ( Răspundere extracontractuală a Comunității — Organizarea comună a piețelor — Banane — Regimul importului de banane originare din țările ACP pe teritoriul Uniunii Europene — Comportament legal sau nelegal — Prejudiciu pretins suferit de către un producător ACP independent )

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/20

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 noiembrie 2008 — SPM/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-128/05) (1)

   („Răspundere extracontractuală a Comunității - Organizarea comună a piețelor - Banane - Regimul importului de banane originare din țările ACP pe teritoriul Uniunii Europene - Comportament legal sau nelegal - Prejudiciu pretins suferit de către un producător ACP independent’)
   (2009/C 6/39)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Société des plantations de Mbanga SA (SPM) (Douala, Camerun) (reprezentanți: inițial P. Soler Couteaux și S. Cahn, ulterior S. Cahn, B. Doré și A. Farache, avocați)

      Pârâte: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. De Gregorio Merino, M. Balta și A. Westerhof Löfflerova, agenți) și Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Clotuche-Duvieusart și L. Visaggio, agenți)
   Obiectul
   Acțiune în despăgubiri, conform articolului 235 CE și articolului 288 al doilea paragraf CE, întemeiată, în principal, pe comportamentul nelegal al Consiliului și al Comisiei în cadrul stabilirii reglementării privind importul de banane în Comunitate și, în subsidiar, pe răspunderea Comunității în absența unui comportament nelegal din partea acestor două instituții.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Société des plantations de Mbanga SA (SPM) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 9.7.2005.


title: Cauza C-332/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — ProRail NV/Xpedys NV, DB Schenker Rail Nederland NV, Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV, FAG Kugelfischer GmbH [Regulamentul (CE) nr. 1206/2001 — Cooperare în domeniul obținerii de probe în materie civilă sau comercială — Îndeplinire directă a unui act de cercetare — Desemnarea unui expert — Misiune desfășurată parțial pe teritoriul statului membru al instanței de trimitere și parțial pe teritoriul altui stat membru]

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/11

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — ProRail NV/Xpedys NV, DB Schenker Rail Nederland NV, Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV, FAG Kugelfischer GmbH
   (Cauza C-332/11) (1)

   (Regulamentul (CE) nr. 1206/2001 - Cooperare în domeniul obținerii de probe în materie civilă sau comercială - Îndeplinire directă a unui act de cercetare - Desemnarea unui expert - Misiune desfășurată parțial pe teritoriul statului membru al instanței de trimitere și parțial pe teritoriul altui stat membru)
   2013/C 114/15
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: ProRail NV

      Pârâte: Xpedys NV, DB Schenker Rail Nederland NV, Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV, FAG Kugelfischer GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Hof van Cassatie van België — Interpretarea articolelor 1 și 17 din Regulamentul (CE) nr. 1206/2001 al Consiliului din 28 mai 2001 privind cooperarea între instanțele statelor membre în domeniul obținerii de probe în materie civilă sau comercială (JO L 174, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 138) și a articolului 33 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială („Bruxelles I”) (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) — Îndeplinirea directă a actului de cercetare de către instanța solicitantă — Desemnarea unui expert și încredințarea în sarcina acestuia, de către instanțele unui stat membru, a unei misiuni care trebuie să se desfășoare parțial pe teritoriul instanțelor în cauză și parțial pe teritoriul unui alt stat membru — Aplicare obligatorie sau neobligatorie a mecanismului prevăzut la articolul 17 din Regulamentul nr. 1206/2001

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 1 alineatul (1) litera (b) și articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 1206/2001 al Consiliului din 28 mai 2001 privind cooperarea între instanțele statelor membre în domeniul obținerii de probe în materie civilă sau comercială trebuie interpretate în sensul că instanța unui stat membru care dorește ca un act de cercetare încredințat unui expert să fie efectuat pe teritoriul altui stat membru nu este neapărat obligată să recurgă la mijlocul de obținere a probelor prevăzut de aceste dispoziții pentru a putea dispune efectuarea acestui act de cercetare.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza T-480/12: Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2012 — Coca-Cola/OAPI — Mitico (Master)

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/52

         Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2012 — Coca-Cola/OAPI — Mitico (Master)
   (Cauza T-480/12)
   2013/C 26/105
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Coca-Cola Company (Atlanta, Statele Unite) (reprezentanți: S. Malynicz, Barrister, D. Stone și L. Ritchie, Solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Modern Industrial & Trading Investment Co. Ltd (Mitico) (Damasc, Siria)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 august 2012 în cauza R 2156/2011-2 și

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Master”, pentru produse din clasele 29, 30 și 32 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9091612

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 8792475 pentru marca figurativă „Coca-Cola”; cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 3021086 pentru marca figurativă „Coca-Cola”; cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 2117828 pentru marca figurativă „Coca-Cola”; cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 2107118 pentru marca figurativă „Coca-Cola”; cererea de înregistrare a unei mărci britanice nr. 2428468 pentru marca figurativă „C”

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului


title: Cauza C-3/09: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Beroep te Gent — Belgia) — Erotic Center BVBA/Belgische Staat [A șasea directivă TVA — Articolul 12 alineatul (3) litera (a) — Anexa H — Cotă redusă de TVA — Noțiunea „drept de intrare la un cinematograf” — Cabină individuală pentru vizionarea unor filme la cerere]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/7

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Beroep te Gent — Belgia) — Erotic Center BVBA/Belgische Staat
   (Cauza C-3/09) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 12 alineatul (3) litera (a) - Anexa H - Cotă redusă de TVA - Noțiunea „drept de intrare la un cinematograf” - Cabină individuală pentru vizionarea unor filme la cerere)
   2010/C 134/11
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Beroep te Gent

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Erotic Center BVBA

      Pârât: Belgische Staat

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van Beroep te Gent — Interpretarea Anexei H, categoria 7, la A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) (devenită între timp Anexa III, punctul 7, la Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Cotă redusă aplicabilă anumitor livrări de bunuri și prestări de servicii — Cinematografe — Noțiune — Cabină individuală pentru vizionarea unor filme la cerere

      Dispozitivul

   Noțiunea de drept de intrare la cinematograf cuprinsă în anexa H a șaptea categorie primul paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/4/CE a Consiliului din 19 ianuarie 2001, trebuie să fie interpretată în sensul că nu privește plata efectuată de un consumator în scopul de a putea beneficia de vizionarea individualizată a unuia sau a mai multor filme sau a unor extrase din filme într-un spațiu privat, precum cabinele în discuție în acțiunea principală.

      (1)  JO C 82, 4.4.2009.


title: Cauza C-48/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Cour d'appel de Liège (Belgia) la data de 5 februarie 2007 — Statul belgian/Les Vergers du Vieux Tauves SA

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/21

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Cour d'appel de Liège (Belgia) la data de 5 februarie 2007 — Statul belgian/Les Vergers du Vieux Tauves SA
   (Cauza C-48/07)
   (2007/C 82/38)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour d'appel de Liège
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Statul belgian

      Pârâtă: Les Vergers du Vieux Tauves SA
   Întrebarea preliminară
   Legea din 28 decembrie 1992 care modifică dispozițiile articolului 202 din Codul impozitelor pe venit din 1992, referindu-se la Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 (1) care impune beneficiarului dividendelor deținerea unei participări la capitalul societății care le-a distribuit, prin aceea că nu reia expressis verbis necesitatea unei dețineri în deplină proprietate și permite implicit, în interpretarea dată de intimată, numai deținerea unui drept de uzufruct asupra titlurilor reprezentative de capital pentru a se beneficia de un regim de exonerare de impozit pe dividende, este conformă cu dispozițiile directivei citate anterior privind participarea la capital și în special cu articolele 3, 4 și 5?

      (1)  Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 225, p. 6).


title: Cauza T-113/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 decembrie 2007 — Angelidis/Parlamentul European ( Funcție publică — Funcționari — Ocuparea unui post de gradul A2 — Respingerea candidaturii — Încălcarea unor norme fundamentale de procedură — Acțiune în anulare — Acțiune în despăgubire )

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/42

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 decembrie 2007 — Angelidis/Parlamentul European
   (Cauza T-113/05) (1)

   („Funcție publică - Funcționari - Ocuparea unui post de gradul A2 - Respingerea candidaturii - Încălcarea unor norme fundamentale de procedură - Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubire’)
   (2008/C 22/77)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Angel Angelidis (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: A. Bencomo Weber, J. F. de Wachter și A. Lukošiūtė, agenți)
   Obiectul
   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei Parlamentului European de respingere a candidaturii reclamantului pentru postul de director al direcției „Afaceri bugetare” din cadrul direcției generale a comisiilor însărcinate cu politici interne ale Parlamentului European și de numire a unui alt candidat pe postul respectiv și, pe de altă parte, cerere de daune interese pentru repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit ca urmare a respingerii candidaturii sale
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia biroului Parlamentului European din 25 februarie 2004 de numire a domnului Alfredo De Feo în funcția de director pentru afaceri bugetare în cadrul direcției generale a comisiilor însărcinate cu politici interne ale Parlamentului European.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Obligă Parlamentul European la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 115, 14.5.2005.


title: Cauza T-18/07 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 21 mai 2007 — Kronberger/Parlamentul European ( Măsuri provizorii — Actul privind alegerea membrilor Parlamentului European — Cerere de măsuri provizorii — Inadmisibilitate )

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/24

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 21 mai 2007 — Kronberger/Parlamentul European
   (Cauza T-18/07 R)
   („Măsuri provizorii - Actul privind alegerea membrilor Parlamentului European - Cerere de măsuri provizorii - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 155/48)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Hans Kronberger (Viena, Austria) (reprezentant: W. Weh, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: H. Krück, N. Lorenz și M. Windisch, agenți)
   Obiectul
   Cerere de măsuri provizorii având ca obiect, pe de o parte, declararea cu titlu provizoriu a nevalidității atribuirii unui mandat în Parlamentul European titularului său actual și, pe de altă parte, atribuirea provizorie a aceluiași mandat reclamantului.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se va soluționa odată cu fondul.


title: Cauzele conexate T-268/08 și T-281/08: Hotărârea Tribunalului din 28 februarie 2012 — Land Burgenland și Austria/Comisia [ „Ajutoare de stat — Ajutor acordat de autoritățile austriece grupului Grazer Wechselseitige (GRAWE) în cadrul privatizării Bank Burgenland — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia — Criteriul investitorului privat în economia de piață — Aplicare în situația în care statul acționează ca vânzător — Determinarea prețului de piață” ]

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/9

         Hotărârea Tribunalului din 28 februarie 2012 — Land Burgenland și Austria/Comisia
   (Cauzele conexate T-268/08 și T-281/08) (1)

   (Ajutoare de stat - Ajutor acordat de autoritățile austriece grupului Grazer Wechselseitige (GRAWE) în cadrul privatizării Bank Burgenland - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia - Criteriul investitorului privat în economia de piață - Aplicare în situația în care statul acționează ca vânzător - Determinarea prețului de piață)
   2012/C 109/19
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamanți: Land Burgenland (Austria) (reprezentanți: U. Soltész și C. Herbst, avocați) (cauza T-268/08) și Republica Austria (reprezentanți: G. Hesse, C. Pesendorfer, E. Riedl, M. Fruhmann și J. Bauer, agenți) (cauza T-281/08)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial V. Kreuschitz, N. Khan și K. Gross, ulterior V. Kreuschitz, N. Khan și T. Maxian Rusche, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2008/719/CE a Comisiei din 30 aprilie 2008 privind ajutorul de stat C 56/06 (ex NN 77/06) pus în aplicare de Austria pentru privatizarea Bank Burgenland (JO L 239, p. 32)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               Obligă Republica Austria și Land Burgenland la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


title: Cauza C-18/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nejvyšším správním soudem (Republica Cehă) la 16 ianuarie 2012 — Město Žamberk/Finanční ředitelství v Hradci Králové

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nejvyšším správním soudem (Republica Cehă) la 16 ianuarie 2012 — Město Žamberk/Finanční ředitelství v Hradci Králové
   (Cauza C-18/12)
   2012/C 98/19
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Město Žamberk

      Pârât: Finanční ředitelství v Hradci Králové

      Întrebările preliminare

               1.

               Activitățile sportive cu caracter neorganizat, nesistematic și recreațional care se pot desfășura în acest mod în cadrul unui complex de bazine de înot în aer liber (de exemplu înotul recreativ, jocuri recreative cu mingea etc.) pot fi considerate drept practicare a sportului sau a educației fizice în sensul articolului 132 alineatul (1) litera (m) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1)?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, prestația cu titlu oneros prin care se acordă drept de acces la un astfel de complex de bazine de înot în aer liber, care oferă vizitatorilor săi posibilitatea de a desfășura activități sportive, pe lângă alte tipuri de distracție sau de recreere, trebuie considerată a fi un serviciu strâns legat de sport sau de educație fizică prestat persoanelor care practică sportul sau educația fizică în sensul dispoziției menționate din Directiva 2006/112/CE și, prin urmare, un serviciu scutit de taxa pe valoarea adăugată în măsura în care acesta este prestat de o organizație fără scop lucrativ, iar celelalte condiții prevăzute în directivă sunt îndeplinite?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7


title: Cauza T-493/10: Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Persia International Bank/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Eroare de apreciere” )

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/10

         Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Persia International Bank/Consiliul
   (Cauza T-493/10) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Eroare de apreciere)
   2013/C 304/19
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Persia International Bank plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: inițial S. Gadhia, S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC și R. Blakeley, barrister, ulterior S. Ashley, S. Jeffrey, A. Irvine, solicitors, D. Wyatt, QC și R. Blakeley)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și A. Vitro, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Boelaert și M. Konstantinidis, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cererea de anulare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 195, p. 25), a Deciziei 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 281, p. 81), a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1), a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 319, p. 71), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 961/2010 (JO L 319, p. 11) și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1) în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă și, pe de altă parte, o cerere de declarare a inaplicabilității articolului 7 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului din 19 aprilie 2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 103, p. 1), a articolului 16 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 961/2010 și a articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012 în ceea ce o privește pe reclamantă

      Dispozitivul

               1.

               Anularea, în măsura în care privesc Persia International Bank plc, a:

                           —

                           punctului 4 din tabelul B din anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC;

                           —

                           punctului 2 din tabelul B din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           punctului 4 din tabelul B titlul I din anexa la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413;

                           —

                           punctului 4 din tabelul B din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 423/2007;

                           —

                           a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413;

                           —

                           a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 961/2010;

                           —

                           a punctului 4 din tabelul B titlul I din anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 961/2010.

               2.

               Menținerea efectelor Deciziei 2010/413, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644 și prin Decizia 2011/783, în ceea ce privește Persia International Bank până la momentul producerii efectelor anulării Regulamentului nr. 267/2012.

               3.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               4.

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Persia International Bank.

               5.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.