title: Cauza C-522/04: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libera circulație a persoanelor — Libera circulație a lucrătorilor — Libertatea de a presta servicii — Libertatea de stabilire — Libera circulație a capitalurilor — Articolele 28, 31, 36 și 40 din Acordul privind Spațiul Economic European — Directiva 2002/83/CE — Legislație fiscală care prevede un tratament mai puțin favorabil al contribuțiilor la sistemele de pensie profesionale vărsate întreprinderilor de asigurare stabilite în străinătate — Impozitarea în Belgia a capitalurilor și a valorilor de răscumpărare vărsate beneficiarilor care și-au mutat domiciliul în străinătate — Convenție fiscală de evitare a dublei impuneri — Reprezentant responsabil)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-522/04) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libera circulație a persoanelor - Libera circulație a lucrătorilor - Libertatea de a presta servicii - Libertatea de stabilire - Libera circulație a capitalurilor - Articolele 28, 31, 36 și 40 din Acordul privind Spațiul Economic European - Directiva 2002/83/CE - Legislație fiscală care prevede un tratament mai puțin favorabil al contribuțiilor la sistemele de pensie profesionale vărsate întreprinderilor de asigurare stabilite în străinătate - Impozitarea în Belgia a capitalurilor și a valorilor de răscumpărare vărsate beneficiarilor care și-au mutat domiciliul în străinătate - Convenție fiscală de evitare a dublei impuneri - Reprezentant responsabil)
   (2007/C 199/06)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: R. Lyal și D. Triantafyllou, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: E. Dominkovits și M. Wimmer, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 18, 39, 43, 49 și 56 din Tratatul CE, a articolelor 28, 31, 36 și 40 din Acordul SEE, precum și a articolului 5 alineatul (1) și a articolului 53 alineatul (2) din Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață (JO L 345, p. 1, Ediție specială 06/vol. 4, p. 192) — Legislație fiscală care prevede un tratament mai puțin favorabil al contribuțiilor la sistemele de pensie profesionale vărsate întreprinderilor de asigurare stabilite în străinătate, impozitarea în Belgia a capitalurilor și a valorilor de răscumpărare vărsate beneficiarilor care și-au mutat domiciliul în străinătate, precum și obligația pentru aceste întreprinderi de a avea un reprezentant rezident în Belgia pentru a garanta plata impozitului anual pe contractele de asigurare.
   Dispozitivul

               1)

                           —

                           Prin subordonarea deductibilității contribuțiilor de asigurare datorate de angajator în executarea unei asigurări suplimentare pentru limită de vârstă și deces prematur condiției, prevăzute la articolul 59 din Codul impozitelor pe venituri 1992 coordonat prin decretul regal din 10 aprilie 1992, astfel cum a fost modificat prin Legea din 28 aprilie 2003 privind pensiile suplimentare și regimul fiscal al acestora și al anumitor avantaje suplimentare în materie de asigurări sociale, ca aceste contribuții să fie vărsate unei întreprinderi de asigurare sau unui fond de asigurare de pensie stabilit în Belgia;

                           —

                           prin subordonarea reducerii de impozit pentru economii pe termen lung, acordată, în temeiul articolelor 145/1 și 145/3 din Codul impozitelor pe venituri 1992, astfel cum a fost modificat prin Legea din 28 aprilie 2003, pentru contribuțiile individuale de asigurare suplimentară pentru limită de vârstă și deces prematur sau de pensie suplimentară plătite la intervenția angajatorului prin intermediul reținerii din remunerațiile lucrătorului sau la intervenția întreprinderii prin reținere din remunerațiile administratorului întreprinderii care nu a încheiat un contract de muncă, condiției ca aceste contribuții să fie vărsate unei întreprinderi de asigurare sau unui fond de asigurare de pensie stabilit în Belgia;

                           —

                           prin prevederea, la articolul 364bis din Codul impozitelor pe venituri 1992, astfel cum a fost modificat prin Legea din 28 aprilie 2003, că, atunci când capitalurile, valorile de răscumpărare și economiile prevăzute la articolul 34 din acest cod sunt plătite sau atribuite unui contribuabil care și-a mutat în prealabil domiciliul sau sediul averii sale în străinătate, plata sau atribuirea este prezumată că a avut loc în ziua care precede această mutare, și prin asimilarea cu o atribuire, în temeiul alineatului 2 din articolul 364bis menționat, a oricărei mutări prevăzută la articolul 34 paragraful 2 punctul 3 din același cod, astfel încât orice asigurător are obligația de a reține un impozit din salariu, potrivit articolului 270 din codul menționat, asupra capitalurilor și a valorilor de răscumpărare plătite unui nerezident care a fost, la un moment oarecare, rezident fiscal belgian, în măsura în care acestea din urmă au fost constituite, integral sau parțial, în perioada în care cel interesat era rezident fiscal belgian, deși convențiile bilaterale fiscale încheiate de Regatul Belgiei acordă dreptul de a impozita asemenea venituri celuilalt stat contractant;

                           —

                           prin impozitarea, în temeiul articolului 364ter din Codul impozitelor pe venituri 1992, astfel cum a fost modificat prin Legea din 28 aprilie 2003, a transferurilor de capitaluri sau de valori de răscumpărare constituite prin intermediul contribuțiilor datorate de angajator sau al contribuțiilor individuale pentru pensie suplimentară operate de fondul de pensii sau de organismul de asigurare la care au fost constituite în folosul beneficiarului sau al avânzilor-cauză ai acestuia către un alt fond de pensii sau către un alt organism de asigurare stabilit în afara Belgiei, în timp ce un asemenea transfer nu constituie o operațiune impozabilă atunci când capitalurile sau valorile de răscumpărare sunt transferate către un alt fond de pensii sau către un alt organism de asigurare stabilit în Belgia;

                           —

                           prin impunerea, în temeiul articolului 224/2bis din regulamentul general privind impozitele asimilate taxelor de timbru instituit prin decretul regal din 3 martie 1927, astfel cum a fost modificat prin decretul regal din 30 iulie 1994, asigurătorilor străini care nu au în Belgia niciun sediu de funcționare să autorizeze, înainte de a oferi serviciile lor în Belgia, un reprezentant responsabil rezident aici, care se angajează personal, în scris, față de statul belgian, la plata impozitului anual pe contractele de asigurare, a dobânzilor și a amenzilor care ar putea fi datorate în baza contractelor referitoare la riscuri situate în Belgia;

                     Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 18 CE, 39 CE, 43 CE și 49 CE, al articolelor 28, 31 și 36 din Acordul SEE, precum și al articolului 4 din Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (a treia directivă privind asigurarea de viață), după refacere articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață.

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la celelalte capete de cerere.

               3)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 249, 14.10.2006.


title: Cauza T-758/15: Hotărârea Tribunalului din 18 iulie 2017 – EDF Toruń/ECHA („REACH — Redevență datorată pentru înregistrarea unei substanțe — Reducere acordată întreprinderilor mici și mijlocii — Eroare în declarația referitoare la dimensiunea întreprinderii — Decizie care impune o taxă administrativă — Recomandarea 2003/361/CE — Încredere legitimă — Proporționalitate — Criterii de calcul al cuantumului taxei administrative”)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/36

         Hotărârea Tribunalului din 18 iulie 2017 – EDF Toruń/ECHA
   (Cauza T-758/15) (1)

   ((„REACH - Redevență datorată pentru înregistrarea unei substanțe - Reducere acordată întreprinderilor mici și mijlocii - Eroare în declarația referitoare la dimensiunea întreprinderii - Decizie care impune o taxă administrativă - Recomandarea 2003/361/CE - Încredere legitimă - Proporționalitate - Criterii de calcul al cuantumului taxei administrative”))
   (2017/C 283/54)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: EDF Toruń (Toruń, Polonia) (reprezentant: K. Sienkiewicz, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanți: J.-P. Trnka, C. Schultheiss și M. Heikkilä, agenți, asistați de C. Garcia Molyneux, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea, pe de o parte, a deciziei SME(2015) 4950 a ECHA din 3 noiembrie 2015 prin care se constată că reclamanta nu îndeplinește condițiile pentru a beneficia de reducerea redevenței prevăzute pentru întreprinderile mijlocii și prin care i se impune o taxă administrativă și, pe de altă parte, a facturii nr. 10054001 emisă de ECHA în urma adoptării deciziei SME(2015) 4950.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă EDF Toruń S.A. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 68, 22.2.2016.


title: Cauza C-614/10: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/13

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-614/10)
   2011/C 72/22
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Martenczuk și B.-R. Killmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Austria a încălcat obligațiile ce îi revin în temeiul articolului 28 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 95/46/CE întrucât, în situația juridică existentă în Austria referitoare la comisia pentru protecția datelor, instituită în calitate de autoritate de supraveghere în domeniul protecției datelor, nu sunt îndeplinite condițiile de independență deplină;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că nu este respectată independența comisiei pentru protecția datelor ce acționează în Austria în calitate de autoritate de supraveghere însărcinată cu respectarea dispozițiilor privind protecția juridică a datelor.
   Din punct de vedere organizatoric, ar exista legături strânse între comisia pentru protecția datelor și cancelaria federală. Cancelaria federală ar exercita un control ierarhic asupra colaboratorilor comisiei pentru protecția datelor și ar asigura deopotrivă echipamentul material al acestora. În plus, conducerea comisiei pentru protecția datelor ar fi supusă controlului unui funcționar din administrația cancelariei federale care, în cadrul acestei activități, se supune instrucțiunilor date de aceasta și controlului ierarhic. O atare situație ar determina conflicte vădite de loialitate și de interese.
   În raport cu comisia pentru protecția datelor, cancelarul federal care, în mod asemănător celorlalte instituții publice, se supune controlului exercitat de aceasta, ar avea un drept general de control și de informare. În acest fel, cancelarul federal ar avea posibilitatea să se informeze în orice moment și fără un motiv concret cu privire la toate activitățile desfășurate de conducerea comisiei pentru protecția datelor. În consecință, ar rezulta riscul ca acest drept să poată fi exercitat în scop de influență politică.


title: Cauza C-523/06: Acțiune introdusă la data de 22 ianuarie 2006 — Comisia/Finlanda

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/17

         Acțiune introdusă la data de 22 ianuarie 2006 — Comisia/Finlanda
   (Cauza C-523/06)
   (2007/C 42/28)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Huttunen și K. Simonsson)

      Pârâta: Republica Finlanda
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea neîndeplinirii de către Republica Finlanda a obligațiilor ce îi reveneau în temeiul articolului 5 alineatul (1) și al articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2000/59/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2000 privind instalațiile portuare de prelucrare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură, prin aceea că nu a elaborat și nu a pus în aplicare planuri de prelucrare și tratare a deșeurilor pentru toate porturile;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive și argumente principale
   Termenul de transpunere a directivei a expirat la 28 decembrie 2002.

      (1)  JO L 332, p. 81.


title: Cauza C-562/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Bruxelles (Belgia) la 31 octombrie 2013 — Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve/Moussa Abdida

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Bruxelles (Belgia) la 31 octombrie 2013 — Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve/Moussa Abdida
   (Cauza C-562/13)
   2014/C 9/32
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour du travail de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve

      Pârât: Moussa Abdida

      Întrebările preliminare

               1.

               Directivele 2004/83/CE (1), 2005/85/CE (2) și 2003/9/CE (3) trebuie interpretate în sensul că obligă statul membru care prevede că străinul care „suferă de o boală care determină un risc real pentru viața sau integritatea sa fizică ori un risc real de tratament inuman sau degradant atunci când nu există niciun tratament adecvat în țara de origine” are dreptul la protecție subsidiară în sensul articolului 15 litera (b) din Directiva 2004/83/CE,

                           —

                           să prevadă o cale de atac suspensivă împotriva deciziei administrative de respingere a cererii de acordare a dreptului de ședere și/sau a protecției subsidiare și de obligare la părăsirea teritoriului,

                           —

                           să suporte, în cadrul regimului său de asistență socială sau de primire, nevoile de bază ale reclamantului, altele decât cele medicale, până la soluționarea căii de atac formulate împotriva acestei decizii administrative?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ, Carta drepturilor fundamentale și, în special, articolele 1-3 (demnitatea umană, dreptul la viață și dreptul la integritate), articolul 4 (interzicerea tratamentelor inumane sau degradante), articolul 19 alineatul (2) (dreptul de a nu fi expulzat către un stat unde există un risc serios de a fi supus unor tratamente inumane sau degradante), articolele 20 și 21 (egalitatea și nediscriminarea în raport cu alte categorii de solicitanți de protecție subsidiară) și/sau articolul 47 (dreptul la o cale de atac eficientă), obligă statul membru care transpune Directivele 2004/83/CE, 2005/85/CE și 2003/9/CE să prevadă calea de atac suspensivă și suportarea nevoilor de bază la care se referă prima întrebare?

      (1)  Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52).

      (2)  Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat (JO L 326, p. 13, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 242).

      (3)  Directiva 2003/9/CE a Consiliului din 27 ianuarie 2003 de stabilire a standardelor minime pentru primirea solicitanților de azil în statele membre (JO L 31, p. 18, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 48).


title: Cauza C-290/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 24 mai 2016 – Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 24 mai 2016 – Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
   (Cauza C-290/16)
   (2016/C 343/34)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG

      Intimată: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 23 alineatul (1) a treia teză din Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 (1) trebuie interpretat în sensul că, la publicarea tarifului pentru transportul aerian de pasageri, transportatorii aerieni trebuie să indice valoarea efectivă a taxelor, a tarifelor de aeroport și a altor tarife, a impunerilor, a tarifelor suplimentare și a comisioanelor indicate la literele (b), (c) și (d) și nu le pot indica parțial în tariful pentru transportul aerian de pasageri, prevăzut la litera (a) din această dispoziție?

               2)

               Articolul 22 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1008/2008/CE trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării unei dispoziții naționale referitoare la dreptul condițiilor comerciale generale, întemeiată pe dreptul Uniunii, potrivit căreia în cazul clienților care nu s-au prezentat pentru un zbor sau care au anulat rezervarea unui zbor nu se poate percepe separat niciun tarif de administrare?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 septembrie 2008 privind normele comune pentru operarea serviciilor aeriene în Comunitate (JO 2008, L 293, p. 3).


title: Cauza C-443/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 29 august 2011 — F.P. Jeltes, M.A. Peeters, J.G.J. Arnold/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 29 august 2011 — F.P. Jeltes, M.A. Peeters, J.G.J. Arnold/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)
   (Cauza C-443/11)
   2011/C 355/12
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Amsterdam.

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: F.P. Jeltes, M.A. Peeters, J.G.J. Arnold

      Pârât: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

      Întrebările preliminare

               1.

               Hotărârea Miethe (1), pronunțată atunci când era în vigoare Regulamentul nr. 1408/71 (2), își păstrează valoarea supletivă în cadrul domeniului de aplicare al Regulamentului nr. 883/2004 (3), și anume acordarea dreptului de opțiune în favoarea lucrătorilor frontalieri atipici în legătură cu statul membru în care se pun la dispoziția unei agenții de plasare a forței de muncă și de la care primesc prestațiile de șomaj pentru motivul că, în statul pentru care au optat, perspectivele de reintegrare în câmpul muncii sunt cele mai mari? Sau articolul 65 din Regulamentul nr. 883/2004, privit în ansamblu, asigură deja într-o măsură suficientă ca lucrătorii aflați în șomaj complet să primească prestații în condiții care le sunt cele mai favorabile pentru căutarea unui loc de muncă, iar Hotărârea Miethe și-a pierdut valoarea adăugată?

               2.

               Dreptul Uniunii, în speță articolul 45 TFUE sau articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1612/68 (4), se opune unei decizii a unui stat membru de a refuza prestațiile de șomaj acordate în temeiul dreptului național unui lucrător migrant (lucrător frontalier) aflat în șomaj total, care a fost angajat ultima oară în acest stat membru și despre care se poate presupune, având în vedere relațiile sociale și familiale, că are cele mai mari șanse de reintegrare pe piața muncii din acest stat membru, numai pentru motivul că are reședința în alt stat membru?

               3.

               Având în vedere articolul 87 alineatul (8) din Regulamentul nr. 883/2004, articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și principiul securității juridice, care este răspunsul la întrebarea anterioară în cazul în care unui astfel de lucrător îi fuseseră acordate prestații de șomaj conform dreptului fostului stat de angajare încă înaintea intrării în vigoare a Regulamentului nr. 883/2004, iar perioada maximă de acordare a prestațiilor, precum și termenul pentru recuperarea dreptului la prestații nu expiraseră încă la momentul intrării în vigoare a regulamentului menționat (acordarea prestațiilor fiind sistată pentru motivul că șomerul și-a găsit un nou loc de muncă)?

               4.

               Răspunsul la cea de a doua întrebare este diferit în cazul în care lucrătorii frontalieri vizați au primit o asigurare că pot solicita recuperarea dreptului la prestații dacă, după începerea unei alte activități salariate, devin din nou șomeri și în condițiile în care informațiile care le-au fost furnizate în acest sens s-au dovedit a fi incorecte sau echivoce din cauza neclarităților existente în practica de punere în aplicare?

      (1)  Hotărârea din 12 iunie 1986, C-1/85 (Rec., p. 1837).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).

      (4)  Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (JO L 257, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 11).


title: Cauza T-115/13: Acțiune introdusă la 22 februarie 2013 — Dennekamp/Parlamentul European

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/43

         Acțiune introdusă la 22 februarie 2013 — Dennekamp/Parlamentul European
   (Cauza T-115/13)
   2013/C 114/66
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Gert-Jan Dennekamp (Giethoorn, Țările de Jos) (reprezentant: O. Brouwer și T. Oeyen, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Parlamentului European din 11 decembrie 2012 prin care se refuză accesul la (i) toate documentele care indică actualii membri ai Parlamentului European (denumiți în continuare „membrii PE”) care sunt afiliați la sistemul de pensii suplimentare, (ii) o listă cu numele membrilor PE care erau membri ai sistemului de pensii suplimentare după septembrie 2005 și (iii) o listă a numelor actualilor membri ai sistemului de pensii suplimentare pentru care Parlamentul European plătește o contribuție lunară. Această decizie a fost comunicată reclamantului la 12 decembrie 2012 într-o scrisoare având referința A (2012) 13180 și

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant în temeiul articolului 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului și a cheltuielilor de judecată efectuate de orice parte intervenientă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii formulate, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a articolelor 11 și 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”); eroare de drept în cadrul aplicării articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1) în coroborare cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 (2), întrucât decizia atacată restrânge în mod nelegal domeniul de aplicare al dreptului de a primi și de a transmite informații cuprins în articolul 11 din cartă și dreptul de acces la documente oficiale cuprins în articolul 42 din cartă, efectuând o aplicare eronată a articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 în coroborare cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 prin aceea că:

                           —

                           în primul rând, Parlamentul European a săvârșit o eroare considerând că reclamantul nu a invocat motive precise și legitime atunci când a arătat necesitatea transmiterii datelor cu caracter personal incluse in documentele solicitate;

                           —

                           în al doilea rând, Parlamentul European a considerat în mod greșit că informațiile privind afilierea la sistemul complementar de pensii intră în sfera privată a membrilor PE respectivi și

                           —

                           în al treilea rând, Parlamentul European a săvârșit o eroare de drept considerând că interesul legitim al membrilor PE prevalează asupra necesității de transmitere a datelor.

               2.

               Al doilea motiv, prin care se susține că Parlamentul European, ca urmare a erorilor de drept săvârșite, nu și-a îndeplinit obligația de a motiva decizia atacată în mod suficient și corespunzător, încălcând astfel obligația de motivare în temeiul articolului 296 TFUE.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).


title: Cauza C-390/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Eparchiako Dikastirio Larnakas (Cipru) la 18 august 2014 – Astynomikos diefthyntis Larnakas/Masoud Mehrabipari

text:
               20.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Eparchiako Dikastirio Larnakas (Cipru) la 18 august 2014 – Astynomikos diefthyntis Larnakas/Masoud Mehrabipari
   (Cauza C-390/14)
   2014/C 372/10
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Eparchiako Dikastirio Larnakas

      Părțile din procedura principală

      Autoritatea care exercită acțiunea penală: Astynomikos diefthyntis Larnakas

      Inculpat: Masoud Mehrabipari

      Întrebările preliminare

               1)

               Având în vedere principiul cooperării loiale, al efectului util în vederea realizării finalităților directivei, precum și al caracterului proporțional, adecvat și rațional al pedepselor, articolele 15 și 16 din Directiva 2008/115/CE (1) pot fi interpretate în sensul că permit exercitarea acțiunii penale în temeiul unei norme naționale anterioare transpunerii [articolul 19 alineatul 1 literele f) și i) din Legea privind străinii și imigrația, denumită „capitolul 105”] împotriva unui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală, căruia i-au fost aplicate fără succes măsuri coercitive de îndepărtare și care a rămas în custodie publică o perioadă mai mare de 18 luni, întrucât nu se afla în posesia unui pașaport și nu a cooperat cu autoritățile pentru eliberarea unui pașaport prin intermediul ambasadei sale, invocând teama de persecuții din partea autorităților din Iran?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, acțiunea penală respectivă poate fi exercitată imediat după expirarea perioadei maxime de luare în custodie publică de 18 luni în scopul expulzării, cu consecința că resortisantul unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală nu este eliberat, iar luarea sa în custodie publică, în cazul în care instanța consideră necesar din cauza pericolului de contumacie, se prelungește pe durata procedurii penale?

               3)

               Ce se înțelege prin „lipsă de cooperare” a resortisantului unei țări terțe, în sensul articolului 15 [alineatul (6) litera (a)] din Directiva 2008/115, și, mai exact, această noțiune poate coincide cu prevederile dreptului național (articolul 19 [alineatul 1 literele f) și i) din Legea privind străinii și imigrația, denumită „capitolul 105”]) care sancționează penal orice refuz de „a prezenta autorității de poliție orice document pe care aceasta îl solicită”, precum și orice „opoziție sau împiedicare, activă sau pasivă, împotriva oricărei autorități de poliție în îndeplinirea atribuțiilor sale”, pentru neprezentarea pașaportului, în condițiile în care, în același timp, nu rezultă elemente referitoare la acțiuni întreprinse de către autorități și adresate autorităților din țara de origine pentru a finaliza cu succes îndepărtarea resortisantului țării terțe?

      (1)  Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, p. 98).


title: Cauza F-85/09: Acțiune introdusă la 19 octombrie 2009 — Rossi Ferreras/Comisia

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/45

         Acțiune introdusă la 19 octombrie 2009 — Rossi Ferreras/Comisia
   (Cauza F-85/09)
   2009/C 312/74
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Francisco Rossi Ferreras (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cererea de anulare a raportului asupra evoluției carierei întocmit în privința reclamantului pentru perioada 1 iulie 2001-31 decembrie 2002

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea raportului asupra evoluției carierei întocmit în privința reclamantului pentru perioada 1 iulie 2001-31 decembrie 2002;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauzele conexate C-236/08-C-238/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 23 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — Google France, Google, Inc./Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C-238/08) [Mărci — Internet — Motor de căutare — Publicitate efectuată pornind de la cuvinte cheie ( „keyword advertising” ) — Afișarea, pornind de la cuvinte cheie care corespund unor mărci, de linkuri spre sit-uri ale concurenților titularilor mărcilor respective sau spre site uri pe care sunt propuse produse de imitație — Directiva 89/104/CEE — Articolul 5 — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 9 — Răspunderea operatorului motorului de căutare — Directiva 2000/31/CE ( „Directiva privind comerțul electronic” )]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 23 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — Google France, Google, Inc./Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C-238/08)
   (Cauzele conexate C-236/08-C-238/08) (1)

   (Mărci - Internet - Motor de căutare - Publicitate efectuată pornind de la cuvinte cheie („keyword advertising”) - Afișarea, pornind de la cuvinte cheie care corespund unor mărci, de linkuri spre sit-uri ale concurenților titularilor mărcilor respective sau spre site uri pe care sunt propuse produse de imitație - Directiva 89/104/CEE - Articolul 5 - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 9 - Răspunderea operatorului motorului de căutare - Directiva 2000/31/CE („Directiva privind comerțul electronic”))
   2010/C 134/02
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Google France, Google, Inc.

      Pârâte: Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C-238/08)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour de cassation — Interpretarea articolului 5 alineatul (1) literele (a) și (b) și alineatul (2) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92), a articolului 9 alineatul (1) literele (a)-(c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146) și a articolului 14 din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (JO L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257) — Noțiunea de „utilizare” a mărcii și drepturile titularului acesteia — Furnizor de servicii cu plată de afiliere pe internet care nu face nicio publicitate pentru produse sau servicii proprii, ci care pune la dispoziția celor care publică anunțuri cuvinte-cheie care reproduc sau imită mărci înregistrate și care organizează, prin contractul de afiliere, crearea și afișarea privilegiată, plecând de la aceste cuvinte-cheie, de linkuri promoționale spre site-uri pe care sunt propuse produse contrafăcute — Condiții de exonerare de răspundere a furnizorului de servicii care stochează informații furnizate de destinatarii acestor servicii

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci și articolul 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci are dreptul să interzică unei persoane care publică anunțuri să facă publicitate, pornind de la un cuvânt cheie identic cu marca respectivă, pe care această persoană l-a selectat fără consimțământul titularului respectiv în cadrul unui serviciu de afiliere pe internet, pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată marca în cauză, atunci când publicitatea menționată nu permite sau permite numai cu dificultate utilizatorului mediu de internet să afle dacă produsele sau serviciile vizate de anunț provin de la titularul mărcii sau de la o întreprindere legată din punct de vedere economic de acesta ori, dimpotrivă, de la un terț.

               2.

               Furnizorul unui serviciu de afiliere pe internet care stochează în calitate de cuvânt cheie un semn identic cu o marcă și organizează afișarea anunțurilor pornind de la acesta nu utilizează acest semn în sensul articolului 5 alineatele (1) și (2) din Directiva 89/104 sau al articolului 9 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94.

               3.

               Articolul 14 din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („directiva privind comerțul electronic”) trebuie interpretat în sensul că norma prevăzută la acest articol se aplică furnizorului unui serviciu de afiliere pe internet atunci când acest furnizor nu a jucat un rol activ de natură să îi confere o cunoaștere sau un control al datelor stocate. Dacă acesta nu a jucat un astfel de rol, furnizorul respectiv nu poate fi ținut răspunzător pentru datele pe care le-a stocat la cererea unei persoane care publică anunțuri, cu excepția cazului în care, luând cunoștință de caracterul ilicit al acestor date sau de activitățile persoanei care publică anunțuri, acesta nu a acționat în mod prompt pentru înlăturarea ori pentru blocarea accesului la datele respective.

      (1)  JO C 209, 15.8.2008.


title: Cauze conexate T-383/06 și T-71/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 mai 2008 — Icuna.Com/Parlamentul European ( Acțiune în anulare — Acțiune în despăgubiri — Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură comunitară de cerere de ofertă — Respingere a unei oferte — Decizia de a anula procedura de cerere de ofertă — Acțiune vădit nefondată — Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei )

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/24

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 mai 2008 — Icuna.Com/Parlamentul European
   (Cauze conexate T-383/06 și T-71/07) (1)

   („Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubiri - Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură comunitară de cerere de ofertă - Respingere a unei oferte - Decizia de a anula procedura de cerere de ofertă - Acțiune vădit nefondată - Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei’)
   (2008/C 197/42)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Icuna.Com SCRL (Braine-le-Château, Belgia) (reprezentanți: J. Windey și P. De Bandt, avocats)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: O. Caisou-Rousseau și M. Ecker, agenți)
   Obiectul
   În cauza T-383/06, pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei Parlamentului European din 1 decembrie 2006 prin care se respinge oferta depusă de reclamantă în cadrul lotului nr. 2 (conținut al emisiunilor) din procedura de cerere de ofertă EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003 privind înființarea și punerea în funcțiune a canalului de televiziune online al Parlamentului European, precum și, pe de altă parte, o cerere de despăgubiri având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit în urma adoptării Deciziei din 1 decembrie 2006, iar, în cauza T-71/07, pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei Parlamentului European din 31 ianuarie 2007 privind anularea procedurii de cerere de ofertă EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003 privind înființarea și punerea în funcțiune a canalului de televiziune online al Parlamentului European, în ceea ce privește lotul nr. 2 (conținut al emisiunilor), precum și, pe de altă parte, o cerere de despăgubiri având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit în urma adoptării Deciziei din 31 ianuarie 2007
   Dispozitivul

               1)

               Cauzele T-383/06 și T-71/07 sunt reunite în vederea pronunțării prezentei ordonanțe.

               2)

               În cauza T-71/07, excepția de inadmisibilitate se unește cu fondul.

               3)

               Respinge acțiunea în cauza T-71/07 ca vădit nefondată.

               4)

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra cererii de anulare formulate în cauza T-383/06.

               5)

               Respinge cererea de despăgubiri formulată în cauza T-383/06 ca vădit nefondată.

               6)

               În cauza T-383/06, Parlamentul European va suporta propriile cheltuieli de judecată și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Icuna.Com SCRL, inclusiv pe cele efectuate în procedura privind măsurile provizorii. Icuna.Com va suporta jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

               7)

               În cauza T-71/07, Icuna.Com va suporta propriile cheltuieli de judecată precum și pe cele efectuate de Parlamentul European, inclusiv pe cele efectuate în procedura privind măsurile provizorii și pe cele privind excepția de inadmisibilitate.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza T-196/09: Ordonanța Tribunalului din 1 martie 2010 — TerreStar Europe/Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/78

         Ordonanța Tribunalului din 1 martie 2010 — TerreStar Europe/Comisia
   (Cauza T-196/09) (1)

   2010/C 113/115

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 167, 18.7.2009.


title: Cauza T-472/12: Acțiune introdusă la 30 octombrie 2012 — Novartis Europharm/Comisia

text:
               15.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/8

         Acțiune introdusă la 30 octombrie 2012 — Novartis Europharm/Comisia
   (Cauza T-472/12)
   2012/C 389/13
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Novartis Europharm (Horsham, Regatul Unit) (reprezentant: C. Schoonderbeek, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2012) 5894 final a Comisiei Europene din 16 august 2012 de acordare a unei autorizații de introducere pe piață în favoarea Teva Pharma BV în temeiul articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83); și

               —

               obligarea pârâtei la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, susținând că decizia atacată este nelegală întrucât constituie o încălcare a drepturilor privind protecția datelor Novartis Europharm Ltd. pentru produsul acesteia „Aclasta”, conform articolului 13 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2309/93 (1) coroborat cu articolul 89 din Regulamentul (CE) nr. 726/2004. Întrucât pentru „Aclasta” s-a acordat o autorizație de introducere pe piață distinctă prin procedura centralizată, autorizarea Aclasta nu intră în cadrul aceleiași autorizații de introducere pe piață globale emise pentru „Zometa” (un alt medicament al Novartis Europharm Ltd), conform articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE (2) din punctul de vedere al protecției datelor.
   În plus, decizia atacată este nelegală întrucât constituie o încălcare a articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE prin faptul că perioada de protecție a datelor pentru medicamentul de referință „Aclasta” nu a expirat și, prin urmare, condițiile pentru acordarea unei autorizații de introducere pe piață în temeiul acestui articol nu au fost respectate.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2309/93 al Consiliului din 22 iulie 1993 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO L 214, p. 1).

      (2)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).


title: Cauza F-27/14: Acțiune introdusă la 24 martie 2014 – ZZ/SEAE

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/43

         Acțiune introdusă la 24 martie 2014 – ZZ/SEAE
   (Cauza F-27/14)
   2014/C 184/72
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care reclamantul a fost destituit, fără reducerea drepturilor de pensie, începând cu 1 ianuarie 2014, în urma unei proceduri disciplinare desfășurate după inculparea reclamantului de către autoritățile naționale pentru fapte de fraudă privind contrate de achiziții publice europene, fals și uz de fals, spălare de bani și corupție.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 16 februarie 2014 prin care SEAE l-a destituit pe reclamant, fără a-i reduce drepturile de pensie

               —

               obligarea SEAE la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-37/07: Acțiune introdusă la data de 1 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/8

         Acțiune introdusă la data de 1 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-37/07)
   (2007/C 69/18)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: M. Condou-Durande, agent)

      Pârâtă: Republica Franceză
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (1), și, în orice caz, prin neinformarea Comisiei cu privire la acestea, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2003/109/CE a expirat la data de 23 ianuarie 2006.

      (1)  JO 2004, L 16, p. 44.


title: Cauza T-384/10: Hotărârea Tribunalului din 29 mai 2013 — Spania/Comisi [ „Fondul de coeziune — Regulamentul (CE) nr. 1164/94 — Proiecte privind aprovizionarea cu apă a populației care locuiește în bazinul hidrografic al fluviului Guadiana din regiunea Andévalo, asanarea și epurarea bazinului fluviului Guadalquivir și aprovizionarea cu apă a sistemelor intercomunale din provinciile Granada și Málaga — Desființarea în parte a sprijinului financiar — Contracte de achiziții publice de lucrări și de servicii — Noțiunea de lucrare — Fracționarea contractelor — Stabilirea corecțiilor financiare — Articolul H alineatul (2) din anexa II la Regulamentul nr. 1164/94 — Proporționalitate” ]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/63

         Hotărârea Tribunalului din 29 mai 2013 — Spania/Comisi
   (Cauza T-384/10) (1)

   (Fondul de coeziune - Regulamentul (CE) nr. 1164/94 - Proiecte privind aprovizionarea cu apă a populației care locuiește în bazinul hidrografic al fluviului Guadiana din regiunea Andévalo, asanarea și epurarea bazinului fluviului Guadalquivir și aprovizionarea cu apă a sistemelor intercomunale din provinciile Granada și Málaga - Desființarea în parte a sprijinului financiar - Contracte de achiziții publice de lucrări și de servicii - Noțiunea de lucrare - Fracționarea contractelor - Stabilirea corecțiilor financiare - Articolul H alineatul (2) din anexa II la Regulamentul nr. 1164/94 - Proporționalitate)
   2013/C 225/141
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial J. M. Rodríguez Cárcamo, ulterior A. Rubio González, abogados del Estado)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Steiblytė, D. Kukovec și B. Conte, agenți, asistați inițial de J. Rivas Andrés, X. García García, avocați, și de M. Vilarasau Slade, solicitor, ulterior de J. Rivas Andrés și X. García García.agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2010) 4147 a Comisiei din 30 iunie 2010 prin care se reduce contribuția financiară acordată în cadrul Fondului de coeziune următoarelor (grupuri de) proiecte: „Aprovizionarea cu apă a populației care locuiește în bazinul hidrografic al fluviului Guadiana: regiunea Andévalo” (2000.ES.16.C.PE.133), „Asanarea și epurarea bazinului Guadalquivir: Guadaira, Aljarafe și EE NN PP din Guadalquivir” (2000.16.C.PE.066) și „Aprovizionarea cu apă a sistemelor intercomunale din provinciile Granada și Málaga” (2002.ES.16.C.PE.061).

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 288, 23.10.2010.


title: Cauza F-75/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 23 noiembrie 2010 — Wenig/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Cerere de asistență — Atingere adusă onoarei și prezumției de nevinovăție)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/61

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 23 noiembrie 2010 — Wenig/Comisia
   (Cauza F-75/09) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Cerere de asistență - Atingere adusă onoarei și prezumției de nevinovăție)
   2011/C 30/116
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Fritz Harald Wenig (Woluwé-Saint-Pierre, Belgia) (reprezentanți: inițial G.-A. Dal și D. Voillemot, avocați, ulterior G.-A. Dal, D. Voillemot, T. Bontinck și S. Woog, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei implicite de respingere a cererii de asistență formulate de reclamant la 23 septembrie 2008 către Comisia Europeană și, pe de altă parte, cerere de anulare a deciziei Comisiei Europene din 14 noiembrie 2008 de respingere a cererii amintite

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea domnului Wenig.

               2.

               Domnul Wenig suportă totalitatea cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009, p. 85.


title: Cauza F-106/10: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2010 — Gross și alții/Curtea de Justiție

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/34

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2010 — Gross și alții/Curtea de Justiție
   (Cauza F-106/10)
   2011/C 72/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Ivo Gross (Luxemburg, Luxemburg) și alții (reprezentant: J. Kayser, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Justiție a Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor reluate în fișele de regularizare a remunerației reclamanților pentru perioada iulie-decembrie 2009 și în fișele de remunerație întocmite începând cu 1 ianuarie 2010 în cadrul ajustării anuale a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți în temeiul Regulamentului (UE, Euratom) nr. 1296/2009 al Consiliului din 23 decembrie 2009

      Concluziile reclamanților

               —

               Annularea deciziilor Autorității împuternicite să facă numiri prin care au fost ajustate remunerațiile reclamanților, astfel cum sunt reflectate în fișele de ajustare retroactivă a remunerației 12/2009, distribuite în 2010, a fișelor de remunerație 1/2010, 2/2010, 3/2010, 4/2010, 5/2010, 6/2010, 7/2010, 8/2010, 9/2010, și a tuturor fișelor de remunerație întocmite ulterior până la data deciziei prin care se finalizează în mod definitiv judecata în prezenta cauză, întrucât acestea aplică în mod nelegal o valoare de ajustare a remunerației de 1,85 % în locul unei valori de 3,7 %;

               —

               obligarea Curții de Justiție la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-266/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 19 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – L. Kik/Staatssecretaris van Financiën [Trimitere preliminară — Securitate socială — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor — Resortisant al unui stat membru, în care are reședința, angajat ca lucrător salariat la bordul unei nave specializate în instalarea de conducte și care arborează pavilionul unui stat terț — Lucrător angajat inițial de o întreprindere stabilită în Țările de Jos și ulterior de o întreprindere stabilită în Elveția — Muncă desfășurată în mod succesiv pe platforma continentală adiacentă unui stat membru, în apele internaționale și în acea parte a platformei continentale adiacentă anumitor state membre — Domeniul de aplicare personal al regulamentului menționat — Stabilirea legislației aplicabile]

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 19 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – L. Kik/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-266/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor - Resortisant al unui stat membru, în care are reședința, angajat ca lucrător salariat la bordul unei nave specializate în instalarea de conducte și care arborează pavilionul unui stat terț - Lucrător angajat inițial de o întreprindere stabilită în Țările de Jos și ulterior de o întreprindere stabilită în Elveția - Muncă desfășurată în mod succesiv pe platforma continentală adiacentă unui stat membru, în apele internaționale și în acea parte a platformei continentale adiacentă anumitor state membre - Domeniul de aplicare personal al regulamentului menționat - Stabilirea legislației aplicabile])
   (2015/C 155/02)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: L. Kik

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Dispozitivul

               1)

               Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 de aplicare a regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 307/1999 al Consiliului din 8 februarie 1999, trebuie interpretat în sensul că un lucrător salariat care, precum domnul L. Kik, este resortisant al unui stat membru în care are reședința și în care sunt impozitate veniturile sale muncește pe o navă specializată în instalarea de conducte care arborează pavilionul unui stat terț și care navighează în diferite locuri din lume, în special la nivelul acelei părți a platformei continentale adiacente anumitor state membre, și care a fost anterior angajat de o întreprindere stabilită în statul său membru de reședință, dar își schimbă angajatorul și lucrează apoi pentru o întreprindere stabilită în Elveția, continuând totodată să aibă reședința în același stat membru și să navigheze pe aceeași navă, intră în domeniul de aplicare personal al Regulamentului nr. 1408/71, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 307/1999.

               2)

               Dispozițiile care reglementează stabilirea legislației naționale aplicabile prevăzute în titlul II din Regulamentul nr. 1408/71, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 307/1999, trebuie interpretate în sensul că resortisantul unui stat membru, sau al Confederației Elvețiene, stat asimilat unui stat membru în vederea aplicării acestui regulament, care desfășoară o activitate salariată la bordul unei nave care arborează pavilionul unui stat terț în afara teritoriului Uniunii, inclusiv pe platforma continentală a unui stat membru, dar care este angajat de o întreprindere stabilită pe teritoriul Confederației Elvețiene este supus legislației statului de stabilire a angajatorului său. Cu toate acestea, în împrejurări precum cele din cauza principală, în ipoteza în care, în conformitate cu regulamentul menționat, aplicarea acestei legislații ar atrage afilierea la un regim de asigurare voluntară sau nu ar atrage afilierea la niciun regim de securitate socială, acest resortisant ar fi supus legislației statului membru de reședință.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013.


title: Cauza C-349/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 mai 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Ministre délégué, chargé du budget/Marlène Pazdziej (Trimitere preliminară — Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene — Articolul 12 al doilea paragraf — Taxă percepută în beneficiul localităților, aplicată persoanelor care au la dispoziție sau folosesc o locuință pe teritoriul acestora — Plafon — Măsură socială — Luarea în considerare a indemnizațiilor, a salariilor și a retribuțiilor plătite de Uniunea Europeană funcționarilor și altor agenți ai săi)

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/20

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 mai 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Ministre délégué, chargé du budget/Marlène Pazdziej
   (Cauza C-349/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene - Articolul 12 al doilea paragraf - Taxă percepută în beneficiul localităților, aplicată persoanelor care au la dispoziție sau folosesc o locuință pe teritoriul acestora - Plafon - Măsură socială - Luarea în considerare a indemnizațiilor, a salariilor și a retribuțiilor plătite de Uniunea Europeană funcționarilor și altor agenți ai săi))
   (2015/C 236/28)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ministre délégué, chargé du budget

      Pârâtă: Marlène Pazdziej

      Dispozitivul

   Articolul 12 al doilea paragraf din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene, anexat la Tratatele UE, FUE și CEEA, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în cauza principală, care ia în considerare indemnizațiile, salariile și retribuțiile plătite de Uniunea Europeană funcționarilor și altor agenți ai săi pentru stabilirea plafonului cotizației datorate în temeiul unei taxe pe locuință percepute în beneficiul colectivităților teritoriale, în vederea unei eventuale scutiri de această taxă.

      (1)  JO C 372, 20.10.2014.


title: Cauza C-181/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 31 martie 2016 – Sadikou Gnandi/État belge

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 31 martie 2016 – Sadikou Gnandi/État belge
   (Cauza C-181/16)
   (2016/C 191/26)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Sadikou Gnandi

      Pârât: État belge

      Întrebarea preliminară

   Articolul 5 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (1), care impune statelor membre să respecte principiul nereturnării atunci când pun în aplicare această directivă, precum și dreptul la o cale de atac efectivă, prevăzut la articolul 13 alineatul (1) din aceeași directivă și la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că se opun adoptării unei decizii de returnare, astfel cum a fost prevăzută la articolul 6 din Directiva 2008/115/CE, citată anterior, precum și la articolul 52/3 alineatul 1 din Legea din 15 decembrie 1980 privind intrarea pe teritoriu, șederea, stabilirea și îndepărtarea străinilor și la articolul 75 alineatul 2 din Decretul regal din 8 octombrie 1981 privind intrarea pe teritoriu, șederea, stabilirea și îndepărtarea străinilor, din momentul respingerii cererii de azil de către Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides [Comisarul General pentru Refugiați și Apatrizi] și, așadar, înainte de a se putea epuiza căile de atac jurisdicționale împotriva acestei decizii de respingere și înainte de a se putea soluționa definitiv procedura de azil?

      (1)  JO L 348, p. 98.


title: Cauza C-173/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour administrative d'appel de Lyon (Franța) la 9 aprilie 2013 — Maurice Leone, Blandine Leone/Garde des Sceaux, Ministre de la Justice, Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour administrative d'appel de Lyon (Franța) la 9 aprilie 2013 — Maurice Leone, Blandine Leone/Garde des Sceaux, Ministre de la Justice, Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales
   (Cauza C-173/13)
   2013/C 171/40
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour administrative d'appel de Lyon

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Maurice Leone, Blandine Leone

      Pârâte: Garde des Sceaux, Ministre de la Justice, Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales

      Întrebările preliminare

               1.

               Dispozițiile coroborate ale articolelor L. 24 și R. 37 din Codul privind pensiile civile și militare, astfel cum rezultă acestea din aplicarea Legii nr. 2004-1485 din 30 decembrie 2004 de rectificare a bugetului pe anul 2004 și Decretul nr. 2005-449 din 10 mai 2005 pot fi considerate ca operând o discriminare indirectă între bărbați și femei, în sensul articolului 157 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

               2.

               Dispozițiile articolului 15 din Decretul 2003-1306 din 26 decembrie 2003 privind regimul de pensionare al funcționarilor afiliați la Casa națională de pensii a funcționarilor autorităților publice locale pot fi considerate ca operând o discriminare indirectă între bărbați și femei, în sensul articolului 157 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la una dintre primele două întrebări, o astfel de discriminare indirectă poate fi justificată prin prevederile alineatului (4) al articolului 157 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?


title: Cauza T-108/08: Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2011 — Zino Davidoff/OAPI — Kleinakis kai SIA (GOOD LIFE) [Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GOOD LIFE — Marca națională verbală anterioară GOOD LIFE — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Obligație de diligență — Articolul 74 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]]

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/46

         Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2011 — Zino Davidoff/OAPI — Kleinakis kai SIA (GOOD LIFE)
   (Cauza T-108/08) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GOOD LIFE - Marca națională verbală anterioară GOOD LIFE - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Obligație de diligență - Articolul 74 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2011/C 269/100
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Zino Davidoff SA (Fribourg, Elveția) (reprezentanți: H. Kunz-Hallstein și R. Kunz-Hallstein, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: R. Pethke și J. Laporta Insa, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: I. Kleinakis kai SIA OE (Atena, Grecia) (reprezentant: K. Siotou, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 30 noiembrie 2007 (cauza R 298/2007-2) privind o procedură de opoziție între I. Kleinakis kai SIA OE și Zino Davidoff SA

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 30 noiembrie 2007 (cauza R 298/2007-2).

               2.

               OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Zino Davidoff SA.

               3.

               I. Kleinakis kai SIA OE suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 116, 9.5.2008.


title: Cauza C-95/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Milano – Italia) – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)/FS Retail, Luna srl, Gatsby srl (Trimitere preliminară — Libera circulație a mărfurilor — Articolele 34 TFUE-36 TFUE — Măsuri cu efect echivalent — Directiva 94/11/CE — Articolele 3 și 5 — Armonizare exhaustivă — Interzicerea împiedicării introducerii pe piață a articolelor de încălțăminte ce respectă cerințele de etichetare prevăzute în Directiva 94/11 — Reglementare națională care impune menționarea țării de origine pe etichetele produselor transformate în străinătate care folosesc în limba italiană termenul „pelle” — Articole puse în liberă circulație)

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Milano – Italia) – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)/FS Retail, Luna srl, Gatsby srl
   (Cauza C-95/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a mărfurilor - Articolele 34 TFUE-36 TFUE - Măsuri cu efect echivalent - Directiva 94/11/CE - Articolele 3 și 5 - Armonizare exhaustivă - Interzicerea împiedicării introducerii pe piață a articolelor de încălțăminte ce respectă cerințele de etichetare prevăzute în Directiva 94/11 - Reglementare națională care impune menționarea țării de origine pe etichetele produselor transformate în străinătate care folosesc în limba italiană termenul „pelle” - Articole puse în liberă circulație))
   (2015/C 302/07)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Milano

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)

      Pârâte: FS Retail, Luna srl, Gatsby srl

      Dispozitivul

   Articolele 3 și 5 din Directiva 94/11/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 martie 1994 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la etichetarea materialelor folosite la producerea principalelor componente ale articolelor de încălțăminte destinate vânzării către consumatori trebuie interpretate în sensul că se opun legislației unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, care interzice, printre altele, comercializarea componentelor din piele ale articolelor de încălțăminte provenite din alte state membre sau din țări terțe și care, în acest din urmă caz, au fost deja comercializate într-un alt stat membru sau în statul membru în cauză, atunci când aceste produse nu sunt însoțite de o indicație privind țara lor de origine.

      (1)  JO C 245, 28.7.2014.


title: Cauza C-165/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Stanislav Gross/Hauptzollamt Braunschweig (Fiscalitate — Directiva 92/12/CEE — Articolele 7-9 — Regimul general al produselor supuse accizelor — Produse puse în consum într-un stat membru și deținute în scopuri comerciale într-un alt stat membru — Exigibilitatea accizelor de la un deținător al acestor produse care le-a dobândit în statul membru de destinație — Achiziționare în urma operațiunii de intrare)

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Stanislav Gross/Hauptzollamt Braunschweig
   (Cauza C-165/13) (1)

   ((Fiscalitate - Directiva 92/12/CEE - Articolele 7-9 - Regimul general al produselor supuse accizelor - Produse puse în consum într-un stat membru și deținute în scopuri comerciale într-un alt stat membru - Exigibilitatea accizelor de la un deținător al acestor produse care le-a dobândit în statul membru de destinație - Achiziționare în urma operațiunii de intrare))
   2014/C 292/09
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Stanislav Gross

      Pârâtă: Hauptzollamt Braunschweig

      Dispozitivul

   Articolul 9 alineatul (1) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/108/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1992, coroborat cu articolul 7 din această directivă trebuie interpretat în sensul că dispoziția menționată permite unui stat membru să considere debitor al accizelor o persoană care deține, pe teritoriul fiscal al acestui stat, în scopuri comerciale, produse supuse accizelor puse în consum în alt stat membru, în împrejurări precum cele din litigiul principal, chiar dacă această persoană nu este prima deținătoare a acestor produse în statul membru de destinație.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013.


title: Cauza C-170/07: Hotărârea Curții (Prima Cameră) din 5 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Impozite interne — Obligația efectuării unei inspecții tehnice auto pentru vehiculele de ocazie importate — Articolele 28 CE și 30 CE — Directiva 96/96/CE — Recunoașterea inspecțiilor tehnice auto efectuate în alte state membre)

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/4

         Hotărârea Curții (Prima Cameră) din 5 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-170/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Impozite interne - Obligația efectuării unei inspecții tehnice auto pentru vehiculele de ocazie importate - Articolele 28 CE și 30 CE - Directiva 96/96/CE - Recunoașterea inspecțiilor tehnice auto efectuate în alte state membre)
   (2008/C 183/06)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: J. Hottiaux et K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă (reprezentant: E. Ośniecka-Tamecka, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 28 CE — Reglementare națională care impune vehiculelor de ocazie importate obligația de a efectua o inspecție tehnică auto înainte de înmatriculare, în timp ce vehiculele naționale care prezintă aceleași caracteristici nu sunt supuse unei asemenea cerințe
   Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că impune ca autovehiculele de ocazie importate înmatriculate anterior într-un alt stat membru să efectueze o inspecție tehnică auto înainte de înmatricularea acestora în Polonia, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 CE.

               2)

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 183, 4.8.2007.


title: Cauza T-393/12: Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2015 – Tsujimoto/OAPI – Kenzo (KENZO) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale KENZO — Marca comunitară verbală anterioară KENZO — Motiv relativ de refuz — Renume — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 — Prezentare tardivă a unor documente — Puterea de apreciere a camerei de recurs — Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/15

         Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2015 – Tsujimoto/OAPI – Kenzo (KENZO)
   (Cauza T-393/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale KENZO - Marca comunitară verbală anterioară KENZO - Motiv relativ de refuz - Renume - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 - Prezentare tardivă a unor documente - Puterea de apreciere a camerei de recurs - Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2015/C 081/19)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Kenzo Tsujimoto (Osaka, Japonia) (reprezentant: A. Wenninger-Lenz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Bullock, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Kenzo (Paris, Franța) (reprezentanți: P. Roncaglia, G. Lazzeretti și N. Parrotta, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 mai 2012 (cauza R 1659/2011-2), privind o procedură de opoziție între Kenzo și domnul Kenzo Tsujimoto

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă pe domnul Kenzo Tsujimoto la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 355, 17.11.2012.


title: Cauza C-298/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 5 aprilie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – UAB „Borta”/Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija VĮ (Trimitere preliminară — Achiziții publice — Directiva 2004/17/CE — Contract care nu atinge pragul prevăzut de această directivă — Articolele 49 și 56 TFUE — Limitare a recurgerii la subcontractare — Depunere a unei oferte comune — Capacități profesionale ale ofertanților — Modificări ale caietului de sarcini)

text:
               29.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 168/6

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 5 aprilie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – UAB „Borta”/Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija VĮ
   (Cauza C-298/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Achiziții publice - Directiva 2004/17/CE - Contract care nu atinge pragul prevăzut de această directivă - Articolele 49 și 56 TFUE - Limitare a recurgerii la subcontractare - Depunere a unei oferte comune - Capacități profesionale ale ofertanților - Modificări ale caietului de sarcini))
   (2017/C 168/06)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: UAB „Borta”

      Intimată: Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija VĮ

      Dispozitivul

               1)

               În ceea ce privește un contract de achiziții publice care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (UE) nr. 1336/2013 al Comisiei din 13 decembrie 2013, dar care prezintă un interes transfrontalier cert, articolele 49 și 56 TFUE trebuie să fie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții dintr-o reglementare națională cum este articolul 24 alineatul 5 din Lietuvos Respublikos viešųjų pirkimų įstatymas (Legea Republicii Lituania privind achizițiile publice), care prevede că, atunci când se recurge la subcontractanți pentru executarea unui contract de lucrări, ofertantul câștigător este obligat să realizeze el însuși lucrările principale, astfel cum sunt definite de entitatea contractantă.

               2)

               În ceea ce privește un astfel de contract de achiziții publice, principiile egalității de tratament și nediscriminării, precum și obligația de transparență care decurg îndeosebi din articolele 49 și 56 TFUE trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun ca entitatea contractantă să modifice după publicarea anunțului de participare o clauză din caietul de sarcini referitoare la condițiile și la modalitățile de cumul al capacităților profesionale, cum este clauza 4.3 în discuție în litigiul principal, cu condiția, în primul rând, ca modificările efectuate să nu fie atât de semnificative încât să atragă potențiali ofertanți care, în lipsa acestor modificări, nu ar fi în măsură să depună o ofertă, în al doilea rând, ca modificările menționate să facă obiectul unei publicități adecvate și, în al treilea rând, ca ele să intervină anterior depunerii ofertelor de către ofertanți, ca termenul de depunere a acestor oferte să fie prelungit atunci când modificările în cauză sunt importante, ca durata prelungirii respective să depindă de importanța modificărilor menționate și ca această durată să fie suficientă pentru a permite operatorilor economici interesați să își adapteze oferta în consecință, aspecte care trebuie verificate de instanța de trimitere.

               3)

               Articolul 54 alineatul (6) din Directiva 2004/17, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1336/2013, trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei clauze a unui caiet de sarcini cum este clauza 4.3 în discuție în litigiul principal, care, în cazul depunerii unei oferte comune de către mai mulți ofertanți, impune ca aportul fiecăruia dintre ei pentru a îndeplini cerințele aplicabile în materie de capacități profesionale să corespundă în mod proporțional părții din lucrări pe care o va executa efectiv dacă i se atribuie contractul în cauză.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza C-446/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 9 octombrie 2008 — Société Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Société Source Claire, Nord Plantes EURL, Société RCS Distribution, Société Ponroy Santé — Intervenient: Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires/Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 9 octombrie 2008 — Société Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Société Source Claire, Nord Plantes EURL, Société RCS Distribution, Société Ponroy Santé — Intervenient: Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires/Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche
   (Cauza C-446/08)
   (2008/C 327/27)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Conseil d'État
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Société Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Société Source Claire, Nord Plantes EURL, Société RCS Distribution, Société Ponroy Santé

      Pârâte: Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche
   Întrebările preliminare

               1)

               Directiva 2002/46/CE din 10 iunie 2002 (1), în special articolul 5 alineatul (4) și articolul 11 alineatul (2), trebuie interpretată în sensul că, în principiu, Comisia are obligația de a defini cantitățile maxime de vitamine și de minerale prezente în suplimentele alimentare, iar statele membre rămân competente să adopte o reglementare în materie atâta timp cât Comisia nu a adoptat actul comunitar necesar?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare:

                           a)

                           Dacă, la stabilirea cantităților maxime, statele membre sunt obligate să respecte dispozițiile articolelor 28 și 30 din Tratatul CE, acestea trebuie să se inspire și din criteriile definite la articolul 5 din directivă, inclusiv cerința de evaluare a riscului întemeiată pe date științifice general acceptate într-un sector care se caracterizează încă printr-o oarecare incertitudine?

                           b)

                           Un stat membru poate stabili cantitățile maxime atunci când este imposibil, cum este cazul fluorului, să calculeze cu precizie aportul de vitamine și minerale din alte surse alimentare, în special din apa de la rețea, pentru fiecare grup de consumatori și teritoriu cu teritoriu? În acest caz, poate statul membru să stabilească un nivel zero dacă stabilește că există riscuri, fără a recurge la procedura de salvgardare prevăzută la articolul 12 din directiva din 10 iunie 2002?

                           c)

                           La stabilirea conținutului maxim, în cazul în care este posibil să țină seama de diferențele dintre gradele diferite de sensibilitate ale diferitelor grupuri de consumatori, astfel cum prevede articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă, un stat membru poate avea în vedere și faptul că o măsură, de exemplu o etichetare adaptată, care privește numai acea parte a populației deosebit de expusă la risc, ar descuraja acest grup să recurgă la un nutriment care i-ar fi benefic în doze mici? Luarea în considerare a acestei diferențe de sensibilitate poate conduce la aplicarea, la nivelul întregii populații, a conținutului maxim adaptat pentru populația vulnerabilă, în special copiii?

                           d)

                           În ce măsură pot fi stabilite niveluri maxime dacă nu există limite de securitate, întrucât nu s-a stabilit existența unui pericol pentru sănătate? Mai general, în ce măsură și în ce condiții ponderarea criteriilor care trebuie avute în vedere ar putea conduce la stabilirea unor niveluri maxime sensibil inferioare limitelor de securitate admise pentru acești nutrienți?

      (1)  Directiva 2002/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 iunie 2002 referitoare la apropierea legislațiilor statelor membre privind suplimentele alimentare (JO L 183, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 39).


title: Cauza C-254/10 P: Recurs introdus la 21 mai 2010 de Centre de Coordination Carrefour SNC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 18 martie 2010 în cauza T-94/08, Centre de Coordination Carrefour/Comisia

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/16

         Recurs introdus la 21 mai 2010 de Centre de Coordination Carrefour SNC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 18 martie 2010 în cauza T-94/08, Centre de Coordination Carrefour/Comisia
   (Cauza C-254/10 P)
   ()
   2010/C 246/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Centre de Coordination Carrefour SNC (reprezentanți: X. Clarebout, C. Docclo și M. Pittie, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Declararea recursului ca admisibil și întemeiat;

               —

               în consecință, anularea hotărârii atacate;

               —

               în consecință,

                           —

                           fie trimiterea cauzei Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe din nou;

                           —

                           fie pronunțarea definitivă a Curții în sensul admiterii concluziilor prezentate de recurentă în primă instanță și anulării deciziei în litigiu (1);

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă cinci motive în susținerea recursului său.
   Prin cel dintâi motiv, recurenta susține că Tribunalul a încălcat obligația de motivare întrucât ar fi hotărât, pe de o parte, că recurenta nu ar fi avut interesul de a exercita acțiunea împotriva deciziei în litigiu din cauza lipsei unui acord valabil în privința dreptului belgian și, pe de altă parte, că admisibilitatea acțiunii sale nu era condiționată de existența unui acord valabil în ceea ce o privește. O asemenea motivare ar fi, prin urmare, contradictorie, Tribunalul neputând să concluzioneze simultan în sensul lipsei interesului de a exercita acțiunea din cauza inexistenței unui acord valabil și în sensul lipsei de relevanță a unui astfel de acord pentru a aprecia admisibilitatea acțiunii.
   Prin cel de al doilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a denaturat faptele care i-au fost expuse, neluând în considerare structura legislației belgiene privind centrele de coordonare, interpretând în mod eronat Decretul regal nr. 187 din 30 decembrie 1982 privind crearea centrelor de coordonare (2), denaturând întinderea acestuia și nerespectând ierarhia surselor dreptului belgian. Decretul regal în cauză ar fi, de fapt, un decret cu forță juridică specială având, în dreptul belgian, aceeași valoare juridică ca și o lege și ar fi încă aplicabil recurentei care ar beneficia, în consecință, de un acord pentru o perioadă de 10 ani.
   Prin al treilea motiv, recurenta invocă încălcarea, de către Tribunal, a autorității de lucru judecat a Hotărârii pronunțate de Curte la 22 iunie 2006, Belgia și Forum 187/Comisia (C-182/03 și C-217/03), în măsura în care acesta ar considera că anularea deciziei în litigiu prin această hotărâre ar fi avut drept efect interzicerea reînnoirii acordurilor centrelor de coordonare începând de la notificarea deciziei în litigiu. Or, hotărârea Curții ar fi anulat decizia în litigiu tocmai din cauza lipsei perioadelor tranzitorii adecvate pentru centrele de coordonare a căror cerere de reînnoire a acordului era pendinte la data acestei notificări sau al căror acord expira la data notificării deciziei în litigiu sau la puțin timp după această dată.
   Prin cel de al patrulea motiv, recurenta impută Tribunalului faptul că nu a respectat noțiunea „interesul de a exercita acțiunea”, întrucât ar fi hotărât că acțiunea introdusă de recurentă nu era susceptibilă, prin rezultatul său, să îi aducă un beneficiu, pentru motivul că nu este sigur că autoritățile belgiene vor admite menținerea după 31 decembrie 2005 a statutului de centru de coordonare al reclamantei în cazul anulării deciziei în litigiu. Or, pe de o parte, autoritățile belgiene nu dispuneau, în speță, de nicio putere discreționară, acordul trebuind să fie acordat pentru 10 ani în cazul îndeplinirii criteriilor prevăzute de Decretul regal nr. 187. Pe de altă parte, Tribunalul ar fi constatat el însuși în hotărârea atacată că autoritățile belgiene nu excluseseră acordarea către recurentă a beneficiului regimului în cauză după data de 31 decembrie 2005 și deciseseră să nu îi aplice sancțiuni atât timp cât Tribunalul nu se pronunțase definitiv cu privire la acțiunea sa.
   Prin al cincilea și ultimul motiv, recurenta susține, în sfârșit, că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a hotărât că o măsură tranzitorie nu poate avea efect în mod retroactiv. Astfel, nu sunt rare situațiile în care o perioadă tranzitorie începe să curgă la o dată anterioară, în special în materie fiscală.

      (1)  Decizia 2008/283/CE a Comisiei din 13 noiembrie 2007 privind sistemul de ajutor pus în aplicare de Belgia în favoarea centrelor de coordonare stabilite în Belgia și de modificare a Deciziei 2003/757/CE (JO 2008, L 90, p. 7).

      (2)  Moniteur belge din 13 ianuarie 1983, p. 502.


title: Cauza C-172/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Commissione tributaria provinciale di Roma — Italia) — Pontina Ambiente Srl/Regione Lazio (Mediu — Directiva 1999/31/CE — Articolul 10 — Taxă specială pentru depozitarea deșeurilor solide — Supunerea operatorului unui depozit la plata acestei taxe — Costuri de exploatare a unui depozit — Directiva 2000/35/CE — Dobânzi de întârziere)

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Commissione tributaria provinciale di Roma — Italia) — Pontina Ambiente Srl/Regione Lazio
   (Cauza C-172/08) (1)

   (Mediu - Directiva 1999/31/CE - Articolul 10 - Taxă specială pentru depozitarea deșeurilor solide - Supunerea operatorului unui depozit la plata acestei taxe - Costuri de exploatare a unui depozit - Directiva 2000/35/CE - Dobânzi de întârziere)
   2010/C 100/02
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria provinciale di Roma

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Pontina Ambiente Srl

      Pârâtă: Regione Lazio

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Commissione tributaria provinciale di Roma — Interpretarea articolului 10 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (JO L 182, p. 1, Ediție specială 15/vol. 5, p. 94), a Directivei 2000/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale (JO L 200, p. 35, Ediție specială 17/vol. 1, p. 226) și a articolelor 12, 14, 43 și 46 CE — Legislație națională care stabilește un impozit special pe depozitarea deșeurilor solide într-un depozit și care obligă operatorul depozitului de deșeuri să avanseze plata impozitului menționat, stabilit în funcție de cantitatea de deșeuri depozitate și datorat de persoana care depozitează

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 10 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale, precum cea în cauză în acțiunea principală, care supune operatorul unui depozit de deșeuri la plata unei taxe ce trebuie să îi fie rambursată de colectivitatea locală care a depozitat deșeurile și ce prevede sancțiuni pecuniare pentru acesta în cazul plății cu întârziere a acestei taxe, cu condiția totuși ca această reglementare să fie însoțită de măsuri prin care se garantează că rambursarea taxei menționate are loc efectiv și în termen scurt și că toate costurile legate de recuperare și în special costurile care rezultă din întârzierea la plata sumelor datorate operatorului în acest temei de colectivitatea locală menționată, inclusiv sancțiunile pecuniare aplicate eventual acestuia și având drept cauză această întârziere, se repercutează în prețul care trebuie plătit de această colectivitate operatorului menționat. Este de competența instanței naționale să verifice dacă sunt îndeplinite aceste condiții.

               2.

               Articolul 1, articolul 2 punctul 1 și articolul 3 din Directiva 2000/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale trebuie interpretate în sensul că sumele datorate operatorului unui depozit de deșeuri de către o colectivitate locală care a depozitat deșeuri, sume precum cele datorate în temeiul rambursării unei taxe, intră în domeniul de aplicare al directivei menționate și statele membre trebuie să se asigure, prin urmare, potrivit articolului 3 din directivă, că acest operator poate solicita dobânzi în caz de întârziere la plata sumelor menționate imputabilă acestei colectivități locale.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza T-508/13: Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2015 – Government of Malaysia/OAPI – Vergamini (HALAL MALAYSIA) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative HALAL MALAYSIA — Marca figurativă anterioară neînregistrată HALAL MALAYSIA — Motiv relativ de refuz — Inexistența unor drepturi pentru semnul anterior care să fi fost dobândite în conformitate cu legislația statului membru înaintea datei de depunere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare — Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Utilizarea mărcii anterioare ca indicație de conformitate («label») — Regimul acțiunii de common law în constatarea utilizării abuzive a unei denumiri (action for passing off) — Inexistența unui «goodwill»”]

text:
               11.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/21

         Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2015 – Government of Malaysia/OAPI – Vergamini (HALAL MALAYSIA)
   (Cauza T-508/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative HALAL MALAYSIA - Marca figurativă anterioară neînregistrată HALAL MALAYSIA - Motiv relativ de refuz - Inexistența unor drepturi pentru semnul anterior care să fi fost dobândite în conformitate cu legislația statului membru înaintea datei de depunere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare - Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Utilizarea mărcii anterioare ca indicație de conformitate («label») - Regimul acțiunii de common law în constatarea utilizării abuzive a unei denumiri (action for passing off) - Inexistența unui «goodwill»”])
   (2016/C 007/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamant: Government of Malaysia (reprezentanţi: inițial R. Volterra, solicitor, R. Miller, barrister, V. von Bomhard și T. Heitmann, avocați și ulterior R. Volterra, R. Miller și V. von Bomhard)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentanţi: P. Bullock și N. Bambara, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Paola Vergamini (Castelnuovo di Garfagnana, Italia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 27 iunie 2013 (cauza R 326/2012-1) privind o procedură de opoziție între Government of Malaysia și Paola Vergamini

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Government of Malaysia la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 352, 30.11.2013.