title: Cauza C-528/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Confédération paysanne și alții/Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt (Trimitere preliminară – Diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic – Mutageneză – Directiva 2001/18/CE – Articolele 2 și 3 – Anexele I A și I B – Noțiunea „organism modificat genetic” – Tehnici/metode de modificare genetică utilizate în mod convențional și considerate sigure – Tehnici/metode noi de mutageneză – Riscuri pentru sănătatea umană și pentru mediu – Marjă de apreciere a statelor membre în transpunerea directivei – Directiva 2002/53/CE – Catalogul comun al soiurilor de plante agricole – Soiuri de plante devenite rezistente la erbicide – Articolul 4 – Admisibilitatea în catalogul comun a soiurilor modificate genetic obținute prin mutageneză – Cerință în materie de protecție a sănătății umane și a mediului – Derogare)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/4

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Confédération paysanne și alții/Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt
      (Cauza C-528/16) (1)

      ((Trimitere preliminară - Diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic - Mutageneză - Directiva 2001/18/CE - Articolele 2 și 3 - Anexele I A și I B - Noțiunea „organism modificat genetic” - Tehnici/metode de modificare genetică utilizate în mod convențional și considerate sigure - Tehnici/metode noi de mutageneză - Riscuri pentru sănătatea umană și pentru mediu - Marjă de apreciere a statelor membre în transpunerea directivei - Directiva 2002/53/CE - Catalogul comun al soiurilor de plante agricole - Soiuri de plante devenite rezistente la erbicide - Articolul 4 - Admisibilitatea în catalogul comun a soiurilor modificate genetic obținute prin mutageneză - Cerință în materie de protecție a sănătății umane și a mediului - Derogare))
      (2018/C 328/05)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Confédération paysanne, Réseau Semences Paysannes, Les Amis de la Terre France, Collectif vigilance OGM et Pesticides 16, Vigilance OG2M, CSFV 49, OGM: dangers, Vigilance OGM 33, Fédération Nature et Progrès

         Pârâți: Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 punctul 2 din Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că organismele obținute prin intermediul unor tehnici/metode de mutageneză constituie organisme modificate genetic în sensul acestei dispoziții.
                  Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/18 coroborat cu punctul 1 din anexa I B la această directivă și în lumina considerentului (17) al acesteia trebuie interpretat în sensul că nu sunt excluse din domeniul de aplicare al directivei menționate decât organismele obținute prin intermediul unor tehnici de mutageneză care au fost utilizate în mod convențional într-un număr de aplicații și a căror siguranță a fost dovedită cu mult timp în urmă.

                  2)

                  Articolul 4 alineatul (4) din Directiva 2002/53/CE a Consiliului din 13 iunie 2002 privind Catalogul comun al soiurilor de plante agricole, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003, trebuie interpretat în sensul că sunt scutite de obligațiile pe care această dispoziție le prevede soiurile modificate genetic obținute prin intermediul unor tehnici/metode de mutageneză care au fost utilizate în mod convențional într-un număr de aplicații și a căror siguranță a fost dovedită cu mult timp în urmă.

                  3)

                  Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/18 coroborat cu punctul 1 din anexa I B la aceasta, în măsura în care exclude din domeniul de aplicare al acestei directive organismele obținute prin intermediul unor tehnici/metode de mutageneză care au fost utilizate în mod convențional într-un număr de aplicații și a căror siguranță a fost dovedită cu mult timp în urmă, trebuie interpretat în sensul că nu are ca efect privarea statelor membre de posibilitatea de a supune asemenea organisme, cu respectarea dreptului Uniunii, în special a normelor privind libera circulație a mărfurilor prevăzute la articolele 34-36 TFUE, obligațiilor prevăzute de directiva menționată sau altor obligații.

         (1)  JO C 14, 16.1.2017.


title: Cauza C-446/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 9 iulie 2018 – AGROBET CZ, s.r.o./Finanční úřad pro Středočeský kraj

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 9 iulie 2018 – AGROBET CZ, s.r.o./Finanční úřad pro Středočeský kraj
      (Cauza C-446/18)
      (2018/C 328/36)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Nejvyšší správní soud

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: AGROBET CZ, s.r.o.

         Pârât: Finanční úřad pro Středočeský kraj

         Întrebarea preliminară

      Măsura adoptată de un stat membru care condiționează stabilirea și plata unei părți a unei deduceri a TVA-ului solicitate la finalizarea unei proceduri care se aplică tuturor tranzacțiilor impozabile desfășurate într-un anumit interval fiscal este conformă cu dreptul Uniunii Europene și în special cu principiul neutralității TVA-ului?


title: Cauza T-448/14: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2018 – Hitachi Metals/Comisia („Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a cablurilor electrice – Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE – Încălcare unică și continuă – Dovada încălcării – Durata participării – Distanțare publică – Calculul cuantumului amenzii – Gravitatea încălcării – Competență de fond”)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/37

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2018 – Hitachi Metals/Comisia
      (Cauza T-448/14) (1)

      ((„Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cablurilor electrice - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE - Încălcare unică și continuă - Dovada încălcării - Durata participării - Distanțare publică - Calculul cuantumului amenzii - Gravitatea încălcării - Competență de fond”))
      (2018/C 328/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Hitachi Metals Ltd (Tokyo, Japonia) (reprezentanți: P. Crowther și C. Drew, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito, H. van Vliet și J. Norris-Usher, agenți, asistați de M. Gray, barrister)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, anularea Deciziei C(2014) 2139 final a Comisiei din 2 aprilie 2014 privind o procedură inițiată în temeiul articolului 101 [TFUE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul AT.39610 – Cabluri electrice), în ceea ce o privește pe reclamantă, și, pe de altă parte, reducerea cuantumului amenzii care i-a fost aplicată

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Hitachi Metals Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 282, 25.8.2014.


title: Cauza C-447/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Republica Slovacă) la 9 iulie 2018 – UB/Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Republica Slovacă) la 9 iulie 2018 – UB/Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava
      (Cauza C-447/18)
      (2018/C 328/37)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Părțile din procedura principală

         Recurent: UB

         Intimat: Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava

         Întrebarea preliminară

      În împrejurările din procedura principală, articolul 1 litera (w), articolul 4 și articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (1), coroborate cu dreptul la prestații de securitate socială și la avantaje sociale, care este prevăzut la articolul 34 alineatele (1) și (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pot fi interpretate în sensul că se opun aplicării unei dispoziții naționale potrivit căreia entitatea slovacă de asigurări sociale ține seama de cetățenia solicitantului ca o condiție fundamentală pentru nașterea dreptului reprezentanților sportivi naționali la o prestație suplimentară la pensia pentru limită de vârstă, deși dispoziția națională prevede și o altă cerință legală, și anume prezența în echipa națională a predecesorilor în drept[,] inclusiv a Republicii Socialiste Cehoslovace?

         (1)  JO 2004 L 166, p. 1, Ediție specială 5/vol. 7, p. 82.


title: Cauza C-585/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Serin Alheto/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite [Trimitere preliminară – Politica comună în domeniul dreptului de azil și al protecției subsidiare – Standarde referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională – Directiva 2011/95/UE – Articolul 12 – Excluderea de la recunoașterea statutului de refugiat – Persoane înregistrate la Agenția Organizației Națiunilor Unite de Ajutorare și Lucrări pentru Refugiații Palestinieni din Orientul Apropiat (UNRWA) – Existența unei „prime țări de azil”, pentru un refugiat din Palestina, în zona de operațiuni a UNRWA – Proceduri comune de acordare a protecției internaționale – Directiva 2013/32/UE – Articolul 46 – Dreptul la o cale de atac efectivă – Examinare deplină și ex nunc – Întinderea competențelor instanței de fond – Examinare de către instanță a necesităților de protecție internațională – Examinarea motivelor de inadmisibilitate]

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/6

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Serin Alheto/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
      (Cauza C-585/16) (1)

      ([Trimitere preliminară - Politica comună în domeniul dreptului de azil și al protecției subsidiare - Standarde referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională - Directiva 2011/95/UE - Articolul 12 - Excluderea de la recunoașterea statutului de refugiat - Persoane înregistrate la Agenția Organizației Națiunilor Unite de Ajutorare și Lucrări pentru Refugiații Palestinieni din Orientul Apropiat (UNRWA) - Existența unei „prime țări de azil”, pentru un refugiat din Palestina, în zona de operațiuni a UNRWA - Proceduri comune de acordare a protecției internaționale - Directiva 2013/32/UE - Articolul 46 - Dreptul la o cale de atac efectivă - Examinare deplină și ex nunc - Întinderea competențelor instanței de fond - Examinare de către instanță a necesităților de protecție internațională - Examinarea motivelor de inadmisibilitate])
      (2018/C 328/07)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Sofia-grad

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Serin Alheto

         Pârât: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate, coroborat cu articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale, trebuie interpretat în sensul că prelucrarea unei cereri de protecție internațională depuse de o persoană înregistrată la Agenția Organizației Națiunilor Unite de Ajutorare și Lucrări pentru Refugiații Palestinieni din Orientul Apropiat (UNRWA) necesită examinarea aspectului dacă această persoană beneficiază de protecție sau de asistență efectivă acordată de acest organism, cu condiția ca această cerere să nu fi fost înlăturată în prealabil pe baza unui motiv de inadmisibilitate sau pe baza unei cauze de excludere, alta decât cea prevăzută la articolul 12 alineatul (1) litera (a) prima teză din Directiva 2011/95.

                  2)

                  Articolul 12 alineatul (1) litera (a) a doua teză din Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate și articolul 12 alineatul (1) litera (a) a doua teză din Directiva 2011/95 trebuie interpretate în sensul că:

                              —

                              se opun unei reglementări naționale care nu prevede sau care transpune incorect cauza de încetare a aplicării cauzei de excludere de la recunoașterea statutului de refugiat pe care o conțin;

                              —

                              au efect direct, și

                              —

                              pot fi aplicate chiar dacă solicitantul protecției internaționale nu s-a referit în mod expres la acestea.

                  3)

                  Articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32 coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că instanța de fond dintr-un stat membru sesizată cu o cale de atac împotriva unei decizii referitoare la o cerere de protecție internațională este ținută să examineze atât elementele de fapt și de drept, precum aplicabilitatea articolului 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/95 la situația solicitantului, de care organismul care a luat această decizie a ținut sau ar fi putut să țină seama, cât și pe cele care au survenit după adoptarea deciziei menționate.

                  4)

                  Articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32 coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretat în sensul că cerința unei examinări depline și ex nunc atât a elementelor de fapt, cât și a elementelor de drept poate purta și asupra motivelor de inadmisibilitate ale cererii de protecție internațională prevăzute la articolul 33 alineatul (2) din această directivă, atunci când dreptul național permite acest lucru, și că, în cazul în care instanța sesizată cu calea de atac are în vedere să examineze un motiv de inadmisibilitate care nu a fost examinat de autoritatea decizională, ea trebuie să procedeze la audierea solicitantului pentru a permite acestuia să își prezinte în persoană, înt- o limbă pe care o cunoaște, opinia privind aplicarea motivului menționat la situația sa personală.

                  5)

                  Articolul 35 primul paragraf litera (b) din Directiva 2013/32 trebuie interpretat în sensul că o persoană înregistrată la Agenția Organizației Națiunilor Unite de Ajutorare și Lucrări pentru Refugiații Palestinieni din Orientul Apropiat (UNRWA), dacă beneficiază de protecție sau de asistență efectivă din partea acestui organism într-o țară terță care nu corespunde teritoriului în care își are reședința obișnuită, dar care face parte din zona de operațiuni a organismului menționat, trebuie considerată ca beneficiind de o protecție suficientă în această țară terță, în sensul acestei dispoziții, atunci când aceasta:

                              —

                              se angajează să readmită persoana interesată după ce aceasta a părăsit teritoriul său pentru a solicita protecție internațională în Uniunea Europeană, și

                              —

                              recunoaște protecția sau asistența UNRWA menționată și aderă la principiul nereturnării, permițând astfel persoanei interesate să stea în siguranță pe teritoriul său, în condiții de viață demne și atât timp cât riscurile suportate în teritoriul reședinței obișnuite fac necesar acest lucru.

                  6)

                  Articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32 coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretat în sensul că nu instituie norme de procedură comune în ceea ce privește competența pentru adoptarea unei noi decizii referitoare la o cerere de protecție internațională după anularea de către instanța sesizată cu calea de atac a deciziei inițiale luate cu privire la această cerere. Totuși, necesitatea de a asigura un efect util articolului 46 alineatul (3) din această directivă și de a garanta o cale de atac efectivă în conformitate cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale impune ca, în caz de trimitere a dosarului la organismul cvasijudiciar sau administrativ prevăzut la articolul 2 litera (f) din directiva menționată, o nouă decizie să fie adoptată într-un termen scurt și să fie conformă cu aprecierea cuprinsă în hotărârea care a pronunțat anularea.

         (1)  JO C 46, 13.2.2017.


title: Cauza C-239/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter [Trimitere preliminară – Politica agricolă comună – Scheme de ajutor pentru agricultori – Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 – Articolul 6 alineatul (1) – Regulamentul (CE) nr. 73/2009 – Articolul 23 alineatul (1) – Regulamentul (CE) nr. 796/2004 – Articolul 66 alineatul (1) – Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 – Articolul 70 alineatul (8) litera (a) – Ecocondiționalitate – Reducerea plăților directe pentru nerespectarea cerințelor de reglementare în materie de gestionare sau bunelor condiții agricole și de mediu – Determinarea anului care trebuie luat în considerare pentru a stabili procentul de reducere – Anul în care a survenit nerespectarea]

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/17

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter
      (Cauza C-239/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Politica agricolă comună - Scheme de ajutor pentru agricultori - Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 - Articolul 6 alineatul (1) - Regulamentul (CE) nr. 73/2009 - Articolul 23 alineatul (1) - Regulamentul (CE) nr. 796/2004 - Articolul 66 alineatul (1) - Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 - Articolul 70 alineatul (8) litera (a) - Ecocondiționalitate - Reducerea plăților directe pentru nerespectarea cerințelor de reglementare în materie de gestionare sau bunelor condiții agricole și de mediu - Determinarea anului care trebuie luat în considerare pentru a stabili procentul de reducere - Anul în care a survenit nerespectarea])
      (2018/C 328/21)
      Limba de procedură: daneza

         Părțile

         Reclamanți: Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S

         Pârât: Fødevareministeriets Klagecenter

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001, articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1782/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 146/2008 al Consiliului din 14 februarie 2008, și articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006 și (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului nr. 1782/2003, trebuie interpretate în sensul că reducerile plăților directe din cauza nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuie să fie calculate pe baza plăților efectuate sau care trebuiau să fie efectuate pentru anul în cursul căruia a survenit această nerespectare.
                  Articolul 66 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 796/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a eco condiționării, a modulării și a sistemului integrat de gestionare și control, prevăzute de Regulamentul nr. 1782/2003, și articolul 70 alineatul (8) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 73/2009 în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutor prevăzute pentru sectorul vitivinicol, trebuie interpretate în sensul că reducerile plăților directe astfel calculate sunt imputate asupra plăților încasate sau care urmează să fie încasate pentru anul calendaristic în cursul căruia este constatată nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea.

                  2)

                  Reglementarea Uniunii aplicabilă pentru calcularea reducerii plăților directe în cazul în care un agricultor nu a respectat normele privind ecocondiționalitatea în cursul anilor 2007-2008, însă această nerespectare nu a fost constatată decât în cursul anului 2011, este articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1782/2003 pentru anul 2007 și primele trei luni ale anului 2008, și articolul 6 alineatul (1) din acest regulament, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 146/2008, pentru perioada cuprinsă între lunile aprilie și decembrie 2008.

         (1)  JO C 221, 10.7.2017.


title: Cauza T-256/17: Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2018 – Labiri/CESE („Funcție publică – Funcționari – Hărțuire morală – Soluționare amiabilă – Executarea acordului – Eroare de drept – Eroare de apreciere – Abuz de putere – Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/48

      Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2018 – Labiri/CESE
      (Cauza T-256/17) (1)

      ((„Funcție publică - Funcționari - Hărțuire morală - Soluționare amiabilă - Executarea acordului - Eroare de drept - Eroare de apreciere - Abuz de putere - Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”))
      (2018/C 328/65)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Vassiliki Labiri (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J. N. Louis și N. de Montigny, avocați)

         Pârât: Comitetul Economic și Social European (reprezentanți: M. Pascua Mateo, K. Gambino și L. Camarena Januzec, agenți, asistați de M. Troncoso Ferrer și F. M. Hislaire, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea deciziei din 23 iunie 2016 a CESE „de a nu executa un punct din acordul amiabil intervenit între părți în fața Tribunalului Funcției Publice” în cauza F-33/15 și plata sumei de 250 000 de euro cu titlu de prejudiciu material și moral

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  O obligă pe doamna Vassiliki Labiri la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 213, 3.7.2017.


title: Cauza T-606/16: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Pereira/Comisia („Funcție publică – Funcționari – Nepromovare – Exercițiul de promovare 2015 – Decizie de a nu îl promova pe reclamant în gradul AST 7 – Obligația de motivare – Compararea meritelor – Vechime în grad – Merite acumulate – Erori vădite de apreciere”)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/41

      Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Pereira/Comisia
      (Cauza T-606/16) (1)

      ((„Funcție publică - Funcționari - Nepromovare - Exercițiul de promovare 2015 - Decizie de a nu îl promova pe reclamant în gradul AST 7 - Obligația de motivare - Compararea meritelor - Vechime în grad - Merite acumulate - Erori vădite de apreciere”))
      (2018/C 328/56)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Felismino Pereira (Wavre, Belgia) (reprezentanți: inițial N. de Montigny și J.-N. Louis, ulterior N. de Montigny, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, ulterior G. Berscheid și L. Radu Bouyon, agenți, asistați de D. Waelbroeck și de A. Duron, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea deciziei Comisiei de a nu îl promova pe reclamant în cursul exercițiului de promovare 2015 și, în măsura în care se va dovedi necesar, a deciziei privind respingerea reclamației sale

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Felismino Pereira la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 335, 12.9.2016 (cauză înregistrată inițial în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene cu numărul F-36/16 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1 septembrie 2016).


title: Cauza T-441/14: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2018 – Brugg Kabel și Kabelwerke Brugg/Comisia („Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a cablurilor electrice – Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE – Încălcare unică și continuă – Dovada încălcării – Durata participării – Distanțare publică – Calcularea cuantumului amenzii – Gravitatea încălcării – Competență de fond”)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/34

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2018 – Brugg Kabel și Kabelwerke Brugg/Comisia
      (Cauza T-441/14) (1)

      ((„Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cablurilor electrice - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE - Încălcare unică și continuă - Dovada încălcării - Durata participării - Distanțare publică - Calcularea cuantumului amenzii - Gravitatea încălcării - Competență de fond”))
      (2018/C 328/45)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamante: Brugg Kabel AG (Brugg, Elvetia) și Kabelwerke Brugg AG Holding (Brugg) (reprezentanți: A. Rinne, A. Boos și M. Lichtenegger, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Leupold, H. van Vliet și C. Vollrath, agenți, asistați de A. Israel, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită, cu titlu principal, anularea Deciziei C(2014) 2139 final a Comisiei din 2 aprilie 2014 privind o procedură inițiată în temeiul articolului 101 [TFUE] și al articolului 53 din Acordul privind [SEE] (cazul AT.39610 – Cabluri electrice), în ceea ce privește reclamantele, și, cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului amenzii aplicate acestora

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Brugg Kabel AG și Kabelwerke Brugg AG Holding la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza T-250/18 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 iulie 2018 – RATP/Comisia („Măsuri provizorii – Acces la documente – Cerere de suspendare a executării – Lipsa urgenței”)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/51

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 iulie 2018 – RATP/Comisia
      (Cauza T-250/18 R)
      ((„Măsuri provizorii - Acces la documente - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”))
      (2018/C 328/70)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Régie autonome des transports parisiens (RATP) (Paris, Franța) (reprezentanți: E. Morgan de Rivery, P. Delelis și C. Lavin, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Buchet, W. Mölls și C. Ehrbar, agenți)

         Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Franceză (reprezentanţi: E. de Moustier, I. Cohen și B. Fodda, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită suspendarea executării Deciziei C(2018) 1865 final a Comisiei din 21 martie 2018, Gestdem 2017/4598, referitoare la accesul parțial la documente

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-588/17 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 iulie 2018 – Regatul Spaniei/Comisia Europeană (Recurs – FEGA și FEADR – Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană – Cheltuieli efectuate de Regatul Spaniei – Ajutorul în favoarea zonelor cu handicap natural și măsurile agroecologice din programul de dezvoltare rurală al comunității autonome Castilia și León)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/21

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 iulie 2018 – Regatul Spaniei/Comisia Europeană
      (Cauza C-588/17 P) (1)

      ((Recurs - FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană - Cheltuieli efectuate de Regatul Spaniei - Ajutorul în favoarea zonelor cu handicap natural și măsurile agroecologice din programul de dezvoltare rurală al comunității autonome Castilia și León))
      (2018/C 328/27)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurent: Regatul Spaniei (reprezentant: M. J. García-Valdecasas Dorrego, agent)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și I. Galindo Martín, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Condamnă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 5, 8.1.2018.


title: Cauza T-429/18: Acțiune introdusă la 13 iulie 2018 – BRF și SHB Comercio e Industria de Alimentos/Comisia

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/22

      Acțiune introdusă la 13 iulie 2018 – BRF și SHB Comercio e Industria de Alimentos/Comisia
      (Cauza T-429/18)
      (2018/C 341/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: BRF SA (Itajaí, Brazilia) și SHB Comercio e Industria de Alimentos SA (Itajaí) (reprezentanți: D. Arts și G. van Thuyne, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/700 al Comisiei (1);

                  —

                  în subsidiar, anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/700 al Comisiei în măsura în care elimină unitățile BRF SA și SHB Comercio e Industria de Alimentos SA menționate în anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/700 al Comisiei din listele menționate în anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/700 al Comisiei și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată în temeiul articolului 134 din Regulamentul de procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe faptul că regulamentul de punere în aplicare încalcă articolul 296 al doilea paragraf TFUE pentru că nu menționează motivele pe care se întemeiază regulamentul de punere în aplicare.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că, prin adoptarea regulamentului de punere în aplicare, Comisia a încălcat dreptul la apărare al reclamantelor astfel cum este prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât nu a respectat dreptul reclamantelor de a fi ascultate.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că, în cadrul aprecierii conformității unor unități individuale, regulamentul de punere în aplicare încalcă articolul 12 alineatul (2) litera (c) și articolul 12 alineatul (4) litera (c) din Regulamentul nr. 854/2004 (2), iar Comisia comite o eroare vădită de apreciere a faptelor relevante.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că regulamentul de punere în aplicare încalcă principiul nediscriminării întrucât tratează reclamantele într-un mod diferit față de modul în care sunt tratați alți exportatori brazilieni de produse de pui care se află într-o situație comparabilă.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe faptul că regulamentul de punere în aplicare încalcă principiul proporționalității întrucât depășește limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru a proteja sănătatea publică.

                  6.

                  Al șaselea motiv este întemeiat pe faptul că regulamentul de punere în aplicare încalcă articolul 291 alineatele (2) și (3) TFUE și articolul 3 alineatul (3), articolul 10 alineatul (4) și articolul 11 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011 (3) întrucât nu respectă cerințele procedurale esențiale prevăzute la acestea.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/700 al Comisiei din 8 mai 2018 de modificare a listelor unităților din țările terțe din care este autorizat importul anumitor produse de origine animală, în ceea ce privește anumite unități din Brazilia (JO 2018, L 118, p. 1).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 854/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a normelor specifice de organizare a controalelor oficiale privind produsele de origine animală destinate consumului uman (JO 2004, L 139, p. 206, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 132).

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (JO 2011, L 55, p. 291).


title: Cauza C-502/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Městským soudem v Praze (Republica Cehă) la 30 iulie 2018 – CS și alții/České aerolinie a.s.

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Městským soudem v Praze (Republica Cehă) la 30 iulie 2018 – CS și alții/České aerolinie a.s.
      (Cauza C-502/18)
      (2018/C 341/11)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Městský soud v Praze

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: CS, DR, EQ, FP, GO, HN, IM, JL, KK, LJ, MI

         Pârâtă: České aerolinie a.s.

         Întrebarea preliminară

      Există o obligație din partea unui operator de transport comunitar de a plăti compensații unor pasageri în temeiul articolului 3 alineatul (5) a doua teză din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1), în cazul în care operatorul de transport comunitar, în calitate de operator contractual de transport, a efectuat prima parte a unui zbor cu legătură directă la un aeroport al unei țări terțe, de unde, în temeiul unui acord de partajare a codurilor, un operator de transport care nu este operator de transport comunitar a efectuat a doua parte a zborului și a existat o întârziere de mai mult de trei ore la sosirea pe aeroportul destinației finale, întârziere care a apărut exclusiv în a doua parte a zborului?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-20/18: Ordonanța președintelui Curții din 14 iunie 2018 – Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului, intervenientă: Republica Franceză

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/11

      Ordonanța președintelui Curții din 14 iunie 2018 – Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului, intervenientă: Republica Franceză
      (Cauza C-20/18) (1)

      (2018/C 341/18)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 104, 19.3.2018.


title: Cauza T-457/18: Acțiune introdusă la 25 iulie 2018 – Zotkov/Comisia

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/23

      Acțiune introdusă la 25 iulie 2018 – Zotkov/Comisia
      (Cauza T-457/18)
      (2018/C 341/34)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamant: Rosen D. Zotkov (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: N. Stankov, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea Deciziei nr. Ares (2018) 2294884 a pârâtei din 30 aprilie 2018 și modificare acestei decizii în ceea ce privește cererea reclamantului de atribuire a unei alocații pentru părinții săi, după corectarea calculului financiar în conformitate cu motivele și argumentele reclamantului

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe interpretarea făcută de pârâtă (și rezultată din calculul său financiar) a Deciziei nr. 50-2004/28.5.2004 a Comisiei cu privire la aplicarea practică a deciziei la deducerea locuințelor, interpretare și calcul pe care reclamantul le consideră greșite

                              —

                              deficiențe în interpretarea punctului de vedere al specificității (economico-financiare) a materiei guvernate de decizia Comisiei,

                              —

                              interpretare care se întemeiază pe ipoteze imposibile din punct de vedere obiectiv,

                              —

                              contradicții interne între diferite părți ale deciziei Comisiei, considerate împreună, iar nu în mod independent, care rezultă din interpretarea adoptată de pârâtă,

                              —

                              interpretare subiectivă și contestată a unor cuvinte, noțiuni și formulări în textul deciziei Comisiei care, prin esența lor, nu sunt clare din punct de vedere lingvistic și/sau din punct de vedere al semnificației lor general admise,

                              —

                              preferință acordată unor indicatori teoretici pentru anumite elemente financiare, pentru care există indicatori factuali.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe interpretarea de către pârâtă (și care rezultă din calculul său financiar) a Deciziei nr. 50-2004/28.5.2004 a Comisiei în raport cu aplicarea practică a deciziei la utilizarea unui coeficient de țară, interpretare și calcul pe care reclamantul le consideră greșite

                              —

                              Interpretarea și aplicarea unui coeficient în privința unui element concret al calculului financiar în contradicție cu însăși esența și cu logica acestui coeficient din punct de vedere al teoriei și practicii economico-financiare.


title: Cauza C-462/18 P: Recurs introdus la 13 iulie 2018 de Mylène Troszczynski împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 16 mai 2018 în cauza T-626/16, Troszczynski/Parlamentul

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/2

      Recurs introdus la 13 iulie 2018 de Mylène Troszczynski împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 16 mai 2018 în cauza T-626/16, Troszczynski/Parlamentul
      (Cauza C-462/18 P)
      (2018/C 364/03)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Mylène Troszczynski (reprezentant: F. Wagner, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile

      Anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate la 16 mai 2018 în cauza T-626/16;
      prin urmare:

                  —

                  anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului European din 23 iunie 2016, adoptată în temeiul articolului 68 din Decizia 2009/C 159/01 a Biroului Parlamentului European din 19 mai și 9 iulie 2008„privind normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European”, cu modificările ulterioare, prin care se constată o creanță în cuantum de 56 554 de euro;

                  —

                  anularea notei de debit nr. 2016-888 notificate la 30 iunie 2016 prin care se informează recurenta că s-a constatat o creanță față de aceasta prin decizia Secretarului General din 23 iunie 2016„privind recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară, în aplicarea articolului 68 din NASD și a articolelor 78, 79 și 80 din RF”;

                  —

                  pronunțarea cu privire la suma care trebuie alocată recurentei pentru repararea prejudiciului său moral care rezultă din acuzațiile nefondate emise înainte de formularea vreunor concluzii ale anchetei, din atingerea adusă imaginii sale și din perturbarea foarte importantă provocată în viața sa personală și politică prin decizia atacată;

                  —

                  pronunțarea cu privire la suma care trebuie alocată recurentei cu titlu de cheltuieli de procedură;

                  —

                  obligarea Parlamentului la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

                  —

                  cu titlu interlocutoriu: invitarea Parlamentului să prezinte dosarul administrativ al J.O. și dosarul OLAF care îl privește.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept și pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură. Pe de o parte, hotărârile Tribunalului în cauzele Bilde și Montel constituie un fapt nou, intervenit după închiderea fazei scrise a procedurii, și au clarificat natura și numărul probelor care trebuie furnizate. Condițiile articolului 85 alineatul (3) din Regulamentul de procedură erau îndeplinite. Pe de altă parte, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a afirmat că nu putea lua în considerare alte elemente de fapt decât cele prezentate Secretarului General. Procedura în restituirea plății nedatorate este asimilabilă unei acțiuni de plin contencios, în care pot fi furnizate toate înscrisurile utile pentru buna apreciere a litigiului, chiar în cursul procedurii.
      Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Tribunal a dreptului la apărare și a unor norme fundamentale de procedură. Pe de o parte, Tribunalul nu a permis o dezbatere loială și contradictorie prin faptul că nu a impus respectarea de către Parlament a articolelor 41 și 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Parlamentul dispune de dosarul administrativ și de dosarul OLAF din care poate trage foloase după bunul său plac, întrucât în ambele dosare se pot găsi probe privind activitatea desfășurată, care însă rămân ascunse pentru recurentă. Pe de altă parte, Tribunalul a săvârșit o eroare de apreciere atunci când a considerat legală lipsa audierii personale a recurentei de către Secretarul General.
      Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept, pe o eroare de calificare a naturii juridice a faptelor și a elementelor de probă, pe discriminare, pe fumus persecutionis, pe încălcarea principiilor încrederii legitime și legalității, precum și pe abuzul de putere. În primul rând, lipsa unei analize critice a înscrisurilor furnizate constituie un viciu de motivare. În al doilea rând, există o atingere adusă drepturilor politice ale asistenților. În al treilea rând, în materia restituirii plății nedatorate, riscul probei este suportat mai întâi de administrație care trebuie să furnizeze motive justificate pentru punerea în discuție a acquis-ului. În al patrulea rând, a existat un tratament discriminatoriu din partea Președintelui și a Secretarului General al Parlamentului împotriva deputaților din Front National. În sfârșit, refuzul de a furniza dosarul administrativ și dosarul OLAF pune în discuție principiul încrederii legitime și principiul legalității și constituie un abuz de putere.


title: Cauza C-493/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 26 iulie 2018 – UB/VA, Tiger SCI, WZ, în calitate de lichidator al UB, Banque patrimoine et immobilier SA

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 26 iulie 2018 – UB/VA, Tiger SCI, WZ, în calitate de lichidator al UB, Banque patrimoine et immobilier SA
      (Cauza C-493/18)
      (2018/C 364/04)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurent: UB

         Intimați: VA, Tiger SCI, WZ, în calitate de lichidator al UB, Banque patrimoine et immobilier SA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Acțiunea lichidatorului desemnat de instanța dintr-un stat membru care a deschis procedura de insolvență, care are ca obiect declararea inopozabilității în această procedură a ipotecilor înscrise asupra imobilelor debitorului situate într-un alt stat membru, precum și a vânzărilor acestor imobile realizate în respectivul stat, în vederea întoarcerii acestor bunuri în patrimoniul debitorului, derivă direct din procedura de insolvență și se află în strânsă legătură cu aceasta?

                  2)

                  În caz afirmativ, instanțele din statul membru în care a fost deschisă procedura de insolvență sunt exclusiv competente să soluționeze această acțiune a lichidatorului sau, dimpotrivă, instanțele din statul membru de la locul situării imobilelor sunt singurele competente în această privință ori există între aceste diferite instanțe o competență concurentă, și în ce condiții?

                  3)

                  Hotărârea prin care instanța din statul membru în care este deschisă procedura de insolvență autorizează lichidatorul să inițieze, într-un alt stat membru, o acțiune care ar fi în principiu de competența instanței care a deschis procedura, poate avea drept efect să impună competența judiciară a acestui alt stat, în măsura în care, în special, această hotărâre ar putea fi calificată drept o hotărâre cu privire la desfășurarea unei proceduri de insolvență în sensul articolului 25 alineatul (1) din Regulamentul [(CE) nr. 1346/2000] (1) și, ca atare, este susceptibilă să fie recunoscută fără nicio altă formalitate, în temeiul aceluiași text?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (JO 2000, L 160, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143).


title: Cauza C-477/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 23 iulie 2018 – Exportslachterij J. Gosschalk en Zn. BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 23 iulie 2018 – Exportslachterij J. Gosschalk en Zn. BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Cauza C-477/18)
      (2018/C 373/09)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Exportslachterij J. Gosschalk en Zn. BV

         Pârât: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Expresia „[salariile] personalului care participă la controalele oficiale” de la punctul 1 al anexei VI la Regulamentul nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind controalele oficiale efectuate pentru a asigura verificarea conformității cu legislația privind hrana pentru animale și produsele alimentare și cu normele de sănătate animală și de bunăstare a animalelor (denumit în continuare „Regulamentul nr. 882/2004 (1)”) și expresia „[cheltuielile pentru] personalul[…] care participă la controalele oficiale” de la punctul 2 al anexei VI la regulament trebuie interpretate în sensul că costurile (cu salariile) care pot fi luate în considerare la calcularea onorariilor pentru controalele oficiale sunt numai cheltuieli (cu salariile) pentru medicii veterinari oficiali și pentru personalul auxiliar oficial, care efectuează controalele oficiale, sau se consideră că acestea pot include și cheltuielile (cu salariile) pentru restul personalului Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (Autoritatea neerlandeză pentru siguranța alimentară și a produselor, denumită în continuare „NVWA”) sau al Besloten Vennootschap Kwaliteitskeuring Dierlijke Sector (societate cu răspundere limitată de control al calității în sectorul creșterii animalelor denumită în continuare „KDS”)?

                  2)

                  În cazul în care la prima întrebare se va răspunde că expresia „[salariile] personalului care participă la controalele oficiale” de la punctul 1 al anexei VI la Regulamentul nr. 882/2004 și expresia „[cheltuielile pentru] personalul[…] care participă la controalele oficiale” de la punctul 2 al anexei VI la regulament se pot referi și la costurile (cu salariile) pentru restul personalului NVWA sau KDS, în ce împrejurări și în ce limite costurile cu acest tip de personal sunt atât de strâns legate de controalele oficiale încât onorariile pentru acoperirea acestor costuri (cu salariile) pot fi percepute în temeiul articolului 27 alineatul (4) din Regulamentul nr. 882/2004 și al punctelor 1 și 2 ale anexei VI la regulament?

                  3)

                              a)

                              Reglementarea prevăzută la articolul 27 alineatul (4) litera (a) din Regulamentul nr. 882/2004 și la punctele 1 și 2 din anexa VI la regulament trebuie interpretată în sensul că articolul 27 alineatul (4) și punctele 1 și 2 din anexa VI se opun facturării unor onorarii pentru controalele oficiale pe care abatoarele le-au notificat la autoritatea competentă, dar care nu se referă efectiv la unități de sferturi de oră consumate în contextul controalelor oficiale?

                              b)

                              Răspunsul la întrebarea 3a) este valabil și atunci când medici veterinari oficiali preluați de autoritatea competentă în regim de leasing de personal nu primesc nicio remunerație pentru sferturile de oră notificate de abator autorității competente, dar neconsumate efectiv cu activități desfășurate în cadrul controalelor oficiale, iar suma facturată abatorului pentru sferturile de oră notificate dar neconsumate servește acoperirii costurilor administrative generale ale autorității competente?

                  4)

                  Reglementarea prevăzută la articolul 27 alineatul (4) litera (a) din Regulamentul nr. 882/2004 și la punctele 1 și 2 din anexa VI la regulament trebuie interpretată în sensul că articolul 27 alineatul (4) din regulament se opune facturării unui onorariu mediu pentru activitățile realizate în scopul controalelor oficiale, de medici veterinari angajați la NVWA și de medici veterinari preluați în regim de leasing de personal (care primesc o remunerație mai mică), atunci când onorariul facturat este mai mare decât cel plătit medicilor veterinari preluați în regim de leasing de personal?

                  5)

                  Reglementarea prevăzută la articolul 26 și la articolul 27 alineatul (4) litera (a) din Regulamentul nr. 882/2004, precum și la punctele 1 și 2 din anexa VI la regulament trebuie interpretate în sensul că, la calcularea onorariilor pentru controale oficiale, se vor lua în considerare costuri care servesc constituirii unei rezerve la o societate cu răspundere limitată (KDS), de la care autoritatea competentă preia personal auxiliar oficial, în regim de leasing de personal, în timp ce într-o situație de criză, rezerva poate fi utilizată pentru plata salariilor și a costurilor cu formarea profesională ale personalului care participă efectiv la controalele oficiale, precum și ale personalului care facilitează efectuarea controalelor oficiale?

                  6)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a [cincea] întrebare: Până la concurența cărei sume se permite constituirea unei asemenea rezerve și care este perioada care poate fi acoperită de aceasta?

         (1)  JO 2004, L 165, p. 1.


title: Cauza C-445/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 9 iulie 2018 – Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 9 iulie 2018 – Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden
      (Cauza C-445/18)
      (2018/C 373/06)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Vaselife International BV, Chrysal International BV

         Pârât: College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

         Întrebările preliminare

                  1)

                  După ce a luat o decizie de reînregistrare a produsului de referință, autoritatea competentă, College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden [Colegiul pentru autorizarea produselor fitosanitare și a biocidelor (Ctgb), Țările de Jos], are competența de a modifica din oficiu sau nu durata de valabilitate a unui permis de comerț paralel, prevăzut la articolul 52 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 (1), acordat înaintea deciziei de reînregistrare, în conformitate cu data – ulterioară – de expirare a duratei de valabilitate asociată deciziei de reînregistrare a produsului de referință?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, modificarea duratei de valabilitate a unui permis de comerț paralel reprezintă o consecință automată, rezultată din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, a unei decizii de reînregistrare a produsului de referință? Prin urmare, înscrierea noii date de expirare a duratei de valabilitate a permisului de comerț paralel în baza de date a autorității competente reprezintă un simplu act administrativ sau trebuie luată o decizie în acest sens, din oficiu sau la cerere?

                  3)

                  Dacă răspunsul la a doua întrebare este că trebuie luată o decizie, se aplică în acest caz articolul 52 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, și în special alineatul (3) al acestui articol?

                  4)

                  În cazul unui răspuns negativ la a treia întrebare, care este dispoziția sau eventual care sunt dispozițiile care se aplică?

                  5)

                  Se poate considera deja că un produs fitosanitar nu este identic, în sensul articolului 52 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, dacă produsul de referință nu (mai) provine de la aceeași societate? Pentru răspunsul la această întrebare, se solicită Curții să examineze și întrebarea dacă printr-o societate afiliată sau prin producerea în cadrul unei licențe se poate înțelege și o societate care fabrică produsul conform aceleiași formule, cu acordul titularului dreptului. În această privință, este important dacă, în ceea ce privește substanțele active, procesul de fabricație în baza căruia sunt obținute produsul de referință și produsul care face obiectul unui import în paralel, este realizat de aceeași societate?

                  6)

                  Simpla modificare a locului de fabricație a produsului de referință este relevantă pentru aprecierea întrebării dacă produsul este identic?

                  7)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a cincea și/sau la a șasea întrebare, concluzia care rezultă din acesta („produsul nu este identic”) poate fi afectată de faptul că autoritatea competentă a stabilit deja că, din punctul de vedere al compoziției, produsul nu a suferit nicio modificare sau a suferit doar o modificare minoră?

                  8)

                  Cui și în ce măsură îi revine sarcina de a dovedi că s-a respectat articolul 52 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, dacă titularii autorizațiilor pentru produsul paralel și pentru produsul de referință au poziții diferite în această privință?

         (1)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului (JO 2009, L 309, p. 1).


title: Cauza T-451/18: Acțiune introdusă la 18 iulie 2018 – Panagiotis Triantafyllopoulos şi alţii/BCE

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/12

      Acțiune introdusă la 18 iulie 2018 – Panagiotis Triantafyllopoulos şi alţii/BCE
      (Cauza T-451/18)
      (2018/C 373/13)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamanți: Panagiotis Triantafyllopoulos (Patras, Grecia) şi alţi 487 de reclamanţi (reprezentant: N. Ioannou, avocat)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  obligarea Băncii Centrale Europene la repararea prejudiciului actual pe care l-au suferit, astfel cum este precizat de fiecare dintre ei în cererea introductivă şi care se ridică la 83,77 euro pentru fiecare titlu de participare deţinut în organizaţia cooperativă, multiplicat cu numărul de titluri de participare al căror proprietar este fiecare reclamant, persoană fizică sau juridică;

                  —

                  obligarea Băncii Centrale Europene la plata cheltuielilor de judecată ale reclamanţilor.

         Motivele și principalele argumente

      Acţiunea are ca obiect o cerere de despăgubire a prejudiciului care ar fi fost cauzat reclamanţilor în calitate de deţinători de titluri de participare ale băncii „Achaïki Synetairistiki Trapeza SYN.PE.” (Achaïki Synetairistiki Trapeza), aflată în regim de lichidare specială, şi care constă în prejudiciul actual suferit, şi anume valoarea titlurilor de participare aflate în proprietatea fiecăruia dintre reclamanţi. Acest prejudiciu ar fi fost cauzat ca urmare a controlului şi a supravegherii insuficiente din partea Băncii Greciei asupra Achaïki Synetairistiki Trapeza în cursul anilor 1999-2012, dar şi ca urmare a controlului şi a supravegherii insuficiente din partea Băncii Centrale Europene faţă de Banca Greciei şi, prin intermediul acesteia din urmă, direct asupra Achaïki Synetairistiki Trapeza.
      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă următoarele motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe fapte, pe dosarul penal care a fost constituit şi pe dreptul naţional

                              —

                              Din 1999 până în prezent şi până la revocarea autorizaţiei Achaïki Synetairistiki Trapeza de către Banca Greciei, diferitele administraţii care s-au succedat au delapidat patrimoniul social şi l-au utilizat în scopuri infracţionale şi, în orice caz, în alte scopuri decât cele conforme cu legea. Această situaţie s-a produs fără măcar să fie respectate în aparenţă procedurile legale de funcţionare a unei bănci. Banca Greciei este, potrivit dreptului naţional, singura autoritate de supraveghere naţională susceptibilă să adopte toate măsurile de prevenire, de control şi de reprimare, în scopul de a evita toate evenimentele care s-au produs şi care au condus la afectarea patrimoniului social.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe articolul 340 TFUE

                              —

                              Potrivit articolului 340 alineatul (3) TFUE, având în vedere că are o personalitate juridică distinctă, BCE trebuie să repare, în conformitate cu principiile generale comune ordinilor juridice ale statelor membre, prejudiciile pe care le-a cauzat sau care au fost cauzate de agenţii săi în exercitarea funcţiilor lor.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe jurisprudenţa Curţii

                              —

                              Jurisprudenţa Curţii impune să fie dovedită o încălcare flagrantă a unei norme de drept care urmăreşte să confere drepturi particularilor. În ceea ce priveşte cerinţa unei încălcări flagrante, criteriul determinant pentru a considera că această condiţie este îndeplinită este de a determina dacă organul în discuţie al Uniunii a săvârşit o încălcare vădită şi gravă a limitelor puterii sale de apreciere. Întinderea şi intensitatea prejudiciului care a fost cauzat, precum şi numărul persoanelor prejudiciate pot fi utilizate drept criterii pentru a determina dacă organul care a adoptat actul a depăşit în mod vădit şi grav limitele puterii sale de apreciere. În plus, trebuie să se sublinieze că există o încălcare flagrantă a dreptului Uniunii dacă organul nu ar fi săvârşit erori în condiţiile în care a acţionat cu o diligenţă şi o prudenţă normale. BCE a încălcat obligaţia care îi revenea, în temeiul tratatelor şi a statutelor sale, de a sancţiona Banca Greciei pentru supravegherea insuficientă pe care a exercitat-o asupra Achaïki Synetairistiki Trapeza. BCE, în ceea ce o priveşte, are răspunderea de a controla dacă băncile naţionale ale statelor membre funcţionează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute de tratatele şi de statutele sale. În cazul în care nu procedează la un astfel de control, se poate susţine că intervine o carenţă administrativă – încălcarea principiului unei bune administrări – care era previzibilă dacă BCE ar fi adoptat măsurile adecvate pentru a-i „aminti” Băncii Greciei obligaţiile care îi revin în temeiul tratatelor şi pentru a-i atrage atenţia că nu este permisă lipsa unui control asupra instituţiilor de credit, întrucât, în acest mod, stabilitatea monetară a Uniunii, care este principala raţiune de a fi a BCE, se află în pericol. BCE trebuia să controleze dacă Banca Greciei îşi respecta obligaţiile în calitate de membru al Sistemului European al Băncilor Centrale şi, dacă ar fi constatat că aceste obligaţii nu erau respectate, trebuia să adopte măsurile adecvate şi să nu aibă un comportament pasiv.


title: Cauza T-503/18: Acțiune introdusă la 22 august 2018 – Haba Trading/EUIPO – Vida AB (vidaXL)

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/16

      Acțiune introdusă la 22 august 2018 – Haba Trading/EUIPO – Vida AB (vidaXL)
      (Cauza T-503/18)
      (2018/C 373/18)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Haba Trading BV (Utrecht, Țările de Jos) (reprezentanți: B. Schneiders și A. Brittner, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Vida AB (Alvesta, Suedia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta.

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative vidaXL – cererea de înregistrare nr. 11 603 024.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 12 iunie 2018 în cauza R R 190/2016-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat (Motivele invocate)

                  —

                  încălcarea articolului 18 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-478/18: Acțiune introdusă la 6 august 2018 – Bezouaoui și HB Consultant/Comisia

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/13

      Acțiune introdusă la 6 august 2018 – Bezouaoui și HB Consultant/Comisia
      (Cauza T-478/18)
      (2018/C 373/14)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Hacène Bezouaoui (Avanne, Franța), HB Consultant (Beure, Franța) (reprezentanți: J.-F. Henrotte și N. Neyrinck, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și întemeiată. În consecință,

                  —

                  anularea Deciziei C(2018) 2075 final a Comisiei din 10 aprilie 2018 privind cazul SA. 46897 (2018/NN) – Franța Aide présumée – CACES;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe încălcarea noțiunii „imputabilitate” prevăzută la articolul 107 TFUE, întrucât rambursarea de către organismele paritare colectoare agreate de stat (OPCA) a cheltuielilor privind activitățile de formare în vederea conducerii utilajelor de construcții în siguranță ar implica o utilizare a resurselor statului, ceea ce reprezintă rezultatul unei măsuri imputabile statului. Astfel, reclamanții arată că decizia a cărei anulare o solicită încalcă jurisprudența Pearle (Hotărârea din 15 iulie 2004, Pearle și alții, C-345/02, EU:C:2004:448).

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea noțiunii „avantaj” prevăzută la articolul 107 TFUE, din moment ce măsurile adoptate de statul francez în speță ar acorda un avantaj întreprinderilor care asigură formările denumite „CACES®” (Certificat d’Aptitude à la Conduite En Sécurité) (Certificat de Aptitudini privind Conducerea în Siguranță) în raport cu cele care asigură formările denumite „PCE®” (Permis à la Conduite d’Engins) (Permis privind Conducerea Utilajelor).

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea noțiunii „selectivitate” prevăzută la articolul 107 TFUE, în măsura în care măsurile adoptate ar prezenta un caracter selectiv. Acest motiv se împarte în trei aspecte:

                              —

                              primul aspect este întemeiat pe argumentul conform căruia OPCA nu ar dispune de competența de a diferenția formările care răspund aceleiași nevoi și care au fost recunoscute în totalitate de statul francez;

                              —

                              al doilea aspect este întemeiat pe argumentul conform căruia intervențiile statului francez ar avea ca efect inducerea în eroare a OPCA în ceea ce privește dispozitivele de formare care îndeplinesc cerințele legale și care pot fi rambursate;

                              —

                              al treilea aspect este întemeiat pe argumentul conform căruia diferența de tratament dintre cele două sisteme de formare (CACES® și PCE®) nu se justifică prin natura sau economia generală a unui sistem de referință.


title: Cauza C-459/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) la 16 iulie 2018 – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) la 16 iulie 2018 – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat
      (Cauza C-459/18)
      (2018/C 373/07)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Argenta Spaarbank NV

         Pârât: Belgische Staat

         Întrebările preliminare

      Articolul 49 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se opune unei reglementări fiscale naționale în temeiul căreia, la calcularea profitului impozabil al unei societăți supuse integral la plata impozitului în Belgia, care deține un sediu permanent în alt stat membru, ale cărui profituri sunt scutite fiscal în Belgia, pe baza unei convenții de evitare a dublei impuneri încheiate între Belgia și celălalt stat membru

                  —

                  deducerea pentru capitalul de risc se diminuează cu o cotă din deducerea pentru capitalul de risc, care corespunde diferenței pozitive între valoarea contabilă netă a activelor sediului permanent menționat, pe de o parte, și totalul pasivelor înregistrate la sediul respectiv care nu fac parte din capitalul propriu al societății, pe de altă parte, iar

                  —

                  diminuarea menționată nu se aplică atunci când cuantumul acesteia este mai mic decât profitul acestui sediu permanent,

            în timp ce, în cazul în care această diferență pozitivă poate fi înregistrată la un sediu permanent din Belgia, nu se operează nicio diminuare a deducerii pentru capitalul de risc?


title: Cauza T-484/18: Acțiune introdusă la 14 august 2018 – XB/BCE

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/14

      Acțiune introdusă la 14 august 2018 – XB/BCE
      (Cauza T-484/18)
      (2018/C 373/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: XB (reprezentanți: L. Levi și A. Champetier, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (BCE)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziilor din 6 noiembrie 2017 și din 4 decembrie 2017 de informare a reclamantului că nu avea dreptul la anumite alocații (alocația pentru locuință, alocația pentru creșterea copilului, alocația școlară și alocația preșcolară);

                  —

                  în mod corespunzător, obligarea la plata sumelor respective începând cu datele cerute, majorate cu dobânzi de întârziere (rata BCE majorată cu 2 puncte). Trebuie să se ia în considerare că plățile de regularizare care nu sunt cuvenite pentru luna în cursul căreia sunt plătite se supun impozitului care le-ar fi fost aplicabil dacă ar fi fost efectuate la datele lor obișnuite, în conformitate cu Regulamentul (CEE, Euratom, CECO) nr. 260/68 (1);

                  —

                  dacă este necesar, anularea deciziei din 5 iunie 2018 de respingere a procedurii de reclamație („grievance procedure”) inițiată de reclamant la 29 martie 2018;

                  —

                  dacă este necesar, anularea deciziilor din 2 februarie 2018 de respingere a cererii reclamantului de reexaminare administrativă din 15 decembrie 2017;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe nelegalitatea condițiilor BCE de angajare pe termen scurt și a normelor acesteia privind angajarea pe termen scurt (excepție de nelegalitate)

                              —

                              Condițiile BCE privind angajarea pe termen scurt și normele acesteia privind angajarea pe termen scurt încalcă, în primul rând, drepturile copilului și principiile protecției familiei și nediscriminării consacrate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în al doilea rând, principiul nediscriminării între lucrătorii pe durată determinată și cei pe durată nedeterminată, și, în al treilea rând, principiul nediscriminării și egalității între contribuabili.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea unor drepturi colective, ca urmare a lipsei unei consultări corespunzătoare a Comitetului pentru personal al BCE în adoptarea condițiilor și a normelor pentru angajarea pe termen scurt ale BCE

         (1)  Regulamentul (CEE, Euratom, CECO) nr. 260/68 al Consiliului din 29 februarie 1968 de stabilire a condițiilor și a procedurii de aplicare a impozitului stabilit în beneficiul Comunităților Europene (JO 1968, L 56, p. 8, Ediție specială, 01/vol. 8, p. 165).


title: Cauza T-504/18: Acțiune introdusă la 24 august 2018 – XG/Comisia

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/17

      Acțiune introdusă la 24 august 2018 – XG/Comisia
      (Cauza T-504/18)
      (2018/C 373/19)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: XG (reprezentanți: S. Kaisergruber și A. Burghelle-Vernet, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii admisibilă și întemeiată;

            în consecință:

                  —

                  anularea Deciziei din 3 iulie 2018 adoptată de [confidențial] (1) Comisia Europeană de menținere a refuzului accesului reclamantului la site-urile Comisiei;

                  —

                  obligarea Comisiei la suportarea cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe necompetența autorului actului atacat.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 3 din Decizia (UE, Euratom) 2015/443 a Comisei din 13 martie 2015 privind securitatea în cadrul Comisiei (JO 2015, L 72, p. 41, denumită în continuare „Decizia 2015/443”), precum și pe lipsa temeiului juridic al actului atacat.

                  3.

                  Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantului, în special pe încălcarea articolului 67 TFUE, a articolului 6 TUE, a articolului 3 din Decizia 2015/443, precum și a articolelor 6, 7, 8, 15, 27, 31, 41, 42, 47, 48 și 49 din Carta drepturilor fundamentale. Acest motiv se împarte în trei aspecte:

                              —

                              primul aspect se întemeiază pe încălcarea drepturilor la libertate, la viață privată, la protecția datelor cu caracter personal și a dreptului de a exercita liber activitatea profesională;

                              —

                              al doilea aspect se întemeiază pe încălcarea drepturilor la bună administrare, la transparență, la accesul la documente și la o cale de atac eficientă, precum și pe încălcarea prezumției de nevinovăție și a dreptului la apărare;

                              —

                              al treilea aspect se întemeiază pe încălcarea principiului proporționalității și a articolului 49 din Carta drepturilor fundamentale.

                  4.

                  Al patrulea motiv, invocat cu titlu subsidiar, se întemeiază pe încălcarea articolului 296 TFUE, a articolului 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale și a principiilor motivării formale și materiale a actelor unilaterale. Acest motiv se împarte în două aspecte:

                              —

                              primul aspect se întemeiază pe lipsa motivării formale a actului atacat;

                              —

                              al doilea aspect se întemeiază pe lipsa motivării pe fond a actului atacat.

         (1)  Date confidențiale ocultate.


title: Cauza C-423/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 27 iunie 2018 – Südzucker AG/Hauptzollamt

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 27 iunie 2018 – Südzucker AG/Hauptzollamt
      (Cauza C-423/18)
      (2018/C 373/02)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Südzucker AG

         Pârât: Hauptzollamt Karlsruhe

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 3 alineatul (2) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 967/2006 (1) trebuie interpretat în sensul că termenul menționat în acesta se aplică și în cazul rectificării unei comunicări efectuate în termen privind taxa pe excedent, care rezultă din rectificarea stabilirii cantității excedentare de zahăr care trebuie avută în vedere la calcularea taxei, intervenită după expirarea termenului, ca urmare unui control în temeiul articolului 10 din Regulamentul (CE) nr. 952/2006 (2)?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                  În acest caz, dacă în discuție este rectificarea unei comunicări efectuate în termen pe baza unor concluzii obținute în cadrul controalelor, condițiile în care Hotărârea din 10 ianuarie 2002, British Sugar, (C-101/99 ECLI:EU:C:2002:7) permite depășirea termenului de comunicare prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2670/81 astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 3559/91 (3), se aplică și pentru depășirea termenului de comunicare prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 967/2006?

                  3.

                  În cazul în care articolul 3 alineatul (2) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 967/2006 nu este aplicabil rectificărilor comunicate ca urmare a controalelor (a se vedea prima întrebare) sau în cazul în care sunt întrunite condițiile pentru depășirea termenului (a se vedea a doua întrebare), termenul în care trebuie comunicată rectificarea taxei pe excedent trebuie comunicată trebuie reportat până la următoarea dată de1 mai sau trebuie aplicată legislația națională?

                  4.

                  În cazul în care răspunsul la a treia întrebare prevede că nici nu trebuie luată în considerare următoarea dată de 1 mai, nici nu trebuie aplicată legislația națională:
                  Faptul că, într-un caz precum cel din speţă, ca urmare a duratei controlului, a duratei elaborării raportului de control și a analizării acestuia, comunicarea taxei pe excedent pentru anul de comercializare 2007/2008 are loc la 20 octombrie 2010, respectiv la 27 octombrie 2011 este sau nu compatibil cu principiile generale ale dreptului Uniunii Europene, printre care se numără, de asemenea, principiul proporționalității, principiul securității juridice și principiul încrederii legitime? În acest context, este relevant faptul că producătorul de zahăr a ridicat obiecții împotriva cantităților excedentare constatate?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 967/2006 al Comisiei din 29 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 318/2006 al Consiliului privind producția peste cotă în sectorul zahărului (JO 2006, L 176, p. 22).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 952/2006 al Comisiei din 29 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 318/2006 al Consiliului în ceea ce privește gestionarea pieței interne a zahărului și regimul cotelor (JO 2006, L 178, p. 39, Ediție specială, 03/vol. 73, p. 131).

         (3)  Regulamentul (CEE) nr. 3559/91 al Comisiei din 6 decembrie 1991 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2670/81 de stabilire a normelor de aplicare privind producția peste cotă în sectorul zahărului (JO 1991, L 336, p. 26).


title: Cauza T-500/18: Acțiune introdusă la 20 august 2018 – Puma/EUIPO – Destilerias MG (MG PUMA)

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/15

      Acțiune introdusă la 20 august 2018 – Puma/EUIPO – Destilerias MG (MG PUMA)
      (Cauza T-500/18)
      (2018/C 373/16)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Puma SE (Herzogenaurach, Germania) (reprezentanți: P. Trieb și M. Schunke, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Destilerias MG SL (Vilanova i la Geltru, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta din procedura în fața Tribunalului

         Marca în litigiu:cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene MG PUMA – Cererea de înregistrare nr. 15 108 848

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 6 iunie 2018 în cauza R 2019/2017-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în fața camerei de recurs.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-429/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid (Spania) la 28 iunie 2018 – Berta Fernández Álvarez, BMM, TGV, Natalia Fernández Olmos și María Claudia Téllez Barragán/Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid (Spania) la 28 iunie 2018 – Berta Fernández Álvarez, BMM, TGV, Natalia Fernández Olmos și María Claudia Téllez Barragán/Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid
      (Cauza C-429/18)
      (2018/C 373/03)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Berta Fernández Álvarez, BMM, TGV, Natalia Fernández Olmos și María Claudia Téllez Barragán

         Pârât: Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este corectă interpretarea dată de prezenta instanță acordului-cadru care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE (1) și opinia că, prin numirea temporară a recurentelor, survine un abuz în cazul în care angajatorul public utilizează diverse forme de angajare, toate temporare, pentru desfășurarea permanentă și stabilă a unor activități obișnuite tipice ale lucrătorilor statutari angajați pe durată nedeterminată, acoperindu-se defecte structurale și necesități care, de fapt, nu sunt provizorii, ci permanente și stabile? Acesta este motivul pentru care această recrutare temporară nu este justificată în sensul clauzei 5 punctul 1 litera (a) din acordul-cadru, ca un motiv obiectiv, în măsura în care o astfel de utilizare a contractelor pe durată determinată este în contradicție cu al doilea paragraf al preambulului acordului-cadru, precum și cu punctele 6 și 8 din considerațiile generale ale acestui acord, întrucât nu sunt întrunite condițiile care ar justifica folosirea acestor contracte de muncă pe durată determinată?

                  2)

                  Este corectă interpretarea dată de prezenta instanță acordului-cadru care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE și, la interpretarea acestuia, este corect să se înțeleagă că organizarea unui proces de selecție obișnuit, cu caracteristicile descrise mai sus nu constituie o măsură echivalentă și nici nu poate fi considerată sancțiune, nefiind proporțională cu abuzul comis, și a cărei consecință este încetarea contractului lucrătorului temporar, cu încălcarea obiectivelor directivei și perpetuarea unei situații dezavantajoase pentru lucrătorii statutari temporari și nici nu poate fi considerată o măsură eficientă atât timp cât nu generează prejudicii angajatorului și nici nu are o funcție disuasivă, nerespectând astfel articolul 2 alineatul (1) din Directiva 1999/70 prin faptul că nu garantează obținerea, de către statul spaniol, a rezultatelor impuse de directiva menționată?

                  3)

                  Este corectă interpretarea pe care instanța de trimitere o dă articolului 2 alineatul (1) din Directiva 1999/70 și Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene din 14 septembrie 2016 în cauza C-16/15 (2), înțelegând să aplice interpretarea că organizarea unui proces de selecție în condiții de liberă concurență nu constituie o măsură de sancționare corespunzătoare a abuzului de contracte temporare succesive, dat fiind că nu există în dreptul spaniol un mecanism de sancționare eficace și disuasiv care să combată abuzul în materie de numire a personalului statutar temporar și nepermițând ca aceste posturi structurale create să fie ocupate de personalul victimă a abuzului, perpetuând astfel situația precară a acestor lucrători?

                  4)

                  Este corectă interpretarea pe care o realizează instanța de trimitere potrivit căreia transformarea lucrătorului temporar victimă a abuzului în „lucrător pe durată nedeterminată nepermanent” nu constituie o sancțiune eficace atât timp cât lucrătorului astfel numit îi poate înceta contractul de muncă, fie prin acoperirea postului printr-un proces de recrutare, fie prin desființarea acestuia, fiind, așadar, contrară acordului-cadru privind prevenirea utilizării abuzive a contractelor de muncă pe durată determinată prin nerespectarea articolului 2 alineatul (1) din Directiva 1999/70 dat fiind că nu garantează că rezultatele stabilite de aceasta sunt atinse de statul spaniol?
                  În acest context, este necesar să se reamintească în prezenta cauză următoarele întrebări cuprinse în cererea preliminară din 30 ianuarie 2018 formulate în procedura sumară 193/2017 în fața JCA n.o 8 (Tribunalul de Contencios Administrativ nr. 8 din Madrid (3)):

                  5)

                  În cazul în care instanța națională constată săvârșirea unui abuz în ceea ce privește angajarea succesivă a unui funcționar public statutar temporar interimar în cadrul SERMAS [Serviciul de Sănătate al Comunității Madrid], care are scopul de a acoperi necesități permanente și structurale de prestări de servicii de către angajați statutari pe durată nedeterminată, având în vedere că nu există vreo măsură efectivă în ordinea juridică națională pentru sancționarea abuzului respectiv și pentru eliminarea consecințelor încălcării reglementării comunitare, clauza 5 din acordul-cadru, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE, trebuie interpretată în sensul că obligă instanța națională să adopte măsuri efective și disuasive, care să asigure efectul util al acordului-cadru și, prin urmare, să sancționeze abuzul respectiv și să elimine consecințele încălcării normei europene menționate, înlăturând aplicarea normei naționale care împiedică acest lucru?
                  În cazul unui răspuns afirmativ și astfel cum reține Curtea de Justiție a Uniunii Europene la punctul 41 din Hotărârea din 14 septembrie 2016, cauzele C-184/15 și C-197/15 (4):
                  Transformarea raportului de muncă statutar temporar interimar/ocazional/în regim de suplinire într-un raport de muncă statutar stabil, începând chiar cu denumirea de angajat public permanent sau pe durată nedeterminată, care beneficiază de un loc de muncă la fel de stabil precum cel al angajaților statutari permanenți comparabili, ar fi conformă cu obiectivele urmărite de Directiva 1999/70/CE, ca măsură de prevenire și de sancționare a abuzului de raporturi de muncă temporare succesive și de eliminare a consecințelor încălcării dreptului Uniunii, pe baza faptului că în dreptul național este absolut interzisă, în sectorul public, transformarea unei succesiuni de contracte de muncă pe durată determinată într-un contract de muncă pe durată nedeterminată și întrucât nu există o altă măsură efectivă pentru a evita și, după caz, a sancționa folosirea abuzivă de contracte de muncă pe durată determinată succesive?

                  6)

                  În cazul unui abuz de raporturi de muncă temporare succesive, transformarea raportului de muncă statutar temporar interimar în unul pe durată nedeterminată sau permanent poate fi considerată conformă cu obiectivele Directivei 1999/70/CE și cu acordul-cadru anexat la aceasta numai dacă angajatul statutar temporar care a fost afectat de abuz beneficiază de aceleași condiții de muncă ca personalul statutar pe durată nedeterminată (în ceea ce privește protecția socială, promovarea profesională, ocuparea posturilor vacante, formarea profesională, concediile, situațiile administrative, situațiile în care raportul de muncă este suspendat, drepturile privind pensia și desființarea locurilor de muncă, precum și participarea la concursurile organizate pentru ocuparea posturilor vacante și pentru promovarea profesională), în conformitate cu principiile permanenței și inamovibilității, cu toate drepturile și obligațiile inerente, în regim de egalitate cu personalul statutar permanent?

                  7)

                  În ipoteza unei eventuale existențe a unui abuz în ceea ce privește angajarea pe durată determinată, menită să satisfacă nevoi permanente, fără să existe un motiv obiectiv – angajare care nu are legătură cu o necesitate urgentă și absolută care să o justifice și în lipsa unei sancțiuni sau a unor limite efective prevăzute de legislația națională [spaniolă] –, o indemnizație echivalentă cu cea aferentă unei concedieri nelegale, și anume o indemnizație înțeleasă drept sancțiune corespunzătoare, proporțională, efectivă și disuasivă ar fi conformă cu obiectivele urmărite de Directiva 1999/70/CE, în calitate de măsură pentru prevenirea abuzului și pentru eliminarea consecinței încălcării dreptului Uniunii, în cazul în care angajatorul nu încheie cu lucrătorul un contract de muncă pe durată nedeterminată?

         (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 17, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).

         (2)  Hotărârea din 14 septembrie 2016, Pérez López (C-16/15, EU:C:2016:679).

         (3)  Cauza C-103/18, Sánchez Ruiz.

         (4)  Hotărârea din 14 septembrie 2016, Martínez Andrés și Castrejana López (C-184/15 și C-197/15, EU:C:2016:680).


title: Cauza T-671/16: Hotărârea Tribunalului din 5 septembrie 2018 – Villeneuve/Comisia [„Funcție publică – Recrutare – Concurs general – Anunțul de concurs EPSO/AD/303/15 (AD 7) – Verificare de către EPSO a condițiilor de admitere la concurs – Experiență profesională de o durată mai mică decât durata minimă cerută – Natura controlului condiției de admitere legate de experiența profesională – Obligația de motivare – Eroare vădită de apreciere din partea comisiei de evaluare din cadrul concursului – Egalitate de tratament”]

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/11

      Hotărârea Tribunalului din 5 septembrie 2018 – Villeneuve/Comisia
      (Cauza T-671/16) (1)

      ([„Funcție publică - Recrutare - Concurs general - Anunțul de concurs EPSO/AD/303/15 (AD 7) - Verificare de către EPSO a condițiilor de admitere la concurs - Experiență profesională de o durată mai mică decât durata minimă cerută - Natura controlului condiției de admitere legate de experiența profesională - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere din partea comisiei de evaluare din cadrul concursului - Egalitate de tratament”])
      (2018/C 373/11)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Vincent Villeneuve (Montpellier, Franța) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Gattinara și L. Radu Bouyon, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului din 5 noiembrie 2015 de respingere a candidaturii reclamantului la concursul general pe bază de dosare și de examene EPSO/AD/303/15 – Cooperarea pentru dezvoltare și gestionarea ajutorului acordat țărilor din afara UE (AD 7)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Vincent Villeneuve la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 419, 14.11.2016.


title: Cauza C-431/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Zaragoza (Spania) la 29 iunie 2018 – María Pilar Bueno Ruiz, Zurich Insurance PL, Sucursal de España/Irene Conte Sánchez

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Zaragoza (Spania) la 29 iunie 2018 – María Pilar Bueno Ruiz, Zurich Insurance PL, Sucursal de España/Irene Conte Sánchez
      (Cauza C-431/18)
      (2018/C 373/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Zaragoza

         Părțile din procedura principală

         Apelante: María Pilar Bueno Ruiz, Zurich Insurance PL, Sucursal de España

         Intimată: Irene Conte Sánchez

         Întrebarea preliminară

      [A]rticolul 3 din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi (1) se opune unei interpretări care include în acoperirea asigurării obligatorii prejudiciile cauzate de starea de pericol generată de scurgerile de lichide dintr-un vehicul pe un loc de parcare pe care acesta este parcat sau atunci când efectuează manevrele de parcare, pe un loc de parcare privat, situat într-un spațiu comun, și în privinţa terţilor utilizatori ai spațiului comun respectiv[?]

         (1)  JO 2009, L 263, p. 11.