title: Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 4 octombrie 2007.#Erhard Geuting împotriva Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesverwaltungsgericht - Germania.#Carne de vită - Primă de întreținere a vacilor care alăptează.#Cauza C-375/05.

text:
      Cauza C‑375/05
      Erhard Geuting
      împotriva
      Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein‑Westfalen für den Bereich Landwirtschaft
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht)
      „Carne de vită și mânzat — Primă pentru menținerea cirezii de vaci care alăptează”
      Sumarul hotărârii
      1.        Agricultură — Organizarea comună a piețelor — Carne de vită și mânzat — Primă pentru menținerea cirezii de vaci care alăptează
            — Junincă gestantă — Asimilare cu o vacă de alăptare
      [Regulamentul nr. 805/68 al Consiliului, art. 4a a treia liniuță punctul (ii)]
      2.        Agricultură — Organizarea comună a piețelor — Carne de vită și mânzat — Primă pentru menținerea cirezii de vaci care alăptează
      [Regulamentul nr. 3886/92 al Comisiei, art. 33 alin. (2) și (4)]
      3.        Agricultură — Organizarea comună a piețelor — Carne de vită și mânzat — Primă pentru menținerea cirezii de vaci care alăptează
      [Regulamentul nr. 3886/92 al Comisiei, art. 33 alin. (2)]
      4.        Agricultură — Organizarea comună a piețelor — Carne de vită și mânzat — Primă pentru menținerea cirezii de vaci care alăptează
      [Regulamentul nr. 805/68 al Consiliului, art. 4f alin. (4); Regulamentul nr. 3886/92 al Comisiei, art. 33 alin. (4)]
      1.        Articolul 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul nr. 805/68 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii
         de vită și mânzat, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2222/96, trebuie interpretat în sensul că o junincă gestantă
         poate fi considerată vacă de alăptare în sensul primei secțiuni din acest regulament numai dacă înlocuiește, după depunerea
         cererii de primă pentru anul de comercializare, o vacă de alăptare care este menționată în această cerere.

      În plus, o junincă gestantă care, pentru un an de comercializare, a înlocuit o vacă de alăptare pentru care a fost depusă
         o cerere de primă și care a fost recunoscută ca eligibilă pentru a beneficia de această primă poate fi considerată vacă de
         alăptare în sensul dispoziției menționate atunci când aceasta îndeplinește, în anul următor, condițiile pentru a înlocui din
         nou o vacă de alăptare. Cu toate acestea, o junincă gestantă pentru care a fost introdusă o cerere de primă nu este eligibilă
         pentru a beneficia de primă atunci când fată înainte de expirarea termenului prevăzut pentru introducerea respectivei cereri.
         Într‑adevăr, întrucât depunerea cererii de primă determină începutul perioadei de deținere și numărul de vaci care alăptează
         este contabilizat la acest moment, tot la această dată animalele trebuie să prezinte toate caracteristicile necesare pentru
         eligibilitatea lor.

      (a se vedea punctele 21, 26, 31 și 33 și dispozitiv 1-3)
      2.        Articolul 33 alineatele (2) și (4) din Regulamentul nr. 3886/92 de stabilire a modalităților de aplicare referitoare la regimurile
         de prime prevăzute de Regulamentul nr. 805/68 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat și
         de abrogare a Regulamentelor nr. 1244/82 și nr. 714/89, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2311/96 privind
         returnarea drepturilor la primă neutilizate la rezerva națională, trebuie interpretat în sensul că trebuie să se considere
         că un crescător de animale nu a folosit drepturile sale la primă în cursul unui an de comercializare în cazul în care a depus
         o cerere de primă, dar cererea a fost respinsă pentru motivul că animalele în cauză nu erau eligibile, și aceasta inclusiv
         în cazul în care cererea în cauză nu a fost introdusă abuziv.

      O astfel de interpretare nu este contrară principiului proporționalității. Într‑adevăr, returnarea drepturilor nefolosite
         la rezerva națională constituie un mijloc adecvat pentru atingerea obiectivului unei mai bune mobilizări a drepturilor la
         primă disponibile și neutilizate.

      (a se vedea punctele 48 și 50 și dispozitiv 4)
      3.        Nici dispozițiile Regulamentului nr. 3886/92 de stabilire a modalităților de aplicare referitoare la regimurile de prime prevăzute
         de Regulamentul nr. 805/68 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat și de abrogare a Regulamentelor
         nr. 1244/82 și nr. 714/89, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2311/96, nici considerentele acestuia nu stabilesc
         tipurile de criterii care trebuie luate în considerare pentru a justifica un caz excepțional în sensul articolului 33 alineatul
         (2) ultima liniuță din regulamentul menționat, care permite o derogare de la regula returnării la rezerva națională a părții
         nefolosite din drepturile de primă. Întrucât legiuitorul comunitar nu a dorit să precizeze mai mult această noțiune, nici
         să o circumscrie anumitor criterii speciale, este de competența instanței de trimitere să hotărască dacă, având în vedere
         ansamblul împrejurărilor justificate în mod corespunzător care caracterizează situația unui reclamant într‑un anume caz, există
         un caz excepțional care impune aplicarea dispoziției menționate, ținând cont de necesitatea unei aplicări restrictive a acestei
         dispoziții.

      (a se vedea punctele 52, 54 și 57 și dispozitiv 5)
      4.        Articolul 33 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3886/92 de stabilire a modalităților de aplicare referitoare la regimurile
         de prime prevăzute de Regulamentul nr. 805/68 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat și
         de abrogare a Regulamentelor nr. 1244/82 și nr. 714/89, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2311/96, coroborat
         cu articolul 4f alineatul (4) din Regulamentul nr. 805/68, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2222/96, trebuie
         interpretat în sensul că statele membre pot să restituie cu titlu preferențial unui crescător de animale, la expirarea unei
         perioade de suspendare de doi ani, drepturile la primă care i‑au fost retrase pentru motivul că acest crescător de animale
         a folosit cel puțin 70 %, dar mai puțin de 90 % din acestea, în cursul anului de comercializare 1998. Într‑adevăr, întrucât
         Comisia nu a adoptat măsuri cu privire la drepturile individuale nefolosite în anii 1997 și 1998 și care au fost returnate
         la rezerva națională, statele membre păstrează o marjă de manevră totală în ceea ce privește folosirea rezervei lor naționale.

      (a se vedea punctele 60 și 61și dispozitiv 6)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
      4 octombrie 2007(*)

      „Carne de vită și mânzat – Primă pentru menținerea cirezii de vaci care alăptează”
      În cauza C‑375/05,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Bundesverwaltungsgericht
         (Germania), prin Decizia din 23 august 2005, primită de Curte la 12 octombrie 2005, în procedura

      Erhard Geuting
      împotriva
      Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein‑Westfalen für den Bereich Landwirtschaft,
      CURTEA (Camera întâi),
      compusă din domnul P. Jann, președinte de cameră, domnii R. Schintgen, A. Borg Barthet (raportor), M. Ilešič și E. Levits,
         judecători,

      avocat general: domnul P. Mengozzi,
      grefier: domnul R. Grass,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru domnul Geuting, de F. Schulze, Rechtsanwalt;
      –        pentru Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein‑Westfalen für den Bereich Landwirtschaft, devenit Direktor der Landwirtschaftskammer
         Nordrhein‑Westfalen, de domnul M. Günther, în calitate de agent;

      –        pentru guvernul belgian, de doamna L. Van den Broeck, în calitate de agent;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de doamna C. Cattabriga și de domnul F. Erlbacher, în calitate de agenți,
      având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul
         (CEE) nr. 805/68 al Consiliului din 27 iunie 1968 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat
         (JO L 148, p. 24), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2222/96 al Consiliului din 18 noiembrie 1996 (JO
         L 296, p. 50, denumit în continuare „Regulamentul nr. 805/68”) privind înlocuirea vacilor care alăptează, precum și a articolului
         33 alineatele (2) și (4) din Regulamentul (CEE) nr. 3886/92 al Comisiei din 23 decembrie 1992 de stabilire a modalităților
         de aplicare referitoare la regimurile de prime prevăzute de Regulamentul nr. 805/68 și de abrogare a Regulamentelor (CEE)
         nr. 1244/82 și (CEE) nr. 714/89 (JO L 391, p. 20), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2311/96 al Comisiei
         din 2 decembrie 1996 (JO L 313, p. 9, denumit în continuare „Regulamentul nr. 3886/92”) privind returnarea la rezerva națională
         drepturilor la primă.

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Geuting, pe de o parte, și Direktor der Landwirtschaftskammer
         Nordrhein‑Westfalen für den Bereich Landwirtschaft (directorul Camerei de agricultură din Renania de Nord‑Westfalia pentru
         secțiunea agricultură), devenit Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein‑Westfalen (directorul Camerei de agricultură
         din Renania de Nord‑Westfalia), cu privire la cererea de primă pentru vaci care alăptează depusă de domnul Geuting pentru
         anul de comercializare 1998.

       Cadrul juridic
      3        Articolul 4a a treia liniuță din Regulamentul nr. 805/68 definește noțiunea „vacă de alăptare” astfel:

      „(i)      o vacă aparținând unei rase de carne sau provenită dintr‑o împerechere cu o rasă de carne și care aparține unei cirezi de
         viței crescuți pentru producția de carne

               și
      (ii)      o junincă gestantă, care îndeplinește aceleași condiții și înlocuiește o vacă de alăptare.” [traducere neoficială]
      4        Articolul 4d alineatul (5) primul paragraf din Regulamentul nr. 805/68 prevede:

      „Prima se acordă crescătorului de animale care nu furnizează lapte sau produse lactate din ferma sa timp de 12 luni din ziua
         în care se depune cererea și care păstrează, timp de cel puțin 6 luni succesive din ziua în care se depune cererea, un număr
         de vaci care alăptează egal cu cel puțin numărul pentru care s‑a solicitat prima.” [traducere neoficială]

      5        Alineatele (1), (2) și (4) ale articolului 4f din Regulamentul nr. 805/68 prevăd:

      „(1)      Fiecare stat membru constituie o rezervă națională inițială egală cu cel puțin 1 % și cu maximum 3 % din numărul total de
         animale pentru care a fost acordată o primă pentru vaci care alăptează pentru anul de referință crescătorilor de animale ale
         căror ferme sunt situate pe teritoriul lor. […]

      (2)       Statele membre folosesc rezervele lor naționale pentru acordarea, în limitele acestor rezerve, de drepturi în special crescătorilor
         de animale prevăzuți mai jos:

      (a)      crescători de animale care au prezentat o cerere de primă înainte de 1 ianuarie 1993 și care au dovedit autorității competente
         că aplicarea plafoanelor individuale conform articolului 4d alineatul (2) ar pune în pericol viabilitatea fermei lor, ținând
         cont de punerea în aplicare a unei investiții în sectorul bovin stabilite înainte de 1 ianuarie 1993;

      (b)      crescători de animale care au prezentat pentru anii de referință o cerere de primă care, ca urmare a unor împrejurări excepționale,
         nu corespunde situației reale, astfel cum a fost stabilită în cursul anilor anteriori;

      (c)      crescători de animale care au prezentat în mod regulat cereri de primă fără a fi prezentat o cerere pentru anul de referință;

      (d)      crescători de animale care prezintă o cerere de primă pentru prima dată în cursul anului următor anului de referință sau în
         anii următori;

      (e)      crescători de animale care au dobândit o parte din suprafețele folosite anterior pentru creșterea de bovine de către alți
         crescători de animale;

      [...]
      (4)      Normele de aplicare a prezentului articol sunt adoptate de către Comisie în conformitate cu procedura stabilită la articolul
         27.

      Potrivit aceleiași proceduri sunt adoptate:
      –        măsurile care se aplică în cazul în care, într‑un stat membru, rezerva națională nu este folosită;
      –        măsurile cu privire la drepturile individuale nefolosite în anii 1997 și 1998 și care au fost returnate la rezerva națională;
      –        măsurile tranzitorii necesare pentru a facilita trecerea de la regimul existent la cel prevăzut de prezentul regulament și
         în special cele privind crescătorii de animale care au beneficiat de prima pentru vacile care alăptează pentru prima dată
         pentru anul 1991 sau 1992, în cazul în care acest an urmează imediat după anul de referință ales de statul membru respectiv.”
         [traducere neoficială]

      6        Articolul 33 din Regulamentul 3886/92 conține dispoziții de punere în aplicare referitoare la rezerva națională prevăzută
         la articolul 4f din Regulamentul nr. 805/68. Articolul 33 menționat are următorul cuprins:

      „(1)      Un crescător de animale care deține drepturi le poate utiliza valorificându-le el însuși și/sau prin cedare temporară către
         un alt crescător de animale.

      (2)      În cazul în care un crescător de animale nu utilizează cel puțin 70 % din drepturile sale în decursul fiecărui an, partea
         neutilizată se varsă la rezerva națională, cu excepția:

      –        cazului unui crescător de animale care deține maximum șapte drepturi la primă. În cazul în care acest crescător de animale
         nu utilizează cel puțin 70 % din drepturile sale în decursul fiecăruia dintre cei doi ani calendaristici consecutivi, partea
         neutilizată în cursul ultimului an calendaristic va fi vărsată la rezerva națională;

      –        cazului unui crescător de animale care participă la un program de extensificare recunoscut de Comisie;
      –        cazului unui crescător de animale care participă la un sistem de pensionare anticipată recunoscut de Comisie, care nu impune
         transferul și/sau cedarea temporară de drepturi,

      sau
      –        cazurilor excepționale, justificate în mod corespunzător.
      […]
      (4)      Pentru anii 1997 și 1998, rata de 70 % prevăzută la alineatul (2) și la alineatul (3) primul paragraf este înlocuită de rata
         de 90 %. În acest caz, drepturile returnate la rezerva națională nu vor putea fi redistribuite pentru anii 1998 și 1999.”
         [traducere neoficială]

      7        Articolul 10 din Regulamentul (CEE) nr. 3887/92 al Comisiei din 23 decembrie 1992 de stabilire a normelor de aplicare a sistemului
         integrat de gestionare și control privind anumite scheme de ajutor comunitare (JO L 391, p. 36) stabilește baza de calcul
         pentru primele pentru care există o limită individuală, precum și diminuarea acestor prime în anumite cazuri. Acest articol
         prevede:

      „[...]
      (2)      Atunci când se constată că numărul animalelor declarate într‑o cerere de ajutor este mai mare decât numărul de animale constatate
         în urma controlului, suma ajutorului se calculează pe baza numărului de animale constatate. [...]

      [...]
      (4)      Bovinele sunt luate în considerare numai în cazul în care sunt bovine identificate în cererea de ajutor sau, în aplicarea
         alineatului (3), în cazul în care sunt identificate în registru.

      Cu toate acestea, o vacă de alăptare declarată pentru primă sau o bovină declarată pentru indemnizația [compensatorie] prevăzută
         în Regulamentul (CEE) nr. 2328/91 poate fi înlocuită cu o altă vacă de alăptare, respectiv cu o altă bovină, cu condiția ca
         această înlocuire să aibă loc într‑un termen de 20 de zile după data ieșirii sale din fermă și ca această înlocuire să fie
         înscrisă în registrul special cel mai târziu a treia zi următoare zilei de înlocuire.” [traducere neoficială]

      8        Potrivit articolului 1 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor
         financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166):

      „(1) În scopul protejării intereselor financiare ale Comunităților Europene, se adoptă prin prezenta o reglementare generală
         privind controalele uniforme, măsurile și sancțiunile administrative privind abaterile de la dreptul comunitar.

      (2) Constituie abatere orice încălcare a unei dispoziții de drept comunitar ca urmare a unei acțiuni sau omisiuni a unui agent
         economic, care poate sau ar putea prejudicia bugetul general al Comunităților sau bugetele gestionate de acestea fie prin
         diminuarea sau pierderea veniturilor acumulate din resurse proprii, colectate direct în numele Comunităților, fie prin cheltuieli
         nejustificate.”

      9        Articolul 1 din Regulamentul (CEE) nr. 1244/82 al Comisiei din 19 mai 1982 de stabilire a modalităților de aplicare a regimului
         de primă pentru menținerea cirezii de vaci care alăptează (JO L 143, p. 20), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul
         (CEE) nr. 2079/90 al Comisiei din 20 iulie 1990 (JO L 190, p. 15, denumit în continuare „Regulamentul nr. 1244/82”), are următorul
         cuprins:

      „Cererile de primă pentru menținerea cirezii de vaci care alăptează sunt depuse la autoritatea competentă desemnată de fiecare
         stat membru între 15 iunie și 31 ianuarie din anul următor pentru vacile de alăptare deținute la data depunerii cererii. Cu
         toate acestea, statele membre pot stabili în interiorul acestei perioade una sau mai multe perioade pentru depunerea cererilor.

      Numărul de vaci care trebuie luate în considerare pentru acordarea primei este egal sau inferior numărului de vaci de alăptare,
         cu excepția junincilor gestante, prezente în fermă la data depunerii cererii.

      În perioada 15 iunie-31 ianuarie din anul următor, un crescător de animale nu poate depune decât o singură cerere.” [traducere
         neoficială]

       Situația de fapt și întrebările preliminare
      10      La 20 aprilie 1998, reclamantul din acțiunea principală a introdus, pentru anul de comercializare 1998, o cerere de primă
         pentru vaci care alăptează pentru un număr de 64 de vaci de alăptare, precizând că plafonul său individual era de 65,3 drepturi
         de primă. Dintre aceste animale, 47 erau indiscutabil vaci de alăptare, iar 17 erau juninci gestante, pe care reclamantul
         din acțiunea principală le‑a prezentat în cererea sa ca animale de substituție pentru vaci de alăptare.

      11      Din aceste 17 juninci, 10 fuseseră deja desemnate de către reclamantul din acțiunea principală, în perioada de deținere din
         anul anterior, ca animale de substituție pentru vaci de alăptare care părăsiseră cireada sa la data de 21 octombrie 1997.
         Celelalte 7 trebuiau să înlocuiască vaci de alăptare care părăsiseră cireada între 21 ianuarie și 17 aprilie 1998. 13 dintre
         aceste juninci gestante au fătat înainte de 15 mai 1998, data expirării perioadei prevăzute pentru introducerea cererii de
         primă.

      12      Printr‑o decizie din 3 mai 1999, pârâtul din acțiunea principală a redus plafonul individual al drepturilor la primă al reclamantului
         din acțiunea principală la 47 de vaci de alăptare, începând din 10 iunie 1998, precizând că junincile gestante nu puteau fi
         recunoscute ca vaci de alăptare. Potrivit acestuia, reclamantul din acțiunea principală nu folosise în 1998 cel puțin 90 %
         din drepturile sale de primă, astfel încât partea nefolosită din drepturile menționate trebuia să fie returnată la rezerva
         națională.

      13      Printr‑o decizie din 23 august 2001, pârâtul din acțiunea principală a respins integral cererea de primă a reclamantului din
         acțiunea principală pentru anul de comercializare 1998 și a pretins rambursarea avansului plătit cu acest titlu, majorat cu
         dobânzi, pe motiv că diferența între numărul de animale indicate și numărul de animale constatate era mai mare de 20 %.

      14      Contestațiile introduse de reclamantul din acțiunea principală au fost respinse prin deciziile pârâtului din acțiunea principală
         din 5 noiembrie 1999 și din 11 ianuarie 2002. Sesizată cu acțiunile formulate împotriva acestor decizii, Bundesverwaltungsgericht
         (Curtea Federală Administrativă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      [În ceea ce privește] interpretarea articolului 4a a treia liniuță punctul (ii) din [Regulamentul nr. 805/68]:
      a)      O junincă gestantă este considerată vacă de alăptare în sensul primei secțiuni a Regulamentului [nr. 805/68] numai dacă înlocuiește
         o vacă de alăptare pentru care a fost depusă o cerere de primă?

      b)      O junincă gestantă este considerată vacă de alăptare în sensul primei secțiuni din regulamentul menționat atunci când a înlocuit,
         pentru anul de comercializare anterior, o vacă de alăptare pentru care fusese depusă o cerere de primă și când a fost recunoscută
         ca eligibilă pentru a beneficia de această primă?

      c)      O junincă gestantă pentru care a fost depusă o cerere de primă este eligibilă pentru a beneficia de primă atunci când fată
         înainte de expirarea termenului prevăzut pentru depunerea cererii de primă?

      2)      [În ceea ce privește] interpretarea articolului 33 alineatele (2) și (4) din [Regulamentul nr. 3886/92]:
      a)      Se consideră că un crescător de animale nu a folosit drepturile sale la primă în cursul unui an de comercializare în cazul
         în care a solicitat să beneficieze de această primă, dar cererea sa a fost respinsă pe motiv că animalele în cauză nu era
         eligibile?

      Aceasta este situația și atunci când nu există niciun element de natură să inducă ideea că respectiva cerere a fost introdusă
         abuziv?

      Această situație ar fi conformă principiului proporționalității din dreptul comunitar?
      b)      Articolul 33 alineatul (2) din [Regulamentul nr. 3886/92] trebuie interpretat în sensul că, în cazuri precum cel din speță,
         un crescător de animale continuă să beneficieze de drepturi la primă pe motiv că ne aflăm în prezența unui caz excepțional
         (temeinic justificat)?

      c)      Drepturile care au fost retrase unui crescător de animale în temeiul articolului 33 alineatul (4) din [Regulamentul nr. 3886/92]
         pe motiv că respectivul crescător de animale a folosit cu siguranță cel puțin 70 % din drepturile sale, dar mai puțin de 90 %
         [din acestea] în cursul anului de comercializare 1998, trebuie restituite cu titlu preferențial acestui crescător de animale
         la expirarea unei perioade de suspendare de doi ani?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Cu privire la prima întrebare litera a)
      15      Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă o junincă gestantă este considerată
         vacă de alăptare în sensul articolului 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul nr. 805/68 numai dacă înlocuiește
         o vacă de alăptare pentru care a fost depusă o cerere de primă.

      16      În primul rând, trebuie să se noteze că, potrivit acestei dispoziții, numai o junincă gestantă care înlocuiește o vacă de
         alăptare poate fi considerată vacă de alăptare în sensul dispoziției menționate. Totuși, aceasta nu precizează dacă înlocuirea
         trebuie să privească o vacă de alăptare care este deja menționată în cererea de primă sau dacă poate să privească orice vacă
         de alăptare care provine din cireada crescătorului de animale respectiv.

      17      În schimb, articolul 10 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3887/92 prevede în mod explicit că, în cazul bovinelor, sunt luate
         în considerare numai bovinele identificate în cererea de ajutor, precizând în același timp că aceste animale pot fi înlocuite
         de altele, cu condiția ca această înlocuire să aibă loc într‑un termen de 20 de zile după data ieșirii lor din fermă și ca
         această înlocuire să fie înscrisă în registrul special într‑un termen de 3 zile. Este imposibil, în consecință, ca o junincă
         gestantă să înlocuiască o vacă de alăptare neidentificată în cererea de primă.

      18      În ceea ce privește data înlocuirii, instanța de trimitere subliniază în mod corect că formularea articolului 4a a treia liniuță
         din Regulamentul nr. 805/68 nu precizează dacă înlocuirea trebuie în mod necesar să aibă loc după depunerea cererii de primă
         sau dacă poate fi efectuată și în cursul perioadei anterioare. Cu toate acestea, evoluția ulterioară a normelor comunitare
         aplicabile în această materie furnizează lămuriri cu privire la acest subiect. Astfel, articolul 6 alineatul (2) din Regulamentul
         (CE) nr. 1254/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat
         (JO L 160, p. 21, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 80), care a înlocuit de la 1 ianuarie 2000 Regulamentul nr. 805/68, permite
         să se acorde prima atât pentru vacile care alăptează, cât și pentru juninci. Or, rezultă din considerentul (7) al Regulamentului
         nr. 1254/1999 că legiuitorul a înțeles să acorde o flexibilitate mai mare crescătorilor, prin extinderea eligibilității privind
         prima pentru vacile care alăptează și la junincile care îndeplinesc aceleași cerințe de creștere ca și vacile de alăptare.
         Întrucât scopul explicit al noii legislații este de a o modifica pe cea anterioară făcând junincile eligibile pentru cererea
         de primă, se poate deduce de aici că acestea nu erau eligibile sub imperiul reglementării anterioare, care este aplicabilă
         în acțiunea principală.

      19      Interpretarea articolului 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul nr. 805/68 potrivit căreia junincile gestante nu
         pot face obiectul unei cereri de primă de la bun început este confirmată de asemenea de reglementarea anterioară. Prima pentru
         vaci care alăptează a fost introdusă de Regulamentul (CEE) nr. 1357/80 al Consiliului din 5 iunie 1980 de stabilire a modalităților
         de aplicare a regimului de primă pentru menținerea cirezii de vaci care alăptează (JO L 140, p. 1), completat de Regulamentul
         nr. 1244/82. Articolul 1 alineatul (1) al doilea paragraf din acesta din urmă prevede că „număr[ul] de vaci care trebuie luate
         în considerare pentru acordarea primei este egal cu numărul de vaci de alăptare, cu excepția junincilor gestante, prezente
         în fermă la data depunerii cererii” [traducere neoficială]. În temeiul acestei dispoziții, o cerere de primă pentru vaci care
         alăptează nu poate fi introdusă pentru juninci gestante. Ulterior, Regulamentul nr. 3886/92 a abrogat Regulamentul nr. 1244/82,
         preluând însă, în esență, regimul de primă pentru vaci care alăptează astfel cum era prevăzut în acest ultim regulament. Într‑adevăr,
         al șaptelea considerent al Regulamentului nr. 3886/92 subliniază, în această privință, voința legiuitorului comunitar de a
         continua să aplice normele de gestionare care erau deja valabile în regimul anterior de prime pentru vaci care alăptează.
         Cu toate acestea, anumite modificări, precum cele referitoare la rasele eligibile, au fost introduse în mod deliberat. Întrucât
         dispoziția privitoare la neeligibilitatea junincilor gestante nu figurează printre aceste modificări, se poate deduce că,
         la vremea respectivă, legiuitorul comunitar nu avea intenția să revină asupra acestei norme.

      20      Astfel, rezultă din evoluția normelor comunitare aplicabile în materie că, pentru ca o junincă gestantă să poată fi considerată
         vacă de alăptare în sensul articolului 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul nr. 805/68, înlocuirea trebuie să
         aibă loc după depunerea cererii de primă.

      21      În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare litera a) că articolul 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul
         nr. 805/68 trebuie interpretat în sensul că o junincă gestantă poate fi considerată vacă de alăptare în sensul primei secțiuni
         din acest regulament numai dacă înlocuiește, după depunerea cererii de primă pentru anul de comercializare, o vacă de alăptare
         care este menționată în această cerere.

       Cu privire la prima întrebare litera b)
      22      Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere urmărește să afle dacă o junincă gestantă este considerată vacă
         de alăptare în sensul Regulamentului nr. 805/68 atunci când a înlocuit, pentru anul de comercializare anterior, o vacă de
         alăptare pentru care a fost depusă o cerere de primă și când a fost recunoscută ca eligibilă pentru a beneficia de această
         primă.

      23      Potrivit pârâtului din acțiunea principală, răspunsul la această întrebare trebuie să fie negativ. În fapt, acesta apreciază
         că un răspuns afirmativ ar presupune că înlocuirea este o stare durabilă până ce juninca gestantă fată, chiar dacă între timp
         a început un nou an de comercializare.

      24      Cu toate acestea, analiza pârâtului din acțiunea principală trebuie înlăturată, întrucât este întemeiată pe o viziune prea
         restrictivă a situațiilor acoperite de prezenta întrebare preliminară. Dată fiind perioada de gestație de nouă luni a bovinelor,
         este, într‑adevăr, de presupus că o junincă gestantă a înlocuit o vacă de alăptare la sfârșitul unui an de comercializare
         și că, în anul de comercializare următor, dacă nu a fătat încă, aceasta înlocuiește din nou o altă vacă de alăptare care este
         menționată în cererea de primă a acestui al doilea an de comercializare.

      25      În această privință, Comisia a subliniat în mod întemeiat că simplul fapt că reclamantul din acțiunea principală a desemnat
         anumite juninci gestante ca animale de substituție pentru anul 1997 nu exclude posibilitatea ca aceste juninci să poată înlocui
         din nou, în 1998, vaci care alăptează, astfel încât trebuie să se verifice dacă în 1998 junincile respective îndeplineau condițiile
         pentru a înlocui din nou vaci care alăptează. Într‑adevăr, nimic din cuprinsul dispozițiilor aplicabile nu indică faptul că
         aceeași junincă gestantă nu poate să înlocuiască vaci care alăptează în doi ani de comercializare consecutivi, în măsura în
         care aceasta îndeplinește toate condițiile stabilite în acest scop și în special pe cele enunțate în cadrul răspunsului la
         prima întrebare litera a).

      26      În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare litera b) că o junincă gestantă care, pentru un an de comercializare,
         a înlocuit o vacă de alăptare pentru care a fost depusă o cerere de primă și care a fost recunoscută ca eligibilă pentru a
         beneficia de această primă poate fi considerată vacă de alăptare în sensul articolului 4a a treia liniuță punctul (ii) din
         Regulamentul nr. 805/68 atunci când aceasta îndeplinește, în anul următor, condițiile pentru a înlocui din nou o vacă de alăptare.

       Cu privire la prima întrebare litera c)
      27      Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă articolul 4a a treia liniuță punctul
         (ii) din Regulamentul nr. 805/68 trebuie interpretat în sensul că o junincă gestantă pentru care a fost depusă o cerere de
         primă este eligibilă pentru a beneficia de primă atunci când fată înainte de expirarea termenului prevăzut pentru depunerea
         cererii de primă.

      28      Reclamantul din acțiunea principală arată că cele 13 juninci care au fătat înainte de expirarea acestui termen la 15 mai 1998
         trebuie recunoscute ca eligibile pentru a beneficia de primă, întrucât faptul că acesta a depus cererea mai devreme, adică
         la 20 aprilie 1998, nu trebuie să îl prejudicieze.

      29      În consecință, trebuie stabilit dacă animalele pentru care a fost depusă o cerere de primă trebuie să prezinte toate caracteristicile
         necesare pentru eligibilitatea lor, în special pe aceea de a nu mai fi o junincă gestantă, ci o vacă de alăptare, la momentul
         introducerii cererii de primă, sau dacă este suficient să îndeplinească aceste condiții la data limită pentru depunerea cererii.
         La această dată, într‑adevăr, cele 13 animale în discuție în acțiunea principală deveniseră vaci care alăptează.

      30      În această privință, în primul rând, trebuie să se sublinieze că anterior Curtea a statuat că sistemul integrat de gestionare
         și control instituit prin Regulamentul nr. 3887/92 pretinde ca informațiile furnizate de solicitantul de ajutor să fie complete
         și exacte de la început, pentru a‑i permite să prezinte o cerere corectă de acordare a plăților compensatorii și să evite
         aplicarea de sancțiuni. La prezentarea unei cereri de ajutor, fermierul este obligat să declare animalele care îndeplinesc
         diferitele condiții impuse de reglementarea comunitară pentru acordarea ajutorului menționat (a se vedea în acest sens Hotărârea
         din 16 mai 2002, Schilling și Nehring, C‑63/00, Rec., p. I‑4483, punctele 34 și 33).

      31      Pe de altă parte, articolul 4d alineatul (5) din Regulamentul nr. 805/68 precizează că prima se acordă crescătorului de animale
         care nu furnizează lapte sau produse lactate din ferma sa timp de 12 luni din ziua în care se depune cererea și care păstrează,
         timp de cel puțin 6 luni succesive din ziua în care se depune cererea, un număr de vaci care alăptează egal cu cel puțin numărul
         pentru care s‑a solicitat prima. Întrucât depunerea cererii de primă determină începutul perioadei de deținere și numărul
         de vaci care alăptează este contabilizat la acest moment, rezultă că tot la această dată animalele trebuie să prezinte toate
         caracteristicile necesare pentru eligibilitatea lor.

      32      În final, potrivit articolului 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 3886/92, statul membru poate să prevadă că îi este permis
         crescătorului de animale să depună din nou o cerere de primă pentru noua vacă de alăptare, în limita plafonului său individual,
         în termenul prevăzut pentru a introduce o astfel de cerere. Or, indiferent dacă Republica Federală Germania a folosit această
         posibilitate, rezultă din dosarul prezentat Curții că, în această împrejurare, reclamantul din acțiunea principală a avut
         posibilitatea de a depune cererea de primă după ce junincile gestante au fătat, dar înainte de expirarea termenului de depunere
         pentru această cerere, astfel încât o astfel de cerere ar fi îndeplinit condițiile necesare pentru acordarea drepturilor de
         primă.

      33      În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare litera c) că articolul 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul
         nr. 805/68 trebuie interpretat în sensul că o junincă gestantă pentru care a fost introdusă o cerere de primă nu este eligibilă
         pentru a beneficia de primă atunci când fată înainte de expirarea termenului prevăzut pentru introducerea respectivei cereri.

       Cu privire la a doua întrebare litera a)
      34      Prin intermediul acestei întrebări, care privește interpretarea articolului 33 alineatele (2) și (4) din Regulamentul nr. 3886/92,
         instanța de trimitere urmărește să afle, în esență, dacă drepturile la primă ale unui crescător de animale sunt considerate
         folosite în cazul în care acesta a solicitat să beneficieze de prime, dar cererea sa a fost respinsă pentru motivul că animalele
         în cauză nu erau eligibile. În subsidiar, aceasta solicită să se stabilească dacă un eventual răspuns negativ ar trebui menținut
         chiar și atunci când nu există niciun element de natură să inducă ideea că respectiva cerere a fost introdusă abuziv și, în
         caz afirmativ, dacă o astfel de situație ar fi conformă principiului proporționalității.

      35      În fapt, reclamantul din acțiunea principală a introdus o cerere de primă pentru vaci care alăptează pentru 64 de animale,
         primă care i‑a fost acordată numai pentru 47 dintre acestea, ceea ce reprezintă mai puțin de 90 % din drepturile de care dispunea.
         Se pune astfel întrebarea dacă, prin introducerea cererii sale, acesta a folosit drepturile sale la primă pentru toate cele
         64 de animale sau dacă, astfel cum susține pârâtul din acțiunea principală, pentru 17 dintre acestea nu a fost vorba decât
         de o tentativă de folosire a drepturilor menționate, astfel încât condițiile stabilite la articolul 33 alineatele (2) și (4)
         din Regulamentul nr. 3886/92 ar fi îndeplinite și drepturile ar trebui, în consecință, să fie returnate la rezerva națională.

      36      În această privință, trebuie să se sublinieze că al nouălea considerent al Regulamentului nr. 3886/92 prevede că, „având în
         vedere efectul regulator pe care îl va avea regimul plafoanelor individuale asupra pieței, trebuie să fie prevăzută returnarea
         la rezerva națională a drepturilor la primă care nu au fost utilizate de către titularul lor într‑o anumită perioadă” [traducere
         neoficială]. Pe de altă parte, al patrulea considerent al Regulamentului (CE) nr. 1846/95 al Comisiei din 26 iulie 1995 de
         modificare a Regulamentului nr. 3886/92 (JO L 177, p. 28), din care rezultă alineatele (1)-(3) ale articolului 33 din Regulamentul
         nr. 3886/92, prevede intenția „de a asigura o mai bună mobilizare a drepturilor la primă disponibile și neutilizate” [traducere
         neoficială]. Scopul sistemului de returnare a drepturilor nefolosite la rezerva națională este, așadar, ca toate drepturile
         la primă existente să fie folosite efectiv cu scopul de a se evita ca anumiți crescători de animale care nu le‑ar folosi imediat
         să le tezaurizeze și să împiedice astfel, prin acest fapt, alți crescători de animale să beneficieze de aceste drepturi. Astfel,
         drepturile la primă deținute trebuie să fie adecvate situației reale și actuale a fermei.

      37      Or, la momentul depunerii unei cereri de primă, este imposibil să se știe dacă situația descrisă în această cerere corespunde
         efectiv celei a fermei. În plus, pentru ca drepturile la primă să fie considerate folosite, trebuie ca situația fermei să
         îndeplinească condițiile necesare pentru acordarea primelor solicitate, ceea ce necesită o apreciere din partea autorităților
         naționale competente. Într‑un context precum cel din acțiunea principală, în care situația fermei nu corespunde condițiilor
         din cauza faptului că animalele menționate în cererea de primă nu erau eligibile pentru primele respective, nu se poate considera
         că drepturile la primă au fost folosite.

      38      Instanța de trimitere ridică în special problema conformității unei astfel de interpretări cu principiul proporționalității.
         Într‑adevăr, această interpretare ar putea echivala, potrivit acesteia, cu o sancțiune suplimentară pentru abateri săvârșite
         la introducerea cererii, sancțiune atât de aspră, din cauza consecințelor pe termen lung ale diminuării plafonului individual,
         încât ar fi contrară principiului proporționalității.

      39      Totuși, această teză trebuie să fie înlăturată. Rezultă, într‑adevăr, din considerentele anterior menționate ale Regulamentelor
         nr. 3886/92 și nr. 1864/95 că obiectivul sistemului de returnare a drepturilor de primă la rezerva națională nu este de a
         sancționa abuzurile. În fapt, deși această măsură poate determina consecințe defavorabile pentru crescătorul de animale respectiv,
         ea nu are un caracter de sancțiune în lipsa unei abateri, în sensul articolului 1 din Regulamentul nr. 2988/95, a cărei prevenire
         și sancționare este urmărită prin această măsură. Într‑adevăr, singura încălcare a unei dispoziții a dreptului comunitar ca
         urmare a unei acțiuni sau a unei omisiuni a unui agent economic care ar putea prejudicia bugetul general al Comunităților
         și care poate să constituie o abatere în sensul alineatului (2) al articolului menționat este depunerea unei cereri de primă
         care să conțină informații eronate. Or, unui crescător de animale care ar solicita, potrivit prevederilor dreptului comunitar,
         drepturi la primă pentru un număr exact de vaci care alăptează, dar inferior plafonului său individual, i s‑ar reduce acest
         plafon în același mod ca și unui crescător de animale care a introdus o cerere eronată. Astfel, consecințele sunt aceleași,
         indiferent dacă a existat sau nu a existat o conduită culpabilă. Din moment ce rezultă că nu urmărește combaterea unei abateri,
         măsura respectivă nu poate fi calificată drept sancțiune în sensul Regulamentului nr. 2988/95.

      40      Întrucât nu au caracterul unei sancțiuni în sensul Regulamentului nr. 2988/95, consecințele prevăzute la articolul 33 alineatele
         (2) și (4) din Regulamentul nr. 3886/92 constituie numai o măsură care vizează să adapteze plafonul individual la realitatea
         fermei.

      41      Pe de altă parte, dat fiind că diminuarea plafonului individual care rezultă din returnarea la rezerva națională nu constituie
         o sancțiune, ci o simplă consecință legată de o situație obiectivă, intenția care stă la baza conduitei care determină această
         diminuare și caracterul culpabil sau nu al acestei conduite sunt factori nerelevanți, ceea ce înseamnă că nu este necesar
         a analiza dacă o cerere de primă parțial respinsă a fost sau nu a fost introdusă abuziv.

      42      În plus, din moment ce nu este vorba de o sancțiune, problema conformității măsurii care constă într‑o diminuare a plafonului
         individual cu principiul proporționalității se pune în termeni diferiți de cei sugerați de către instanța de trimitere, întrucât
         nu este vorba de proporționalitatea unei duble sancțiuni, ci numai de proporționalitatea măsurii respective care decurge din
         reducerea numărului de animale eligibile.

      43      În această privință, trebuie să amintim jurisprudența constantă a Curții cu privire la principiul proporționalității, astfel
         cum se aplică acesta în special în cadrul politicii agricole comune.

      44      Legiuitorul comunitar dispune în această materie de o largă putere de apreciere, care corespunde responsabilităților politice
         pe care i le atribuie articolele 34 CE-37 CE. În consecință, controlul instanței comunitare trebuie să se limiteze la a verifica
         dacă măsura în cauză nu este afectată de eroare vădită sau de un abuz de putere sau dacă autoritatea respectivă nu a depășit
         în mod vădit limitele puterii sale de apreciere (a se vedea în acest sens în special Hotărârea din 9 septembrie 2004, Spania/Comisia,
         C‑304/01, Rec., p. I‑7655, punctul 23, și Hotărârea din 7 septembrie 2006, Spania/Consiliul, C‑310/04, Rec., p. I‑7285, punctul
         96).

      45      În ceea ce privește controlul de proporționalitate, trebuie amintit că principiul proporționalității, care se numără printre
         principiile generale ale dreptului comunitar, impune ca actele instituțiilor comunitare să nu depășească limitele a ceea ce
         este adecvat și necesar pentru realizarea obiectivelor legitime urmărite de reglementarea în cauză, fiind stabilit că, atunci
         când este posibilă alegerea între mai multe măsuri adecvate, trebuie să se recurgă la cea mai puțin constrângătoare și că
         inconvenientele cauzate nu trebuie să fie disproporționate în raport cu scopurile vizate (Hotărârea din 12 iulie 2001, Jippes
         și alții, C‑189/01, Rec., p. I‑5689, punctul 81 și jurisprudența citată, precum și Hotărârea Spania/Consiliul, citată anterior,
         punctul 97).

      46      În ceea ce privește controlul jurisdicțional al condițiilor de punere în aplicare a unui astfel de principiu, având în vedere
         larga putere de apreciere de care dispune legiuitorul comunitar în materia politicii agricole comune, numai caracterul vădit
         inadecvat al unei măsuri adoptate în acest domeniu în raport cu obiectivul pe care instituția competentă urmărește să îl atingă
         poate afecta legalitatea unei astfel de măsuri (Hotărârea din 10 ianuarie 2006, IATA și ELFAA, C‑344/04, Rec., p. I‑403, punctul
         80, precum și Hotărârea Spania/Consiliul, citată anterior, punctul 98).

      47      Astfel, nu se pune problema dacă măsura adoptată de către legiuitor era singura sau cea mai bună posibilă, ci dacă aceasta
         era în mod vădit neadecvată (Hotărârea Spania/Consiliul, citată anterior, punctul 99).

      48      Rezultă de la punctul 36 din prezenta hotărâre, precum și din considerentele menționate în cadrul acestuia că scopul sistemului
         de returnare a drepturilor nefolosite la rezerva națională este ca toate drepturile la primă existente să fie folosite efectiv.
         Or, această măsură constituie un mijloc adecvat pentru atingerea obiectivului unei mai bune mobilizări a drepturilor la primă
         disponibile și neutilizate. De altfel, trebuie să se sublinieze că posibilitatea ca măsura respectivă să fie vădit neadecvată
         nu a fost ridicată de niciunul dintre cei interesați care au prezentat observații Curții.

      49      Dat fiind că returnarea la rezerva națională nu constituie un mijloc vădit neadecvat pentru atingerea obiectivului urmărit,
         măsura contestată nu este, în consecință, contrară principiului proporționalității.

      50      Prin urmare, se impune să se răspundă la a doua întrebare litera a) că articolul 33 alineatele (2) și (4) din Regulamentul
         nr. 3886/92 trebuie interpretat în sensul că trebuie să se considere că un crescător de animale nu a folosit drepturile sale
         la primă în cursul unui an de comercializare în cazul în care a depus o cerere de primă, dar cererea a fost respinsă pentru
         motivul că animalele în cauză nu erau eligibile, și aceasta inclusiv în cazul în care cererea în cauză nu a fost introdusă
         abuziv. O astfel de interpretare nu este contrară principiului proporționalității.

       Cu privire la a doua întrebare litera b)
      51      Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească în subsidiar dacă, în împrejurări precum
         cele din acțiunea principală, poate fi admisă existența unui caz excepțional justificat în mod corespunzător în sensul articolului
         33 alineatul (2) ultima liniuță din Regulamentul nr. 3886/92.

      52      În primul rând, trebuie să se sublinieze că existența unui caz excepțional justificat în mod corespunzător permite o derogare
         de la regula returnării la rezerva națională a părții nefolosite din drepturile de primă și trebuie, astfel, să facă obiectul
         unei interpretări stricte. Această interpretare este impusă de folosirea în dispoziția menționată a termenului „excepțional”.

      53      Ultima liniuță a articolului 33 alineatul (2) din Regulamentul nr. 3886/92 pare, în lumina economiei generale a acestei dispoziții,
         o clauză generală de echitate, destinată să acopere alte situații decât cele evocate la liniuțele precedente, în care aplicarea
         regulii generale s‑ar face resimțită cu o duritate excepțională, dar care nu pot face, toate, obiectul unei mențiuni speciale.
         La fel ca în cazurile menționate la liniuțele precedente, este vorba despre situații în care ar fi echitabil să i se permită
         crescătorului de animale să își valorifice ulterior drepturile la primă, deși, pentru motive excepționale, nu le poate folosi
         temporar.

      54      Nici dispozițiile regulamentului menționat, nici considerentele acestuia nu stabilesc tipurile de criterii care trebuie luate
         în considerare pentru a justifica un astfel de caz excepțional. Trebuie să se constate că legiuitorul comunitar nu a dorit
         să precizeze mai mult această noțiune, nici să o circumscrie anumitor criterii speciale. În consecință, trebuie să se țină
         cont de ansamblul împrejurărilor, atât de natură subiectivă, cât și de natură obiectivă, pentru a determina dacă, printre
         acestea, există unul sau mai multe elemente care ar putea justifica existența unui caz excepțional. Această apreciere nu ar
         putea fi efectuată decât de la caz la caz și de către autoritățile însărcinate cu aplicarea articolului 33 alineatul (2) ultima
         liniuță din Regulamentul nr. 3886/92. Este de competența instanței de trimitere, care este sesizată cu acțiunea principală
         și este singura în măsură să constate faptele pertinente, să efectueze respectiva apreciere în cadrul acestui litigiu, ținând
         cont de necesitatea unei aplicări restrictive a acestei dispoziții.

      55      În orice caz, în lipsa unor împrejurări speciale, o interpretare eronată a legislației aplicabile nu ar putea constitui un
         caz excepțional în sensul articolului 33 alineatul (2) ultima liniuță din Regulamentul nr. 3886/92.

      56      În plus, trebuie să se sublinieze că, potrivit formulării înseși a dispoziției menționate, pentru ca aceasta să fie aplicabilă,
         este necesar ca respectivul crescător de animale să fi justificat în mod corespunzător în ce constă caracterul excepțional
         al situației în care se găsește.

      57      În consecință, trebuie să se răspundă la a doua întrebare litera b) că este de competența instanței de trimitere să hotărască
         dacă, având în vedere ansamblul împrejurărilor justificate în mod corespunzător care caracterizează situația reclamantului
         din acțiunea principală, există un caz excepțional care impune aplicarea dispoziției derogatorii a articolului 33 alineatul
         (2) ultima liniuță din Regulamentul nr. 3886/92, ținând cont de necesitatea unei aplicări restrictive a acestei dispoziții.

       Cu privire la a doua întrebare litera c)
      58      În final, cu titlu subsidiar, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă drepturile de primă care au fost retrase
         unui crescător de animale în temeiul articolului 33 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3886/92, din cauza faptului că respectivul
         crescător de animale a folosit cel puțin 70 %, dar mai puțin de 90 % din drepturile sale în cursul anului de comercializare
         1998, trebuie restituite cu titlu preferențial acestui crescător de animale la expirarea unei perioade de suspendare de doi
         ani. Aceasta apreciază, într‑adevăr, că principiul proporționalității ar putea impune privilegierea vechilor titulari, situația
         acestora fiind afectată într‑un mod deosebit de serios de creșterea ratei de folosire de la 70 % la 90 % în cadrul măsurilor
         excepționale luate ca urmare a crizei numite „a vacii nebune”.

      59      Acordarea de drepturi de primă din rezerva națională de către statele membre face obiectul articolului 4f alineatul (2) din
         Regulamentul nr. 805/68, care enumeră crescătorii de animale ce pot beneficia de acestea. Folosirea termenului „în special”
         în formularea acestei dispoziții indică faptul că nu este vorba despre o listă exhaustivă.

      60      Comisia a observat în mod corect că articolul 4f alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 805/68 a abilitat‑o
         să adopte măsurile cu privire la drepturile individuale nefolosite în anii 1997 și 1998 și care au fost returnate la rezerva
         națională, dar că aceste măsuri nu au fost niciodată adoptate. Prin urmare, statele membre păstrează o marjă de manevră totală
         în ceea ce privește folosirea rezervei lor naționale. Acestea pot, în consecință, să prevadă acordarea cu titlu preferențial
         de drepturi la primă crescătorilor de animale care au fost obligați să returneze drepturile lor la această rezervă pe motiv
         că folosiseră cel puțin 70 %, dar mai puțin de 90 % din acestea, în cursul anului de comercializare 1998.

      61      Având în vedere cele anterioare, trebuie să se răspundă la a doua întrebare litera c) că articolul 33 alineatul (4) din Regulamentul
         nr. 3886/92 coroborat cu articolul 4f alineatul (4) din Regulamentul nr. 805/68 trebuie interpretat în sensul că statele membre
         pot să restituie cu titlu preferențial unui crescător de animale, la expirarea unei perioade de suspendare de doi ani, drepturile
         la primă care i‑au fost retrase pentru motivul că acest crescător de animale a folosit cel puțin 70 %, dar mai puțin de 90 %
         din acestea, în cursul anului de comercializare 1998.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      62      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
      1)      Articolul 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul (CEE) nr. 805/68 al Consiliului din 27 iunie 1968 privind organizarea
            comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2222/96 al Consiliului
            din 18 noiembrie 1996, trebuie interpretat în sensul că o junincă gestantă poate fi considerată vacă de alăptare în sensul
            primei secțiuni a acestui regulament numai dacă înlocuiește, după depunerea cererii de primă pentru anul de comercializare,
            o vacă de alăptare care este menționată în această cerere.
      2)      O junincă gestantă care, pentru un an de comercializare, a înlocuit o vacă de alăptare pentru care a fost depusă o cerere
            de primă și care a fost recunoscută ca eligibilă pentru a beneficia de această primă poate fi considerată vacă de alăptare
            în sensul articolului 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul nr. 805/68, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul
            nr. 2222/96, atunci când aceasta îndeplinește, în anul următor, condițiile pentru a înlocui din nou o vacă de alăptare.
      3)      Articolul 4a a treia liniuță punctul (ii) din Regulamentul nr. 805/68, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2222/96,
            trebuie interpretat în sensul că o junincă gestantă pentru care a fost introdusă o cerere de primă nu este eligibilă pentru
            a beneficia de primă atunci când fată înainte de expirarea termenului prevăzut pentru introducerea respectivei cereri.
      4)      Articolul 33 alineatele (2) și (4) din Regulamentul (CEE) nr. 3886/92 al Comisiei din 23 decembrie 1992 de stabilire a modalităților
            de aplicare referitoare la regimurile de prime prevăzute de Regulamentul nr. 805/68 și de abrogare a Regulamentelor (CEE)
            nr. 1244/82 și (CEE) nr. 714/89, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2311/96 al Comisiei din 2 decembrie
            1996, trebuie interpretat în sensul că trebuie să se considere că un crescător de animale nu a folosit drepturile sale la
            primă în cursul unui an de comercializare în cazul în care a depus o cerere de primă, dar cererea a fost respinsă pentru motivul
            că animalele în cauză nu erau eligibile, și aceasta inclusiv în cazul în care cererea în cauză nu a fost introdusă abuziv.
            O astfel de interpretare nu este contrară principiului proporționalității.
      5)      Este de competența instanței de trimitere să hotărască dacă, având în vedere ansamblul împrejurărilor justificate în mod corespunzător
            care caracterizează situația reclamantului din acțiunea principală, există un caz excepțional care impune aplicarea dispoziției
            derogatorii a articolului 33 alineatul (2) ultima liniuță din Regulamentul nr. 3886/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul
            nr. 2311/96, ținând cont de necesitatea unei aplicări restrictive a acestei dispoziții.
      6)      Articolul 33 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3886/92 coroborat cu articolul 4f alineatul (4) din Regulamentul nr. 805/68,
            astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2222/96, trebuie interpretat în sensul că statele membre pot să restituie
            cu titlu preferențial unui crescător de animale, la expirarea unei perioade de suspendare de doi ani, drepturile la primă
            care i‑au fost retrase pentru motivul că acest crescător de animale a folosit cel puțin 70 %, dar mai puțin de 90 % din acestea,
            în cursul anului de comercializare 1998.
      Semnături
      * Limba de procedură: germana.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 21 aprilie 2005. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Elene. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articols 43 CE şi 48 CE. # Cauza C-140/03.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 3 iulie 2001. # Bertelsmann AG împotriva Finanzamt Wiedenbrück. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesfinanzhof - Germania. # A șasea directivă TVA. # Cauza C-380/99.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 26 iunie 2003. # Finanzamt Groß-Gerau împotriva MKG-Kraftfahrzeuge-Factoring GmbH. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesfinanzhof - Germania. # Taxa pe valoare adăugată - A șasea directivă 77/388/CEE. # Cauza C-305/01.


title: Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 3 decembrie 2009.#Yaesu Europe BV împotriva Bundeszentralamt für Steuern.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesfinanzhof - Germania.#A opta directivă TVA - Sisteme de restituire a TVA-ului persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării - Anexa A - Cerere de restituire - Noțiunea "semnătură" care figurează în cererea menționată - Legislație națională care impune semnătura olografă a persoanei impozabile sau a reprezentantului legal al acesteia, cu excluderea celei a unui împuternicit.#Cauza C-433/08.

text:
      Cauza C‑433/08
      Yaesu Europe BV
      împotriva
      Bundeszentralamt für Steuern
      (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare, introdusă de Bundesfinanzhof)
      „A opta directivă TVA – Sisteme de restituire a TVA‑ului persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării – Anexa A – Cerere de restituire – Noțiunea «semnătură» care figurează în cererea menționată – Legislație națională care impune semnătura olografă a persoanei impozabile sau a reprezentantului legal al acesteia, cu excluderea
         celei a unui împuternicit”

      Sumarul hotărârii
      Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată
            – Restituirea taxei persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării
      (Directiva 79/1072 a Consiliului, anexa A)
      Noțiunea „semnătură” din cererea de restituire a taxei pe valoarea adăugată menționată în modelul care figurează în anexa
         A la A opta directivă 79/1072 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri
         – Sisteme de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării constituie
         o noțiune de drept comunitar care trebuie interpretată uniform în sensul că o astfel de cerere de restituire nu trebuie în
         mod obligatoriu să fie semnată personal de persoana impozabilă și că, în această privință, semnătura unui împuternicit poate
         fi suficientă.

      (a se vedea punctul 29 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
      3 decembrie 2009(*)

      „A opta directivă TVA – Sisteme de restituire a TVA‑ului persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării – Anexa A – Cerere de restituire – Noțiunea „semnătură” care figurează în cererea menționată – Legislație națională care impune semnătura olografă a persoanei impozabile sau a reprezentantului legal al acesteia, cu excluderea
         celei a unui împuternicit”

      În cauza C‑433/08,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Bundesfinanzhof
         (Germania), prin decizia din 13 august 2008, primită de Curte la 1 octombrie 2008, în procedura

      Yaesu Europe BV
      împotriva
      Bundeszentralamt für Steuern,

      CURTEA (Camera a patra),
      compusă din domnul K. Lenaerts, președintele Camerei a treia, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a patra, doamna
         R. Silva de Lapuerta, domnii E. Juhász, G. Arestis (raportor) și J. Malenovský, judecători,

      avocat general: domnul Y. Bot,
      grefier: domnul B. Fülöp, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 16 septembrie 2009,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru Yaesu Europe BV, de B. Burgmaier, Rechtsanwalt;
      –        pentru guvernul german, de domnii M. Lumma și C. Blaschke, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul austriac, de doamna C. Pesendorfer, în calitate de agent;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnul D. Triantafyllou, în calitate de agent,
      având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea anexei A la A opta directivă 79/1072/CEE a Consiliului
         din 6 decembrie 1979 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – Sisteme
         de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării (JO L 331, p. 11,
         Ediție specială, 09/vol. 1, p. 34, denumită în continuare „A opta directivă”).

      2        Această cerere a fost prezentată în cadrul unui litigiu între Yaesu Europe BV (denumită în continuare „Yaesu Europe”), societate
         stabilită în Țările de Jos, pe de o parte, și Bundeszentralamt für Steuern (Oficiul Federal Central pentru Impozite, denumit
         în continuare „Bundeszentralamt”), pe de altă parte, având ca obiect respingerea, de către acesta din urmă, a unei cereri
         prin care se solicita restituirea taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”) achitate de această societate
         în Germania.

       Cadrul juridic
       Reglementarea comunitară
      3        Al treilea-al cincilea considerent ale celei de A opta directive au următorul cuprins:

      „întrucât diferențele dintre sistemele în vigoare în prezent în statele membre, care provoacă în unele cazuri perturbarea
         comerțului și denaturarea concurenței, trebuie eliminate;

      întrucât introducerea normelor comunitare în acest domeniu marchează evoluția către liberalizarea eficientă a circulației
         persoanelor, mărfurilor și serviciilor, sprijinind astfel finalizarea procesului de integrare economică;

      întrucât astfel de norme nu trebuie să conducă la un tratament diferit al persoanelor plătitoare de impozit în funcție de
         statele membre pe teritoriul cărora aceste persoane sunt stabilite”.

      4        Articolul 3 litera (a) din A opta directivă prevede:

      „Pentru a putea beneficia de restituire, orice persoană plătitoare de impozit, așa cum este menționată în articolul 2, care
         nu livrează bunuri și nu prestează servicii considerate livrate sau prestate pe teritoriul țării trebuie:

      (a)      să înainteze autorităților competente menționate la articolul 9 primul paragraf o cerere pe baza modelului din anexa A, la
         care se atașează facturile sau documentele de import în original. Statele membre pun la dispoziția solicitanților o notă explicativă
         care să conțină în orice situație informațiile minime prevăzute în anexa C”.

      5        Articolul 6 din A opta directivă prevede:

      „Statele membre nu pot impune persoanelor plătitoare de impozit prevăzute la articolul 2 obligații în plus față de cele prevăzute
         la articolele 3 și 4, altele decât obligația de a furniza, în anumite cazuri, informații necesare pentru a se stabili dacă
         cererea de restituire este justificată”.

      6        Modelul de cerere de restituire a TVA‑ului prevăzut în anexa A la A opta directivă menționează, pe lângă locul în care este
         întocmită această cerere și data la care este efectuată aceasta, o „semnătură”, fără nicio altă indicație.

       Reglementarea națională
      7        Articolul 18 alineatul 9 din Legea din 2005 privind impozitul pe cifra de afaceri (Umsatzsteuergesetz 2005, BGBl. 2005 I,
         p. 386), în versiunea aplicabilă acțiunii principale (denumită în continuare „UStG”), are următorul cuprins:

      „[…] Cererea de restituire trebuie depusă în termen de șase luni de la încheierea anului calendaristic în cursul căruia a
         luat naștere dreptul la restituire. Antreprenorul trebuie să calculeze el însuși restituirea și să justifice cuantumul taxei
         aferente intrărilor prin prezentarea facturilor și a atestărilor de import în original. Cererea de restituire trebuie semnată
         olograf de antreprenor. […]”

      8        Articolul 79 alineatul (1) din Codul general al impozitelor (Abgabenordnung, denumit în continuare „AO”), intitulat „Capacitate
         de exercițiu”, prevede, printre altele, la punctul 3 al acestui alineat, că persoanele juridice, grupările sau masele de bunuri
         au, prin intermediul reprezentanților lor legali sau al unor reprezentanți ad‑hoc, capacitatea de a îndeplini acte de procedură.

      9        Articolul 150 alineatul 3 din AO, care reglementează forma și conținutul declarațiilor de impozit, prevede:

      „Dacă legile fiscale impun persoanei impozabile obligația de a semna olograf declarația de impozit, semnătura unui împuternicit
         nu este legală decât dacă persoana impozabilă nu poate semna personal din cauza stării sale fizice sau mentale sau din cauza
         unei absențe prelungite. Semnătura personală a acesteia poate fi solicitată a posteriori, atunci când a încetat motivul de
         împiedicare.”

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      10      La 30 iunie 2006, Yaesu Europe a introdus o cerere de restituire a TVA‑ului achitat în amonte în Germania pentru perioada
         cuprinsă între lunile ianuarie și decembrie ale anului 2005. Această cerere a fost întocmită utilizând formularul oficial
         prevăzut în acest scop în statul membru respectiv și pe care figurează, în căsuța cu numărul 9, mențiunea „semnătura olografă
         și ștampila societății”.

      11      Într‑o scrisoare de însoțire a cererii respective, avocații Yaesu Europe, care sunt stabiliți în Germania și care sunt de
         asemenea menționați pe formularul respectiv ca fiind reprezentanți ai acestei societăți pentru notificări, au arătat că semnaseră
         această cerere în numele clientului lor. În acest sens, la scrisoare a fost atașată o „procură pentru procedura de restituire
         a taxei în amonte”, întocmită de reprezentantul legal al reclamantei din acțiunea principală, prin care avocații menționați
         erau împuterniciți să reprezinte din punct de vedere juridic societatea reclamantă în toate procedurile de restituire a TVA‑ului.

      12      Prin decizia din 1 septembrie 2006, Bundeszentralamt a respins cererea de restituire introdusă de Yaesu Europe, pe motiv că
         aceasta nu fusese semnată personal de persoana impozabilă, încălcându‑se astfel articolul 18 alineatul 9 din UStG.

      13      După o contestație care nu a avut succes, Yaesu Europe a formulat o acțiune la Finanzgericht. Acesta din urmă s‑a alăturat
         poziției Bundeszentralamt, hotărând că articolul 18 alineatul 9 din UStG nu încălca articolele 3 și 6 din A opta directivă
         și că „semnătura” prevăzută de modelul care figurează în anexa A la această directivă trebuia interpretată ca fiind în mod
         necesar cea a persoanei impozabile însăși, articolul 249 al treilea paragraf CE conferind, în orice caz, legiuitorului german
         o autonomie de executare în această privință.

      14      Yaesu Europe a introdus recurs la Bundesfinanzhof, în care susține, în esență, că Finanzgericht a interpretat greșit noțiunea
         „semnătură” menționată pe modelul care figurează în anexa A la A opta directivă și invocă, în această privință, exemplul mai
         multor state membre care autorizează în mod expres semnarea cererii de restituire de către un împuternicit. Aceasta consideră,
         în plus, că noțiunea respectivă trebuie interpretată uniform în Comunitatea Europeană.

      15      Bundesfinanzhof, după ce a înlăturat aplicarea în speță a articolului 79 alineatul 1 punctul 3 și a articolului 150 alineatul
         3 din AO și a considerat că existau îndoieli cu privire la compatibilitatea articolului 18 alineatul 9 din UStG cu dreptul
         comunitar, a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Noțiunea «semnătură» utilizată în modelul care figurează în anexa A la A opta directivă […], care este utilizat pentru depunerea
         unei cereri de restituire a [TVA‑ului] în conformitate cu articolul 3 litera (a) din această directivă, este o noțiune de
         drept comunitar care trebuie interpretată uniform?

      2)      În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
      Noțiunea «semnătură» trebuie înțeleasă în sensul că cererea de restituire trebuie în mod obligatoriu să fie semnată personal
         de către persoana impozabilă sau, în cazul unei persoane juridice, de către reprezentantul legal al acesteia ori este suficientă
         semnătura unui împuternicit (de exemplu, a unui reprezentant fiscal sau a unui salariat al persoanei impozabile)?”

       Cu privire la întrebările preliminare
      16      Prin întrebările adresate, care trebuie examinate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă
         noțiunea „semnătură” din cererea de restituire a TVA‑ului menționată în formularul care figurează în anexa A la A opta directivă
         constituie o noțiune de drept comunitar care trebuie interpretată uniform și, dacă este cazul, dacă această noțiune trebuie
         înțeleasă în sensul că o astfel de cerere de restituire trebuie în mod obligatoriu să fie semnată personal de persoana impozabilă
         sau este suficient ca această cerere să fie semnată de un împuternicit.

      17      În această privință, trebuie arătat de la bun început că A opta directivă nu conține nicio definiție a noțiunii „semnătură”
         și că aceasta nu face nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul de aplicare al
         acestei noțiuni.

      18      Or, potrivit unei jurisprudențe constante, atât din cerințele aplicării uniforme a dreptului comunitar, cât și din cele ale
         principiului egalității rezultă că termenii unei dispoziții de drept comunitar care nu face nicio trimitere expresă la dreptul
         statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul său de aplicare trebuie în mod normal să primească, în întreaga Comunitate,
         o interpretare autonomă și uniformă, care trebuie stabilită ținând cont de contextul dispoziției și de obiectivul urmărit
         de reglementarea în cauză (a se vedea în special Hotărârea din 18 ianuarie 1984, Ekro, 327/82, Rec., p. 107, punctul 11, Hotărârea
         din 19 septembrie 2000, Linster, C‑287/98, Rec., p. I‑6917, punctul 43, și Hotărârea din 16 iulie 2009, Infopaq International,
         C‑5/08, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 27).

      19      Aceste cerințe se impun în mod special în ceea ce privește A opta directivă, având în vedere atât titlul, cât și cuprinsul
         celui de al treilea și al celui de al cincilea considerent ale acesteia.

      20      Astfel, din al treilea și din al cincilea considerent ale directivei menționate rezultă că aceasta urmărește armonizarea sistemelor
         de restituire a TVA‑ului plătit într‑un stat membru de către persoanele impozabile stabilite în alt stat membru eliminând
         diferențele dintre sistemele în vigoare la acea epocă în statele membre și încercând să nu conducă la un tratament diferit
         al persoanelor impozabile în funcție de statele membre pe teritoriul cărora aceste persoane sunt stabilite.

      21      Obiectivul celei de A opta directive este, astfel, acela de a armoniza modalitățile dreptului de restituire a TVA‑ului, astfel
         cum rezultă din articolul 17 alineatul (3) din A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor
         statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară
         de evaluare (JO L 145, p. 1) (a se vedea în special Hotărârea din 13 iulie 2000, Monte Dei Paschi Di Siena, C‑136/99, Rec.,
         p. I‑6109, punctul 20, și Hotărârea din 15 martie 2007, Reemtsma Cigarettenfabriken, C‑35/05, Rep., p. I‑2425, punctul 26).

      22      În acest scop, directiva menționată prevede în mod expres, în anexa A, un model prestabilit de cerere de restituire a TVA‑ului,
         prin care se urmărește în special armonizarea modalităților procedurale aferente unei astfel de cereri, în ceea ce privește
         taxa achitată într‑un stat membru de persoane impozabile stabilite într‑un alt stat membru. Or, respectivul obiectiv de armonizare
         nu poate fi atins decât dacă noțiunile la care face trimitere acest model au aceeași semnificație în toate statele membre.

      23      Rezultă că noțiunea „semnătură” menționată în modelul prevăzut în anexa A la A opta directivă constituie o noțiune de drept
         comunitar care trebuie să aibă un sens și un domeniu de aplicare identice în toate statele membre. Prin urmare, este de competența
         Curții să dea acestei noțiuni o interpretare autonomă și uniformă în ordinea juridică comunitară.

      24      În această privință, trebuie amintită jurisprudența constantă a Curții potrivit căreia, în vederea interpretării unei dispoziții
         de drept comunitar, trebuie să se țină seama nu numai de termenii utilizați, ci și de contextul în care apare aceasta, precum
         și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte această dispoziție (a se vedea în special Hotărârea din 17
         noiembrie 1983, Merck, 292/82, Rec., p. 3781, punctul 12, Hotărârea din 1 martie 2007, Schouten, C‑34/05, Rep., p. I‑1687,
         punctul 25, și Hotărârea din 12 februarie 2009, Klarenberg, C‑466/07, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 37).

      25      Trebuie arătat, mai întâi, că textul anexei A la A opta directivă nu conține nicio indicație cu privire la noțiunea „semnătură”
         pe care o menționează. Astfel, această anexă se limitează să impună numai o „semnătură” și nu prevede în niciun fel că aceasta
         trebuie să aibă caracteristici particulare, precum aceea de a fi semnătura persoanei impozabile însăși, spre deosebire de
         alte mențiuni care figurează în respectiva anexă, cum ar fi numele sau natura activității, care sunt în mod expres însoțite
         de termenul „solicitantului”.

      26      În plus, din articolul 3 litera (a) din A opta directivă rezultă că persoana impozabilă trebuie să depună o cerere de restituire
         a TVA‑ului pe baza modelului din anexa A la această directivă. Din articolul 6 din aceeași directivă rezultă de asemenea că
         statele membre nu pot impune persoanelor impozabile obligații în plus față de cele prevăzute la articolele 3 și 4, altele
         decât obligația de a furniza, în anumite cazuri, informații necesare pentru a se stabili dacă cererea de restituire este justificată.
         Rezultă că, în ceea ce privește noțiunea „semnătură” menționată în modelul respectiv, acest articol 6 se opune ca persoana
         impozabilă să fie supusă altor cerințe decât cele prevăzute în acest model, cum ar fi o semnătură olografă a persoanei impozabile.

      27      În sfârșit, o astfel de interpretare în funcție de context este confirmată de obiectivul de armonizare urmărit de A opta directivă,
         astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 19-22 din prezenta hotărâre. Astfel, obiectivul urmărit de această directivă, care
         prevede în mod expres, în anexa A, un model prestabilit de cerere de restituire a TVA‑ului, nu poate fi atins decât dacă noțiunile
         care figurează în acest model au un sens și un domeniu de aplicare identice în toate statele membre și nu depășesc cerințele
         prevăzute în mod expres de acesta din urmă. A permite unui stat membru să impună unei persoane impozabile alte cerințe decât
         cele prevăzute de un astfel de model, cum ar fi o semnătură olografă a acestei persoane impozabile, ar însemna să se instituie
         o formalitate incompatibilă cu obiectivul menționat.

      28      Pe de altă parte, trebuie precizat că, deși, spre deosebire de cea de A treisprezecea directivă 86/560/CEE a Consiliului din
         17 noiembrie 1986 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – Sisteme
         de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul Comunității (JO L 326,
         p. 40, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 81, denumită în continuare „A treisprezecea directivă”), A opta directivă nu prevede
         expres posibilitatea de a desemna un împuternicit, nu este mai puțin adevărat că această directivă nici nu exclude o astfel
         de posibilitate, astfel încât o cerere de restituire a TVA‑ului conform modelului care figurează în anexa A la această directivă
         poate fi semnată de un împuternicit.

      29      Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că noțiunea „semnătură”
         din cererea de restituire a TVA‑ului menționată în modelul care figurează în anexa A la A opta directivă constituie o noțiune
         de drept comunitar care trebuie interpretată uniform în sensul că o astfel de cerere de restituire nu trebuie în mod obligatoriu
         să fie semnată personal de persoana impozabilă și că, în această privință, semnătura unui împuternicit poate fi suficientă.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      30      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
      Noțiunea „semnătură” din cererea de restituire a TVA ului menționată în modelul care figurează în anexa A la A opta directivă
            79/1072/CEE a Consiliului din 6 decembrie 1979 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele
            pe cifra de afaceri – Sisteme de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe
            teritoriul țării constituie o noțiune de drept comunitar care trebuie interpretată uniform în sensul că o astfel de cerere
            de restituire nu trebuie în mod obligatoriu să fie semnată personal de persoana impozabilă și că, în această privință, semnătura
            unui împuternicit poate fi suficientă.
      Semnături
      * Limba de procedură: germana.