title: Cauza T-113/06: Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2012 — Marine Harvest Norway și Alsaker Fjordbruk/Consiliul ( „Dumping — Importul de somon originar din Norvegia — Definiția industriei comunitare — Produs similar — Selectarea eșantionului de producători comunitari” )

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/21

         Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2012 — Marine Harvest Norway și Alsaker Fjordbruk/Consiliul
   (Cauza T-113/06) (1)

   (Dumping - Importul de somon originar din Norvegia - Definiția industriei comunitare - Produs similar - Selectarea eșantionului de producători comunitari)
   2012/C 133/40
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Marine Harvest Norway AS, succesor în drepturi al Fjord Seafood Norway AS (Bergen, Norvegia) și Alsaker Fjordbruk AS (Onarheim, Norvegia) (reprezentanți: J. M. Juuhl-Langseth și P. Dyrberg, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J. P. Hix și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial P. Stancanelli și K. Talabér-Ritz, ulterior K. Talabér-Ritz, T. Scharf și H. van Vliet, agenți, asistați de E. McGovern, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 85/2006 al Consiliului din 17 ianuarie 2006 de instituire a dreptului antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit la importul de somon de crescătorie originar din Norvegia (JO L 15, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 44, p. 99)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Regulamentul (CE) nr. 85/2006 al Consiliului din 17 ianuarie 2006 de instituire a dreptului antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit la importul de somon de crescătorie originar din Norvegia, în măsura în care privește Marine Harvest Norway AS, succesor în drepturi al Fjord Seafood Norway AS, pentru drepturile antidumping aplicate importurilor care provin de la aceasta din urmă până la 18 septembrie 2007 și Alsaker Fjordbruk AS.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Marine Harvest Norway, succesor în drepturi al Fjord Seafood Norway, și de Alsaker Fjordbruk.

               4.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 131, 3.6.2006.


title: Cauza T-332/07: Acțiune introdusă la 4 septembrie 2007 — Republica Federală Germania/Comisia Comunităților Europene

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/53

         Acțiune introdusă la 4 septembrie 2007 — Republica Federală Germania/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-332/07)
   (2007/C 269/96)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma și C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Comisiei C(2007) 2619 final din 25 iunie 2007 privind reducerea participării financiare a Fondului European de Dezvoltare Regională acordată prin Decizia nr. C(94) 3379 la documentul unic de programare pentru investiții structurale ale Comunității în regiunile landului Renania de Nord-Westfalia, din Republica Federală Germania care se încadrează în Obiectivul 2 (FEDR nr. 94.02.13.012);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin decizia atacată Comisia a redus participarea Fondului European de Dezvoltare Regională (FEDR) la programarea pentru investiții structurale ale Comunității în regiunile landului Renania de Nord-Westfalia care se încadrează în Obiectivul 2.
   În motivarea acțiunii, reclamanta susține că, în decizia atacată, pârâta ar fi apreciat în mod eronat situația de fapt.
   În plus, se arată că, potrivit articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul 4253/88 (1), nu ar fi îndeplinite condițiile de reducere. În acest context, reclamanta susține că restructurările efectuate nu ar reprezenta o modificare considerabilă a programului. Mai mult, în opinia sa, pentru motivarea importanței modificării, nu ar fi suficientă doar trimiterea la „Ghidul pentru încheierea financiară a intervențiilor operaționale (1994-1999) ale Fondurilor Structurale” [SEC (1999) 1316].
   Chiar și în cazul în care ar putea fi constatată o modificare considerabilă a programului reclamanta susține că, în speță, Comisia ar fi trebuit să exercite puterea de apreciere acordată de articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul 4253/88 asupra aplicării concrete a programului. În opinia reclamantei, Comisia ar fi trebuit să aprecieze dacă o reducere a participării FEDR ar fi proporțională.

      (1)  Regulamentul Consiliului (CEE) nr. 4253/88 din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce privește, pe de o parte, coordonarea intervențiilor diferitelor Fonduri structurale și, pe de altă parte, coordonarea între aceste intervenții și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale celorlalte instrumente financiare existente (JO L 374, 31.12.1988, p. 1).


               29.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/4

         Acțiune introdusă la 16 iulie 2015 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-18/15)
   (2015/C 357/04)
   La data de 16 iulie 2015, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Øyvind Bø și Marlene Lie Hakkebo, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, cu sediul pe Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles/Brussel, Belgique/België, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 56l din capitolul V al anexei XIII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2010/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind formalitățile de raportare aplicabile navelor la sosirea în și/sau la plecarea din porturile statelor membre și de abrogare a Directivei 2002/6/CE), astfel cum a fost adaptată la acord prin protocolul 1 la acesta, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 din act și al articolului 7 din acord.

               2.

               să dispună ca Islanda să suporte cheltuielile aferente acestui proces.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Cererea se referă la faptul că Islanda nu a dat curs, până la data de 18 februarie 2015, avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 18 decembrie 2014 referitor la faptul că statul islandez nu a transpus în ordinea sa juridică națională (Directiva 2010/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind formalitățile de raportare aplicabile navelor la sosirea în și/sau la plecarea din porturile statelor membre și de abrogare a Directivei 2002/6/CE), menționată la punctul 56l din capitolul V al anexei XIII la Acordul privind Spațiul Economic European și adaptată la acord prin protocolul 1 la acesta („actul”).

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat, Islanda nu și-a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 din act și al articolului 7 din Acordul privind SEE.


title: Cauza T-234/11 P-RENV-RX: Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2013 — Arango Jaramillo și alții/BEI ( „Recurs — Funcție publică — Personalul BEI — Reexaminarea hotărârii Tribunalului — Respingerea acțiunii în primă instanță ca inadmisibilă — Pensii — Majorarea cotizației la sistemul de pensii — Termen de introducere a acțiunii — Termen rezonabil” )

text:
               24.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/8

         Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2013 — Arango Jaramillo și alții/BEI
   (Cauza T-234/11 P-RENV-RX) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Personalul BEI - Reexaminarea hotărârii Tribunalului - Respingerea acțiunii în primă instanță ca inadmisibilă - Pensii - Majorarea cotizației la sistemul de pensii - Termen de introducere a acțiunii - Termen rezonabil)
   2013/C 245/10
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurenți: Oscar Orlando Arango Jaramillo (Luxemburg, Luxemburg) și ceilalți 34 de recurenți ale căror nume figurează în anexa hotărârii (reprezentanți: B. Cortese și C. Cortese, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: C. Gómez de la Cruz și T. Gilliams, agenți, asistați de P. -E. Partsch, avocat)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 4 februarie 2011, Arango Jaramillo și alții/BEI (F 34/10, nepublicată încă în Repertoriu), și având ca obiect anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Ordonanța Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 4 februarie 2011, Arango Jaramillo și alții/BEI.

               2.

               Trimite cauza spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice.

               3.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 211, 16.7.2011.


title: Cauza T-366/15 P: Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2016 – Todorova Androva/Consiliul și alții („Recurs — Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2011 — Neînscrierea pe lista funcționarilor promovabili — Respingerea acțiunii în primă instanță — Articolul 45 din statut — Clauza 4 din Acordul-cadru încheiat CES, UNICE și CEEP cu privire la munca pe durată determinată — Egalitate de tratament — Obligația de motivare — Sarcina probei — Obligația de cercetare judecătorească de către instanța de fond — Excepția de nelegalitate — Regula concordanței între reclamație și acțiunea introdusă în fața instanței Uniunii”)

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/30

         Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2016 – Todorova Androva/Consiliul și alții
   (Cauza T-366/15 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2011 - Neînscrierea pe lista funcționarilor promovabili - Respingerea acțiunii în primă instanță - Articolul 45 din statut - Clauza 4 din Acordul-cadru încheiat CES, UNICE și CEEP cu privire la munca pe durată determinată - Egalitate de tratament - Obligația de motivare - Sarcina probei - Obligația de cercetare judecătorească de către instanța de fond - Excepția de nelegalitate - Regula concordanței între reclamație și acțiunea introdusă în fața instanței Uniunii”))
   (2017/C 038/41)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Viara Todorova Androva (Rhode-Saint-Genèse, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și M. Veiga, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall, G. Gattinara și A.-C. Simon, ulterior G. Gattinara și A.-C. Simon, agenți) și Curtea de Conturi (reprezentant: N. Scafarto, agent)

      Intervenient în susținerea Consiliului Uniunii Europene: Parlamentul European (reprezentanţi: D. Nessaf și M. Dean, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Puncție a Uniunii Europene (Camera a doua) din 29 aprilie 2015, Todorova Androva/Consiliul (F-78/12, EU:F:2015:37) și având ca obiect anularea hotărârii

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               O obligă pe doamna Viara Todorova Androva să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene și de Comisia Europeană.

               3)

               Parlamentul European suportă propriile cheltuieli.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015


title: Cauza T-137/09 RENV: Hotărârea Tribunalului din 12 iunie 2014 – Nike International/OAPI – Muñoz Molina (R 10) ( „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale R10 — Marcă națională verbală R10 neînregistrată — Cesiunea mărcii naționale — Dovada deținerii mărcii anterioare” )

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/25

         Hotărârea Tribunalului din 12 iunie 2014 – Nike International/OAPI – Muñoz Molina (R 10)
   (Cauza T-137/09 RENV) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale R10 - Marcă națională verbală R10 neînregistrată - Cesiunea mărcii naționale - Dovada deținerii mărcii anterioare”))
   2014/C 282/31
   Limba de procedură: spaniola

      Părţile

      Reclamantă: Nike International Ltd (Beaverton, Oregon, Statele Unite) (reprezentant: M. de Justo Bailey, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Aurelio Muñoz Molina (Petrer, Spania)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 21 ianuarie 2009 (cauza R 551/2008-1), privind o procedură de opoziție între DL Sports & Marketing Ltda și domnul Aurelio Muñoz Molina.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Nike International Ltd la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) la Curte și la Tribunal.

      (1)  JO C 129, 6.6.2009.


title: Cauza C-408/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 6 iulie 2017 – Enel Energia SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato și alții

text:
               9.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 6 iulie 2017 – Enel Energia SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato și alții
   (Cauza C-408/17)
   (2017/C 338/07)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Enel Energia SpA

      Pârâte: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico, Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

      Întrebările preliminare

               1)

               „Finalitatea” Directivei „generale” 2005/29/CE (1), în calitate de „plasă de siguranță” pentru protecția consumatorilor, precum și în special considerentul (10), articolul 3 alineatul (4) și articolul 5 alineatul (3) din aceeași directivă se opun unei reglementări naționale care include evaluarea respectării obligațiilor specifice, prevăzute de Directivele sectoriale 2009/72/CE (2) și 2009/73/CE (3) pentru protecția utilizatorului, în domeniul de aplicare al Directivei generale 2005/29/CE privind practicile incorecte, excluzând, în consecință, intervenția autorității sectoriale – în speță AEEGSI – să sancționeze o încălcare a directivei sectoriale în orice ipoteză care ar fi susceptibilă să întrunească de asemenea elementele unei practici comerciale incorecte sau neloiale?

               2)

               Principiul specialității statuat la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE trebuie înțeles ca principiu care guvernează relațiile dintre ordinile juridice (ordinea juridică generală și ordinile juridice sectoriale) sau relațiile dintre norme (norme generale și norme speciale) ori relațiile dintre autorități independente abilitate să reglementeze și să supravegheze domeniile respective?

               3)

               Noțiunea „conflict” menționată la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE poate fi considerată întrunită numai în cazul unei antinomii radicale între dispozițiile reglementării privind practicile comerciale incorecte și celelalte norme derivate din dreptul european care reglementează aspecte specifice ale practicilor comerciale sau este suficient ca normele în discuție să prevadă o reglementare diferită de dispozițiile privind practicile comerciale incorecte în raport cu particularitățile sectorului, de natură să determine un conflict de norme în aceeași situație concretă?

               4)

               Noțiunea de norme comunitare menționată la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE se referă numai la dispozițiile conținute în regulamentele și în directivele europene, precum și la normele de transpunere directă a acestora sau include și actele cu putere de lege și normele administrative de punere în aplicare a principiilor de drept european?

               5)

               Principiul specialității consacrat în considerentul (10) și la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE și articolul 37 din Directiva 2009/72/CE și articolul 41 din Directiva 2009/73/CE se opun unei interpretări a normelor naționale corespunzătoare de transpunere potrivit căreia se consideră că, ori de câte ori, într-un domeniu reglementat conținând o reglementare sectorială „de dreptul consumatorilor” care acordă prerogative de reglementare și de sancționare autorității din domeniu, se manifestă un comportament care intră în sfera noțiunii „practică agresivă” în sensul articolelor 8 și 9 din Directiva 2005/29/CE sau a noțiunii „agresivă în orice situație” în sensul anexei I la Directiva 2005/29/CE, trebuie să fie aplicată întotdeauna reglementarea generală privind practicile incorecte, iar aceasta inclusiv în cazul în care există o reglementare sectorială, adoptată în vederea protejării (acelorași) consumatori și întemeiată pe prevederi de drept al Uniunii, care reglementează în mod complet aceleași „practici agresive” și „agresive în orice situație” sau, în orice caz, aceleași „practici incorecte/neloiale”?

      (1)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22, Ediție specială 15/vol. 14, p. 260).

      (2)  Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE (JO L 211, p. 55).

      (3)  Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE (JO L 211, p. 94).


title: Cauza C-29/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel — Luxemburg) — Heiko Koelzsch/État du Grand-duché de Luxembourg (Convenția de la Roma privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale — Contract de muncă — Alegere de către părți — Norme imperative ale legii aplicabile în absența alegerii — Determinarea acestei legi — Noțiunea de țară în care angajatul „își desfășoară în mod obișnuit munca” — Angajat care își desfășoară munca în mai multe state contractante)

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel — Luxemburg) — Heiko Koelzsch/État du Grand-duché de Luxembourg
   (Cauza C-29/10) (1)

   (Convenția de la Roma privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale - Contract de muncă - Alegere de către părți - Norme imperative ale legii aplicabile în absența alegerii - Determinarea acestei legi - Noțiunea de țară în care angajatul „își desfășoară în mod obișnuit munca” - Angajat care își desfășoară munca în mai multe state contractante)
   2011/C 139/14
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Heiko Koelzsch

      Pârât: État du Grand-duché de Luxembourg

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour d'appel — Interpretarea articolului 6 alineatul (2) litera (a) din Convenția privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980 (JO 1980, L 266, p. 1, JO 2007, L 347, p. 3) — Stabilirea legii aplicabile unei acțiuni formulate împotriva demiterii abuzive în lipsa alegerii de către părțile unui contract individual de muncă — Noțiunea de „loc în care angajatul își desfășoară în mod obișnuit munca” — Angajat care își desfășoară munca în mai multe țări, dar care revine în mod sistematic într una dintre acestea

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatul (2) litera (a) din Convenția privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980, trebuie interpretat în sensul că, în ipoteza în care angajatul își desfășoară activitatea în mai multe state contractante, țara în care angajatul își desfășoară în mod obișnuit munca în executarea contractului, în sensul acestei dispoziții, este cea în care sau din care, ținând seama de ansamblul elementelor care caracterizează activitatea respectivă, angajatul se achită de cea mai mare parte a obligațiilor sale față de angajator.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-84/10 P: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 22 octombrie 2010 — Longevity Health Products, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Merck KGaA [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul alineatul (1) litera (b) — Semnul verbal „Kids Vits” — Opoziția titularului mărcii verbale comunitare VITS4KIDS — Nivelul atenției publicului relevant — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Dreptul de a fi ascultat]

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/9

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 22 octombrie 2010 — Longevity Health Products, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Merck KGaA
   (Cauza C-84/10 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul alineatul (1) litera (b) - Semnul verbal „Kids Vits” - Opoziția titularului mărcii verbale comunitare VITS4KIDS - Nivelul atenției publicului relevant - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Dreptul de a fi ascultat)
   2011/C 80/16
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Longevity Health Products, Inc. (reprezentant: J. E. Korab, Rechtsanwalt)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent), Merck KGaA

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 9 decembrie 2009, Longevity Health Products/OAPI — Merck (Kids Vids) (T-484/08), prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 28 august 2008 de respingere a înregistrării semnului verbal „Kids Vits” ca marcă comunitară pentru anumite produse din clasa 5, prin admiterea opoziției titularului mărcii comunitare verbale anterioare „VITS4KIDS” — Încălcarea dreptului de a fi ascultat în justiție — Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Risc de confuzie între două mărci

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Longevity Health Products Inc la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 100, 17.4.2010.


title: Cauzele conexate C-474/09 P — C-476/09 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 iulie 2011 — Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-474/09), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-475/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-476/09 P)/Comisia Europeană, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Comunidad Autónoma de la Rioja, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca (Confebask) (Recurs — Ajutoare de stat — Acțiune în anulare — Decizii ale Comisiei privind schemele de ajutor de stat puse în aplicare de Spania în favoarea întreprinderilor din provinciile Biscaya, Álava și Guipúzcoa — Reduceri ale bazei impozabile pentru anumite întreprinderi nou create — Încredere legitimă — Principiile securității juridice și bunei administrări — Respectarea unui termen rezonabil — Lipsa notificării)

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 iulie 2011 — Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-474/09), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-475/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-476/09 P)/Comisia Europeană, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Comunidad Autónoma de la Rioja, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca (Confebask)
   (Cauzele conexate C-474/09 P — C-476/09 P) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Acțiune în anulare - Decizii ale Comisiei privind schemele de ajutor de stat puse în aplicare de Spania în favoarea întreprinderilor din provinciile Biscaya, Álava și Guipúzcoa - Reduceri ale bazei impozabile pentru anumite întreprinderi nou create - Încredere legitimă - Principiile securității juridice și bunei administrări - Respectarea unui termen rezonabil - Lipsa notificării)
   2011/C 298/06
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurenți: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-474/09 P), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-475/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-476/09 P) (reprezentanți: I. Sáenz-Cortabarría Fernández și M. Morales Isasi, avocați]

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și C. Urraca Caviedes, agenți), Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (reprezentanți: I. Sáenz-Cortabarría Fernández și M. Morales Isasi, avocați), Comunidad Autónoma de la Rioja (reprezentanți: J. M. Criado Gámez și M. Martínez Aguirre, avocați), Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa (reprezentanți: I. Sáenz-Cortabarría Fernández și M. Morales Isasi, avocați), Confederación Empresarial Vasca (Confebask)

      Intervenient în susținerea recurenților: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, agent)

      Obiectul

   Recursuri formulate împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) din 9 septembrie 2009, Diputación Foral de Álava și Gobierno Vasco și alții/Comisia (T-227/01-T-229/01, T-265/01, T-266/01 și T-270/01), prin care Tribunalul a respins, în cauzele T-227/01 și T-265/01, o cerere de anulare a Deciziei 2002/820/CE a Comisiei din 11 iulie 2001 privind schema de ajutor de stat pusă în aplicare de Spania în favoarea întreprinderilor din provincia Álava sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (JO 2002, L 296, p. 1), în cauzele T-228/01 și T-266/01, o cerere de anulare a Deciziei 2003/27/CE a Comisiei din 11 iulie 2001 privind schema de ajutor de stat pusă în aplicare de Spania în favoarea întreprinderilor din provincia Biscaya sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (JO 2003, L 17, p. 1) și, în cauzele T-229/01 și T-270/01, o cerere de anulare a Deciziei 2002/894/CE a Comisiei din 11 iulie 2001 privind schema de ajutor de stat pusă în aplicare de Spania în favoarea întreprinderilor din provincia Guipúzcoa sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (JO 2002, L 314, p. 26)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursurile principale și recursurile incidente.

               2.

               Obligă Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa, Camara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava și Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa la plata în părți egale a cheltuielilor de judecată aferente prezentelor recursuri.

               3.

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 37, 13.2.2010.


title: Cauza C-572/15: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 5 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Riigikohus – Estonia) – F. Hoffmann-La Roche AG/Accord Healthcare OÜ [Trimitere preliminară — Proprietate industrială și comercială — Brevet — Certificat suplimentar de protecție — Regulamentul (CE) nr. 469/2009 — Articolul 21 alineatul (2) — Dispoziții tranzitorii — Certificat acordat în conformitate cu legislația națională a unui stat membru înainte de aderarea la Uniunea Europeană — Interpretarea articolului 21 alineatul (2) — Durata de validitate a certificatului — Validitatea articolului 21 alineatul (2) — Adaptarea dreptului derivat care rezultă în mod direct din actul de aderare — Necompetența Curții]

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/5

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 5 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Riigikohus – Estonia) – F. Hoffmann-La Roche AG/Accord Healthcare OÜ
      (Cauza C-572/15) (1)

      ([Trimitere preliminară - Proprietate industrială și comercială - Brevet - Certificat suplimentar de protecție - Regulamentul (CE) nr. 469/2009 - Articolul 21 alineatul (2) - Dispoziții tranzitorii - Certificat acordat în conformitate cu legislația națională a unui stat membru înainte de aderarea la Uniunea Europeană - Interpretarea articolului 21 alineatul (2) - Durata de validitate a certificatului - Validitatea articolului 21 alineatul (2) - Adaptarea dreptului derivat care rezultă în mod direct din actul de aderare - Necompetența Curții])
      (2016/C 441/06)
      Limba de procedură: estoniana

         Instanța de trimitere

      Riigikohus

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: F. Hoffmann-La Roche AG

         Pârâtă: Accord Healthcare OÜ

         Dispozitivul

                  1)

                  Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu este competentă să se pronunțe cu privire la validitatea articolului 21 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente, astfel cum a fost modificat prin Actul privind condițiile de aderare a Republicii Croația, precum și adaptările la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și la Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice.

                  2)

                  Articolul 21 alineatul (2) din Regulamentul nr. 469/2009, cu modificările ulterioare, trebuie interpretat în sensul că se aplică unui certificat suplimentar de protecție pentru un medicament determinat acordat de un stat membru înainte de aderarea acestuia la Uniunea Europeană. În măsura în care acest medicament a făcut obiectul unei autorizații de introducere pe piață în cadrul Spațiului Economic European anterioare celei eliberate în statul membru respectiv și, dacă este cazul, aderării acestuia la Uniune, numai această primă autorizație de introducere pe piață trebuie luată în considerare pentru stabilirea duratei de validitate a certificatului suplimentar de protecție respectiv.

         (1)  JO C 27, 25.1.2016.


title: Cauza C-71/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal de Justiça (Portugalia) la 9 februarie 2017 – David Vicente Fernandes/Gabinete Português de Carta Verde

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal de Justiça (Portugalia) la 9 februarie 2017 – David Vicente Fernandes/Gabinete Português de Carta Verde
   (Cauza C-71/17)
   (2017/C 129/07)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal de Justiça

      Părțile din procedura principală

      Reclamant și recurent: David Vicente Fernandes

      Pârâtă și intimată: Gabinete Português de Carta Verde

      Întrebările preliminare

               1)

               O asigurare încheiată în Luxemburg produce în Portugalia aceleași efecte ca și când polița ar fi fost emisă în Portugalia?

               2)

               Gabinete Português de Carta Verde este organismul de despăgubire la care face referire articolul 24 alineatul (1) din Directiva 2009/103/CE (1) și […] fiind responsabil de plata despăgubirilor către persoanele vătămate în cazurile precizate la articolul 20 alineatul (1) din directivă răspunde în același mod în care ar fi răspuns societatea de asigurări din Luxemburg?

               3)

               În prezenta cauză, este suficientă acționarea în judecată a organismului de despăgubire sau […] este necesară și chemarea în judecată a societății de asigurare? În acest ultim caz, […] societatea de asigurare poate fi acționată în judecată la sediul său din Luxemburg sau […] trebuie chemată în judecată reprezentanta sa din Portugalia?

               4)

               În cazul în care societatea de asigurare nu are un reprezentant în Portugalia, împotriva cui trebuie să se îndrepte acțiunea pentru plata despăgubirii integrale în cazul în care există o asigurare de răspundere civilă nelimitată?

      (1)  Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 263, p. 11).


title: Cauza C-459/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz (Austria) la 9 octombrie 2007 — Veli Elshani/Hauptzollamt Linz

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/30

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz (Austria) la 9 octombrie 2007 — Veli Elshani/Hauptzollamt Linz
   (Cauza C-459/07)
   (2007/C 297/49)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Veli Elshani

      Pârât: Hauptzollamt Linz
   Întrebările preliminare

               1)

               Împrejurarea stingerii datoriei vamale prevăzută la articolul 233 primul paragraf litera (d) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 (1) al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (denumit în continuare „codul vamal”) nu se referă numai la momentul nașterii datoriei vamale, ci și la perioada ulterioară nașterii datoriei vamale, întrucât se presupune că o datorie vamală este „născută” în conformitate cu articolul 202 din codul vamal.
               În înțelesul articolului 233 primul paragraf litera (d) din codul vamal, sintagma „la introducerea neregulată” trebuie interpretată în sensul că

                           —

                           introducerea pe teritoriul vamal al Comunității a unei mărfi, pentru care datoria vamală este născută în conformitate cu articolul 202 din codul vamal, se finalizează odată cu sosirea acesteia la biroul vamal de frontieră sau în alt loc desemnat de autoritățile vamale, însă cel mai târziu odată cu părăsirea locului în care este situat biroul vamal de frontieră sau a locului desemnat într-un alt mod, deoarece marfa a intrat în acest fel pe teritoriul vamal, astfel încât punerea sub sechestru și confiscarea mărfii după acest moment nu mai determină stingerea datoriei vamale,
                           sau

                           —

                           introducerea pe teritoriul vamal al Comunității a unei mărfi, pentru care datoria vamală este născută în conformitate cu articolul 202 din codul vamal, se află în curs, din punct de vedere economic, atât timp cât durează transportul acesteia, considerat drept un proces uniform în legătură cu introducerea mărfii pe teritoriul vamal, cât timp marfa nu a ajuns la locul de destinație și a rămas imobilizată în acel loc, astfel încât punerea sub sechestru sau confiscarea mărfii până la acest moment determină încă stingerea datoriei vamale?

               2)

               În cazul unui comportament ilegal în înțelesul articolului 202 din codul vamal, care este descoperit prin introducerea mărfii, datoria vamală se stinge în mod definitiv. În schimb, punerea imediată sub sechestru a mărfii în cazul sustragerii de sub supravegherea vamală, considerată drept un comportament ilegal în înțelesul articolului 203 din codul vamal, nu mai determină stingerea imediată a datoriei vamale.
               Articolul 233 primul paragraf litera (d) din codul vamal trebuie interpretat în sensul că această stingere a datoriei vamale, expres limitată la cazurile de naștere a datoriei vamale în conformitate cu articolul 202 din codul vamal, este totuși conformă cerinței egalității de tratament în privința unui comportament ilegal?

      (1)  JO L 302, p. 1.


title: Cauza T-300/14: Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – Fricopan Back/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/48

         Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – Fricopan Back/Comisia
   (Cauza T-300/14)
   2014/C 223/51
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Fricopan Back GmbH Immekath (Klötze, Germania) (reprezentanți: Rechtsanwälte T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme și T. Wielsch)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene din 18 decembrie 2013 de deschidere a procedurii oficiale prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE împotriva Republicii Federale Germania în privința sprijinului pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și a reducerii suprataxei EEG pentru utilizatorii mari consumatori de energie, Ajutorul de stat SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), în măsura în care se referă la reducerea suprataxei EEG pentru marii consumatori de energie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe inexistența unei favorizări în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține că reducerea suprataxei EEG pentru marii consumatori de energie, pe care o prevede Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (denumită în continuare „EEG”), nu constituie un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. În această privință, reclamanta arată că întreprinderile mari consumatoare de energie nu sunt favorizate prin această reglementare. Regimul specific de compensare este mai degrabă o compensație pentru sarcinile extraordinare care revin în mare măsură reclamantei și altor întreprinderi similare în cadrul sprijinului pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și contribuie la restabilirea competitivității întreprinderilor mari consumatoare de energie, care au fost, inițial, afectate în mod considerabil prin suprataxa EEG.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe inexistența unor resurse de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține totodată că regimul specific de compensare nu reprezintă o măsură „acordată de stat sau prin intermediul resurselor de stat”. Reclamanta arată în această privință că suprataxa EEG în sine nu reprezintă o resursă de stat și, prin urmare, nici o renunțare la această resursă, prin intermediul regimului specific de compensare, nu reprezintă o măsură acordată din resurse de stat.

                           —

                           Potrivit reclamantei, suprataxa EEG nu este percepută, gestionată sau distribuită de stat sau de un organism public sau privat desemnat sau instituit de stat. Suprataxa EEG poate fi percepută, mai degrabă, în mod direct de operatorii de sisteme de transport de energie electrică în temeiul unei acțiuni civile corespunzătoare. Suprataxa EEG nu revine bugetului de stat, astfel încât regimul specific de compensare nu reduce nicidecum, direct sau indirect, veniturile la buget.

                           —

                           Potrivit reclamantei, fondurile EEG nici nu ar fi la dispoziția statului. În plus, nu există un control de stat asupra fondurilor EEG, precum controalele pe care le desfășoară Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (BAFA) sau Bundesnetzagentur.


title: Cauza C-369/11: Acțiune introdusă la 12 iulie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/11

         Acțiune introdusă la 12 iulie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-369/11)
   2011/C 282/21
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Montaguti și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma articolului 6 alineatul (3) și anexei II la Directiva 91/440/CEE (1), cu modificările ulterioare, și articolului 4 alineatul (2), articolului 14 alineatul (2), articolului 4 alineatul (1), articolului 30 alineatul (3) și articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE (2), Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestor dispoziții;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Criticile adresate de Comisie Republicii Italiene privesc independența organismului care exercită funcțiile esențiale în materia accesului la infrastructură, a stabilirii tarifelor (taxelor) pentru accesul feroviar, precum și competențele și autonomia organismului de reglementare în sectorul feroviar.
   În primul rând, regimul care guvernează exercitarea de către gestionarul infrastructurii a funcțiilor esențiale în materia accesului la infrastructură nu ar furniza suficiente garanții că acest gestionar operează în mod independent de holdingul grupului din care face parte, care include și principala întreprindere feroviară de pe piață.
   În plus, dat fiind că Ministerul Transporturilor determină tarifele de acces la rețea, în timp ce gestionarul infrastructurii poate formula numai o propunere în această materie și are numai sarcina operațională de a calcula tarifele efectiv datorate de o anumită întreprindere feroviară, acesta din urmă ar fi lipsit de un instrument de gestiune esențial, care contravine cerinței de independență a gestionarului.
   În sfârșit, nu ar fi încă asigurată necesara independență deplină a organismului de reglementare față de toate întreprinderile feroviare în măsura în care personalul organismului de reglementare este constituit funcționari ai Ministerului Transporturilor, iar acesta din urmă ar continua să exercite o influență decisivă asupra holdingului grupului care include principală întreprindere feroviară italiană și, prin urmare, și asupra acesteia din urmă.

      (1)  JO L 237, p. 25, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 86.

      (2)  JO L 75, p. 29, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66.


title: Cauza T-538/08: Acțiune introdusă la 9 decembrie 2008 — REWE-Zentral/OAPI — Kodi Diskontläden (inéa)

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/29

         Acțiune introdusă la 9 decembrie 2008 — REWE-Zentral/OAPI — Kodi Diskontläden (inéa)
   (Cauza T-538/08)
   (2009/C 55/55)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: REWE-Zentral AG (Köln, Germania) (reprezentanți: M. Kinkeldey și A. Bognár, Rechtsanwälte)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Kodi Diskontläden GmbH (Oberhausen, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei R 744/2008-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 octombrie 2008;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: REWE-Zentral AG

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „inéa” de culoare albastră, roz și albă pentru produse din clasele 3, 5 și 16 (cererea de înregistrare nr. 4 462 826)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Kodi Diskontläden GmbH

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției:„MINEA” (marca nr. 303 61 428.5) pentru produse din clasele 8, 9 și 16, opoziția fiind îndreptată împotriva înregistrării pentru produse din clasa 16

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), având în vedere că nu există un risc de confuzie între cele două mărci în discuție.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 23 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-96/09 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 martie 2011 — Anheuser-Busch, Inc./Budějovický Budvar, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (4) — Cerere de înregistrare a mărcii verbale și figurative BUD — Opoziție — Indicație de proveniență geografică „bud” — Protecție în temeiul Aranjamentului de la Lisabona și al tratatelor bilaterale încheiate între două state membre — Utilizare în comerț — Semn cu un domeniu de aplicare care depășește domeniul local]

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 martie 2011 — Anheuser-Busch, Inc./Budějovický Budvar, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-96/09 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (4) - Cerere de înregistrare a mărcii verbale și figurative BUD - Opoziție - Indicație de proveniență geografică „bud” - Protecție în temeiul Aranjamentului de la Lisabona și al tratatelor bilaterale încheiate între două state membre - Utilizare în comerț - Semn cu un domeniu de aplicare care depășește domeniul local)
   2011/C 152/04
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Anheuser-Busch, Inc (reprezentanți: V. von Bomhard și B. Goebel, avocați)

      Celelalte părți în proces: Budějovický Budvar, národní podnik (reprezentanți: F. Fajgenbaum, T. Lachacinski, C. Petsch și S. Sculy-Logotheti, avocați), Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 16 decembrie 2008, Budějovický Budvar/OAPI și Anheuser-Busch (cauzele conexate T-225/06, T-255/06, T-257/06 și T-309/06), prin care Tribunalul a anulat Deciziile R 234/2005-2, R 241/2005-2, R 802/2004-2 și R 305/2005-2 ale Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) de respingere a recursurilor formulate împotriva deciziilor diviziei de opoziție prin care este respinsă opoziția formulată de Budějovický Budvar, národní podnik împotriva cererii de înregistrare a mărcii verbale „BUD” pentru produse din clasele 32 și 33 — Încălcarea articolului 8 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 16 decembrie 2008, Budějovický Budvar/OAPI — Anheuser Busch (BUD) (T-225/06, T-255/06, T-257/06 și T-309/06) în măsura în care, în ceea ce privește interpretarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 422/2004 al Consiliului din 19 februarie 2004, a considerat în mod neîntemeiat, mai întâi, că domeniul de aplicare al semnului în cauză, care depășește domeniul local, trebuie să fie apreciat exclusiv în funcție de întinderea teritoriului de protecție a acestui semn, fără a ține seama de utilizarea sa pe acest teritoriu, în continuare, că teritoriul relevant pentru aprecierea utilizării semnului menționat nu este în mod necesar teritoriul de protecție a acestuia și, în sfârșit, că utilizarea semnului în sine nu trebuie să aibă loc în mod necesar înainte de data de depunere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare.

               2.

               Respinge în rest recursul.

               3.

               Trimite cauzele conexate T-225/06, T-255/06, T-257/06 și T-309/06 la Tribunalul Uniunii Europene.

               4.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 113, 16.5.2009.


title: Cauza T-224/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 iunie 2008 — Otto/OAPI — L'Altra Moda (l'Altra Moda) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative l'Altra Moda — Marcă națională figurativă anterioară Alba Moda — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 73 și articolul 74 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/21

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 iunie 2008 — Otto/OAPI — L'Altra Moda (l'Altra Moda)
   (Cauza T-224/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative l'Altra Moda - Marcă națională figurativă anterioară Alba Moda - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 73 și articolul 74 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 197/36)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Otto GmbH & Co. KG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: C. Rohnke și M. Munz, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și P. Bullock, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: L'Altra Moda Spa (Roma, Italia) (reprezentanți: A. Masetti Zannini de Concina și M. Bucarelli, avocats)
   Obiectul
   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 16 iunie 2006 (cauza R 793/2005-2) privind o procedură de opoziție între Otto GmbH & Co. KG și l'Altra Moda SpA.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă societatea Otto GmbH & Co. KG să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și de L'Altra Moda Spa.

      (1)  JO C 281, 18.11.2006.


title: Cauza C-576/12 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 noiembrie 2013 — Ivan Jurašinović/Consiliul Uniunii Europene [Recurs — Acces la documentele instituțiilor — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Excepții de la dreptul de acces — Articolul 4 alineatul (1) litera (a) prima și a treia liniuță — Siguranță publică — Relații internaționale]

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/16

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 noiembrie 2013 — Ivan Jurašinović/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-576/12 P) (1)

   (Recurs - Acces la documentele instituțiilor - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Excepții de la dreptul de acces - Articolul 4 alineatul (1) litera (a) prima și a treia liniuță - Siguranță publică - Relații internaționale)
   2014/C 45/29
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Ivan Jurašinović (reprezentant: N. Amara-Lebret, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: K. Pellinghelli și B. Driessen, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 3 octombrie 2012, Jurašinović/Consiliul (T-465/09), prin care Tribunalul a respins cererea de anulare a deciziei Consiliului din 21 septembrie 2009 de acordare a accesului la anumite rapoarte întocmite de observatorii Uniunii Europene prezenți în Croația, în regiunea Knin, între 1 august și 31 august 1995 — Cerere de acces la documentele deținute de Consiliu — Încălcarea dreptului la un proces echitabil — Încălcarea articolului 4 alineatul (1) și a articolului 9 din Regulamentul nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76) — Rapoartele observatorilor trimiși de Uniunea Europeană în Croația — Excepții de la dreptul de acces la documente — Documente sensibile — Risc de atingere adusă protecției relațiilor internaționale — Divulgarea anterioară a acestor documente unui pârât în cadrul unei proceduri penale pendinte în fața Tribunalului Penal Internațional pentru Fosta Iugoslavie — Atingere adusă bunei desfășurări a procedurii penale

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Ivan Jurašinović la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 32, 2.2.2013.


title: Cauza C-47/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Judecătoria Timișoara (România) la data de 2 februarie 2011 — SC Volksbank România SA/Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor CRPC ARAD TIMIȘ

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Judecătoria Timișoara (România) la data de 2 februarie 2011 — SC Volksbank România SA/Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor CRPC ARAD TIMIȘ
   (Cauza C-47/11)
   2011/C 113/13
   Limba de procedură: română

      Instanța de trimitere

   Judecătoria Timișoara

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: SC Volksbank România SA

      Pârâtă: Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor (CRPC) ARAD TIMIȘ

      Întrebările preliminare

               1.

               Art. 30 alin. 1 din Directiva 2008/48 (1) trebuie interpretat în sensul în care interzice statelor membre să prevadă aplicarea legii naționale de transpunere a Directivei și contractelor încheiate anterior intrării în vigoare a dispoziției naționale?

               2.

               Art. 22 alin. 1 din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul instituirii unei armonizări maximale în domeniul contractelor de credit de consum, armonizare care nu permite statelor membre:

                           2.1.

                           să extindă câmpul de aplicare al regulilor cuprinse în Directiva 2008/48 asupra unor contracte excluse expres din câmpul de aplicare al acesteia (cum ar fi contractele de credit ipotecar)? sau

                           2.2.

                           să instituie obligații suplimentare pentru instituțiile de credit referitoare la tipurile de comisioane ce pot fi percepute de către acestea în contractele de credit de consum care intră în câmpul de aplicare al dispoziției naționale de transpunere?

               3.

               Dacă răspunsurile la întrebările de la punctul 2 sunt negative, principiile libertății de circulație a serviciilor și cel al libertății de circulație a capitalurilor trebuie interpretate în sensul interzicerii unui stat membru de a impune instituțiilor de credit măsuri prin care interzice în contractele de credit de consum perceperea comisioanelor bancare care nu fac parte din lista celor admise, fără ca acestea din urmă să fie definite de legislația statului respectiv?

      (1)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori si de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, p. 66).


title: Cauzele conexate C-430/08 și C-431/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de VAT and Duties Tribunal, Edinburgh și VAT and Duties Tribunal, Northern Ireland — Regatul Unit) — Terex Equipment Ltd (C-430/08), FG Wilson (Engineering) Ltd (C-431/08), Caterpillar EPG Ltd (C-431/08)/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs [Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 de instituire a Codului vamal comunitar — Articolele 78 și 203 — Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 — Articolul 865 — Regimul de perfecționare activă — Cod tarifar incorect — Nașterea unei datorii vamale — Revizuirea declarației vamale]

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/11

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de VAT and Duties Tribunal, Edinburgh și VAT and Duties Tribunal, Northern Ireland — Regatul Unit) — Terex Equipment Ltd (C-430/08), FG Wilson (Engineering) Ltd (C-431/08), Caterpillar EPG Ltd (C-431/08)/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauzele conexate C-430/08 și C-431/08) (1)

   (Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 de instituire a Codului vamal comunitar - Articolele 78 și 203 - Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 - Articolul 865 - Regimul de perfecționare activă - Cod tarifar incorect - Nașterea unei datorii vamale - Revizuirea declarației vamale)
   2010/C 63/17
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   VAT and Duties Tribunal, Edinburgh și VAT and Duties Tribunal, Northern Ireland

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Terex Equipment Ltd (C-430/08), FG Wilson (Engineering) Ltd (C-431/08), Caterpillar EPG Ltd (C-431/08)

      Pârâți: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Edinburgh Tribunal Centre — Interpretarea articolelor 78, 203 și 239 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1) — Interpretarea articolului 865 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3) — Mărfuri introduse în Comunitatea Europeană sub regimul de perfecționare activă — Utilizarea, din eroare, a unui cod tarifar (CT) incorect în declarațiile prezentate la reexportul mărfurilor în afara Comunității, prin care respectivele mărfuri sunt identificate drept „export permanent”, iar nu ca „reexport” — Posibilitatea unei revizuiri a declarației pentru corectarea CT și regularizarea situației

      Dispozitivul

               1.

               Indicarea, în declarațiile de export în cauză în acțiunile principale, a codului tarifar 10 00, care desemnează exportul de mărfuri comunitare, în locul codului 31 51, pertinent pentru mărfurile care fac obiectul unei suspendări a taxelor în temeiul regimului de perfecționare activă, dă naștere, potrivit articolului 203 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar și articolului 865 primul paragraf din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1677/98 al Comisiei din 29 iulie 1998, unei datorii vamale.

               2.

               Articolul 78 din Regulamentul nr. 2913/92 permite revizuirea declarației de export al mărfurilor pentru corectarea codului tarifar care le-a fost atribuit de către declarant, iar autoritățile vamale sunt obligate, pe de o parte, să examineze dacă dispozițiile care reglementează regimul vamal respectiv au fost aplicate pe baza unor elemente inexacte sau incomplete și dacă obiectivele regimului de perfecționare activă nu au fost puse în pericol, în special prin faptul că mărfurile care fac obiectul regimului vamal menționat au fost efectiv reexportate, precum și, pe de altă parte, să ia, dacă este cazul, măsurile necesare pentru restabilirea situației, ținând cont de informațiile noi de care dispun.

      (1)  JO C 327, 20.12.2008.


title: Cauza T-139/07: Acțiune introdusă la 2 mai 2007 — Pioneer Hi-Bred International/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/28

         Acțiune introdusă la 2 mai 2007 — Pioneer Hi-Bred International/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-139/07)
   (2007/C 155/53)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Pioneer Hi-Bred International Inc. (Johnston, SUA) (reprezentant: J. Temple Lang, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, întrucât nu a supus comitetului de reglementare proiectul măsurilor de adoptat în conformitate cu articolul 5 alineatul (2) din decizia Consiliului, Comisia s-a abținut să hotărască în conformitate cu articolul 18 din Directiva 2000/18 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamata susține că, potrivit articolului 232 CE, încălcând articolul 18 din Directiva 2000/18 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic (1), Comisia s-a abținut să hotărască pentru a asigura adoptarea unei decizii referitoare la notificarea adresată de reclamantă de introducere pe piață a porumbului modificat genetic 1507, rezistent la insecte.
   Reclamanta afirmă că, potrivit procedurii prevăzute de directivă, Comisia este obligată să asigure că, în termenul prevăzut în directivă, se adoptă și se publică o decizie asupra unei notificări. Mai mult, reclamanta susține că, întrucât nu a supus comitetului de reglementare proiectul măsurilor de adoptat, Comisia nu a reușit să asigure adoptarea unei astfel de decizii, deși toate cerințele impuse de directivă reclamantei și altor părți fuseseră îndeplinite în conformitate cu directiva.
   În plus, reclamanta susține că s-a solicitat Comisiei să își precizeze poziția în conformitate cu articolul 232 CE, însă Comisia nu a răspuns acestei solicitări. Aceasta, potrivit reclamantei, a avut efecte negative asupra situației sale juridice.

      (1)  Directiva 2001/18/CE din 12 martie 2001 a Parlamentului European şi a Consiliului privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic şi de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului (JO 2001, L 106, p. 1).


title: Cauza T-104/17: Acțiune introdusă la 15 februarie 2017 – Apple/EUIPO – Apo International (apo)

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/23

         Acțiune introdusă la 15 februarie 2017 – Apple/EUIPO – Apo International (apo)
   (Cauza T-104/17)
   (2017/C 129/36)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Apple Inc. (Cupertino, California, Statele Unite) (reprezentanți: J. Olsen și P. Andreottola, Solicitors, și G. Tritton, Barrister)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Apo International Co. Ltd (Taipei, Taiwan)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „apo” – cererea de înregistrare nr. 11 293 628.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 1 decembrie 2016 în cauza R 698/2016-4.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               admiterea în totalitate a acțiunii formulate de reclamantă împotriva deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 6 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               decizia atacată încalcă principiul reformatio in peius;

               —

               camera de recurs a săvârșit o eroare atunci când a constatat că acțiunea în constatarea utilizării abuzive a unei denumiri în temeiul articolului 8 alineatul (4) era nefondată.


title: Cauza C-289/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 24 iulie 2009 — Pace plc/The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 24 iulie 2009 — Pace plc/The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs
   (Cauza C-289/09)
   2009/C 256/17
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Pace plc

      Pârâtă: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

      Întrebările preliminare

               1.

               Un modul separat (set-top box) cu o funcție de comunicație („STB”) care conține o unitate de memorie hard disk („HDD”) trebuie să fie clasificat la subpoziția 8528 71 13 din Nomenclatura Combinată („NC”) în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1549/2006 (1) și al Regulamentului 1214/2007 (2) al Comisiei de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului, în pofida Notelor explicative la NC („Notele explicative la NC”) adoptate de Comisie la 7 mai 2008 (2008/C 112/03) în legătură cu subpozițiile NC 8521 90 00 și 8528 71 13?

               2.

               Dacă un STB echipat cu un HDD care corespunde descrierii unui STB-HDD ar fi clasificat la subpoziția NC 8521 90 00, perceperea unor taxe vamale cu o cotă pozitivă ar fi ilegală potrivit dreptului comunitar, în măsura în care ar constitui o încălcare a obligațiilor Comunității în temeiul Acordului privind comerțul cu produse ale tehnologiei informației („ATI”) și al articolului II:1 litera (b) din Acordul General pentru Tarife și Comerț din 1994, sau clasificarea la poziția 8521 ar conduce la concluzia că produsul în cauză nu intră în domeniul de aplicare al dispozițiilor relevante ale ATI?

               3.

               Trebuie interpretate prevederile articolului 12 alineatul (5) litera (a) punctul (i) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de stabilire a codului vamal comunitar („Codul vamal”) în sensul că informația tarifară obligatorie („ITO”) din 8 aprilie 2005 invocată de Pace plc a încetat în mod automat să fie valabilă după 31 decembrie 2006 pentru motivul că nu mai era conformă cu normele instituite de Regulamentul nr. 1549/2006 al Comisiei? Mai precis, articolul 12 alineatul (5) litera (a) punctul (i) din Codul vamal trebuie interpretat în sensul că Regulamentul nr. 1549/2006 al Comisiei nu este un „regulament” în scopul aplicării acestei dispoziții, fie pentru că este o actualizare anuală a NC, fie pentru că nu constituie un regulament de clasificare specific?

               4.

               Dispozițiile articolului 12 alineatul (6) din Codul vamal trebuie interpretate în sensul că, atunci când se adoptă o actualizare anuală a NC care nu cuprinde dispoziții care să confirme întinderea unei perioade de grație pentru titularii ITO, acești titulari nu au dreptul la un termen de grație sau aceștia pot, în temeiul principiului protecției încrederii legitime, să se prevaleze de termenul de grație de șase luni care este uzual în ceea ce privește regulamentele de clasificare ale Comisiei?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1549/2006 al Comisiei din 17 octombrie 2006 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 301, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 21, p. 3).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1214/2007 al Comisiei din 20 septembrie 2007 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 286, p. 1).


title: Cauza T-25/08: Ordonanța Tribunalului din 11 noiembrie 2010 — Katjes Fassin/OAPI (Yoghurt Gums)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/35

         Ordonanța Tribunalului din 11 noiembrie 2010 — Katjes Fassin/OAPI (Yoghurt Gums)
   (Cauza T-25/08) (1)

   ()
   2011/C 13/67
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza C-290/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. [Trimitere preliminară — Transport — Norme comune pentru operarea serviciilor aeriene în Uniune — Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 — Dispoziţii privind stabilirea tarifelor — Articolul 22 alineatul (1) — Articolul 23 alineatul (1) — Informaţii impuse la prezentarea tarifelor oferite publicului — Obligaţia de a indica cuantumul real al taxelor, tarifelor, impunerilor, tarifelor suplimentare și comisioanelor — Libertatea de stabilire a tarifelor — Facturarea unor tarife de administrare în cazul anulării rezervării unui zbor de către un pasager sau al neprezentării la îmbarcare — Protecția consumatorilor]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/10

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
   (Cauza C-290/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Transport - Norme comune pentru operarea serviciilor aeriene în Uniune - Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 - Dispoziţii privind stabilirea tarifelor - Articolul 22 alineatul (1) - Articolul 23 alineatul (1) - Informaţii impuse la prezentarea tarifelor oferite publicului - Obligaţia de a indica cuantumul real al taxelor, tarifelor, impunerilor, tarifelor suplimentare și comisioanelor - Libertatea de stabilire a tarifelor - Facturarea unor tarife de administrare în cazul anulării rezervării unui zbor de către un pasager sau al neprezentării la îmbarcare - Protecția consumatorilor])
   (2017/C 283/13)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă și intimată: Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG

      Pârâtă și recurentă: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 23 alineatul (1) a treia teză din Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 septembrie 2008 privind normele comune pentru operarea serviciilor aeriene în Comunitate trebuie interpretat în sensul că, la publicarea tarifelor pentru transportul aerian de pasageri, transportatorii aerieni trebuie să indice, în mod separat, cuantumurile datorate de clienți cu titlu de taxe, tarife de aeroport și alte tarife, impuneri, tarife suplimentare și comisioane vizate la articolul 23 alineatul (1) a treia teză literele (b)-(d) din acest regulament și, în consecinţă, nu pot include, nici măcar parțial, aceste elemente în tariful pentru transportul aerian de pasageri, prevăzut la articolul 23 alineatul (1) a treia teză litera (a) din regulamentul menţionat.

               2)

               Articolul 22 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1008/2008 trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca aplicarea unei reglementări naționale de transpunere a Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii să poată avea ca rezultat declararea nulității unei clauze cuprinse în condițiile generale de vânzare, care permite să se perceapă tarife de administrare forfetare separate de la clienții care nu s-au prezentat la un zbor sau care și-au anulat rezervarea.

      (1)  JO C 343, 19.9.2016.


title: Cauza C-191/13 P: Recurs introdus la 15 aprilie 2013 de Confindustria Venezia, fostă Unione degli Industriali della Provincia di Venezia (Unindustria) și alții împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 29 ianuarie 2013 în cauza T-273/00, Unindustria și alții/Comisia Europeană

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/8

         Recurs introdus la 15 aprilie 2013 de Confindustria Venezia, fostă Unione degli Industriali della Provincia di Venezia (Unindustria) și alții împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 29 ianuarie 2013 în cauza T-273/00, Unindustria și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-191/13 P)
   2013/C 207/13
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Confindustria Venezia, fostă Unione degli Industriali della Provincia di Venezia (Unindustria) și alții (reprezentanți: A. Vianello, A. Bortoluzzi și A. Veronese, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Siram SpA, Bortoli Ettore Srl, Arsenale Venezia SpA, Republica Italiană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea și/sau modificarea Ordonanței Tribunalului (Camera a patra), pronunțată în cauza T-273/00, și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii sale, recurenta invocă erori de drept în aplicarea principiilor exprimate de Curtea de Justiție în Hotărârea „Comitato Venezia vuole vivere”, pe de o parte, în ceea ce privește obligația de motivare a deciziilor Comisiei în materia ajutoarelor de stat și, pe de altă parte, în ceea ce privește repartizarea sarcinii probei în legătură cu condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE.
   În ordonanța atacată prin prezenta acțiune, Tribunalul nu s-ar fi conformat celor statuate de Curtea de Justiție în Hotărârea „Comitato Venezia vuole vivere” din 9 iunie 2011, acolo unde afirmă că decizia Comisiei „trebuie să includă în sine toate elementele esențiale pentru punerea sa în aplicare de către autoritățile naționale”. Or, deși în decizie lipseau elementele esențiale pentru punerea sa în aplicare de către autoritățile naționale, Tribunalul nu ar fi evidențiat nicio carență referitoare la metoda adoptată de Comisie în decizia în litigiu, săvârșind astfel o eroare de drept.
   În temeiul principiilor enunțate de Curte în Hotărârea „Comitato Venezia vuole vivere”, în cazul recuperării ajutorului, revine statului membru iar nu, așadar, fiecărui beneficiar obligația să demonstreze în fiecare caz în parte existența condițiilor prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE. Însă, în prezenta cauză, Comisia nu ar fi clarificat în decizia atacată „modalitățile” unei astfel de verificări; în consecință, nedispunând de elementele esențiale pentru a demonstra, în cazul recuperării ajutorului, dacă scutirile acordate ar constitui pentru beneficiari ajutoare de stat, Republica Italiană, prin Legea nr. 228 din 24 decembrie 2012 (art. 1 alineatul 351 și următoarele) ar fi decis să inverseze onus probandi, în mod contrar celor stabilite de jurisprudența comunitară. Potrivit legiuitorului italian, în special nu ar reveni statului ci fiecărei întreprinderi beneficiare a ajutoarelor acordate sub formă de reduceri, sarcina să demonstreze că scutirile în discuție nu denaturează concurența și nici nu afectează schimburile comerciale dintre statele membre; în absența unei asemenea probe, se prezumă că scutirea acordată este în măsură să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale comunitare. Toate acestea ar fi în contradicție vădită cu principiile enunțate de Curte în Hotărârea „Comitato Venezia vuole vivere”.


title: Cauza C-69/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 10 februarie 2014 – Dragoș Constantin Târșia/Statul român – prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere si Inmatriculare a Autovehiculelor

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 10 februarie 2014 – Dragoș Constantin Târșia/Statul român – prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere si Inmatriculare a Autovehiculelor
   (Cauza C-69/14)
   2014/C 142/20
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Tribunalul Sibiu

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamant: Dragoș Constantin Târșia

      Pârâți: Statul român, prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere si Inmatriculare a Autovehiculelor

      Întrebarea preliminară

   Art[icolele] 17, 20, 21 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art[icolul] 6 din Tratatul Uniunii Europene, articolul 110 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, principiul securității juridice tras din dreptul comunitar și jurisprudența CJUE pot fi interpretate ca opunându-se unei reglementări precum articolul 21 alineatul (2) din Legea nr. 554/2004 care prevede posibilitatea revizuirii hotărârilor judecătorești interne pronunțate exclusiv în materia contenciosului administrativ în ipoteza încălcării principiului priorității dreptului comunitar și nu permite posibilitatea revizuirii hotărârilor judecătorești interne pronunțate în alte materii decât contenciosul administrativ (civile, penale) în ipoteza încălcării aceluiași principiu al priorității dreptului comunitar prin aceste din urmă hotărâri?


title: Cauza F-53/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (ședință plenară) din 5 mai 2010 — Bouillez și alții/Consiliul (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2007 — Interesul de a exercita acțiunea — Decizie de promovare — Listă a funcționarilor promovați — Examinare comparativă a meritelor — Criteriul nivelului responsabilităților exercitate — Cerere de anulare a deciziilor de promovare — Echilibrul intereselor)

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/56

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (ședință plenară) din 5 mai 2010 — Bouillez și alții/Consiliul
   (Cauza F-53/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2007 - Interesul de a exercita acțiunea - Decizie de promovare - Listă a funcționarilor promovați - Examinare comparativă a meritelor - Criteriul nivelului responsabilităților exercitate - Cerere de anulare a deciziilor de promovare - Echilibrul intereselor)
   2010/C 234/102
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Vincent Bouillez (Overijse, Belgia) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Interveniente: Eliza Niniou și Maria-Béatrice Postiglione Branco, cu domiciliul în Schaerbeek (Belgia) și, respectiv, în Kraainem (Belgia) (reprezentanți: inițial T. Bontinck și S. Woog, ulterior T. Bontinck și S. Greco, avocați)
   și
   Maria De Jesus Cabrita și Marie-France Liegard, funcționari ai Consiliului Uniunii Europene, cu domiciliul în Bruxelles (Belgia) (reprezentanți: inițial N. Lhoëst, ulterior N. Lhoëst și L. Delhaye, avocați)

      Obiectul

   Anularea deciziilor AIPN de a nu îi promova pe reclamanți la gradul AST 7 în cadrul exercițiului de promovare 2007

      Dispozitivul

               1.

               Anulează deciziile prin care Consiliul Uniunii Europene a refuzat promovarea domnilor Bouillez și Van Neyghem și a doamnei Wagner-Leclercq la gradul AST 7 în cadrul exercițiului de promovare 2007.

               2.

               Respinge celelalte capete de cerere în acțiunea formulată de domnii Bouillez și Van Neyghem și de doamna Wagner-Leclercq.

               3.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

               4.

               Intervenienții suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008, p. 35.


title: Cauza T-128/12: Acțiune introdusă la 21 martie 2012 — HTTS/Consiliul

text:
               2.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 157/8

         Acțiune introdusă la 21 martie 2012 — HTTS/Consiliul
   (Cauza T-128/12)
   2012/C 157/15
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: J. Kienzle și M. Schlingmann, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea, în măsura în care o vizează pe reclamantă, a Deciziei 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (1) și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 54/2012 al Consiliului din 23 ianuarie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (2);

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantei

                           —

                           În acest context, reclamanta susține că Consiliul ar fi adus atingere dreptului său la o protecție juridică efectivă și, în special, obligației de motivare, neoferind o motivare suficient pentru înscrierea din nou a reclamantei pe lista persoanelor, entităților și organismelor care, în temeiul articolelor 19 și 20 din Decizia 2010/413/PESC (3) și al articolului 16 din Regulamentul (UE) nr. 961/2010 (4), sunt supuse măsurilor restrictive.

                           —

                           Pe de altă parte, Consiliul ar fi omis să răspundă cererii explicite a reclamantei de a modifica decizia sa prin care dispune înscrierea reclamantei pe lista de sancțiuni.

                           —

                           În plus, Consiliul ar fi adus atingere dreptului reclamantei de a fi ascultată, neacordându-i posibilitatea de a lua în prealabil poziție asupra noii înscrieri pe lista de sancțiuni și prin urmare de a determina modificarea listei de către Consiliu.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe lipsa unui temei juridic al deciziei atacate
               Potrivit reclamantei, regulamentul de aplicare atacat nu are temei juridic întrucât Regulamentul nr. 961/2010 a fost anulat de Tribunal în ceea ce o privește pe reclamantă în Hotărârea din 7 decembrie 2011 în cauza T-562/10; în pofida menținerii efectelor Regulamentului nr. 961/2010 pentru o perioadă de două luni, acest regulament nu ar putea constitui un temei juridic eficient pentru adoptarea unui regulament de aplicare în ceea ce o privește pe reclamantă.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 266 TFUE
               Pe de altă parte, reclamanta arată că Consiliul nu ar fi adoptat nicio măsură pentru a pune în aplicare Hotărârea Tribunalului din 7 decembrie 2011 în cauza T-562/10, însă dimpotrivă, contrar hotărârii Tribunalului, ar fi înscris din nou reclamanta pe lista de sancțiuni.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe lipsa unui temei juridic al înscrierii reclamantei pe lista de sancțiuni
               În plus, reclamanta invocă faptul că motivele arătate de Consiliu pentru a înscrie reclamanta pe listele de sancțiuni sunt în mare parte inexacte și nu permit justificarea înscrierii reclamantei pe listele menționate.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental al reclamantei la respectarea proprietății private
               Noua înscriere a reclamantei pe lista de sancțiuni constituie o atingere nejustificată a dreptului său fundamental la proprietate întrucât, ținând cont de motivarea insuficientă a Consiliului, aceasta nu ar fi în măsură să înțeleagă pentru ce motive a fost înscrisă pe lista de sancțiuni. Pe de altă parte, noua înscriere a reclamantei pe listele respective s-ar întemeia pe o apreciere vădit eronată din partea Consiliului a situației sale și a activităților sale și ar fi, în plus, disproporționată.

      (1)  Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 22).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 54/2012 al Consiliului din 23 ianuarie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 1).

      (3)  Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1).


title: Cauza C-369/08: Acțiune introdusă la 12 august 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/23

         Acțiune introdusă la 12 august 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-369/08)
   (2008/C 285/37)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și P. Dejmek, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că punctul 2.1 din anexa VIIIb la Regulamentul privind înmatricularea în vederea punerii în circulație (Strassenverkehrszulassungsordnung) încalcă articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 CE;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În temeiul articolului 43 primul paragraf CE, sunt interzise restricțiile privind libertatea de stabilire a resortisanților unui stat membru pe teritoriul altui stat membru. Din articolul 48 CE rezultă că societățile constituite în conformitate cu legislația unui stat membru și având sediul social, administrația centrală sau locul principal de desfășurare a activității în cadrul Comunității trebuie asimilate persoanelor fizice resortisante ale celorlalte state membre, în aplicarea normelor tratatului referitoare la dreptul de stabilire. Dispozițiile privind egalitatea de tratament ar interzice nu numai discriminările evidente pe motiv de cetățenie sau, în cazul societăților, discriminările determinate de locul în care se află sediul social, ci și toate formele disimulate de discriminare care conduc la același rezultat prin aplicarea altor criterii distinctive.
   Potrivit punctului 2.1 din anexa VIIIb la Regulamentul privind înmatricularea în vederea punerii în circulație (Strassenverkehrszulassungsordnung), un organism de control nu poate fi autorizat să efectueze controale tehnice sau controale de securitate și să primească autovehicule decât dacă este constituit din cel puțin 60 de experți în autovehicule independenți care exercită această activitate cu titlu principal, iar numărul inginerilor cu atribuții de control ai acestui organism care sunt rezidenți în zona de autorizare este cuprins între unu și 30 pentru 100 000 de autovehicule și remorci autorizate.
   În opinia Comisiei, această condiție constituie o restrângere nelegală a libertății de stabilire, incompatibilă cu articolul 43 CE, coroborat eventual cu articolul 48 CE. Condiția ca organismul să fie constituit exclusiv dintr-un număr minim de experți independenți care își exercită activitatea cu titlu principal reprezintă o restricție calitativă întrucât întreprinderile care doresc să exercite activitatea în cauză sunt obligate să dispună de o structură specifică. Această condiție implică în special excluderea experților salariați care nu pot face parte dintr-un astfel de organism. În plus, dispoziția în litigiu constituie de asemenea o restricție cantitativă întrucât prescrie un număr minim de membri pentru acest organism de control. Această condiție de autorizare împiedică orice operator stabilit în mod legal într-un alt stat membru, care are o altă formă juridică sau o altă structură internă, să ofere servicii de control tehnic în Germania. În sfârșit, condiția ca un număr minim de ingineri cu atribuții de control — unul pentru 100 000 de autovehicule și remorci autorizate — să fie rezidenți în zona de autorizare constituie o restricție contrară articolului 43 CE (coroborat cu articolul 48 CE) în măsura în care acest criteriu dezavantajează în primul rând persoanele juridice care sunt deja stabilite într-un alt stat membru și ai căror ingineri cu atribuții de control nu sunt în mod necesar rezidenți în zona de autorizare.
   În prezentul caz, nici articolul 45 CE, nici articolul 46 CE nu sunt pertinente.
   În temeiul articolului 45 CE, sunt exceptate de la aplicarea dispozițiilor tratatului privind libertatea de stabilire, în ceea ce privește statul membru interesat, activitățile care sunt asociate în acest stat, chiar și cu titlu ocazional, exercitării autorității publice. Cu toate acestea, criteriile care rezultă din jurisprudența constantă privind exercitarea directă și specifică a autorității publice nu sunt îndeplinite în ceea ce privește activitatea organismelor de control, în special în ceea ce privește efectuarea de controale tehnice. Nici faptul că organismele de control ar trebui să decidă cu privire la atribuirea sau la retragerea ecusonului de control tehnic, nici supravegherea acestor organisme de către stat nu demonstrează că îndeplinesc misiuni de autoritate publică. În primul rând, decizia finală de a refuza atribuirea ecusonului de control tehnic nu poate fi luată decât de autoritatea competentă (și anume autoritățile responsabile cu înmatricularea) a fiecărui land, iar nu de către organismele de control. Acestea din urmă au mai degrabă un rol auxiliar și pregătitor în raport cu autoritățile responsabile cu înmatricularea. În al doilea rând, din faptul că statul exercită o supraveghere a anumitor organisme nu se poate deduce că toate activitățile exercitate de acestea din urmă sunt asociate exercitării autorității publice. Chiar în cazul în care ar trebui să se considere că anumite activități ale organismului de control constituie o exercitare a autorității publice, excluderea controalelor tehnice ale vehiculelor din domeniul de aplicare al libertății de stabilire ar depăși cu mult obiectivul excepției prevăzute la articolul 45 CE. Controlul vehiculelor ar constitui o activitate cu caracter pur tehnic care, este adevărat, produce efecte de drept public, dar care nu poate fi considerată drept exercitare directă a autorității publice.
   În ceea ce privește articolul 46 CE care prevede o inegalitate de tratament justificată prin motive de ordine publică, de siguranță publică și de sănătate publică, potrivit jurisprudenței Curții, acest motiv justificativ nu poate fi invocat decât dacă există o amenințare reală și suficient de serioasă pentru unul dintre interesele citate anterior. Întrucât autoritățile germane nu au făcut dovada existenței unei astfel de amenințări, condițiile de invocare a regimului derogatoriu prevăzut la articolul 46 CE nu sunt îndeplinite. Comisia este convinsă că obiectivul urmărit de măsurile contestate, și anume menținerea securității rutiere, ar putea de asemenea fi atins prin măsuri mai puțin constrângătoare, precum un sistem de control adecvat pentru toți inginerii cu atribuții de control și pentru toate organismele de control din Germania.


title: Cauza C-409/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 22 iulie 2016 – Ypourgos Esoterikon, Ypourgos Paideias kai Thriskevmaton/Maria-Eleni Kalliri

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 22 iulie 2016 – Ypourgos Esoterikon, Ypourgos Paideias kai Thriskevmaton/Maria-Eleni Kalliri
   (Cauza C-409/16)
   (2016/C 392/08)
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias (Grecia)

      Părțile din procedura principală

      Apelanți: Ypourgos Esoterikon, Ypourgos Paideias kai Thriskevmaton

      Intimată: Maria-Eleni Kalliri

      Întrebarea preliminară

   Articolul 1 alineatul 1 din Decretul prezidențial 90/2003, prin care a fost modificat articolul 2 alineatul 1 din Decretul prezidențial 4/1995 și potrivit căruia candidații civili la școlile pentru ofițeri și pentru agenți de poliție din cadrul Academiei de Poliție trebuie, printre alte condiții, „să aibă o înălțime (bărbați și femei) de cel puțin 1 metru și 70 de centimetri”, este conform cu dispozițiile Directivelor 76/207/CEE (1), 2002/73/CE (2) și 2006/54/CE (3), care interzic orice discriminare indirectă pe criteriul sexului în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă în sectorul public (în afara cazului în care un astfel de tratament diferențiat în fapt se datorează unor factori justificați în mod obiectiv și care nu au legătură cu nicio discriminare pe criteriul sexului și nu depășește ceea ce este adecvat și necesar pentru a realiza scopul urmărit prin măsura în cauză)?

      (1)  Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (JO 1976, L 39, p. 40, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 164).

      (2)  Directiva 2002/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 76/207/CEE a Consiliului privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (JO 2002, L 269, p. 15, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 143).

      (3)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (JO 2006, L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).