title: Cauza C-530/13: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Leopold Schmitzer/Bundesministerin für Inneres (Trimitere preliminară – Politica socială – Directiva 2000/78/CE – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă – Articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) – Articolul 6 alineatul (1) – Discriminare pe motive de vârstă – Reglementare națională care condiționează luarea în calcul, în vederea determinării remunerației, a perioadelor de studii și de serviciu realizate înaintea vârstei de 18 ani de o prelungire a perioadelor de promovare – Justificare – Capacitatea de a atinge scopul urmărit – Posibilitatea de a contesta prelungirea perioadelor de promovare)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/8

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Leopold Schmitzer/Bundesministerin für Inneres
      (Cauza C-530/13) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) - Articolul 6 alineatul (1) - Discriminare pe motive de vârstă - Reglementare națională care condiționează luarea în calcul, în vederea determinării remunerației, a perioadelor de studii și de serviciu realizate înaintea vârstei de 18 ani de o prelungire a perioadelor de promovare - Justificare - Capacitatea de a atinge scopul urmărit - Posibilitatea de a contesta prelungirea perioadelor de promovare)
      (2015/C 016/10)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Leopold Schmitzer

         Pârât: Bundesministerin für Inneres

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care, pentru a pune capăt unei discriminări pe motive de vârstă, ia în calcul perioade de studii și de serviciu realizate înaintea vârstei de 18 ani, însă care, în același timp, introduce numai în privința funcționarilor care sunt victime ale acestei discriminări o prelungire cu trei ani a duratei necesare unei promovări de la prima la a doua treaptă din fiecare categorie de încadrare în muncă și din fiecare categorie salarială.

                  2)

                  Articolele 9 și 16 din Directiva 2000/78 trebuie interpretate în sensul că un funcționar care a fost victima unei discriminări pe motive de vârstă, rezultată din modul de stabilire a datei de referință luate în considerare pentru calcularea promovării sale, trebuie să se poată prevala de articolul 2 din această directivă pentru a contesta efectele discriminatorii ale prelungirii perioadelor de promovare, chiar dacă a obținut, la cerere, revizuirea acestei date.

         (1)  JO C 15, 18.1.2014.


title: Cauza C-279/14: Ordonanța președintelui Curții din 9 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hannover – Germania) – Catharina Smets, Franciscus Vereijken/TUIfly GmbH

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/16

         Ordonanța președintelui Curții din 9 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hannover – Germania) – Catharina Smets, Franciscus Vereijken/TUIfly GmbH
   (Cauza C-279/14) (1)

   (2014/C 431/26)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 302, 8.9.2014.


title: Cauza T-147/16: Acțiune introdusă la 8 aprilie 2016 – Italia/Comisia

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/42

         Acțiune introdusă la 8 aprilie 2016 – Italia/Comisia
   (Cauza T-147/16)
   (2016/C 191/55)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: S. Fiorentino, avvocato dello Stato, G. Palmieri, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Comisiei nr. C(2016) 366 final din 28 ianuarie 2016, notificată la 29 ianuarie 2016, în temeiul căreia, în executarea Hotărârii din 17 noiembrie 2011, Comisia/Italia, C-496/09, Rep., EU:C:2011:740, Comisia a dispus plata de către Italia a sumei de 5 382 000 de euro și a sumei de 2 106 000 de euro cu titlu de penalități de întârziere care corespund celui de al treilea, respectiv celui de al patrulea semestru care urmează comunicării hotărârii menționate a Curții;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic privind încălcarea articolului 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 din 22 martie 1999, aplicarea eronată a articolului 11 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 din 21 aprilie 2004, precum și încălcarea principiului proporționalității.

               —

               Se susține că decizia atacată impune aplicarea, în cazul sumelor datorate de întreprinderi în restituirea ajutoarelor de stat, a unor dobânzi compuse, în conformitate cu articolul 11 din Regulamentul nr. 794/2004. Guvernul italian critică acest aspect în măsura în care, chiar și în lumina jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene, acest sistem de calcul al dobânzilor nu este aplicabil în cazul deciziilor de recuperare anterioare intrării în vigoare a Regulamentului nr. 794/2004 și, cu atât mai puțin, al deciziilor anterioare publicării Comunicării Comisiei din 8 mai 2003 privind ratele dobânzilor aplicabile în cazul recuperării ajutoarelor ilegale (JO 2003, C 110, p. 21). Argumentul privind existența, invocată de Comisie în decizia atacată, a unui pretins acord între Republica Italiană și Comisie în sensul aplicării unei dobânzi compuse este lipsit de pertinență.


title: Cauza T-82/07: Acțiune introdusă la 14 martie 2007 — Kliq (în faliment)/Comisie

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/24

         Acțiune introdusă la 14 martie 2007 — Kliq (în faliment)/Comisie
   (Cauza T-82/07)
   (2007/C 117/38)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Jan Rudolf Maas și Cornelis van den Bergh, în calitate de lichidatori ai societății cu răspundere limitată Kliq B.V. (Apeldoorn, Țările de Jos) (reprezentanți: Gerard van der Wal și Timothy Boesman, advocaten)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 19 iulie 2006 în cauza C-30/2005;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul contestă Decizia 2006/939/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 privind schema de ajutor notificată de Țările de Jos în favoarea KG Holding NV (1).
   Ajutorul acordat privește un ajutor pentru restructurare pe care Țările de Jos doreau să îl acorde KG Holding NV, prin transformarea unui împrumut pentru salvare deja acordat și a dobânzii datorate aferente în fonduri proprii. În decizia atacată, Comisia declară ajutorul sub forma unui ajutor pentru restructurare ca fiind incompatibil cu piața comună.
   De asemenea, Comisia a decis să solicite Țărilor de Jos ca acea parte a ajutorului care a fost transferată cu titlu de împrumut pentru salvare de la KG Holding NV către filiala sa Kliq BV și care a fost transformată în fonduri proprii să fie recuperată de la KG Holding NV și Kliq BV și că, în cadrul procedurii de faliment, Țările de Jos, în calitate de creditor, trebuie să înregistreze la lichidator creanța sa împotriva KG Holding și/sau Kliq Reïntegratie.
   În susținerea acțiunii sale, reclamantul arată, în primul rând, că, în mod nejustificat, Comisia s-a pronunțat asupra plății integrale a acțiunilor pe care KG Holding le deținea la Kliq BV prin compensarea obligației de plată cu creanța deținută de KG Holding împotriva Kliq BV în baza contractului de împrumut. Această poziție nu ar face parte din decizia din 5 august 2005 (2), prin care a fost declanșată procedura. Comisia și-a depășit competențele și a acționat cu încălcarea dreptului la apărare și a dreptului reclamantului la contradictorialitate. În al doilea rând, Comisia a stabilit în mod nejustificat ca Kliq BV să fie considerată destinatarul ajutorului de stat în valoare de 9,25 milioane euro. În aprecierea sa, în mod nejustificat, Comisia nu a avut în vedere împrejurarea că „transformarea împrumutului pentru salvare în fonduri proprii”, despre care se vorbește în considerentele (43) și (46) din decizia atacată, nu poate în nici un mod să fie atribuită statului membru Țările de Jos și, de aceea, nu poate fi considerată ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE. Comisia a săvârșit o eroare în aprecierea faptelor. Decizia atacată este inexactă în drept și/sau în fapt, cel puțin neinteligibilă și/sau inexactă ori insuficient motivată și încalcă articolul 87 alineatul (1) CE și/sau articolul 253 CE.
   În al treilea rând, Comisia a omis în mod nejustificat să stabilească faptul că pretinsul ajutor ar putea să restrângă concurența și comerțul între statele membre, cel puțin cu privire la acest aspect considerentele Comisiei fiind insuficient motivate.
   În al patrulea rând, Comisia a dispus în mod nejustificat că pretinsul ajutor în valoare de 9,25 milioane euro ar trebui recuperat de Țările de Jos de la KG Holding și Kliq BV. Dat fiind falimentul KG Holding, Kliq Reïntegratie și Kliq BV, recuperarea sumelor pretinsului ajutor ar fi imposibilă pe o durată mai îndelungată și, în orice caz, nu ar avea efect, în sensul că recuperarea prin înregistrarea creanței în procedura de faliment a societăților menționate nu ar fi necesară, ci chiar complet inutilă, în scopul încetării denaturării concurenței.
   În al cincilea rând, Comisia a decis în mod nejustificat că în suma de recuperat de la KG Holding și Kliq BV se include și dobânda de la data la care fiecare parte din această sumă a fost acordată destinatarului și până la data efectuării acestei rambursări. Această cerere încalcă dreptul național al falimentului.

      (1)  JO L 366, p. 40.

      (2)  Ajutorul de stat nr. C 30/2005 (fostul nr. N 78/2004) — ajutor pentru restructurare în favoarea KG Holding NV — invitaţie pentru prezentarea de observaţii în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE (JO 2005, C 280, p. 2).


title: Cauza C-506/17: Acțiune introdusă la 18 august 2017 – Comisia Europeană/Republica Slovenia

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/6

         Acțiune introdusă la 18 august 2017 – Comisia Europeană/Republica Slovenia
   (Cauza C-506/17)
   (2017/C 357/08)
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Sanfrutos Cano, M. Žebre)

      Pârâtă: Republica Slovenia

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, în privința fiecăruia dintre următoarele depozite de deșeuri: Dragonja, Dvori, Rakek – Pretržje, Bukovžlak – Cinkarna, Suhadole, Lokovica, Mislinjska Dobrava, Izola, Mozelj, Dolga Poljana, Dolga vas, Jelšane, Volče, Stara gora, Stara vas, Dogoše, Mala gora, Tuncovec – steklarna, Tuncovec – OKP, și Bočna – Podhom, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 litera (b) din Directiva 1999/31/CE, întrucât nu a adoptat măsurile necesare pentru a se proceda, cât mai repede posibil, în conformitate cu articolul 7 litera (g) și cu articolul 13 din aceeași directivă, la închiderea acelor depozite de deșeuri care, în conformitate cu articolul 8 din aceeași directivă, nu au primit o autorizație care să le permită să funcționeze în continuare;

               —

               constatarea faptului că, în ceea ce privește depozitul de deșeuri Ostri Vrh, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 litera (c) din Directiva 1999/31/CE, întrucât nu a adoptat măsurile necesare în materie de autorizare a lucrărilor necesare și de determinare a perioadei tranzitorii pentru punerea completă în aplicare a planului de ajustare și pentru a se conforma exigențelor aceleiași directive, cu excepția cerințelor prevăzute la punctul 1 din anexa I, în termen de opt ani de la data stabilită la articolul 18 alineatul (1) din această directivă;

               —

               obligarea Republicii Slovenia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               În conformitate cu articolul 14 din Directiva 1999/31/CE (denumită în continuare „directiva”), statele membre trebuiau să ia măsurile necesare pentru ca depozitele de deșeuri existente – adică depozitele de deșeuri autorizate sau care funcționau deja la data punerii în aplicare a directivei menționate, și anume 16 iulie 2001 (în cazul Sloveniei, 1 mai 2004, când aceasta a aderat la Uniune) – să fie evaluate din perspectiva exigențelor directivei, iar pe baza acestor evaluări, fie să fie închise cât mai repede posibil, fie să se constate că ele sunt conforme exigențelor directivei, în perioada tranzitorie de opt ani care s-a încheiat la 16 iulie 2009. Acest termen se aplică și Sloveniei, căreia tratatele de aderare nu îi acordă nicio perioadă tranzitorie în această privință.

               2.

               Având în vedere declarațiile Republicii Slovenia în cadrul procedurii precontencioase și ținând seama de deciziile autorităților administrative slovene, astfel cum reies din diferitele autorizații de exploatare acordate în cursul procedurii de închidere și de administrare ulterioară închiderii, Comisia concluzionează pe bună dreptate că, în ceea ce privește șapte depozite de deșeuri (Mislinjska Dobrava, Volče, Izola, Dragonja, Dvori, Mozelj, Tuncovec – OKP), lucrările de închidere se află încă în faza de executare, motiv pentru care Comisia consideră că, în privința acestor depozite de deșeuri, Republica Slovenia nu s-a conformat încă obligațiilor care îi revin în temeiul articolului 14 litera (b) din directivă.

               3.

               Pe baza analizei tuturor informațiilor disponibile și luând în considerare declarațiile Republicii Slovenia în cadrul procedurii precontencioase, precum și din cauza absenței unor probe contrare, reiese că cinci depozite de deșeuri (Bočna – Podhom, Dogoše, Mala gora, Tuncovec – steklarna in Stara vas) nu au primit încă o decizie finală de închidere, astfel cum impune articolul 14 litera (b), citit în coroborare cu articolul 13 litera (b), iar aceasta în pofida declarațiilor Republicii Slovenia potrivit cărora închiderea s-ar fi finalizat în mare parte. Acesta este motivul pentru care Comisia consideră că și în privința acestor cinci depozite de deșeuri, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit încă obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 litera (b) din directivă.

               4.

               Pe baza analizei tuturor informațiilor disponibile și luând în considerare declarațiile Republicii Slovenia în cadrul procedurii precontencioase, precum și din cauza absenței unor probe contrare, rezultă că opt depozite de deșeuri (Dolga vas, Jelšane, Stara gora, Rakek – Pretržje, Lokovica, Dolga Poljana, Bukovžlak-Cinkarna, Suhadole) nu au primit încă o decizie finală de închidere, astfel cum impune articolul 14 litera (b), citit în coroborare cu articolul 13 litera (b) din directivă, și că lucrările de închidere se află încă în desfășurare. Acesta este motivul pentru care Comisia consideră că și în privința acestor opt depozite de deșeuri, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 litera (b) din directivă.

               5.

               Republica Slovenia nu a prezentat niciodată vreo dovadă, înainte ca termenul de răspuns la avizul motivat să fi expirat (și nici până în ziua introducerii prezentei acțiuni), în sensul că, pentru depozitul de deșeuri Ostri Vrh, s-a eliberat o autorizație de mediu în vederea continuării exploatării, ceea ce i-ar fi permis să se conformeze obligațiilor care îi revin în temeiul articolului 14 litera (c). În plus, Comisia constată că din autorizația de exploatare pe perioada procedurii de închidere și după închidere, obținută a posteriori, reiese că lucrările de închidere se află încă în desfășurare și trebuie să se finalizeze până la 30 mai 2019. În consecință, în speță, Republica Slovenia și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 din directivă.


title: Cauza T-183/07: Acțiune introdusă la 28 mai 2007 — Polonia/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/41

         Acțiune introdusă la 28 mai 2007 — Polonia/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-183/07)
   (2007/C 155/75)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: E. Ośniecka-Tamecka, pełnomocnik rządu)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea în întregime sau în parte, în temeiul articolului 230 CE, a Deciziei Comisiei C(2007) 1295 final din 26 martie 2007 privind planul național de alocare a cotelor de emisii de gaz cu efect de seră notificat de Polonia în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului;

               —

               judecarea cauzei în limba poloneză, în temeiul articolului 35 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Polonia.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei C(2007) 1295 final din 26 martie 2007 privind planul național de alocare a cotelor de emisii de gaz cu efect de seră notificat de Polonia în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1), prin care Comisia a hotărât că anumite aspecte ale planului polonez de alocare a cotelor de emisii de gaz cu efect de seră pentru anii 2008-2012, notificat Comisiei la 30 iunie 2006, nu sunt conforme cu articolul 9 alineatul (1) și (3), articolul 10 și articolul 13 alineatul (2) și nici cu criteriile enunțate în anexa III la Directiva 2003/87/CE. Decizia în litigiu stabilește pentru perioada 2008-2012 media anuală de alocare a cotelor de emisii în Polonia la aproximativ 208,5 milioane de tone de dioxid de carbon. Prin aceasta este redusă cu 26,7 % cota de emisii de dioxid de carbon, în valoare de 284,6 milioane de tone, propusă de Polonia în planul național de alocare a cotelor de emisii, notificat Comisiei pentru perioada 2008-2012.
   În susținerea acțiunii sale reclamanta invocă încălcarea de către Comisie a articolului 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, prin aceea că a adoptat decizia după expirarea termenului de trei luni pentru respingerea în întregime sau în parte a planului național de alocare notificat de Polonia. Prin urmare Comisia a încălcat prevederi esențiale de procedură și și-a depășit competențele.
   În afară de aceasta, Comisia a încălcat articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2003/87/CE și criteriul 3 din anexa III la Directiva 2003/87/CE, prin faptul că, în aprecierea planului național de alocare a cotelor de emisii pentru anii 2008-2012, nu a luat în considerare în mod nejustificat datele comunicate de Polonia în planul național de alocare și a înlocuit analiza acestor date cu analiza propriilor date, obținute prin aplicarea inconsecventă a modelului de analiză economică ales de Comisie. Astfel Comisia a încălcat prevederi esențiale de procedură.
   În plus, Comisia a încălcat prevederi esențiale de procedură, iar, prin faptul că, la adoptarea deciziei în litigiu, nu a luat în considerare acordurile internaționale (în special Protocolul de la Kyoto) la care Comunitatea este parte, aceasta a încălcat criteriile 1, 2 și 12 din anexa III la Directiva 2003/87/CE.
   În continuare, se invocă încălcarea de către Comisie a articolulului 9 alineatul (3) și a articolului 13 alineatul (2) din Directiva 2003/87/CE, prin aceea că, în decizia contestată, a limitat în mod nejustificat posibilitatea de a transfera cotele de emisii de dioxid de carbon din prima perioadă de calcul (anii 2005-2007) în cea de-a doua perioadă de calcul (2008-2012). Pe cale de consecință, Comisia și-a depășit competențele.
   În continuare, se invocă încălcarea de către Comisie a prevederilor esențiale de procedură prin aceea că aceasta nu a comunicat reclamantei, înainte de adoptarea deciziei, motivele efective pentru care intenționa să adopte decizia. Reclamantei îi este prin urmare imposibil să aprecieze dacă decizia atacată este conformă cu articolul 175 alineatul (2) litera (c) CE coroborat cu articolul 7 alineatul (1) CE.
   În final, este probabil ca decizia atacată să aducă atingere siguranței energetice a reclamantei, întrucât a fost adoptată fără consultarea prealabilă a acesteia și, de asemenea, nu a luat în considerare bilanțul energetic specific al Poloniei; prin aceasta Comisia și-a depășit competențele.

      (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32; ediţie specială în limba poloneză capitolul 15 volumul 7, p. 631).


title: Cauza T-214/08: Hotărârea Tribunalului din 28 martie 2012 — Rehbein/OAPI — Dias Martinho (OUTBURST) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative OUTBURST — Marcă națională verbală anterioară OUTBURST — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Articolul 43 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Prezentarea dovezilor pentru prima dată în fața camerei de recurs — Articolul 74 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009] — Norma 22 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95” ]

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/14

         Hotărârea Tribunalului din 28 martie 2012 — Rehbein/OAPI — Dias Martinho (OUTBURST)
   (Cauza T-214/08) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative OUTBURST - Marcă națională verbală anterioară OUTBURST - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 43 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Prezentarea dovezilor pentru prima dată în fața camerei de recurs - Articolul 74 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009] - Norma 22 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95)
   2012/C 138/23
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Paul Alfons Rehbein (GmbH & Co.) KG (Glinde, Germania) (reprezentant: T. Lampel, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: D. Botis și P. Geroulakos, agenți)

      Celelalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Hervé Dias Martinho și Manuel Carlos Dias Martinho (Le Plessis-Trévise, Franța)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 13 martie 2008 (cauza R 1261/2007-2), privind o procedură de opoziție între Paul Alfons Rehbein (GmbH & Co.) KG, pe de o parte, și Hervé Dias Martinho și Manuel Carlos Dias Martinho, pe de altă parte.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 13 martie 2008 (cauza R 1261/2007-2).

               2.

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 197, 2.8.2008.


title: Cauza T-685/16: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2016 – Jiménez Gasalla/EUIPO (B2B SOLUTIONS)

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/30

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2016 – Jiménez Gasalla/EUIPO (B2B SOLUTIONS)
   (Cauza T-685/16)
   (2016/C 410/43)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Carlos Javier Jiménez Gasalla (Madrid, Spania) (reprezentant: E. Estella Garbayo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „B2B SOLUTIONS” – cererea de înregistrare nr. 14 016 224

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 iulie 2016 în cauza R 244/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 iulie 2016;

               —

               anularea deciziei din 9 decembrie 2015 pronunțată în primă instanță de EUIPO și prin care s-a refuzat în întregime înregistrarea mărcii în discuție;

               —

               modificarea deciziilor anterioare prin care se acordă concesiunea totală a mărcii reclamantei;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, precum și căii de atac.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-76/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 4 iunie 2014 – Fasano/Comisia

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/35

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 4 iunie 2014 – Fasano/Comisia
   (Cauza F-76/13) (1)

   2014/C 235/48
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 291, 5.10.2013, p. 7.


title: Cauza T-110/08: Acțiune introdusă la 28 februarie 2008 — Freixenet/OAPI (Forma unei sticle sablate negre mate)

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/25

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2008 — Freixenet/OAPI (Forma unei sticle sablate negre mate)
   (Cauza T-110/08)
   (2008/C 116/46)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Freixenet SA (Sant Sadurní d'Anoia, Spania) (reprezentanți: F. de Visscher, E. Cornu și D. Moreau, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               În principal, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 20 noiembrie 2007 și, astfel cum ar fi trebuit să procedeze camera de recurs, constatarea faptului că cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 32 540 îndeplinește condițiile pentru a fi publicată în conformitate cu articolul 40 din Regulamentul privind marca comunitară;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 20 noiembrie 2007;

               —

               în orice caz, obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca tridimensională având forma unei sticle sablate negre mate pentru produse din clasa 33 (cererea nr. 32 540)

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul; decizie luată în urma hotărârii Tribunalului de Primă Instanță pronunțate în cauza T-188/04, Freixenet/OAPI (Forma unei sticle sablate negre mate)

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatele (1) și (3) și a articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94, precum și a obligației de motivare, în măsura în care:

               —

               camera de recurs nu a audiat observațiile reclamantei referitoare la constatările de fapt diferite ale camerei de recurs;

               —

               camera de recurs nu a indicat care sunt înscrisurile pe care își întemeiază decizia;

               —

               modul de prezentare al sticlei în cauză este original și se distinge de prezentările obișnuite existente la 1 aprilie 1996 și

               —

               în orice caz, marca în cauză a dobândit caracter distinctiv în cadrul Comunității prin utilizare.


title: Cauza T-192/17: Acțiune introdusă la 24 martie 2017 – RZ/CESE și Comitetul Regiunilor

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/27

         Acțiune introdusă la 24 martie 2017 – RZ/CESE și Comitetul Regiunilor
   (Cauza T-192/17)
   (2017/C 178/41)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: RZ (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

      Pârâți: Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               să îi acorde accesul la înscrisurile din dosarul cauzei [confidențial] (1) referitoare la soluționare amiabilă a acesteia și să îi permită să depună observații în această privință;

               —

               anularea deciziei comune a Comitetului Economic și Social European (CESE) și a Comitetului Regiunilor (CR) de a schimba repartizarea [confidențial] la direcția de traduceri ca urmare a acordului în acest sens intervenit între 14 ianuarie și 4 februarie 2016, în măsura în care acordul respectiv a prevăzut atât această schimbare a repartizării, cât și ca [persoana interesată] să își păstreze atribuțiile [confidențial];

               —

               anularea deciziei privind schimbarea repartizării [confidențial] la direcția de traduceri cu păstrarea în același timp a atribuțiilor [confidențial] adoptată la 11 mai 2016 de CR în urma acestui acord;

               —

               anularea deciziei din 13 decembrie 2016 a Secretarului general al CR și a deciziei din 19 decembre 2016 a Secretarului general al CESE în măsura în care acestea confirmă instrucțiunile acordate reclamantului la 30 iunie de direcția de traduceri în vederea executării deciziei din 11 mai 2016 a CR;

               —

               obligarea în solidar a CESE și a CR să îi plătească reclamantului suma de 25 000 de euro evaluată în mod provizoriu și ex aequo et bono pentru repararea atingerilor aduse reputației profesionale, autorității și sănătății acestuia, care au rezultat din deciziile atacate;

               —

               obligarea în solidar a CESE și a CR la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatele (1) și (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 25 alineatul (2) din statut, prin faptul că reclamantul nu a fost ascultat înainte ca schimbarea repartizării unui funcționar să fie decisă de comun acord de CESE și de CR, și/sau prin faptul că decizia adoptată de CR în executarea acestui acord nu ar fi fost notificată imediat și în scris reclamantului, în condițiile în care motivele sale nu i-au fost indicate în mod complet și clar.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) din statut și pe săvârșirea unui abuz de putere și de procedură prin faptul că schimbarea repartizării funcționarului în cauză la direcția de traduceri s-a efectuat cu păstrarea în esență a atribuțiilor sale în cadrul unității lingvistice respective.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere a interesului de serviciu întrucât motivul schimbării repartizării ar fi fost acela de a pune capăt unei situații nesustenabile sau de a proteja funcționarul împotriva reclamantului.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 21 alineatele (1) și (2) din statut prin faptul că Secretarii generali ai CESE ar fi confirmat instrucțiunile date reclamantului de direcția de traduceri de a continua să atribuie sau de a dispune atribuirea unor sarcini către funcționarul în discuție.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiul egalității de tratament prin faptul că Secretarii generali ar fi confirmat instrucțiunile date reclamantului de direcția de traduceri de a dispune atribuirea către funcționarul în discuție a unor lucrări echivalente ca număr și importanță cu cele acordate traducătorilor care au o experiență similară acestuia și revizuirea traducerilor sale potrivit unor modalități comparabile.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea deciziilor privind concediile prin faptul că Secretarii generali ar fi confirmat instrucțiunile date reclamantului de direcția de traduceri de a invoca în aceeași zi sau cel târziu în ziua următoare, limitându-le la motive imperative, motivele privind interesele de serviciu care se opun unei cereri de concediu formulate de funcționarul în discuție.

      (1)  Date confidențiale ocultate.


title: Cauza T-298/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/64

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-298/07) (1)

   (2008/C 301/123)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza F-152/12: Acțiune introdusă la 13 decembrie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               9.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/30

         Acțiune introdusă la 13 decembrie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-152/12)
   2013/C 71/53
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a efectua calculul sporului drepturilor de pensie dobândite anterior intrării în serviciu pe baza noilor DGA.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 26 martie 2012 de a efectua calculul sporului drepturilor de pensie dobândite anterior intrării în serviciul Comisiei în temeiul articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei de respingere a reclamației sale din 3 septembrie 2012 îndreptate împotriva deciziei de stabilire a sporului drepturilor de pensie dobândite anterior intrării în serviciu în sistemul de pensii al Uniunii;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-123/14: Acțiune introdusă la 27 octombrie 2014 – ZZ/Comitetul Regiunilor

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/59

         Acțiune introdusă la 27 octombrie 2014 – ZZ/Comitetul Regiunilor
   (Cauza F-123/14)
   (2015/C 007/75)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: J.-N. Louis, R. Metz și D. Verbeke, avocați)

      Pârât: Comitetul Regiunilor

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comitetului Regiunilor de aplicare a unei taxe de solidaritate începând cu 1 ianuarie 2014 asupra remunerației reclamantului și neajustarea remunerației sale pentru perioada 1 ianuarie 2014–30 iunie 2015

      Concluziile reclamantului

               —

               Constatarea inaplicabilității Regulamentului nr. 1023/2013 în măsura în care prevede suspendarea pe perioada 1 iulie 2013–30 iunie 2015 a metodei de adaptare a remunerațiilor, stabilită în anexa XI la statut, reintroducând pentru aceeași perioadă o taxă de „solidaritate” de 6 %;

               —

               în consecință, anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comitetului Regiunilor la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-832/16: Acțiune introdusă la 25 noiembrie 2016 – Celio International/Comisia

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/52

         Acțiune introdusă la 25 noiembrie 2016 – Celio International/Comisia
   (Cauza T-832/16)
   (2017/C 030/60)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Celio International SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: H. Gilliams și J. Bocken, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (UE) 2016/1699 a Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat privind scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Belgia (1);

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 2-4 din decizie;

               —

               în orice caz, anularea articolelor 2-4 din această decizie în măsura în care aceste articole: (a) dispun recuperarea de la alte entități decât cele care au obținut o „decizie fiscală anticipată privind profitul excedentar”, astfel cum este definită în decizie, și (b) dispun recuperarea unei sume egale cu economia de impozit realizată de beneficiar, fără a permite Belgiei să ia în considerare o ajustare efectivă în sensul creșterii, efectuată de o altă administrație fiscală; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe eroarea vădită de apreciere, pe abuzul de putere și pe lipsa de motivare în măsura în care decizia atacată concluzionează în sensul existenței unei scheme de ajutor.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE, pe o încălcare a obligației de motivare și pe eroarea vădită de apreciere în măsura în care decizia atacată indică faptul că schema menționată acordă un avantaj selectiv.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE, a obligației de motivare și pe eroarea vădită de apreciere în măsura în care decizia atacată susține că schema menționată determină nașterea unui avantaj.

               4.

               Al patrulea motiv, cu titlu subsidiar, întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE, pe o încălcare a principiilor protecției încrederii legitime și proporționalității, pe eroarea vădită de apreciere, pe abuzul de putere și pe nemotivare în măsura în care decizia atacată dispune ca Belgia să recupereze ajutorul.

      (1)  Decizia (UE) 2016/1699 a Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat privind scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Belgia [notificată cu numărul C(2015) 9837] (JO 2016, L 260, p. 1).


title: Cauza T-201/10: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — IVBN/Comisia

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/49

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — IVBN/Comisia
   (Cauza T-201/10)
   2010/C 179/85
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) (Voorburg, Țările de Jos) (reprezentant: M. Meulenbelt, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea deciziei atacate a Comisiei;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2009) 9963 final a Comisiei din 15 decembrie 2009 privind ajutoarele de stat E 2/2005 și N 642/2009 (Țările de Jos) — ajutor existent și ajutor destinat unui proiect special în favoarea societăților pentru locuințe sociale. În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.
   În primul rând, reclamanta susține că au fost încălcate articolele 18 și 19 din Regulamentul nr. 659/1999 (1), articolul 106 alineatul (2) TFUE și articolele 107 TFUE și 108 TFUE, precum și obligația de motivare. Comisia a prezentat în mod greșit situația de fapt privind obligația societăților pentru locuințe sociale de a calcula chiriile sub nivelul chiriilor rezonabile stabilite de stat. În plus, delimitarea grupului vizat pentru dobândirea unei locuințe sociale este nemotivată și nepertinentă. De asemenea, în mod greșit, Comisia nu a stabilit nicio limită obiectivă privind costurile totale de construcție a locuințelor, care trebuie să se întemeieze pe ajutor și pe calitatea intrinsecă a acestor locuințe destinate închirierii, astfel cum sunt exprimate în cuantumul chiriilor. Mai mult, protecția împotriva supracompensației este insuficientă, Comisia încălcând deopotrivă articolul 5 din Decizia privind serviciile economice de interes general (2). În sfârșit, reclamanta consideră că, în acest context, Comisia nu a admis argumentul său privind rolul avut de Woningsinvesteringsfonds (fondul de investiții pentru locuințe) și de Nederlandse Waterschapsbank.
   În al doilea rând, reclamanta invocă încălcarea articolului 1 litera (c) din Regulamentul nr. 659/1999 și a articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 794/2004 (3). Comisia nu a efectuat o examinare mai detaliată și nu a constatat că ajutorul destinat societăților pentru locuințe sociale descris în cazul E 2/2005 trebuie considerat, în totalitate sau cel puțin în partea sa esențială, ajutor nou, iar nu ajutor existent.
   În sfârșit, reclamanta susține că, procedând în acest mod, Comisia a încălcat articolul 106 alineatul (2) TFUE și articolele 107 TFUE și 108 TFUE întrucât nu a inițiat procedura oficială de investigare, în sensul articolului 108 alineatul (2) TFUE coroborat cu articolele 4 și 6 din Regulamentul nr. 659/1999, reclamantei fiindu-i încălcate deopotrivă drepturile procedurale prevăzute de aceste dispoziții.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).

      (2)  Decizia Comisiei din 28 noiembrie 2005 privind aplicarea articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE la ajutorul de stat, sub forma compensației pentru obligația de serviciu public, acordat anumitor întreprinderi cărora le-a fost încredințată prestarea unui serviciu de interes economic general [notificată cu documentul nr. C(2005) 2673] (JO L 312, p. 67, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 186).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 140, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 42).


title: Cauza T-326/12: Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2012 — Al Toun și Al Toun Group/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Siriei — Retragere de pe lista persoanelor vizate — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/14

         Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2012 — Al Toun și Al Toun Group/Consiliul
   (Cauza T-326/12) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Siriei - Retragere de pe lista persoanelor vizate - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 55/25
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamanți: Salim Georges Al Toun (Al Ghassaneya-Lattakia, Siria) și Al Toun Group (Damas, Siria) (reprezentant: S. Koev, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Kyriakopoulou și I. Gurov, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/782/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și de abrogare a Deciziei 2011/273/PESC (JO L 319, p. 56), a Deciziei de punere în aplicare 2012/256/PESC a Consiliului din 14 mai 2012 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/782 (JO L 126, p. 9), a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 (JO L 16, p. 1) și a Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 410/2012 al Consiliului din 14 mai 2012 privind punerea în aplicare a articolului 32 alineatul (1) din Regulamentul nr. 36/2012 (JO L 126, p. 3), în măsura în care aceste acte îi privesc pe reclamanți

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 311, 13.10.2012.


title: Cauza F-143/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (judecător unic) din 18 iunie 2013 — Marcuccio/Comisia (Funcție publică — Respingerea de către AIPN a unei cereri de rambursare a cheltuielilor de judecată efectuate în legătură cu procedura — Acțiune în anulare având același obiect precum o cerere de stabilire a cheltuielilor de judecată — Inadmisibilitate vădită)

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/50

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (judecător unic) din 18 iunie 2013 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-143/11) (1)

   (Funcție publică - Respingerea de către AIPN a unei cereri de rambursare a cheltuielilor de judecată efectuate în legătură cu procedura - Acțiune în anulare având același obiect precum o cerere de stabilire a cheltuielilor de judecată - Inadmisibilitate vădită)
   2013/C 252/91
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și M. J. Baquero Cruz, în calitate de agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei implicite a Comisiei de a nu rambursa un sfert din cheltuielile de judecată efectuate de reclamant în cauza F-81/09, Marcuccio/Comisia, la care Comisia a fost obligată prin Hotărârea din 15 februarie 2011

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea drept vădit inadmisibilă.

               2.

               Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 65, 3.3.2012, p. 26.


title: Cauza C-572/10: Ordonanța președintelui Camerei a patra din 28 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal administratif de Saint-Denis de la Réunion — Franța) — Clément Amedee/Garde des sceaux, Ministre de la justice et des libertés, Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/12

         Ordonanța președintelui Camerei a patra din 28 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal administratif de Saint-Denis de la Réunion — Franța) — Clément Amedee/Garde des sceaux, Ministre de la justice et des libertés, Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
   (Cauza C-572/10) (1)

   2012/C 235/23
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauza C-467/06: Ordonanța președintelui Camerei a șaptea a Curții din 11 martie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale civile di Genova — Italia) — Consel Gi. Emme Srl/Sistema Logistico dell'Arco Ligure e Alessandrino Srl (SLALA)

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/26

         Ordonanța președintelui Camerei a șaptea a Curții din 11 martie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale civile di Genova — Italia) — Consel Gi. Emme Srl/Sistema Logistico dell'Arco Ligure e Alessandrino Srl (SLALA)
   (Cauza C-467/06) (1)

   (2008/C 128/49)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza T-389/15: Acțiune introdusă la 15 iulie 2015 – J & Joy/OAPI – Joy-Sportswear (J&JOY)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/46

         Acțiune introdusă la 15 iulie 2015 – J & Joy/OAPI – Joy-Sportswear (J&JOY)
   (Cauza T-389/15)
   (2015/C 381/56)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: J & Joy SA (Waremme, Belgia) (reprezentanți: A. Maqua și C. Pirenne, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Joy-Sportswear GmbH (Ottensoos, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „J&JOY” – cererea de înregistrare nr. 1 1 4 11  808

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 22 aprilie 2015 în cauza R 1355/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               controlarea deciziei diviziei de opoziție și declararea inadmisibilității opoziției;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată și a cheltuielilor efectuate de reclamantă în procedura opoziției în temeiul articolului 81 din Regulamentul privind marca comunitară.

      Motivul invocat

   Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-233/14: Ordonanța Tribunalului din 5 martie 2015 – Intesa Sanpaolo/OAPI (NEXTCARD) („Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale NEXTCARD — Refuzul parțial al înregistrării de către examinator — Obligația de motivare — Acțiune vădit nefondată”)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/51

         Ordonanța Tribunalului din 5 martie 2015 – Intesa Sanpaolo/OAPI (NEXTCARD)
   (Cauza T-233/14) (1)

   ((„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale NEXTCARD - Refuzul parțial al înregistrării de către examinator - Obligația de motivare - Acțiune vădit nefondată”))
   (2015/C 138/67)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Intesa Sanpaolo SpA (Torino, Italia) (reprezentanți: P. Pozzi, G. Ghisletti și F. Braga, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 10 februarie 2014 (cauza R1807/2013-5) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal NEXTCARD ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Intesa Sanpaolo SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014.


title: Cauza T-577/17: Acțiune introdusă la 25 august 2017 – thyssenkrupp Electrical Steel și thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Comisia

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/46

         Acțiune introdusă la 25 august 2017 – thyssenkrupp Electrical Steel și thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Comisia
   (Cauza T-577/17)
   (2017/C 347/61)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: thyssenkrupp Electrical Steel GmbH (Gelsenkirchen, Germania) și thyssenkrupp Electrical Steel Ugo (Isbergues, Franța) (reprezentant: M. Günes, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea concluziei Comisiei din documentul Ares(2017)3010674 din 15 iunie 2017, potrivit căreia interesele esențiale ale producătorilor Uniunii nu ar fi afectate negativ de autorizația perfecționării active a anumitor produse din oțeluri cu siliciu numite „magnetice” cu grăunți orientați (GOES);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată în temeiul articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare

                           —

                           Concluzia Comisiei potrivit căreia condițiile economice ar fi îndeplinite în privința autorizației perfecționării active în discuție nu cuprinde niciun motiv care să o susțină.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere a situației de fapt

                           —

                           Concluzia Comisiei potrivit căreia autorizația perfecționării active în discuție nu ar afecta negativ interesele esențiale ale producătorilor Uniunii se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere a situației de fapt.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 211 alineatul (4) litera (b) din Codul vamal al Uniunii (1) și a regulamentului de bază (2)

                           —

                           Concluzionând că erau îndeplinite condițiile economice în privința autorizației perfecționării active în discuție, Comisia nu și-a limitat aprecierea la elementele prevăzute la articolul 211 alineatul (4) litera (b) din Codul vamal al Uniunii (CVU) și s-a întemeiat pe elemente care nu pot fi controlate decât potrivit procedurii definite în regulamentul de bază.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 259 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare a CVU și a normelor orizontale privind crearea și funcționarea grupurilor de experți ale Comisiei

                           —

                           În măsura în care Comisia a delegat concluzionarea cu privire la condițiile economice grupului de experți în materie vamală, a încălcat articolul 259 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare a CVU (3) și normele sale orizontale privind crearea și funcționarea grupurilor de experți ale Comisiei.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare

                           —

                           Întrucât nu a menționat anumite informații importante furnizate în cererea de autorizație a perfecționării active vizate sau rezumatele neconfidențiale ale informațiilor în mod suficient de detaliat pentru a permite o înțelegere rezonabilă a fondului informațiilor prezentate cu titlu confidențial, Comisia a încălcat dreptul la apărare al reclamantelor.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (JO 2013, L 269, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 2009, L 343, p. 51).

      (3)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/2447 al Comisiei din 24 noiembrie 2015 de stabilire a unor norme pentru punerea în aplicare a anumitor dispoziții din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a Codului vamal al Uniunii (JO 2015, L 343, p. 558).


title: Cauza F-17/08: Acțiune introdusă la 14 februarie 2008 — Wybranowski/Comisia Comunităților Europene

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/25

         Acțiune introdusă la 14 februarie 2008 — Wybranowski/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-17/08)
   (2008/C 158/44)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamant: Andrzej Wybranowski (Varșovia, Polonia) (reprezentant: Z. Wybranowski, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Modificarea deciziei din 15 noiembrie 2007 a comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/60/06 prin care se atribuie reclamantului 20/50 puncte la proba orală și, în consecință, prin care nu se menționează numele acestuia pe lista de rezervă, precum și a deciziei din 20 decembrie 2007 a aceleiași comisii de evaluare de a nu mări numărul de puncte obținute, după evaluarea din cadrul probei orale, prin inscrierea numelui reclamantului pe lista de rezervă. În subsidiar, anularea deciziilor menționate și solicitarea de a obliga pârâta și/sau comisia de evaluare de a adopta o nouă decizie prin care se menționează numele reclamantului pe lista de rezervă.
   Concluziile reclamantului

               —

               Modificarea deciziei din 15 noiembrie 2007 a comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/60/06 prin care se atribuie reclamantului 20/50 puncte la proba orală și, în consecință, prin care nu se menționează numele acestuia pe lista de rezervă, precum și a deciziei din 20 decembrie 2007 a aceleiași comisii de evaluare de a nu mări numărul de puncte obținute, după evaluarea din cadrul probei orale, prin inscrierea numelui reclamantului pe lista de rezervă;

               —

               în subsidiar, anularea deciziilor menționate și solicitarea de a obliga pârâta și/sau comisia de evaluare de a adopta o nouă decizie prin care se menționează numele reclamantului pe lista de rezervă;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-544/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sad Administracyjny we Wroclawiu — Republica Polonă) — Uwe Rüffler/Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu (Articolul 18 CE — Legislație în materia impozitului pe venit — Reducerea impozitului pe venit în funcție de cotizațiile la asigurarea de sănătate plătite în statul membru de impozitare — Refuzul unei reduceri în funcție de cotizațiile plătite în alte state membre)

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/15

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sad Administracyjny we Wroclawiu — Republica Polonă) — Uwe Rüffler/Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu
   (Cauza C-544/07) (1)

   (Articolul 18 CE - Legislație în materia impozitului pe venit - Reducerea impozitului pe venit în funcție de cotizațiile la asigurarea de sănătate plătite în statul membru de impozitare - Refuzul unei reduceri în funcție de cotizațiile plătite în alte state membre)
   2009/C 141/24
   Limba de procedură: poloneza

      Instanța de trimitere

   Wojewódzki Sad Administracyjny we Wroclawiu

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Uwe Rüffler

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polonia) — Interpretarea articolului 12 primul paragraf și a articolului 39 alineatele (1) și (2) CE — Legislație națională în materie de impozit pe venit care limitează deducerea cotizațiilor la asigurările de sănătate din impozitul la cotizațiile plătite în statul membru

      Dispozitivul

   Articolul 18 alineatul (1) CE se opune unei reglementări a unui stat membru care subordonează acordarea dreptului la o reducere a impozitului pe venit în funcție de cotizațiile la asigurarea de sănătate plătite condiției ca aceste cotizații să fi fost plătite în acest stat membru, în temeiul dispozițiilor dreptului național, și care are drept consecință refuzarea acordării unui astfel de avantaj fiscal atunci când cotizațiile care ar putea fi deduse din cuantumul impozitului pe venit datorat în acest stat membru sunt plătite în cadrul unui regim de asigurare de sănătate obligatorie al unui alt stat membru.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza C-601/16 P: Recurs introdus la 24 noiembrie 2016 de Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 8 septembrie 2016 în cauza T-467/13, Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd/Comisia Europeană

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/29

         Recurs introdus la 24 noiembrie 2016 de Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 8 septembrie 2016 în cauza T-467/13, Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd/Comisia Europeană
   (Cauza C-601/16 P)
   (2017/C 030/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd (reprezentanți: C. Firth, S. Kon, C. Humpe, Solicitors)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 8 septembrie 2016 în cauza T-467/13 și/sau anularea articolelor 1, 2 și 3 din Decizia C(2013) 3803 final a Comisiei din 19 iunie 2016 în cauza AT.39226-Lundbeck în măsura în care se referă la Arrow sau

               —

               cu titlu subsidiar, anularea Hotărârii Tribunalului din 8 septembrie 2016 în cauza T-467/13 și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului sau

               —

               cu titlu mai subsidiar, anularea Hotărârii Tribunalului din 8 septembrie 2016 în cauza T-467/13 în măsura în care hotărârea a menținut amenda impusă Arrow în temeiul articolului 2 din Decizia C(2013) 3803 final a Comisiei în ceea ce privește acordurile britanico-daneze sau reducerea cuantumului unei astfel de amenzi și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Arrow.

      Motivele și principalele argumente

   Primul motiv: Tribunalul a aplicat în mod eronat testul relevant privind concurența potențială:

               1.

               Primul aspect: Tribunalul a transferat sarcina probei la Arrow și a descărcat Comisia de obligația sa de a stabili existența unei concurențe potențiale.

               2.

               Al doilea aspect: Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a dedus existența unei concurențe potențiale dintr-o serie de ipoteze, contrar principiului că o concurență potențială necesită existența unei posibilități de intrare reale și concrete.

               3.

               Al treilea aspect: Tribunalul a acordat o importanță nejustificată intenției Lundbeck și a apreciat în mod eronat importanța probatorie a unor fapte intervenite după semnarea acordurilor.

               4.

               Al patrulea aspect: Tribunalul nu a luat în considerare relevanța și incidența hotărârii Paroxetine a instanței engleze.

               5.

               Al cincilea aspect: Tribunalul a dedus în mod eronat existența unei concurențe potențiale din faptul că Arrow a luat măsuri pentru pregătirea intrării pe piață.

               6.

               Al șaselea aspect: Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a aplicat o prezumție de nevaliditate provizorie și de neîncălcare a brevetelor Lundbeck.

         Al doilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a constatat că acordurile de soluționare pe cale amiabilă în materie de brevete aveau ca obiect restrângerea concurenței:

               1.

               Primul aspect: Tribunalul nu a luat în considerare faptul că un acord care este „numai susceptibil” să restrângă concurența nu constituie o încălcare prin obiect.

               2.

               Al doilea aspect: Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a calificat acordurile ca fiind în esență acorduri de excludere de pe piață.

               3.

               Al treilea aspect: Tribunalul a concluzionat în mod eronat că Comisia putea să stabilească obiectul anticoncurențial al acordurilor fără să trebuiască să ia în considerare situația care ar fi existat în lipsa acordurilor.

         Al treilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a acceptat concluziile Comisiei potrivit cărora Arrow a acționat cu intenție sau din neglijență atunci când a săvârșit pretinsa încălcare și nu ar fi trebuit să se aplice nicio amendă.


title: Cauza C-335/09 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 iunie 2012 — Republica Polonă/Comisia Europeană [Recurs — Organizarea comună a piețelor — Măsuri tranzitorii care trebuie adoptate în urma aderării unor noi state membre — Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 de instituire a unor măsuri în ceea ce privește schimburile de produse agricole — Acțiune în anulare — Termen — Punct de plecare — Tardivitate — Inadmisibilitate — Modificarea unei dispoziții a regulamentului menționat — Repunere în termen — Admisibilitate parțială — Motive — Încălcarea principiilor constitutive ale unei comunități de drept și a principiului protecției jurisdicționale efective — Încălcarea principiilor liberei circulații a mărfurilor și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate — Încălcarea principiilor proporționalității și protecției încrederii legitime — Încălcarea ierarhiei normelor — Încălcarea articolului 41 din Actul de aderare din 2003 — Interpretare eronată a articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 — Încălcarea obligației de motivare]

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 iunie 2012 — Republica Polonă/Comisia Europeană
   (Cauza C-335/09 P) (1)

   (Recurs - Organizarea comună a piețelor - Măsuri tranzitorii care trebuie adoptate în urma aderării unor noi state membre - Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 de instituire a unor măsuri în ceea ce privește schimburile de produse agricole - Acțiune în anulare - Termen - Punct de plecare - Tardivitate - Inadmisibilitate - Modificarea unei dispoziții a regulamentului menționat - Repunere în termen - Admisibilitate parțială - Motive - Încălcarea principiilor constitutive ale unei comunități de drept și a principiului protecției jurisdicționale efective - Încălcarea principiilor liberei circulații a mărfurilor și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate - Încălcarea principiilor proporționalității și protecției încrederii legitime - Încălcarea ierarhiei normelor - Încălcarea articolului 41 din Actul de aderare din 2003 - Interpretare eronată a articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 - Încălcarea obligației de motivare)
   2012/C 258/02
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Recurentă: Republica Polonă (reprezentanți: M. Dowgielewicz și M. Szpunar, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe, A. Stobiecka-Kuik, A. Szmytkowska și T. van Rijn, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 10 iunie 2009 (Prima cameră extinsă), Polonia/Comisia (T-257/04), prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect anularea în parte a Regulamentului (CE) nr. 1972/2003 al Comisiei din 10 noiembrie 2003 privind măsurile tranzitorii care urmează să fie adoptate în ceea ce privește schimburile de produse agricole în contextul aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei (JO L 293, p. 3, Ediție specială, 03/vol. 50, p. 100), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 230/2004 al Comisiei din 10 februarie 2004 (JO L 39, p. 13, Ediție specială, 03/vol. 53, p. 186), precum și prin Regulamentul (CE) nr. 735/2004 al Comisiei din 20 aprilie 2004 (JO L 114, p. 13, Ediție specială, 03/vol. 55, p. 213) — Interpretare eronată a articolului 230 al patrulea paragraf CE, a articolului 3 din Regulamentul CE) nr. 1972/2003, precum și Regulamentul nr. 1 de stabilire a regimului lingvistic al Comunității Economice Europene (JO L 17, p. 385, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 3) — Încălcarea articolului 253 CE și a articolului 41 din Tratatul de aderare, a dreptului la o cale de atac efectivă, precum și a principiilor solidarității, proporționalității, nediscriminării, bunei credințe și încrederii legitime — Neregularități de procedură rezultând din refuzul Tribunalului de a admite motivele privind încălcarea principiilor solidarității și bunei credințe

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Republica Polonă la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 282, 21.11.2009.


               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/1

         (2007/C 170/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 155, 7.7.2007

   Publicații anterioare

      JO C 140, 23.6.2007

      JO C 129, 9.6.2007

      JO C 117, 26.5.2007

      JO C 96, 28.4.2007

      JO C 95, 28.4.2007

      JO C 82, 14.4.2007

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza T-569/13: Ordonanța Tribunalului din 28 august 2015 – Bimbo/OAPI – Kimbo (Caffè KIMBO Espresso Napoletano)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/57

         Ordonanța Tribunalului din 28 august 2015 – Bimbo/OAPI – Kimbo (Caffè KIMBO Espresso Napoletano)
   (Cauza T-569/13) (1)

   (2015/C 381/68)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza T-167/07: Acțiune introdusă la 18 mai 2007 — Far Eastern Textile/Consiliul Uniunii Europene

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/27

         Acțiune introdusă la 18 mai 2007 — Far Eastern Textile/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza T-167/07)
   (2007/C 170/54)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Far Eastern Textile Ltd (Taipei, Taiwan) (reprezentant: P. De Baere, lawyer)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Regulamentului (CE) nr. 192/2007 al Consiliului din 22 februarie 2007 de instituire a unei taxe antidumping definitive pentru importurile de polietilenă tereftalată (PET) originare, inter alia, din Taiwan, în măsura în care o vizează pe reclamantă și

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta, producător și exportator taiwanez de polietilenă tereftalată (PET), solicită anularea Regulamentului (CE) nr. 192/2007 al Consiliului din 22 februarie 2007 de instituire a unei taxe antidumping definitive pentru importurile de anumite tipuri de polietilenă tereftalată (PET) originare din India, Indonezia, Malaezia, Republica Coreea, Tailanda și Taiwan ca urmare a unei reexaminări a măsurilor care urmează să expire și a unei reexaminări intermediare parțiale efectuate conform articolului 11 alineatul (2) și articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (1).
   În sprijinul cererii sale, reclamanta susține în primul rând că a avut loc o încălcare de către Consiliu a articolului 2 alineatul (11) din regulamentul de bază (2), prin aplicarea metodei asimetrice pentru calcularea marjei de dumping a reclamantei.
   În al doilea rând, reclamanta susține că a avut loc o încălcare din partea Consiliului a articolului 253 CE prin lipsa indicării motivelor corespunzătoare pentru care metodele de comparație simetrice nu reflectau amploarea reală a dumpingului.
   În al treilea rând, reclamanta susține că a avut loc o încălcare a articolului 2 alineatele (10), (11) și (12) din regulamentul de bază prin calcularea marjei de dumping a reclamantei prin folosirea tehnicii de reducere la zero, aducându-se la zero marjele negative de dumping la calcularea marjei de dumping medii ponderate conform articolului 2 alineatul (12).
   În cele din urmă, reclamanta susține că a avut loc o încălcare de către Consiliu a articolului 235 CE prin lipsa indicării motivelor corespunzătoare pentru care marja de dumping a reclamantei trebuie calculată folosind tehnica de reducere la zero.

      (1)  JO 2007 L 59, p. 1.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (JO 1996 L 56, p. 1).


title: Cauza T-384/14: Acțiune introdusă la 3 iunie 2014 – Italia/Comisia

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/32

         Acțiune introdusă la 3 iunie 2014 – Italia/Comisia
   (Cauza T-384/14)
   2014/C 235/43
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanţi: B. Tidore, avvocato dello Stato, G. Palmieri, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2014) 2008 a Comisiei din 4 aprilie 2014, notificată la 7 aprilie 2014, privind excluderea de la finanțarea Uniunii Europene a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre, mai concret de Italia, în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR).

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea unor principii comunitare și pe o cercetare insuficientă

                           —

                           În această privință, se susține că, în decizia atacată, Comisia a efectuat o rectificare financiară întemeiată pe ipoteza existenței mai multor carențe constatate cu ocazia unei inspecții la fața locului, care nu s-a desfășurat decât în regiunile Lazio și Abbruzzo. Reclamanta contestă că rezultatele unei asemenea inspecții se pot extinde în afara regiunilor menționate și că rectificarea poate fi cuantificată la 5 %, întrucât realitatea din diferitele regiuni italiene este extrem de diversificată și, în orice caz, a fost implicat un singur organism plătitor (AGEA).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 43 și 48 din Regulamentul nr. 1782/2003 (1)

                           —

                           În decizia sa, Comisia a reproșat statului italian o aplicare greșită a reglementării referitoare la drepturile speciale, afirmând că s-ar fi dat naștere unui risc pentru fond. Reclamanta susține că articolele 43 și 48 din Regulamentul nr. 1782/2003 nu prevăd o modalitate specifică de redistribuire a drepturilor speciale pentru cazurile examinate de Comisie și că metodologia adoptată în Italia nu numai că este pe deplin conformă cu această reglementare, dar nici nu prezintă prin ea însăși riscuri particulare pentru fond.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor generale referitoare la rectificarea financiară și la respectarea criteriilor de recunoaștere, precum și pe o motivare insuficientă

                           —

                           În decizia sa, Comisia a operat o rectificare referitoare la lacunele în modul de desfășurare a activității imputabile ARBEA, organism plătitor căruia i-a fost revocată autorizarea printr-o decizie a administrației din 12 mai 2010 care a început să își producă efectele la 16 octombrie 2010, dată la care competențele ARBEA au fost preluate de AGEA. Reclamanta contestă modul în care a procedat Comisia, care a extins la anul 2010 rectificarea operată deja pentru exercițiile financiare 2007-2009, presupunând persistența riscurilor deja constatate și adoptând același procentaj, precum și aplicarea rectificării la perioada dintre revocarea autorizării și preluarea funcțiilor de către AGEA.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001.


title: Cauza F-81/06: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 4 septembrie 2008 — Duyster/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/68

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 4 septembrie 2008 — Duyster/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-81/06) (1)

   (2008/C 301/136)

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei ca urmare a soluționării amiabile.

      (1)  JO C 26 din 28.10.2006, p. 34.


title: Cauza C-62/16: Acţiune introdusă la data de 03 februarie 2016 – Comisia Europeană/România

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/20

         Acţiune introdusă la data de 03 februarie 2016 – Comisia Europeană/România
   (Cauza C-62/16)
   (2016/C 145/26)
   Limba de procedură: română

      Părţile

      Reclamanta: Comisia Europeană (reprezentanţi: S. Petrova, M. Heller și A. Biolan, agenți)

      Pârâtă: România

      Concluziile reclamantei

               —

               să constate că prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prevederilor Directivei 2012/33/UE (1) sau, în orice caz, pentru că nu a comunicat aceste măsuri Comisiei, România nu și-a îndeplinit obligațiile ce-i revin în temeiul articolului 2 alineatul (1) din această directivă;

               —

               să oblige România, în conformitate cu prevederile articolului 260 alineatul (3) din Tratatul FUE, la plata unor penalități pe zi de întârziere pentru încălcarea obligației de comunicare a măsurilor de transpunere completă a Directivei 2012/33/UE în cuantum de 38 042,6 euro pe zi de la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză;

               —

               să oblige România la plata cheltuielilor de judecată.

      Motive şi argumente principale

   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul intern a expirat la 18 iunie 2014.

      (1)  Directiva 2012/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 noiembrie 2012 de modificare a Directivei 1999/32/CE a Consiliului privind reducerea conținutului de sulf din combustibilii marini (JO L 327, p. 1).


title: Cauza C-373/17 P: Recurs introdus la 20 iunie 2017 de Agria Polska sp. z o.o., Agria Chemicals Poland sp. z o.o., Star Agro Analyse und Handels GmbH și Agria Beteiligungsgesellschaft mbH împotriva Hotărârii Tribunalului din 16 mai 2017 în cauza T-480/15, Agria Polska și alții/Comisia

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/4

         Recurs introdus la 20 iunie 2017 de Agria Polska sp. z o.o., Agria Chemicals Poland sp. z o.o., Star Agro Analyse und Handels GmbH și Agria Beteiligungsgesellschaft mbH împotriva Hotărârii Tribunalului din 16 mai 2017 în cauza T-480/15, Agria Polska și alții/Comisia
   (Cauza C-373/17 P)
   (2017/C 347/04)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Recurente: Agria Polska sp. z o.o., Agria Chemicals Poland sp. z o.o., Star Agro Analyse und Handels GmbH, Agria Beteiligungsgesellschaft mbH (reprezentanți: P. Graczyk și W. Rocławski)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea în tot a Hotărârii Tribunalului din 16 mai 2017 în cauza T-480/15;

               —

               soluționarea definitivă a litigiului, respectiv anularea deciziei Comisiei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul primului motiv de recurs este invocată o încălcare a articolelor 101 și 102 TFUE coroborate cu articolul 17 alineatul (1) a doua teză TUE și cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei, precum și cu articolul 7 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului, întrucât Tribunalul nu a luat în considerare erorile vădite săvârșite de Comisie în cadrul aprecierii probabilității unei încălcări a articolului 101 sau 102 TFUE, a existenței unui interes al Uniunii pentru inițierea unei investigații și a întinderii măsurilor de investigare necesare.
   În cadrul acestui motiv, recurentele invocă următoarele erori săvârșite de Tribunal, întrucât, printre altele, acesta (i) a considerat că caracterul simultan al acțiunilor întreprinse de concurenții recurentelor (plângeri formulate la autoritățile naționale) se întemeiază exclusiv pe explicațiile date de concurenți, (ii) nu a luat în considerare că cele mai multe decizii administrative și sancțiunile impuse recurentelor, adoptate în urma plângerilor formulate de concurenți, au fost anulate, (iii) nu a luat în considerare că unele plângeri au fost introduse și la autorități necompetente și s-a limitat să constate că, având în vedere riscul de atingere a reputației sau cel efectelor negative asupra stării inițiale a produselor comercializate, informarea autorităților competente poate fi legitimă, (iv) a admis constatarea Comisiei potrivit căreia nu exista un interes suficient al Uniunii pentru inițierea unei investigații, cu toate că activitățile vizate de plângerile recurentelor priveau teritoriul mai multor state membre și întreprinderi multinaționale și a considerat în mod neîntemeiat că plângerile introduse de recurente la autoritatea națională de concurență i-ar conferi acesteia competență exclusivă, (v) nu a luat în considerare că întinderea măsurilor de investigare necesare și necesitatea utilizării unor resurse substanțiale au pledat în favoarea competenței Comisiei și (vi) a considerat că, în speță, nu au existat condițiile unui așa-numit „abuz de procedură”.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs sunt invocate o încălcare a eficacității depline a dreptului Uniunii (effet utile) și o interpretare eronată a acestui principiu în privința aplicării în practică a articolelor 101 și 102 TFUE coroborate cu articolul 105 TFUE și cu articolul 17 alineatul (1) TUE întrucât Tribunalul (i) nu a luat în considerare rolul avut de Comisie în sistemul Uniunii de protecție a concurenței și a considerat că nu există o obligație a Comisiei să verifice dacă autoritățile naționale au dispus de mijloacele adecvate pentru a-și îndeplini obligațiile rezultate din Regulamentul nr. 1/2003, (ii) nu a luat în considerare argumentul recurentelor privind inexistența unor căi de atac efective în fața instanțelor naționale în cadrul aplicării private a normelor de concurență, din cauză că dreptul polonez nu prevede o procedură corespunzătoare, iar termenele de prescripție prevăzute de acesta expiraseră deja și (iii) a stabilit că recurentele nu au dovedit că autoritatea poloneză de concurență (Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów) (președintele Oficiului pentru Protecția Concurenței și a Consumatorilor [UOKiK]) nu a avut intenția să investigheze și să sancționeze încălcările, deși nu s-a contestat că președintele UOKiK a refuzat să inițieze o investigație din cauza expirării termenului de prescripție de un an, în vigoare la acel moment.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv de recurs sunt invocate încălcări ale principiului protecției jurisdicționale efective (articolul 13 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale), dreptului la o cale de atac efectivă și la un proces echitabil (articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene) și dreptului la bună administrare [articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], întrucât Tribunalul (i) a menținut decizia Comisiei prin care aceasta a respins plângerile recurentelor fără a examina dacă pretinsele încălcări existau sau nu existau, deși anterior autoritatea națională de concurență refuzase, pe baza unor cerințe formale, să inițieze o anchetă și deși nu există nicio posibilitate efectivă de obținere, pe calea dreptului civil, a unor despăgubiri pentru prejudiciile produse, (ii) a negat în mod neîntemeiat existența unei încălcări a principiului protecției jurisdicționale efective pentru motivul că recurentele aveau posibilitatea să atace decizia Comisiei prin care plângerile acestora au fost respinse și (iii) nu a luat în considerare că dreptul la protecție jurisdicțională efectivă, dreptul la o cale de atac efectivă și la un proces echitabil și dreptul la bună administrare cuprind și dreptul de examinare a unei cauze într-un termen rezonabil, situație care nu se regăsește în speță, deoarece Comisia a adoptat decizia prin care refuză inițierea unei investigații abia la patru ani și jumătate de la introducerea plângerilor de către recurente.


title: Cauza C-69/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro (Italia) la 20 februarie 2008 — Raffaello Visciano/I.N.P.S.

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro (Italia) la 20 februarie 2008 — Raffaello Visciano/I.N.P.S.
   (Cauza C-69/08)
   (2008/C 107/30)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Raffaello Visciano

      Pârât: I.N.P.S.
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 3 și 4 din Directiva 80/987 (1) din 20 octombrie 1980, în măsura în care prevăd plata creanțelor salariale ale lucrătorilor salariați, care privesc salarizarea, permit ca astfel de creanțe, în momentul în care sunt valorificate în raport cu instituția de garantare, să fie private de natura lor salarială inițială și să primească calificarea diferită de asigurare socială, numai pentru faptul că plata lor a fost încredințată de către statul membru unei instituții a asigurărilor sociale și că, prin urmare, în reglementarea națională, termenul „salarizare” este înlocuit de termenul „prestație de asigurare socială”?

               2)

               Având în vedere finalitatea socială a directivei este suficient ca reglementarea națională să utilizeze creanța salarială inițială a lucrătorului salariat ca un simplu termen de comparație, în raport cu care să poată determina per relationem prestația care trebuie garantată prin intervenția instituției de garantare, sau este necesar ca respectiva creanță salarială a lucrătorului în raport cu angajatorul insolvabil să fie protejată, prin intervenția instituției de garantare, asigurându-i-se un conținut, garanții, termene și modalități de exercitare similare celor recunoscute oricărei alte creanțe de dreptul muncii în aceeași ordine juridică?

               3)

               Principiile care rezultă din reglementarea comunitară și în special principiile echivalenței și efectivității permit aplicarea, pentru creanțele salariale ale lucrătorilor salariați, care privesc salarizarea pe o perioadă determinată conform articolului 4 din Directiva 80/987, a unui regim al prescripției mai puțin favorabil în raport cu cel aplicat creanțelor de natură similară?

      (1)  JO L 283, p. 23, Ediție specială 05/vol. 1, p. 197.


title: Cauze conexate C-39/13 – C-41/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 12 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof te Amsterdam – Tările de Jos) – Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen/SCA Group Holding BV (C-39/13), X AG și alții/Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam (C-40/13), Inspecteur van de Belastingdienst Holland-Noord/kantoor Zaandam/MSA International Holdings BV, MSA Nederland BV (C-41/13) (Libertatea de stabilire — Impozit pe profit — Entitate fiscală unică între societățile aceluiași grup — Cerere — Motive de refuz — Situația sediului uneia sau mai multor societăți intermediare sau al societății-mamă într-un alt stat membru — Lipsa unui sediu permanent în statul de impunere)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 12 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof te Amsterdam – Tările de Jos) – Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen/SCA Group Holding BV (C-39/13), X AG și alții/Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam (C-40/13), Inspecteur van de Belastingdienst Holland-Noord/kantoor Zaandam/MSA International Holdings BV, MSA Nederland BV (C-41/13)
   (Cauze conexate C-39/13 – C-41/13) (1)

   ((Libertatea de stabilire - Impozit pe profit - Entitate fiscală unică între societățile aceluiași grup - Cerere - Motive de refuz - Situația sediului uneia sau mai multor societăți intermediare sau al societății-mamă într-un alt stat membru - Lipsa unui sediu permanent în statul de impunere))
   2014/C 282/12
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof te Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen (C-39/13, C-41/13), X AG, X1 Holding GmbH, X2 Holding GmbH, X3 Holding GmbH, D1 BV, D2 BV, D3 BV (C-40/13), Inspecteur van de Belastingdienst Holland-Noord/kantoor Zaandam (C-41/13)

      Pârâți: SCA Group Holding BV (C-39/13), Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam (C-40/13), MSA International Holdings BV, MSA Nederland BV (C-41/13)

      Dispozitivul

               1)

               În cauzele C-39/13 și C-41/13, articolele 49 TFUE și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun legislației unui stat membru în temeiul căreia o societate-mamă rezidentă poate forma o entitate fiscală unică împreună cu o subfilială rezidentă dacă o deține prin intermediul uneia sau mai multor societăți rezidente, dar nu poate face acest lucru dacă o deține prin intermediul unor societăți nerezidente care nu dispun de un sediu permanent în acest stat membru.

               2)

               În cauza C-40/13, articolele 49 TFUE și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun legislației a unui stat membru în temeiul căreia un regim de entitate fiscală unică este acordat unei societăți-mamă rezidente care deține filiale rezidente, dar este exclus pentru societăți-soră rezidente a căror societate-mamă comună nu are sediul social în acest stat membru și nu dispune de un sediu permanent pe teritoriul acestuia.

      (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza T-641/11 P: Ordonanța Tribunalului din 13 decembrie 2012 — Mische/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Numire — Încadrare în grad și în treaptă — Concurs publicat înainte de intrarea în vigoare a noului statut al funcționarilor — Recrutare de către Parlamentul European și transfer simultan la Comisie — Nepronunțare parțială asupra fondului — Recurs în parte vădit nefondat” )

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/24

         Ordonanța Tribunalului din 13 decembrie 2012 — Mische/Comisia
   (Cauza T-641/11 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Numire - Încadrare în grad și în treaptă - Concurs publicat înainte de intrarea în vigoare a noului statut al funcționarilor - Recrutare de către Parlamentul European și transfer simultan la Comisie - Nepronunțare parțială asupra fondului - Recurs în parte vădit nefondat)
   2013/C 38/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Harald Mische (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: R. Holland, J. Mische și M. Velardo, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentant: J. Currall, agent) și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. F. Jensen și J. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 29 septembrie 2011, Mische/Comisia (F-70/05, nepublicată încă în Repertoriu), având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului recursului în măsura în care acesta este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 29 septembrie 2011, Mische/Comisia (F-70/05, nepublicată încă în Repertoriu), întrucât prin aceasta se resping concluzii care au ca obiect anularea deciziei Comisiei Comunităților Europene din 11 noiembrie 2004 privind stabilirea încadrării domnului Harald Mische în gradul A *6.

               2.

               Respinge în rest recursul.

               3.

               Domnul Harald Mische suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

               4.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 49, 18.2.2012.