title: Cauza T-449/15: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2016 – Satkirit Holdings/EUIPO – Advanced Mailing Solutions (luvo) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale luvo — Marca Uniunii Europene verbale anterioare luvo — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea produselor și a serviciilor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/16

         Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2016 – Satkirit Holdings/EUIPO – Advanced Mailing Solutions (luvo)
   (Cauza T-449/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale luvo - Marca Uniunii Europene verbale anterioare luvo - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea produselor și a serviciilor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 410/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Satkirit Holdings Ltd (Douglas, Insula Man) (reprezentant: M. Vanhegan, barrister)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: E. Sliwinska și J. Crespo Carrillo, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Advanced Mailing Solutions Ltd (East Kilbride, Regatul Unit)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 21 mai 2015 (cauza R 877/2014-2) privind o procedură de opoziție între Advanced Mailing Solutions și Satkirit Holdings.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Satkirit Holdings Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 320, 28.9.2015.


title: Cauza T-425/08: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — KODA/Comisia

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/32

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — KODA/Comisia
   (Cauza T-425/08)
   (2008/C 327/59)
   Limba de procedură: daneza
   Părțile

      Reclamantă: KODA (Copenhaga, Danemarca) (reprezentanți: K. Dyekjær și J. Borum, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea în întregime a Deciziei C (2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC);

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei C (2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               anularea articolului 3 și a articolului 4 alineatele (2) și (3) din Decizia C (2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC);

               —

               în subsidiar, anularea articolului 3 și a articolului 4 alineatele (2) și (3) din Decizia C (2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 3 și a articolului 4 alineatele (2) și (3) din Decizia C (2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) în măsura în care privește transmisia prin cablu;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea Deciziei C (2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) în care se constată că a încălcat articolele 81 CE și 53 din Acordul SEE prin utilizarea sau prin aplicarea de facto a restricțiilor de afiliere în acordurile de reprezentare reciprocă (articolul 1), prin acordarea de drepturi exclusive în contractele de reprezentare reciprocă (articolul 2) și, împreună cu celelalte societăți de gestiune colectivă, prin coordonarea delimitărilor teritoriale într-un mod care limitează la teritoriul național al fiecărei societăți de gestiune colectivă domeniul de aplicare al licențelor care privesc drepturi de execuție publică pentru transmisia pe internet, prin satelit sau prin cablu (articolul 3).
   În susținerea acțiunii formulate, reclamanta invocă:

               —

               un viciu de formă al deciziei atacate, care constă în faptul că aceasta se îndepărtează de la comunicarea privind obiecțiunile în ceea ce privește un aspect esențial;

               —

               o eroare de drept care viciază decizia atacată, care constă în faptul că, în primul rând, nu s-a stabilit că includerea de către reclamantă a limitărilor teritoriale în contractele de reprezentare reciprocă privind transmisia pe internet, prin satelit sau prin cablu este rezultatul unei practici concertate cu societățile de gestiune colectivă din celelalte state părți la Acordul SEE și, în al doilea rând, că aceste limitări teritoriale nu restrâng concurența.

         În subsidiar, reclamanta susține că încălcarea nu este dovedită în ceea ce privește licențele de drepturi de retransmisie prin cablu.


title: Cauza C-472/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di L’Aquila (Italia) la 7 august 2017 – Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di L’Aquila (Italia) la 7 august 2017 – Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia
   (Cauza C-472/17)
   (2017/C 347/19)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di pace di L’Aquila

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Gabriele Di Girolamo

      Pârât: Ministero della Giustizia

      Întrebările preliminare

               1)

               Activitatea judecătorului de pace reclamant intră în noțiunea „lucrător pe durată determinată”prevăzută de articolul 1 alineatul (3) și de articolul 7 din directiva 2003/88 (1) coroborate cu clauza 2 din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată, transpus prin Directiva 1999/70 (2), și cu articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ întrebarea 1), magistratul [de drept comun] sau „magistratul care îmbracă toga” poate fi considerat lucrător pe durată nedeterminată echivalent cu lucrătorul pe durată determinată „judecător de pace” în scopul aplicării clauzei 4 din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată transpus prin Directiva 1999/70?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2), caracterul diferit al procedurii de recrutare stabilă a magistraților de drept comun, în comparație cu procedurile de selectare prevăzute de lege adoptate pentru recrutarea pentru o anumită durată a judecătorilor de pace, constituie motive obiective în sensul clauzei 4 punctul alineatul (1) și/sau alineatul (4) din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată transpus prin Directiva 1999/70/CE pentru a justifica neaplicarea – din partea „dreptului pozitiv” al Cassazione a Sezioni unite [Curtea de casație, Secțiile Unite] în sentința nr. 13721/2017 și a Consiglio di Stato [Consiliul de Stat] în avizul nr. 464/2017 din 8 aprilie 2017 – la judecătorii de pace, precum în cazul reclamantului lucrător pe durată determinată, a acelorași condiții de muncă aplicate magistraților de drept comun pe durată nedeterminată comparabili, precum și pentru a justifica neaplicarea măsurilor preventive și sancționatorii împotriva recurgerii abuzive la contracte pe durată determinată, prevăzută în clauza 5 din acordul-cadru menționat anterior, transpus prin Directiva 1999/70/CE, și a normei interne de transpunere prevăzute la articolul 5 alineatul 4 bis din d.lgs. [Decretul Legislativ] nr. 368/2001. Astfel, în lipsa unui principiu fundamental în ordinea juridică internă sau a unei norme constituționale care să poată legitima fie discriminarea privind condițiile de muncă, fie interzicerea absolută a încadrării pe o perioadă nedeterminată a judecătorilor de pace și în lumina normei interne anterioare (art. 1 din Legea nr. 217/1974) care prevăzute deja echivalarea condițiilor de muncă și stabilizarea raporturilor de muncă succesive pe durată determinată ale judecătorilor onorifici?

               4)

               În orice caz, într-o situație precum cea în discuție în prezenta cauză, contravine articolului 47 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și noțiunii de instanță judecătorească independentă și imparțială din dreptul Uniunii Europene activitatea unui judecător de pace care, interesat cu privire la o soluție determinată a litigiului în favoarea reclamantului care desfășoară ca activitate lucrativă exclusivă funcții judiciare identice, se poate substitui instanței competente potrivit legii ca urmare a refuzului organului de justiție intern de cel mai înalt grad – Cassazione a Sezioni unite [Curtea de Casație, Secțiile Unite]- pentru a asigura protecția efectivă a drepturilor solicitate, impunând în acest fel instanței competente potrivit legii să își decline, în cazul în care se solicită acest lucru, propria competență cu privire la recunoașterea dreptului solicitat, în pofida faptului că dreptul în discuție – precum concediul retribuit în litigiul principal – își găsește temei în dreptul primar și derivat al Uniunii Europene într-o situație de aplicare directă verticală a dreptului „comunitar” față de stat? În cazul în care Curtea constată încălcarea articolului 47 din Cartă, se solicită să se stabilească, în plus, remediile interne pentru a evita ca încălcarea dreptului primar al Uniunii să includă și refuzul absolut al ordinii juridice interne de a proteja drepturile fundamentale asigurate de dreptul Uniunii în prezenta cauză.

      (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003 L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).

      (2)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza F-34/13: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 14 mai 2014 – Alexandrou/Comisia (Funcție publică — Concurs general — Anunț de concurs EPSO/AD/231/12 — Neadmiterea în vederea participării la probele de evaluare — Acces la documente)

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/40

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 14 mai 2014 – Alexandrou/Comisia
   (Cauza F-34/13) (1)

   ((Funcție publică - Concurs general - Anunț de concurs EPSO/AD/231/12 - Neadmiterea în vederea participării la probele de evaluare - Acces la documente))
   2014/C 194/59
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Christodoulos Alexandrou (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: R. Duta, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Eggers și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei comisiei de evaluare a concursului EPSO/AD/231/12 de neadmitere a reclamantului la probele de evaluare din cadrul concursului menționat

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Alexandrou suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013, p. 58.


title: Cauza C-314/06: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)/Administration des douanes et droits indirects, Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED) (Directiva 92/12/CEE — Accize — Uleiuri minerale — Pierderi — Scutire fiscală — Forță majoră)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/18

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)/Administration des douanes et droits indirects, Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED)
   (Cauza C-314/06) (1)

   (Directiva 92/12/CEE - Accize - Uleiuri minerale - Pierderi - Scutire fiscală - Forță majoră)
   (2008/C 51/29)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour de cassation
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)

      Pârâte: Administration des douanes et droits indirects, Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED)
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour de cassation — Interpretarea articolului 14 alineatul (1) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO L 76, p. 1) — Scutire fiscală prevăzută, în cadrul unui regim de suspendare, pentru pierderile datorate unor cazuri fortuite sau unor cazuri de forță majoră, precum și pentru pierderile inerente naturii produselor apărute pe parcursul producției, prelucrării, depozitării și transportului — Aplicabilitatea acestei scutiri în cazul pierderii de produse petroliere ca urmare a unor scurgeri și, ulterior, a spargerii unui oleoduct exploatat de antrepozitarul autorizat
   Dispozitivul

               1)

               Noțiunea de „forță majoră” în sensul articolului 14 alineatul (1) prima teză din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse, astfel cum a fost modificată prin Directiva 94/74/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994, vizează împrejurări străine antrepozitarului autorizat, anormale și imprevizibile, ale căror consecințe nu ar fi putut să fie evitate, în pofida tuturor diligențelor manifestate de acesta. Condiția potrivit căreia împrejurările trebuie să fie străine antrepozitarului autorizat nu se limitează la împrejurări exterioare acestuia într-un sens material sau fizic, ci vizează și împrejurări care par a ieși în mod obiectiv din sfera de monitorizare a antrepozitarului autorizat sau a fi situate în afara sferei de responsabilitate a acestuia.

               2)

               Pierderile privitoare la o parte din produse care a curs dintr-un oleoduct ca urmare a caracterului fluid al acestora și a caracteristicilor solului pe care s-au vărsat, care au împiedicat recuperarea produselor respective, nu pot fi considerate „pierderi inerente naturii produselor” în sensul articolului 14 alineatul (1) a doua teză din Directiva 92/12.

      (1)  JO C 224, 16.9.2006.


title: Cauza T-850/14: Ordonanța Tribunalului din 18 decembrie 2015 – CompuGroup Medical/OAPI – Schatteiner (SAM) („Acțiune în anulare — Marcă comunitară — Termen de introducere a acțiunii — Momentul de la care începe să curgă termenul — Notificarea deciziei camerei de recurs pe contul electronic de la OAPI al reprezentantului reclamantei — Tardivitate — Lipsa unei forțe majore sau a unui caz fortuit — Inadmisibilitate vădită”)

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/28

         Ordonanța Tribunalului din 18 decembrie 2015 – CompuGroup Medical/OAPI – Schatteiner (SAM)
   (Cauza T-850/14)
   ((„Acțiune în anulare - Marcă comunitară - Termen de introducere a acțiunii - Momentul de la care începe să curgă termenul - Notificarea deciziei camerei de recurs pe contul electronic de la OAPI al reprezentantului reclamantei - Tardivitate - Lipsa unei forțe majore sau a unui caz fortuit - Inadmisibilitate vădită”))
   (2016/C 068/36)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: CompuGroup Medical AG (Koblenz, Germania) (reprezentant: B. Dix, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: H. Kunz, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în faţa Tribunalului: Simon Schatteiner (Viena, Austria) (reprezentanți: F. Schulz și H. Pernez, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 23 iulie 2014 (cauza R 818/2013-4), privind o procedură de opoziție între domnul Simon Schatteiner și CompuGroup Medical AG

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă CompuGroup Medical AG la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-442/15 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 22 septembrie 2016 – Pensa Pharma, SA/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Ferring BV, Farmaceutisk Laboratorium Ferring A/S (Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Marca verbală PENSA PHARMA — Marca figurativă pensa — Cereri de declarare a nulității formulate de titularii mărcilor verbale pentasa — Declararea nulității — Procedură în fața EUIPO — Modificarea obiectului litigiului — Motiv nou în fața Tribunalului)

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/22

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 22 septembrie 2016 – Pensa Pharma, SA/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Ferring BV, Farmaceutisk Laboratorium Ferring A/S
   (Cauza C-442/15 P) (1)

   ((Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Marca verbală PENSA PHARMA - Marca figurativă pensa - Cereri de declarare a nulității formulate de titularii mărcilor verbale pentasa - Declararea nulității - Procedură în fața EUIPO - Modificarea obiectului litigiului - Motiv nou în fața Tribunalului))
   (2016/C 419/28)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Pensa Pharma, SA (reprezentanți: R. Kunze și G. Würtenberger, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent), Ferring BV, Farmaceutisk Laboratorium Ferring A/S (reprezentanți: I. Fowler, solicitor, și D. Slopek, Rechtsanwalt)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Pensa Pharma SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 414, 14.12.2015.


title: Cauza F-138/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 16 septembrie 2011 — Van Arum/Parlamentul

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/39

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 16 septembrie 2011 — Van Arum/Parlamentul
   (Cauza F-138/07) (1)

   2012/C 138/91
   Limba de procedură: olandeza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008, p. 48


title: Cauza C-426/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 iulie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku — Republica Polonă) — Dariusz Krawczyński/Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku (Impozite interne — Taxe privind autovehiculele — Accize — Autovehicule de ocazie — Import)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/16

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 iulie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku — Republica Polonă) — Dariusz Krawczyński/Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku
   (Cauza C-426/07) (1)

   (Impozite interne - Taxe privind autovehiculele - Accize - Autovehicule de ocazie - Import)
   (2008/C 223/26)
   Limba de procedură: polona
   Instanța de trimitere
   Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Dariusz Krawczyński

      Pârât: Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku — Interpretarea articolului 90 CE și a articolului 33 alineatul (1) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Reglementare națională care instituie o acciză aplicabilă asupra fiecărei vânzări a unui autovehicul pentru uz privat înainte de prima sa înmatriculare pe teritoriul național
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 33 alineatul (1) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/680/CEE a Consiliului din 16 decembrie 1991 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei accize precum cea prevăzută în Polonia prin Legea privind accizele (ustawa o podatku akcyzowym) din 23 ianuarie 2004, care se aplică oricărei vânzări de autovehicule înainte de prima lor înmatriculare pe teritoriul național.

               2)

               Articolul 90 primul paragraf CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei accize, precum cea în cauză în acțiunea principală, în măsura în care valoarea accizei aplicate vânzării înainte de prima înmatriculare a vehiculelor de ocazie importate dintr-un stat membru depășește valoarea reziduală a aceleiași accize încorporată în valoarea de piață a vehiculelor similare înmatriculate anterior în statul membru care instituie acciza. Este de competența instanței de trimitere să analizeze dacă reglementarea în cauză în acțiunea principală, în special aplicarea articolului 7 din Decretul ministrului finanțelor privind reducerea nivelului accizelor (rozporządzenie Ministra Finansów w sprawie obniżenia stawek podatku akcyzowego) din 22 aprilie 2004, produce un astfel de efect.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007.


title: Cauza T-136/09: Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2010 — Comisia/Gal-Or ( Clauza compromisorie — Contract de sprijin financiar încheiat în cadrul unui program de cercetare și dezvoltare tehnologică în domeniul energiei ne-nucleare — Nerespectarea contractului — Restituirea sumelor plătite în avans — Dobânzi de întârziere — Judecare în lipsă )

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/30

         Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2010 — Comisia/Gal-Or
   (Cauza T-136/09) (1)

   (Clauza compromisorie - Contract de sprijin financiar încheiat în cadrul unui program de cercetare și dezvoltare tehnologică în domeniul energiei ne-nucleare - Nerespectarea contractului - Restituirea sumelor plătite în avans - Dobânzi de întârziere - Judecare în lipsă)
   2010/C 317/54
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. M. Rouchaud-Joët și F. Mirza, agenți, asistați inițial de B. Katan și M. van der Woude, avocați, ulterior de B. Katan)

      Pârât: Benjamin Gal-Or (Jupiter, Florida, Statele Unite)

      Obiectul

   Acțiune întemeiată pe o clauză compromisorie având ca obiect obligarea domnului Benjamin Gal-Or la restituirea sumei de 205 611 de euro pe care Comisia i-a achitat-o în executarea contractului nr. IN/004/97, majorată cu dobânzi de întârziere, precum și la plata de dobânzi de întârziere pentru suma de 9 231,25 euro, reprezentând cheltuielile efectuate în cadrul unei proceduri inițiate de domnul Gal-Or împotriva Comisiei în fața instanțelor olandeze

      Dispozitivul

               1.

               Îl obligă pe domnul Benjamin Gal-Or să plătească Comisiei Europene suma de 205 611 de euro, datorată în principal, majorată cu dobânzi cu rata de:

                           —

                           2,75 % începând de la 2 martie 2003;

                           —

                           2,50 % începând de la 7 martie 2003;

                           —

                           2,00 % începând de la 6 iunie 2003;

                           —

                           2,25 % începând de la 6 decembrie 2005;

                           —

                           2,50 % începând de la 8 martie 2006;

                           —

                           2,75 % începând de la 15 iunie 2006;

                           —

                           3,00 % începând de la 9 august 2006;

                           —

                           3,25 % începând de la 11 octombrie 2006;

                           —

                           3,50 % începând de la 13 decembrie 2006;

                           —

                           3,75 % începând de la 14 martie 2007;

                           —

                           4,00 % începând de la 13 iunie 2007;

                           —

                           4,25 % începând de la 9 iulie 2008;

                           —

                           3,75 % începând de la 15 octombrie 2008;

                           —

                           3,25 % începând de la 12 noiembrie 2008;

                           —

                           2,50 % începând de la 10 decembrie 2008;

                           —

                           2,00 % începând de la 21 ianuarie 2009;

                           —

                           1,50 % începând de la 11 martie 2009;

                           —

                           1,25 % începând de la 8 aprilie 2009;

                           —

                           1,00 % începând de la 13 mai 2009.

               2.

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3.

               Îl obligă pe domnul Gal-Or la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 141, 20.6.2009.


title: Cauza T-173/11: Hotărârea Tribunalului din 27 noiembrie 2014 – Hesse și Lutter& Partner/OAPI – Porsche (Carrera) („Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Carrera – Mărci comunitare și naționale verbale anterioare CARRERA – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare – Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 – Substituire parțială a unei părți din litigiu”)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/29

      Hotărârea Tribunalului din 27 noiembrie 2014 – Hesse și Lutter& Partner/OAPI – Porsche (Carrera)
      (Cauza T-173/11) (1)

      („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Carrera - Mărci comunitare și naționale verbale anterioare CARRERA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 - Substituire parțială a unei părți din litigiu”)
      (2015/C 016/47)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamanți: Kurt Hesse (Nürnberg, Germania) (reprezentant: M. Krogmann, avocat) și Lutter & Partner GmbH (Garching, Germania) (reprezentant: H. Lindner, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (Stuttgart, Germania) (reprezentant: E. Stolz, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 11 ianuarie 2011 (cauza R 306/2010-4) privind o procedură de opoziție între Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG și domnul Kurt Hesse

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Domnul Kurt Hesse și Lutter & Partner GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și de Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG.

         (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza C-156/10P: Recurs introdus la 6 aprilie 2010 de Karen Goncharov împotriva Hotărârii pronunțate la 21 ianuarie 2010 de către Tribunal (Camera a patra) în cauza T-34/07, Karen Goncharov/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/21

         Recurs introdus la 6 aprilie 2010 de Karen Goncharov împotriva Hotărârii pronunțate la 21 ianuarie 2010 de către Tribunal (Camera a patra) în cauza T-34/07, Karen Goncharov/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-156/10P)
   2010/C 148/32
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Karen Goncharov (reprezentanți: A. Späth și G. N. Hasselblatt, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), DSB

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 21 ianuarie 2010 (cauza T-34/07),

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 4 decembrie 2006 (cauza R1330/2005-2) și

               —

               obligarea OAPI la plata propriilor cheltuieli de judecată în procedurile în fața Curții de Justiție, a Tribunalului și a camerei de recurs, precum și a cheltuielilor efectuate de reclamant.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul susține că Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2010 (cauza T-34/07) trebuie anulată întrucât încalcă dispoziția referitoare la motivele relative de refuz al înregistrării prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (înlocuit prin Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară).
   Acesta afirmă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la aplicarea principiilor generale referitoare la aprecierea riscului de confuzie. În special, Tribunalul nu a făcut o apreciere exhaustivă a împrejurărilor cauzei, în măsura în care nu a ținut seama de faptul că mărcile de față sunt formate din acronime.
   Reclamantul mai arată că în realitate, Tribunalul nu și-a întemeiat decizia decât pe regula empirică potrivit căreia consumatorul acordă în mod normal mai multă importanță părții inițiale a cuvintelor. Acest lucru l-a condus la concluzia că diferența care constă în prezența literei „W” la finalul mărcii solicitate nu este suficientă pentru a îndepărta similitudinea vizuală și auditivă.
   Reclamantul critică Tribunalul pentru motivul că, procedând astfel, nu a observat că mărcile în conflict nu sunt cuvinte, ci acronime. În motivarea hotărârii se arată că Tribunalul nu a procedat la o analiză completă a riscului de confuzie, ci s-a întemeiat mai curând pe o regulă empirică, regulă care, în plus, nici nu este aplicabilă în speță.
   Potrivit reclamantului, în prezența acronimelor, consumatorul are într-adevăr obiceiul de a-și concentra atenția asupra fiecărei litere în mod distinct. Regulile empirice care au putut fi desprinse în materie de mărci verbale nu pot fi transpuse, prin urmare, ca atare mărcilor verbale constituite din acronime.


title: Cauza T-71/14: Hotărârea Tribunalului din 19 mai 2015 – Swatch/OAPI – Panavision Europe (SWATCHBALL) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SWATCHBALL — Mărci comunitare verbală și figurativă și mărci internaționale verbală și figurative SWATCH și swatch — Motiv relativ de refuz — Atingere adusă notorietății — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/34

         Hotărârea Tribunalului din 19 mai 2015 – Swatch/OAPI – Panavision Europe (SWATCHBALL)
   (Cauza T-71/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SWATCHBALL - Mărci comunitare verbală și figurativă și mărci internaționale verbală și figurative SWATCH și swatch - Motiv relativ de refuz - Atingere adusă notorietății - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 213/57)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Swatch AG (Biel, Elveția) (reprezentant: P. González-Bueno Catalán de Ocón, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Panavision Europe Ltd (Greenford, Regatul Unit)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 11 noiembrie 2013 (cauza R 470/2012-2), privind o procedură de opoziție între Swatch AG și Panavision Europe Ltd.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Swatch AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 129, 28.4.2014.


title: Cauza C-514/15 P: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 7 iulie 2016 – HIT Groep BV/Comisia Europeană (Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a oțelului pentru precomprimare – Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Articolul 23 alineatul (2) – Calculare a cuantumului amenzii – Plafon al amenzii – Cifra de afaceri totală realizată în cursul „exercițiului financiar precedent” – Raportare la un alt exercițiu financiar decât cel anterior adoptării deciziei litigioase – Principiul proporționalității)

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/9

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 7 iulie 2016 – HIT Groep BV/Comisia Europeană
      (Cauza C-514/15 P) (1)

      ((Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a oțelului pentru precomprimare - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (2) - Calculare a cuantumului amenzii - Plafon al amenzii - Cifra de afaceri totală realizată în cursul „exercițiului financiar precedent” - Raportare la un alt exercițiu financiar decât cel anterior adoptării deciziei litigioase - Principiul proporționalității))
      (2016/C 364/03)
      Limba de procedură: olandeza

         Părțile

         Reclamantă: HIT Groep BV (reprezentanți: G. van der Wal și L. Parret, advocaten)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Van Nuffel, S. Noë și V. Bottka, agenți)

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge recursul.

                  2.

                  Obligă Hit Groep BV la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 398, 30.11.2015.


title: Cauza F-123/10: Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2010 — Bancale și Buccheri/Comisia

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/67

         Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2010 — Bancale și Buccheri/Comisia
   (Cauza F-123/10)
   ()
   2011/C 30/134
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Giovanni Bancale (Waterloo, Belgia) și Roberto Buccheri (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor comisiei de evaluare din cadrul concursului COM/INT/OLAF/09/AD8 și COM/INT/OLAF/09/AD10 de a nu îi admite pe reclamanți la concurs

      Concluziile reclamanților

               —

               Stabilirea nelegalității punctului 4 din titlul III al anunțului de concurs EPSO/COM/INT/OLAF/09, în măsura în care interzice luarea în considerare a unei experiențe de nivel universitar, obținută anterior acordării diplomei universitare;

               —

               anularea deciziilor de respingere a candidaturilor reclamanților la concursul EPSO/COM/INT/OLAF/09;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-259/16: Ordonanța Tribunalului din 14 noiembrie 2016 – Trost Auto Service Technik/EUIPO (AUTOSERVICE.COM)

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/60

         Ordonanța Tribunalului din 14 noiembrie 2016 – Trost Auto Service Technik/EUIPO (AUTOSERVICE.COM)
   (Cauza T-259/16) (1)

   (2017/C 022/80)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 251, 11.7.2016.


title: Cauza T-296/12: Acțiune introdusă la 2 iulie 2012 — The Health Food Manufacturer’s Association și alții/Comisia

text:
               18.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 250/19

         Acțiune introdusă la 2 iulie 2012 — The Health Food Manufacturer’s Association și alții/Comisia
   (Cauza T-296/12)
   2012/C 250/35
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: The Health Food Manufacturer’s Association (East Molesey, Regatul Unit), Quest Vitamins Ltd (Birmingham, Regatul Unit), Natures Aid Ltd (Kirkham, Regatul Unit), Natuur- & gezonheidsProducten Nederland (Ermelo, Țările de Jos) și New Care Supplements BV (Oisterwijk, Țările de Jos) (reprezentanți: B. Kelly și G. Castle, Solicitors și P. Bogaert, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului (UE) nr. 432/2012 al Comisiei din 16 mai 2012 de stabilire a unei liste de mențiuni de sănătate permise, înscrise pe produsele alimentare, altele decât cele care se referă la reducerea riscului de îmbolnăvire și la dezvoltarea și sănătatea copiilor (JO L 136, p. 1);

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 16 mai 2012 de adoptare a unei liste de mențiuni de sănătate permise și de stabilire a unei liste de mențiuni de sănătate denumite în așteptare care nu sunt nici respinse, nici autorizate de Comisie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive, arătând că regulamentul atacat este ilegal pentru următoarele motive:

               1.

               Primul motiv

                           —

                           adoptarea unei lise de mențiuni de sănătate generice permise păstrând în același timp anumite mențiuni în temeiul măsurilor tranzitorii prevăzute la articolul 28 din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 [și anume prin scindarea procedurii de evaluare și prin adoptarea unei liste parțiale a mențiunilor în temeiul articolului 13 alineatul (1)] este lipsită de fundament juridic. Aceasta încalcă în plus principiile bunei administrări, al securității juridice, al nediscriminării pentru anumite motive, printre care: scindarea procedurii nu se justifica; scindarea a fost netransparentă; nu a avut loc o consultare cu privire la această scindare sau aceasta nu a fost motivată; anumite mențiuni au fost puse „în așteptare” și continuă să beneficieze de perioade tranzitorii prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 (în pofida insecurității juridice care afectează aceste perioade tranzitorii).

               2.

               Al doilea motiv

                           —

                           neincluderea multor mențiuni de sănătate pe lista mențiunilor permise încalcă Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 prin aplicarea criteriilor de evaluare inadecvate, încalcă principiul bunei administrări, principiul securității juridice, precum și obligația de colaborare cu autoritățile naționale competente în domeniul alimentar și obligația de motivare.

               3.

               Al treilea motiv

                           —

                           în situația în care motivele prezentate mai sus nu sunt admise, reclamantele susțin că însuși Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 este nul în temeiul unei încălcări a dreptului de a fi ascultat și al unei încălcări a securității juridice. Nelegalitatea Regulamentului (CE) nr. 1924/2006 este invocată în cadrul prezentei acțiuni în conformitate cu articolul 277 TFUE și constituie un motiv de nelegalitate a Regulamentului (UE) nr. 432/2012.


title: Cauza T-425/16: Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – Hoffmann/EUIPO (Genius)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/46

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – Hoffmann/EUIPO (Genius)
   (Cauza T-425/16)
   (2016/C 343/62)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Karl Hoffmann (Bad Schwalbach, Germania) (reprezentant: C. Jonas, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „Genius” – cererea de înregistrare nr. 13 509 071

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 31 mai 2016 în cauza R 1631/2015-5

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-553/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 26 octombrie 2015 – Undis Servizi Srl/Comune di Sulmona

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 26 octombrie 2015 – Undis Servizi Srl/Comune di Sulmona
   (Cauza C-553/15)
   (2016/C 027/12)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Undis Servizi Srl

      Intimată: Comune di Sulmona

      Întrebările preliminare

               1)

               Pentru a stabili dacă o entitate își exercită activitatea principală cu entitatea care o controlează, trebuie să se țină seama deopotrivă de activitatea impusă de o administrație publică neasociată în favoarea entităților publice neasociate?

               2)

               Pentru a stabili dacă o entitate își exercită activitatea principală cu entitatea care o controlează, trebuie să se țină seama deopotrivă de atribuirile efectuate de entități publice asociate înainte să fie îndeplinită condiția privind controlul analog?


title: Cauza C-163/06 P: Ordonanța Curții din 21 iunie 2007 — Republica Finlanda/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Acțiune în anulare — Inadmisibilitate — Act care nu produce efecte juridice obligatorii — Resurse proprii ale Comunităților Europene — Procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor — Articolul 11 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 — Dobânzi de întârziere — Negocierea unui acord privind o plată condiționată — Scrisori de refuz)

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/8

         Ordonanța Curții din 21 iunie 2007 — Republica Finlanda/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-163/06 P) (1)

   (Recurs - Acțiune în anulare - Inadmisibilitate - Act care nu produce efecte juridice obligatorii - Resurse proprii ale Comunităților Europene - Procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor - Articolul 11 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 - Dobânzi de întârziere - Negocierea unui acord privind o plată condiționată - Scrisori de refuz)
   (2007/C 235/12)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Recurentă: Republica Finlanda (reprezentant: E. Bygglin, agent)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Wilms și P. Aalto, agenți)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 9 ianuarie 2006, Finlanda/Comisia (T-177/05), prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă acțiunea în anulare îndreptată împotriva unei decizii a Comisiei care ar fi cuprinsă în două scrisori ale Comisiei prin care aceasta ar fi refuzat să inițieze negocieri cu privire la plata condiționată a drepturilor solicitate în mod retroactiv, pretinse de către Comisie cu titlu de resurse proprii ale Comunității (drepturi aferente importurilor de echipamente militare)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Republica Finlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 154, 1.7.2006.


               10.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/7

         Acțiune introdusă la data de 17 august 2015 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-22/15)
   (2015/C 410/06)
   Autoritatea AELS de Supraveghere, situată la adresa 35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgia, reprezentată de Markus Schneider, Clémence Perrin și Íris Ísberg, în calitate de agenți ai acesteia, a introdus, la data de 17 august 2015, o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea actelor menționate în capitolul XIII punctul 15q din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2011/62/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 de modificare a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman în ceea ce privește prevenirea pătrunderii medicamentelor falsificate în lanțul legal de aprovizionare și Directiva 2012/26/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 de modificare a Directivei 2001/83/CE în ceea ce privește farmacovigilența), astfel cum au fost adaptate la acord prin protocolul 1 la acesta, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 din acte și al articolului 7 din Acordul privind SEE;

               2.

               să dispună ca Principatul Liechtenstein să suporte cheltuielile aferente prezentei proceduri.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Cererea se referă la neconformarea de către Principatul Liechtenstein, până cel târziu la 11 aprilie 2015, cu un aviz motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 11 februarie 2015 referitor la faptul că statul nu a transpus în ordinea sa juridică națională Directiva 2011/62/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 de modificare a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman în ceea ce privește prevenirea pătrunderii medicamentelor falsificate în lanțul legal de aprovizionare

               și

                  Directiva 2012/26/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 de modificare a Directivei 2001/83/CE în ceea ce privește farmacovigilența, astfel cum sunt menționate în capitolul XIII punctul 15q din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European, și astfel cum au fost adaptate la acord prin protocolul 1 la acesta („actele”).

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea actelor, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 din acte și al articolului 7 din Acordul privind SEE.


title: Cauza T-590/11: Ordonanța Tribunalului din 14 noiembrie 2012 — S & S Szlegiel Szlegiel i Wiśniewski/OAPI — Scotch & Soda (SODA)

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/69

         Ordonanța Tribunalului din 14 noiembrie 2012 — S & S Szlegiel Szlegiel i Wiśniewski/OAPI — Scotch & Soda (SODA)
   (Cauza T-590/11) (1)

   2013/C 26/137
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza C-476/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Österreichischer Gewerkschaftsbund/Verband Österreichischer Banken und Bankiers (Trimitere preliminară — Politica socială — Acordul-cadru privind munca pe fracțiune de normă — Principiul nediscriminării — Convenție colectivă care prevede o alocație pentru creșterea copilului aflat în întreținere — Calculul alocației plătite lucrătorilor angajați pe fracțiune de normă potrivit principiului pro rata temporis)

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Österreichischer Gewerkschaftsbund/Verband Österreichischer Banken und Bankiers
   (Cauza C-476/12) (1)

   ((Trimitere preliminară - Politica socială - Acordul-cadru privind munca pe fracțiune de normă - Principiul nediscriminării - Convenție colectivă care prevede o alocație pentru creșterea copilului aflat în întreținere - Calculul alocației plătite lucrătorilor angajați pe fracțiune de normă potrivit principiului pro rata temporis))
   (2015/C 007/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Österreichischer Gewerkschaftsbund

      Pârâtă: Verband Österreichischer Banken und Bankiers

      Dispozitivul

   Clauza 4 punctul 2 din Acordul-cadru privind munca pe fracțiune de normă, încheiat la 6 iunie 1997, care este cuprins în anexa la Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/23/CE a Consiliului din 7 aprilie 1998, trebuie interpretată în sensul că principiul pro rata temporis se aplică la calculul cuantumului unei alocații pentru creșterea copilului aflat în întreținere acordate de angajator, în temeiul unei convenții colective precum cea aplicabilă lucrătorilor din bănci și bancherilor austrieci, unui lucrător pe fracțiune de normă.

      (1)  JO C 32, 2.2.2013.


title: Cauza T-39/10: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — El Corte Inglés/OAPI — Pucci International (PUCCI) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PUCCI — Mărci naționale figurative și marcă națională verbală anterioare Emidio Tucci și E. TUCCI — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative anterioare Emidio Tucci — Motive relative de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Articolul 42 alineatele (2) și (3) și articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/23

         Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — El Corte Inglés/OAPI — Pucci International (PUCCI)
   (Cauza T-39/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PUCCI - Mărci naționale figurative și marcă națională verbală anterioare Emidio Tucci și E. TUCCI - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative anterioare Emidio Tucci - Motive relative de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 42 alineatele (2) și (3) și articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009)
   2012/C 355/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: inițial E. López Camba, J. L. Rivas Zurdo și E. Seijo Veiguela, ulterior J. L. Rivas Zurdo și E. Seijo Veiguela, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Emilio Pucci International BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto și E. Gavuzzi, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 29 octombrie 2009 (cauza R 173/2009-1) privind o procedură de opoziție între El Corte Inglés, SA și Emilio Pucci International BV

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă El Corte Inglés, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 100, 17.4.2010.


title: Cauza T-102/14: Hotărârea Tribunalului din 13 mai 2015 – Deutsche Post AG/OAPI – PostNL Holding (TPG POST) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TPG POST — Marca verbală națională anterioară și marca verbală comunitară anterioară POST și Deutsche Post — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/35

         Hotărârea Tribunalului din 13 mai 2015 – Deutsche Post AG/OAPI – PostNL Holding (TPG POST)
   (Cauza T-102/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TPG POST - Marca verbală națională anterioară și marca verbală comunitară anterioară POST și Deutsche Post - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 213/58)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Post AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: K. Hamacher și C. Giersdorf, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: G. Schneider și S. Hanne, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: PostNL Holding BV (Haga, Țările de Jos)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 11 decembrie 2013 (cauza R 2108/2012-1), privind o procedură de opoziție între PostNL Holding BV și Deutsche Post AG

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Deutsche Post AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 112, 14.4.2014.


title: Cauza T-108/07: Acțiune introdusă la 8 aprilie 2007 — Spira/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/20

         Acțiune introdusă la 8 aprilie 2007 — Spira/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-108/07)
   (2007/C 129/36)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Diamanthandel A. Spira BVBA (Antwerpen, Belgia) (reprezentanți: J. Bourgeois, Y. van Gerven, F. Louis și A. Vallery, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Comisiei din 26 ianuarie 2007, adoptată în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 773/2004 al Comisiei, în cauza COMP/38.826/B-2 — Spira/De Beers/DTC Supplier of Choice;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă decizia Comisiei din 26 ianuarie 2007 în cauza privind concurența COMP/38.826/B-2 — Spira/De Beers/DTC Supplier of Choice, prin care Comisia a respins plângerea reclamantei privitoare la încălcarea articolelor 81 CE și 82 CE prin sistemul „Supplier of Choice ”aplicat de către De Beers Group în domeniul distribuției diamantelor brute, motivând că nu există suficient interes comunitar pentru a da curs plângerii reclamantei.
   Reclamanta pretinde că De Beers — un producător de diamante brute, care, potrivit reclamantei, era implicat, în special, în amonte în procesul de vânzare a diamantelor brute — caută ca, prin sistemul său „Supplier of Choice”, să își extindă controlul asupra pieței pentru a acoperi întregul parcurs al diamantelor de la mină până la consumator, respectiv și asupra piețelor în aval.
   În sprijinul cererii sale, reclamanta invocă trei motive.
   În primul rând, reclamanta susține că nu a fost îndeplinită de către Comisie obligația de a investiga cu atenție și imparțialitate plângerea, precum și de a examina cu atenția cuvenită și cu imparțialitate practicile anticoncurențiale denunțate în plângere.
   În al doilea rând, reclamanta pretinde că nu poate fi invocată de către Comisie lipsa interesului comunitar suficient pentru a da curs plângerii, date fiind dimensiunea întreprinderii implicate, extinderea geografică a practicilor anticoncurențiale și prejudiciul cauzat concurenței și pieței interne de către încălcări.
   În cel de-al treilea și ultimul rând, reclamanta susține că absența interesului comunitar suficient a fost determinată de către Comisie în temeiul unei evaluări eronate, în fapt și în drept, a circumstanțelor cauzei, întrucât:

               1)

               Comisia nu a luat în calcul obiectul vădit anticoncurențial și public declarat al sistemului limitat de distribuție selectivă al De Beers;

               2)

               Comisia nu a putut evalua efectele anticoncurențiale ale sistemului de distribuție al De Beers fără a evalua mai întâi poziția dominantă și puterea de piață deținute de De Beers;

               3)

               Comisia nu a luat în considerare numeroasele elemente ce i-au fost supuse atenției prin intermediul plângerii, prin care se demonstra natura intrinsec abuzivă și anticoncurențială a sistemului;

               4)

               Comisia a evaluat în mod greșit eficacitatea Termenilor de referință pentru Ombudsmanul european revizuiți ce fuseseră introduși de către De Beers în vederea soluționării disputelor privitoare la punerea în aplicare a sistemului de distribuție; și,

               5)

               Comisia a săvârșit o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere a faptelor atunci când a decis că sistemul de distribuție al De Beers nu conduce la blocarea pieței.


title: Cauza C-327/17 P: Recurs introdus la 31 mai 2017 de Cryo-Save AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 23 martie 2017 în cauza T-239/15, Cryo-Save AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               2.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 330/2

         Recurs introdus la 31 mai 2017 de Cryo-Save AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 23 martie 2017 în cauza T-239/15, Cryo-Save AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-327/17 P)
   (2017/C 330/03)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Cryo-Save AG (reprezentant: C. Onken, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 23 martie 2017 în causa T-239/15;

               —

               obligarea pârâtei în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă un motiv de recurs, și anume încălcarea articolului 64 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (1); a normei 50 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 de al Comisiei din 13 decembrie 1995 din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (2) coroborat cu articolul 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 și cu normele 37 și 39 din Regulamentul nr. 2868/95 și cu articolul 76 alineatul nr. 207/2009. Aceasta susține că încălcarea constă în faptul că Tribunalul a considerat inadmisibil primul motiv invocat de recurenta-reclamantă.
   Prin intermediul primului motiv, recurenta-reclamantă a invocat inadmisibilitatea cererii de constatare a decăderii sale din dreptul la marca Uniunii. În susținerea motivului menționat, aceasta a afirmat că cererea nu era motivată suficient, cu încălcarea articolului 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 și a normei 37 litera (b) punctul (iv) din Regulamentul nr. 2868/95.
   Tribunalul a decis că primul motiv invocat de recurenta-reclamantă nu era admisibil întrucât, dat fiind faptul că în procedura în fața camerei de recurs, recurenta-reclamantă nu a invocat încălcarea condițiilor de formă prevăzute la articolul 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu norma 37 litera (b) punctul (IV) din Regulamentul nr. 2868/1995; că examinarea căii de atac s-a limitat la analiza utilizării serioase, iar camera de recurs nu era ținută, prin urmare, să examineze legalitatea cererii de decădere. Tribunalul a considerat că a examina primul motiv ar echivala cu a depăși cadrul factual și juridic cu care a fost sesizată camera de recurs.
   Recurenta-reclamantă se opune acestei argumentații, arătând că admisibilitatea unei cereri de constatare a decăderii din dreptul la marcă constituie o condiție necesară pronunțării pe fond, care trebuie examinată din oficiu de pârât în orice fază a procedurii, în conformitate cu articolul 76 alineatul (2) prima teză din Regulamentul nr. 207/2009, cu norma 39 alineatul (1) și cu norma 40 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul nr. 2868/1995, cu articolul 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 și cu norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/1995. Prin urmare, ar fi lipsit de relevanță aspectul dacă recurenta-reclamantă ar fi invocat în mod concret în fața camerei de recurs chestiunea admisibilității cererii de constatare a decăderii din dreptul la marcă.
   Pe de altă parte, divizia de anulare a examinat din oficiu admisibilitatea cererii de constatare a decăderii din dreptul la marcă și a declarat expres că erau îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 și în norma 37 din Regulamentul nr. 2868/1995. Principiul continuității funcționale recunoscut în jurisprudența Tribunalului impune o analiză exhaustivă a deciziei diviziei de anulare, inclusiv sub aspectul admisibilității cererii de constatare, de către camera de recurs, a decăderii din dreptul la marcă. În susținerea acestui argument, reclamanta invocă, printre altele, Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2003, KLEENCARE (T-308/01, punctele 24-26, 28, 29 și 32) (3) și Hotărârea Tribunalului din 1 februarie 2005, HOOLIGAN (T-57/03, punctele 22 și 25) (4).
   În sfârșit, este cert că recurenta-reclamantă a contestat admisibilitatea cererii de constatare a decăderii din dreptul la marcă, chiar dacă a utilizat alți termeni, atât în procedura în fața diviziei de anulare, cât și în fața camerei de recurs.
   Pentru cele trei motive expuse anterior, chestiunea admisibilității cererii de constatare a decăderii din dreptul la marcă a făcut parte din cadrul factual și juridic al procedurii desfășurate în fața camerei de recurs. Analiza de către Tribunal a admisibilității cererii nu depășea deci limitele acestui cadru. În aceste condiții, excepția de inadmisibilitate a unei cereri de constatare a decăderii din dreptul la marcă se deosebește de invocarea a unor motive noi de nulitate și de decădere, precum și de cererea tardivă privind utilizarea serioasă a mărcii anterioare.

      (1)  JO 2009, L 78, p. 1.

      (2)  JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189.

      (3)  EU:T:2003:241.

      (4)  EU:T:2005:29.


title: Cauza C-566/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Kammergericht Berlin (Germania) la 3 noiembrie 2015 – Konrad Erzberger/TUI AG

text:
               7.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Kammergericht Berlin (Germania) la 3 noiembrie 2015 – Konrad Erzberger/TUI AG
   (Cauza C-566/15)
   (2016/C 090/04)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Kammergericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Konrad Erzberger

      Pârâtă: TUI AG

      Întrebarea preliminară

   Este compatibilă cu articolul 18 TFUE (principiul nediscriminării) și cu articolul 45 TFUE (libera circulație a lucrătorilor) împrejurarea că un stat membru acordă dreptul de vot activ și pasiv privind alegerile reprezentanților lucrătorilor în organul de supraveghere al unei întreprinderi numai lucrătorilor care sunt încadrați în muncă în cadrul unităților întreprinderii sau în întreprinderile grupului situate pe teritoriul național?


title: Cauza F-74/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 2 august 2016 – Mommer/Comisia (Funcție publică – Funcționari – Pensii – Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statut privind transferul drepturilor de pensie – Transferul drepturilor de pensie dobândite în alte sisteme de pensii către sistemul de pensii al Uniunii – Decizie de recunoaștere a sporului de ani de plată a contribuțiilor prin care se aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la statut – Articolul 81 din Regulamentul de procedură – Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată)

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/45

      Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 2 august 2016 – Mommer/Comisia
      (Cauza F-74/13) (1)

      ((Funcție publică - Funcționari - Pensii - Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statut privind transferul drepturilor de pensie - Transferul drepturilor de pensie dobândite în alte sisteme de pensii către sistemul de pensii al Uniunii - Decizie de recunoaștere a sporului de ani de plată a contribuțiilor prin care se aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la statut - Articolul 81 din Regulamentul de procedură - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată))
      (2016/C 364/57)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Anne Mommer (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial S. Orlandi, J.-N. Louis și D. de Abreu Caldas, avocați, ulterior S. Orlandi, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial C. Ehrbar și G. Gattinara, agenți, ulterior J. Currall și Gattinara, agenți, și în cele din urmă G. Gattinara, agent)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei privind transferul drepturilor de pensie ale reclamantei în sistemul de pensii al Uniunii prin care se aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la statutul funcționarilor.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca fiind în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată.

                  2)

                  Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 274, 21.9.2013, p. 33.


title: Cauza C-224/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landgericht Baden-Baden (Germania) la 10 mai 2010 — Staatsanwaltschaft Baden-Baden/Leo Apelt

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landgericht Baden-Baden (Germania) la 10 mai 2010 — Staatsanwaltschaft Baden-Baden/Leo Apelt
   (Cauza C-224/10)
   ()
   2010/C 221/26
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Baden-Baden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Staatsanwaltschaft Baden-Baden

      Pârât: Leo Apelt

      Întrebările preliminare

               1.

               Poate un stat membru — având în vedere articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva 91/439/CEE (1), conform căruia permisul de conducere categoria D poate fi eliberat numai conducătorilor auto care au fost deja autorizați să conducă autovehicule din categoria B — să refuze în conformitate cu articolul 1 și cu articolul 8 alineatele (2) și (4) din aceeași directivă recunoașterea valabilității unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru care cuprinde categoriile B și D — în special în ceea ce privește categoria D —, dacă posesorului permisului de conducere i-a fost acordat dreptul de a conduce autovehicule din categoria B înainte de retragerea permisului de conducere pronunțată în instanță în primul stat membru amintit, cu toate acestea dreptul de a conduce autovehiculele din categoria D fiindu-i acordat abia după retragerea permisului de conducere pronunțată în instanță și după expirarea perioadei de interdicție de solicitare a unui nou permis de conducere stabilite simultan cu retragerea?

               2.

               În cazul în care la această întrebare se răspunde negativ:
               Poate primul stat membru amintit să refuze recunoașterea permisului de conducere menționat — în special în ceea ce privește categoria D — în conformitate cu articolul 11 alineatul (4) din Directiva 2006/126/CE (2), în temeiul căruia un stat membru refuză recunoașterea valabilității unui permis de conducere care a fost acordat unei persoane de un alt stat membru, al cărei permis de conducere a fost retras pe teritoriul primului stat membru, dacă dreptul de a conduce autovehicule din categoria B a fost acordat la 01.03.2006 și cel de a conduce autovehicule din categoria D la 30.04.2007, iar permisul de conducere a fost eliberat la cea de-a doua dată amintită?

      (1)  Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 62).

      (2)  Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (JO L 403, p. 18, Ediție specială, 07/vol. 17, p. 216).


title: Cauza C-413/14 P: Recurs introdus la 28 august 2014 de Intel Corporation împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 12 iunie 2014 în cauza T-286/09, Intel Corporation/Comisia Europeană

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/25

      Recurs introdus la 28 august 2014 de Intel Corporation împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 12 iunie 2014 în cauza T-286/09, Intel Corporation/Comisia Europeană
      (Cauza C-413/14 P)
      (2014/C 395/31)
      Limba de procedură:engleza

         Părțile

         Recurentă: Intel Corporation (reprezentanți: D. M. Beard QC, A. N. Parr și R. W. Mackenzie, Solicitors)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană,
      Association for Competitive Technology, Inc.,
      Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea în tot sau în parte a hotărârii atacate;

                  —

                  anularea în tot sau în parte a deciziei contestate;

                  —

                  anularea sau reducerea substanțială a amenzii impuse;

                  —

                  cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe în conformitate cu hotărârea Curții;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură, precum și în procedura în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv de recurs, care cuprinde trei aspecte, recurenta susține că Tribunalul a aplicat un criteriu juridic eronat atunci când a apreciat legalitatea conduitei sale în temeiul articolului 82 CE și al articolului 54 din Acordul privind SEE:

                  Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că respectiva conduită era de natură să restrângă concurența și prin urmare putea fi considerată contrară articolului 82 CE și articolului 54 din Acordul privind SEE fără a fi necesară examinarea tuturor faptelor și împrejurărilor relevante aferente acesteia.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că pentru a stabili o încălcare a articolului 82 CE și a articolului 54 din Acordul privind SEE, capacitatea de a restrânge concurența poate fi apreciată pe baza unor considerații abstracte mai degrabă decât a unor efecte potențiale sau reale.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a considerat, cu titlu subsidiar, că respectiva conduită era de natură să restrângă concurența, întrucât acesta a luat în considerare în mod eronat factori care nu sunt de natură să stabilească această capacitate și a omis o serie de factori relevanți pe care ar fi trebuit să îi ia în considerare, precum extinderea pe piață a practicii, durata presupuselor practici, dovezi concrete pe piață privind scăderea rapidă a prețurilor și o lipsă a obstacolelor, precum și concluziile care trebuiau desprinse în mod corespunzător din testul concurentului la fel de eficient (AEC) efectuat de Comisie în cadrul procedurii administrative.

            Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, recurenta consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a constatat o încălcare în cursul ultimilor doi ani din perioada prezumată a încălcării, având în vedere că extinderea conduitei pe piață în cursul acestor ani ar fi afectat cel mult 3,5 % din piața relevantă.
      Prin intermediul celui de al treilea motiv de recurs, recurenta consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a clasificat conduita sa în raport cu HP și cu Lenovo drept „reduceri de exclusivitate”, întrucât această conduită a afectat doar 28 % și respectiv 42 % (sau mai puțin) din achizițiile totale ale fiecărui client pentru produsul relevant, și anume mult mai puțin decât „ansamblul sau majoritatea” necesităților acestor clienți.
      Prin intermediul celui de al patrulea motiv de recurs, recurenta susține că Tribunalul a încălcat principiile protecției juridice efective și echității procedurale în ceea ce privește un interviu de cinci ore pe care Comisia l-a avut cu un angajat cheie al Dell cu privire la aspecte ce au o legătură obiectivă cu fondul investigației și în cursul căruia angajatul Dell a furnizat explicații foarte detaliate. Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că era suficientă dezvăluirea de către Comisie a unei simple liste cu toate aspectele discutate în cadrul interviului, în locul unui raport sau al unui rezumat al celor afirmate de persoana intervievată în legătură cu aceste chestiuni. De asemenea, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că recurentei îi revenea sarcina de a aduce probe prima facie în sensul că Comisia nu a prezentat dovezi dezincriminatorii; înțeleasă corect, sarcina recurentei era doar de a dovedi că nu era exclus ca materialul să fi putut fi folosit în apărare, sarcină pe care a îndeplinit-o în mod clar în cauză.
      Prin intermediul celui de al cincilea motiv de recurs, care cuprinde trei aspecte, recurenta susține că Tribunalul a stabilit în mod incorect competența Comunității în ceea ce privește acordurile Intel cu Lenovo în 2006 și 2007:

                  Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că această conduită a fost „pusă în aplicare” în SEE, întrucât Intel nu a vândut Lenovo niciun produs în SEE în temeiul acestor acorduri.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că testul „efectelor calificate” este un temei adecvat pentru competența Comunității în ceea ce privește conduita respectivă.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a aplicat testul „efectelor calificate”, întrucât nu era previzibil că acordurile Intel cu Lenovo referitoare la x86 CPU privind livrarea în China vor avea un efect imediat și substanțial în SEE.

            Prin intermediul celui de al șaselea motiv de recurs, care cuprinde două aspecte, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit diverse erori în calcularea amenzii impuse:

                  Amenda era vădit disproporționată.

                  Tribunalul a încălcat principii fundamentale ale dreptului Uniunii atunci când a aplicat Orientările Comisiei din anul 2006 privind calcularea amenzilor unei conduite anterioare acestora.


title: Cauza T-356/08: Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2012 — Grecia/Comisia (FEOGA — Secțiunea „Garantare” — Cheltuieli excluse de la finanțare — Culturi arabile — Proporționalitate — Majorarea ratei de corecție forfetară ca urmare a recidivei)

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/6

         Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2012 — Grecia/Comisia
   (Cauza T-356/08) (1)

   (FEOGA - Secțiunea „Garantare” - Cheltuieli excluse de la finanțare - Culturi arabile - Proporționalitate - Majorarea ratei de corecție forfetară ca urmare a recidivei)
   2012/C 319/08
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: I. Chalkias, E. Leftheriotou și V. Karra, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe și A. Markoulli, agenți)

      Obiectul

   Anularea Deciziei Comisiei C(2008) 3411 din 8 iulie 2008 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii „Garantare” a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) și în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) (JO L 186, p. 39), în măsura în care exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Elenă

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008.


title: Cauza C-403/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 17 septembrie 2008 — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA/QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Phillip George Charles Houghton, Derek Owen

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 17 septembrie 2008 — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA/QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Phillip George Charles Houghton, Derek Owen
   (Cauza C-403/08)
   (2008/C 301/34)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA

      Pârâți: QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Phillip George Charles Houghton, Derek Owen
   Întrebările preliminare
   A.   Cu privire la interpretarea Directivei 98/84/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 1998 privind protecția juridică a serviciilor cu acces condiționat sau întemeiate pe aceste servicii (1)

   1   Dispozitiv ilicit

               a)

               În ipoteza în care un dispozitiv de acces condiționat este produs de către un prestator de servicii sau cu consimțământul acestuia și vândut cu o autorizare limitată de utilizare a acestuia, numai pentru a avea acces la serviciul protejat în anumite împrejurări, respectivul dispozitiv este considerat un „dispozitiv ilicit” în sensul articolului 2 litera (e) din Directiva 98/84/CE dacă este utilizat pentru a permite accesul la respectivul serviciu protejat într-un loc, sau într-un mod, sau de către o persoană în afara autorizării din partea prestatorului de servicii?

               b)

               Care este sensul noțiunii „conceput sau adaptat” din cuprinsul articolului 2 litera (e) din directivă?

         2   Cauza acțiunii
   În ipoteza în care un prim prestator de servicii transmite un conținut de program într-o formă codificată unui al doilea prestator de servicii care transmite respectivul conținut pe baza unui acces condiționat, ce factori trebuie luați în considerare pentru a stabili dacă interesele primului prestator al unui serviciu protejat sunt afectate, în sensul articolului 5 din Directiva 98/84/EC?
   Mai exact:
   În ipoteza în care un prim operator transmite în formă codificată un conținut de program (incluzând imagini vizuale, sunet ambiental și comentariu în limba engleză) unui al doilea operator care, la rândul lui transmite către public conținutul de program (la care a adăugat propriul logo și, ocazional, o bandă audio suplimentară cuprinzând comentarii):

               a)

               transmiterea de către primul operator constituie un serviciu protejat de „transmisie televizată” în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva 98/84/CE și al articolului 1 litera (a) din Directiva 89/552/EEC (2)?

               b)

               Este necesar ca primul operator să fie un „post de emisie” în sensul articolului 1 litera (b) din Directiva 89/552/CEE pentru a se considera că acesta furnizează un serviciu protejat de „transmisie televizată” în înțelesul primei teze a articolului 2 litera (a) din Directiva 98/84/EC?

               c)

               Articolul 5 din Directiva 98/84/CE trebuie interpretat în sensul că ar conferi un drept civil de acțiune primului operator împotriva dispozitivelor ilicite care permit accesul la program astfel cum este difuzat de cel de al doilea operator, fie:

                           (i)

                           deoarece asemenea dispozitive trebuie considerate ca permițând accesul, prin intermediul semnalului emis, la propriul serviciu al primului operator, sau

                           (ii)

                           deoarece primul operator este prestatorul unui serviciu protejat, ale cărui interese sunt atinse printr-o activitate ilicită (întrucât asemenea dispozitive ofertă acces neautorizat la serviciul protejat funizat de cel de al doilea operator)?

               d)

               Răspunsul la întrebarea c) este influențat dacă primul și al doilea prestator de servicii utilizează sisteme de decriptare și dispozitive de acces condiționat diferite?

         3   Scopuri comerciale
   Noțiunea „deținerea […] în scopuri comerciale” prevăzută la articolul 4 litera (a) din directivă se referă numai la deținerea în vederea tranzacționării comerciale (de exemplu, vânzarea) a dispozitivelor ilicite, sau include și deținerea unui dispozitiv de către un utilizator final în cadrul desfășurării unei activități de orice tip?
   B.   Cu privire la interpretarea Directivei 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (3)

   4   Drept de reproducere
   În ipoteza în care fragmente secvențiale dintr-un film, dintr-o operă muzicală sau dintr-o înregistrare audio (în acest caz cadre de date digitale video și audio) sunt create (i) în memoria unui decodor sau (ii) în cazul unui film, pe un ecran de televiziune, și în care întreaga operă este reprodusă dacă fragmentele secvențiale sunt considerate împreună dar numai un număr limitat de fragmente există la un anumit moment:

               a)

               întrebarea dacă respectivele opere au fost reproduse în întregime sau parțial trebuie apreciată în funcție de normele juridice naționale privind drepturile de autor referitoare la a stabili ce anume reprezintă o reproducere ilicită a unei opere protejate de dreptul de autor, sau este doar o chestiune de interpretare a articolului 2 din Directiva 2001/29/EC?

               b)

               Dacă este o chestiune de interpretare a articolului 2 din Directiva 2001/29/EC, instanța națională ar trebui să considere toate fragmentele fiecărei opere ca un întreg, sau numai numărul limitat de fragmente care există la un anumit moment? În acest din urmă caz, ce criteriu ar trebui să aplice instanța națională în privința întrebării dacă operele au fost reproduse parțial în sensul respectivului articol?

               c)

               Dreptul de reproducere prevăzut de articolului 2 se extinde la crearea unor imagini tranzitorii pe un ecran de televiziune?

         5   Semnificație economică de sine stătătoare

               a)

               Copiile tranzitorii ale unei opere create în carcasa unui decodor de televiziune prin satelit sau pe un ecran de televiziune conectat la carcasa decodorului, și al cărui unic scop este de a permite o utilizare a operei care, de altfel, nu este restricționată prin lege, trebuie considerate ca având „semnificație economică de sine stătătoare” în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE pentru motivul că astfel de copii furnizează singurul temei potrivit căruia titularul de drepturi poate solicita o remunerație pentru utilizarea drepturilor sale?

               b)

               Răspunsul la întrebarea 5 litera a) este influențat de aspectul dacă (i) copiile tranzitorii au o valoare intrinsecă; sau (ii) respectivele copii tranzitorii cuprind o mică parte a unei colecții de opere și/sau alte elemente care de altfel pot fi utilizate fără încălcarea dreptului de autor; sau (iii) titularul unei licențe exclusive acordate de către titularul de drepturi într-un alt stat membru a primit deja o remunerație pentru utilizarea operei în acel stat membru?

         6   Comunicarea către public prin cablu sau fără cablu

               a)

               Un drept de autor este comunicat către public prin cablu sau fără cablu în sensul articolului 3 din Directiva 2001/29/CE, în ipoteza în care o difuzare prin satelit este recepționată într-un local comercial (de exemplu un bar) și comunicat sau prezentat în respectivul local prin intermediul unui singur ecran de televiziune și a unor difuzoare către membri ai publicului din respectivul local ?

               b)

               Răspunsul la întrebarea 6 litera a) este influențat dacă:

                           (i)

                           membri publicului prezent reprezintă un public nou neavut în vedere de către postul de emisie (în prezenta cauză deoarece o cartelă de decodor privat destinat utilizării într-un stat membru este utilizată pentru o audiență comercială într-un alt stat membru)?

                           (ii)

                           membri publicului nu reprezintă o audiență care plătește, potrivit legislației naționale?

                           (iii)

                           semnalul de difuzare televizată este recepționat printr-o antenă sau printr-o antenă parabolică situată pe acoperișul localului unde este situat televizorul sau anexată acestuia?

               c)

               Dacă răspunsul la litera b) este în întregime sau parțial afirmativ, ce factori trebuie luați în considerare pentru a stabili dacă există o comunicare a operei care își are originea într-un loc în care membri audienței nu sunt prezenți?

         C.   Cu privire la interpretarea Directivei 93/83/CEE a Consiliului din 27 septembrie 1993 privind coordonarea anumitor norme referitoare la dreptul de autor și drepturile conexe aplicabile difuzării de programe prin satelit și retransmisiei prin cablu (4) și a articolelor 28, 30 și 49 din Tratatul CE
   7   Mijloace de apărare în temeiul Directivei 93/83
   Este compatibil cu Directiva 93/83/CEE sau cu articolele 28 și 30 sau 49 din Tratatul CE ca legislația națională să prevadă că atunci când copiile tranzitorii ale operelor cuprinse într-o difuzare prin satelit sunt create în interiorul carcasei unui decodor prin satelit sau pe un ecran de televiziune, există o încălcare a dreptului de autor în temeiul legislației țării de recepție a difuzării? Se modifică situația dacă difuzarea este decodată prin utilizarea unei cartele de decodor prin satelit care a fost furnizată de prestatorul unui serviciu de difuzare prin satelit într-un alt stat membru cu condiția ca utilizarea cartelei de decodor prin satelit să fie autorizată numai în acel alt stat membru?
   D.   Cu privire la interpretarea normelor tratatului referitoare la libera circulație a produselor și a serviciilor prevăzută de articolele 28, 30 și 49 CE în contextul Directivei privind accesul condiționat
   8   Mijloace de apărare în temeiul articolelor 28 și/sau 49 CE

               a)

               Dacă răspunsul la întrebarea 1 este că un dispozitiv de acces condiționat produs de către un prestator de servicii sau cu consimțământul acestuia se consideră un „dispozitiv ilicit” în sensul articolului 2 litera (e) din Directiva 98/84/CE atunci când este utilizat în afara obiectului autorizației din partea prestatorului de servicii de a permite accesul la un serviciu protejat, care este obiectul specific al dreptului în raport cu funcția sa esențială conferită de Directiva privind accesul condiționat?

               b)

               Articolele 28 sau 49 din Tratatul CE se opun punerii în aplicare a unei dispoziții de drept național într-un prim stat membru care declară ilegal importul sau vânzarea unei cartele de decodor prin satelit care a fost furnizată de către prestatorul de servicii de difuzare prin satelit într-un alt stat membru cu condiția ca utilizarea respectivei cartele de decodor prin satelit să fie autorizată numai în acel alt stat membru?

               c)

               Răspunsul este influențat dacă acea cartelă de decodor prin satelit este autorizată numai pentru utilizarea privată sau casnică în acel alt stat membru, dar este utilizată în scopuri comerciale în primul stat membru?

         9   Dacă protecția acordată imnului poate fi mai mare decât cea acordată restului difuzării
   Articolele 28, 30 și 49 din Tratatul CE se opun punerii în aplicare a unei dispoziții naționale privind drepturile de autor care declară ilegală prezentarea sau difuzarea în public a unei opere muzicale în ipoteza în care respectiva operă este inclusă într-un serviciu protejat, care este accesată și difuzată în public prin utilizarea unei cartele de decodor prin satelit, și în ipoteza în care respectiva cartelă a fost furnizată de prestatorul de servicii într-un alt stat membru cu condiția ca utilizarea cartelei de decodor să fie autorizată numai în acel alt stat membru? Există vreo diferență dacă opera muzicală reprezintă un element neimportant al serviciului protejat în ansamblu și prezentarea sau difuzarea în public a celorlalte elemente ale serviciului nu este interzisă de legislația națională privind drepturile de autor?
   E.   Cu privire la interpretarea normelor tratatului privind concurența prevăzute de articolul 81 CE
   10   Apărarea în temeiul articolului 81 CE
   În ipoteza în care un furnizor de conținut de program încheie o serie de licențe exclusive, fiecare pentru teritoriul unuia sau mai multor state membre în care postul de emisie deține o licență de difuzare a conținutului de program exclusiv pe respectivul teritoriu (inclusiv prin satelit) și în fiecare licență este inclusă o obligație contractuală care impune unui post de emisie să împiedice utilizarea în afara teritoriului pentru care este acordată licența, a cartelelor sale de decodoare prin satelit, care permit recepția conținutului de program, obiect al licenței, ce criteriu juridic ar trebui să aplice instanța națională și ce împrejurări ar trebui să ia în considerare pentru a hotărî dacă această restricție contractuală contravine interdicției impuse prin articolul 81 alineatul (1)?
   Mai exact:

               (a)

               articolul 81 alineatul (1) trebuie interpretat în sensul că se aplică acelei obligații numai în temeiul faptului că aceasta este considerată ca având drept obiect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței?

               (b)

               în acest caz, trebuie să se demonstreze că obligația contractuală împiedică, restrânge sau denaturează concurența pentru a intra în domeniul de aplicare al interdicției impuse de articolul 81 alineatul (1)?

      (1)  JO L 320, p. 54, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 73.

      (2)  Directiva Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215).

      (3)  JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230.

      (4)  JO L 248, p. 15, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 134.


title: Cauza C-198/14: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 noiembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Helsingin hovioikeus – Finlanda) – Valev Visnapuu/Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus [Trimitere preliminară — Articolele 34 TFUE și 110 TFUE — Directiva 94/62/CE — Articolul 1 alineatul (1) și articolele 7 și 15 — Vânzare la distanță și transport de băuturi alcoolice din alt stat membru — Acciză pe anumite ambalaje de băuturi — Scutire în cazul includerii ambalajelor într-un sistem de reținere a garanției pentru ambalaj și de returnare — Articolele 34 TFUE, 36 TFUE și 37 TFUE — Cerința unei autorizații de comercializare cu amănuntul a băuturilor alcoolice — Monopol de comercializare cu amănuntul a băuturilor alcoolice — Justificare — Protecția sănătății]

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/8

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 noiembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Helsingin hovioikeus – Finlanda) – Valev Visnapuu/Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus
   (Cauza C-198/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolele 34 TFUE și 110 TFUE - Directiva 94/62/CE - Articolul 1 alineatul (1) și articolele 7 și 15 - Vânzare la distanță și transport de băuturi alcoolice din alt stat membru - Acciză pe anumite ambalaje de băuturi - Scutire în cazul includerii ambalajelor într-un sistem de reținere a garanției pentru ambalaj și de returnare - Articolele 34 TFUE, 36 TFUE și 37 TFUE - Cerința unei autorizații de comercializare cu amănuntul a băuturilor alcoolice - Monopol de comercializare cu amănuntul a băuturilor alcoolice - Justificare - Protecția sănătății])
   (2016/C 016/08)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Helsingin hovioikeus

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Valev Visnapuu

      Pârâți: Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 110 TFUE, precum și articolul 1 alineatul (1) și articolele 7 și 15 din Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 1994 privind ambalajele și deșeurile de ambalaje trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, care instituie o acciză pe anumite ambalaje de băuturi, dar prevede o scutire în cazul includerii acestor ambalaje într-un sistem de returnare operațional.

               2)

               Articolele 34 TFUE și 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia un vânzător stabilit în alt stat membru este supus cerinței obținerii unei autorizații de vânzare cu amănuntul pentru importul de băuturi alcoolice în vederea vânzării lor cu amănuntul către consumatori care locuiesc în primul stat membru, atunci când acest vânzător asigură transportul băuturilor respective sau încredințează transportul lor unui terț, în măsura în care această reglementare este de natură să asigure realizarea obiectivului urmărit, în speță protecția sănătății și a ordinii publice, acest obiectiv nu poate fi atins la un nivel de eficiență cel puțin echivalent prin măsuri mai puțin restrictive, iar această reglementare nu constituie nici un mijloc de discriminare arbitrară, nici o restricție disimulată în comerțul dintre statele membre, fapt a cărui verificare îi revine instanței de trimitere.

      (1)  JO C 202, 30.6.2014.