Hotărârea Tribunalului (camera a treia) din 12 februarie 2014. # dm-drogerie markt GmbH & Co. KG împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Cauza T-26/13.


Hotărârea Tribunalului (camera a șaptea) din 3 iulie 2014. # Sharif University of Technology împotriva Consiliului Uniunii Europene. # Cauza T-181/13.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 10 februarie 1983. # Naamloze vennootschap Farr Company împotriva Statului belgian. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen - Belgia. # Cauza 130/82.


title: Hotărârea Tribunalului (camera a opta) din 19 mai 2010. # Ravensburger AG împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală MEMORY - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 77 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]. # Cauza T-108/09.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 19 mai 2010 — Ravensburger/OAPI – Educa Borras (MEMORY)
      (Cauza T‑108/09)
      „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală MEMORY — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 7 alineatul (1)
         litera (c) și articolul 77 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”

      Marcă comunitară — Renunțare, decădere și nulitate — Cauze de nulitate absolută — Înregistrare cu încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului,
         art. 7 alin. (1) lit. (c) și art. 51 alin. (1) lit. (a)] (a se vedea punctele 30 și 31)

      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 8 ianuarie 2009 (cauza R 305/2008‑2) privind o procedură
                  de declarare a nulității între Educa Borras, SA și Ravensburger AG

            Date privind cauza

               Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității:

               Marca verbală MEMORY pentru produse din clasele 9 și 28

               Titularul mărcii comunitare:

               Ravensburger AG

               Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare:

               Educa Borras, SA

               Decizia diviziei de anulare:

               Anulează marca comunitară în cauză

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge calea de atac

      Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă Ravensburger AG la plata cheltuielilor de judecată.


title: Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 20 mai 2009. # Philippe Guigard împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Recurs - Acțiune în despăgubiri - Condiții privind angajarea răspunderii contractuale și a răspunderii extracontractuale a Comunității - Articolul 313 alineatul (2) litera (k), articolul 314 și articolul 317 litera (a) din A patra convenție de la Lomé, astfel cum a fost modificată prin Acordul semnat în Mauritius. # Cauza C-214/08 P.

text:
      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 20 mai 2009 — Guigard/Comisia
      (Cauza C‑214/08 P)
      „Recurs — Acțiune în despăgubiri — Condiții privind angajarea răspunderii contractuale și a răspunderii extracontractuale a Comunității — Articolul 313 alineatul (2) litera (k), articolul 314 și articolul 317 litera (a) din A patra convenție de la Lomé, astfel
         cum a fost modificată prin acordul semnat în Mauritius”

      Procedură — Acțiune în despăgubiri [art. 225 alineatul(1) CE, art. 235 CE, art. 238 CE și art. 240 CE] (a se vedea punctele 39-43)
      Obiectul

               Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) din 11 martie 2008, Guigard/Comisia (T‑301/05),
                  prin care Tribunalul a respins acțiunea reclamantului având ca obiect repararea prejudiciului pe care acesta l‑ar fi suferit
                  din cauza conduitei Comisiei la momentul nereînnoirii contractului său de muncă încheiat în cadrul cooperării tehnice între
                  Comunitate și Republica Niger, finanțată din Fondul european de dezvoltare — Condiții privind angajarea răspunderii extracontractuale
                  a Comunității — Încălcarea articolului 313 alineatul (2) litera (k) și a articolului 314 din A patra convenție de la Lomé
                  (JO L 229, p. 1), astfel cum a fost modificată prin acordul semnat în Mauritius (JO L 156, p. 3) – Încălcarea obligației de
                  motivare și a dreptului la apărare

            Dispozitivul

                  1)

                  	Anulează Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 11 martie 2008, Guigard/Comisia (T‑301/05)
                     în măsura în care a declarat admisibilă acțiunea formulată de domnul Guigard.

                  2)

                  	Respinge acțiunea formulată de domnul Guigard și care a făcut obiectul cauzei T‑301/05.

                  3)

                  	Constată lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului recursului domnului Guigard.

                  4)

                  	Îl obligă pe domnul Guigard la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Comunităților Europene în procedura în
                     fața Curții de Justiție a Comunităților Europene și în procedura în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 17 noiembrie 1965. # Jean Lens împotriva Curții de Justiție a Comunităților Europene. # Cauza 55-64.


Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera a treia) din data de 13 decembrie 2006. # José António de Brito Sequeira Carvalho împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari. # Cauza F-17/05.


Hotărârea Curții din data de 29 octombrie 1980. # Maizena GmbH împotriva Consiliului Comunităților Europene. # Cote de producție. # Cauza 139/79.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 15 mai 2003. # Comisia Comunităților Europene împotriva Regatului Spaniei. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directivă 91/271/CEE - Articol 5. # Cauza C-419/01.


Hotărârea Curții din data de 5 iulie 1978. # Hermann Ludwig împotriva Freie und Hansestadt Hamburg. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesverwaltungsgericht - Germania. # Cauza 138/77.


Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 28 aprilie 1983. # Office national de commercialisation des produits viti-vinicoles împotriva Société à responsabilité limitée Les Fils d'Henri Ramel. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunal de commerce de Bourg-en-Bresse - Franța. # Agricultură - Sume compensatorii monetare. # Cauza 170/82.


title: Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 23 decembrie 2009.#Serrantoni Srl şi Consorzio stabile edili Scrl împotriva Comune di Milano.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italia.#Contracte de achiziții publice de lucrări - Directiva 2004/18/CE - Articolele 43 CE și 49 CE - Principiul egalității de tratament - Grupuri de întreprinderi - Interdicția de a participa la aceeași procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice, în mod concurent, a unui «consorzio stabile» («grup stabil») și a unei societăți făcând parte din acesta.#Cauza C-376/08.

text:
      Cauza C‑376/08
      Serrantoni Srl
      și
      Consorzio stabile edili Scrl
      împotriva
      Comune di Milano
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de
      Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)
      „Contracte de achiziții publice de lucrări – Directiva 2004/18/CE – Articolele 43 CE și 49 CE – Principiul egalității de tratament – Grupuri de întreprinderi – Interdicția de a participa la aceeași procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice, în mod concurent, a unui
         «consorzio stabile» («grup stabil») și a unei societăți făcând parte din acesta”

      Sumarul hotărârii
      Drept comunitar – Principii – Egalitate de tratament – Libertatea de stabilire – Libera prestare a serviciilor – Proceduri
            de atribuire a unor contracte de achiziții publice – Contract care nu atinge pragul valoric prevăzut de Directiva 2004/18
      (art. 43 CE și 49 CE)
      Dreptul comunitar trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care prevede, în cadrul unei proceduri
         de atribuire a unui contract de achiziții publice a cărui valoare nu atinge pragul prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera
         (c) din Directiva 2004/18 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de
         bunuri și de servicii, dar care prezintă un interes transfrontalier cert, excluderea automată de la participarea la această
         procedură și aplicarea de sancțiuni penale atât împotriva unui grup stabil, în sensul reglementării naționale, cât și împotriva
         întreprinderilor membre ale acestuia, atunci când acestea din urmă au prezentat oferte concurente cu oferta acestui grup în
         cadrul procedurii în discuție, chiar dacă oferta grupului menționat nu ar fi fost depusă în numele și pe seama acestor întreprinderi.

      Într‑adevăr, o astfel de măsură de excludere automată, care privește numai categoria de grup stabil și întreprinderile care
         sunt membre ale acestuia și este aplicabilă în caz de oferte concurente, indiferent dacă grupul avut în vedere participă sau
         nu participă la contractul de achiziții publice în discuție în numele și pe seama întreprinderilor care au depus o ofertă,
         constituie un tratament discriminatoriu în detrimentul acestei categorii de grup și, așadar, nu este conformă cu principiul
         egalității.

      În plus, o normă de excludere sistematică, ce conține de asemenea, pentru autoritățile contractante, o obligație absolută
         de excludere a entităților respective, chiar și în cazul în care raporturile existente între acestea din urmă nu le influențează
         comportamentul în cadrul procedurilor la care au participat, este contrară interesului comunitar de asigurare a unei participări
         cât mai largi posibil a ofertanților la o cerere de ofertă și depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivul care
         constă în asigurarea aplicării principiilor egalității de tratament și transparenței. Prin urmare, o astfel de normă nu este
         compatibilă cu principiul proporționalității.

      Pe de altă parte, articolele 43 CE și 49 CE se opun oricărei măsuri naționale care, chiar dacă este aplicabilă în mod nediscriminatoriu
         din punctul de vedere al naționalității, este de natură să interzică, să împiedice sau să facă mai puțin atractivă exercitarea,
         de către resortisanții comunitari, a libertății de stabilire și de prestare a serviciilor garantată de aceste dispoziții ale
         tratatului. În această privință, o normă națională care prevede o măsură de excludere automată în defavoarea unor grupuri
         stabile și a unor întreprinderi care sunt membre ale acestora este de natură să exercite o influență disuasivă asupra operatorilor
         economici stabiliți în alte state membre, și anume, pe de o parte, operatorii care doresc să se stabilească în statul membru
         respectiv prin intermediul înființării unui grup stabil, constituit eventual din întreprinderi naționale și străine, și, pe
         de altă parte, cei care ar dori să adere la astfel de grupuri deja constituite pentru a putea participa mai ușor la proceduri
         de atribuire a unor contracte de achiziții publice inițiate de autorități contractante ale acestui stat membru și pentru a
         putea astfel să își ofere serviciile mai ușor. O astfel de restricție în sensul articolelor 43 CE și 49 CE, în pofida obiectivului
         său legitim de luptă împotriva înțelegerilor potențiale între grupul în cauză și întreprinderile care îl compun, nu poate
         fi justificată, din moment ce depășește ceea ce este necesar pentru a atinge acest obiectiv.

      (a se vedea punctele 37, 38, 40-42, 45 și 46 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
      23 decembrie 2009(*)

      „Contracte de achiziții publice de lucrări – Directiva 2004/18/CE – Articolele 43 CE și 49 CE – Principiul egalității de tratament – Grupuri de întreprinderi – Interdicția de a participa la aceeași procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice, în mod concurent, a unui
         «consorzio stabile» («grup stabil») și a unei societăți făcând parte din acesta”

      În cauza C‑376/08,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Tribunale amministrativo
         regionale per la Lombardia (Italia), prin decizia din 2 aprilie 2008, primită de Curte la 18 august 2008, în procedura

      Serrantoni Srl,
      Consorzio stabile edili Scrl
      împotriva
      Comune di Milano,
      cu participarea:
      Bora Srl Construzioni edili,
      Unione consorzi stabili Italia (UCSI),
      Associazione nazionale imprese edili (ANIEM),
      CURTEA (Camera a patra),
      compusă din domnul K. Lenaerts, președintele Camerei a treia, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a patra, doamna
         R. Silva de Lapuerta, domnii E. Juhász (raportor), G. Arestis și T. von Danwitz, judecători,

      avocat general: doamna J. Kokott,
      grefier: domnul R. Grass,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      pentru Comisia Comunităților Europene, de domnul C. Zadra și de doamna D. Recchia, în calitate de agenți,
      având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 4 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului
         European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice
         de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116), a articolelor 39 CE, 43 CE, 49
         CE și 81 CE, precum și a principiilor generale ale egalității de tratament și proporționalității.

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între societatea de construcție Serrantoni Srl (denumită în continuare
         „Serrantoni”)], pe de o parte, și Comune di Milano (orașul Milano), pe de altă parte, cu privire la decizia acesteia din urmă
         de a exclude Serrantoni de la participarea la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice de lucrări.

       Cadrul juridic
       Reglementarea comunitară
      3        Considerentul (2) al Directivei 2004/18 prevede:

      „Atribuirea contractelor încheiate în statele membre în numele statului, al colectivităților teritoriale și al altor organisme
         de drept public trebuie să respecte principiile prevăzute de [T]ratat[ul CE], în special principiul liberei circulații a mărfurilor,
         principiul libertății de stabilire și principiul libertății de a presta servicii, precum și principiile care decurg din acestea,
         precum egalitatea de tratament, nediscriminarea, recunoașterea reciprocă, proporționalitatea și transparența. Cu toate acestea,
         în ceea ce privește contractele de achiziții publice care depășesc o anumită valoare, se recomandă elaborarea unor dispoziții
         de coordonare comunitară a procedurilor interne de atribuire a contractelor fondate pe aceste principii pentru a le putea
         garanta efectele și pentru a asigura un mediu concurențial în ceea ce privește achizițiile publice. Prin urmare, aceste dispoziții
         de coordonare trebuie interpretate în conformitate cu normele și principiile menționate anterior și în conformitate cu celelalte
         norme prevăzute de tratat.”

      4        Potrivit articolului 2 din această directivă:

      „Autoritățile contractante tratează operatorii economici în mod egal și fără discriminare și acționează potrivit principiului
         transparenței.”

      5        Articolul 4 din directiva menționată, intitulat „Operatori economici”, prevede:

      „(1)      Candidații sau ofertanții care, în temeiul legislației statului membru în care sunt stabiliți, au dreptul să presteze serviciul
         în cauză nu pot fi respinși numai pe motiv că, în temeiul legislației statului membru în care se atribuie contractul, sunt
         obligați să fie persoane fizice sau persoane juridice.

      […]
      (2)      Grupurile de operatori economici pot depune oferte sau se pot prezenta în calitate de candidați. Pentru depunerea unei oferte
         sau a unei cereri de participare, autoritățile contractante nu pot impune ca grupurile de operatori economici să aibă o anumită
         formă juridică, dar grupul selectat poate fi constrâns să dobândească o anumită formă juridică în cazul în care i s‑a atribuit
         contractul, în măsura în care această transformare este necesară în scopul bunei executări a contractului.”

      6        Conform articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2004/18, în versiunea în vigoare la data faptelor din acțiunea
         principală ca urmare a adaptării efectuate prin Regulamentul (CE) nr. 2083/2005 al Comisiei din 19 decembrie 2005 de modificare
         a Directivelor 2004/17/CE și 2004/18 ale Parlamentului European și ale Consiliului în ceea ce privește pragurile de aplicare
         a acestora în materie de proceduri de atribuire a contractelor de achiziții (JO L 333, p. 28, Ediție specială, 06/vol. 7,
         p. 276), Directiva 2004/18 se aplica contractelor de achiziții publice de lucrări a căror valoare estimată, fără taxa pe valoarea
         adăugată, era egală sau mai mare decât 5 278 000 de euro.

      7        Articolul 45 din această directivă, intitulat „Situația personală a candidatului sau a ofertantului”, prevede la alineatul
         (2):

      „Poate fi exclus de la participarea la un contract orice operator economic:
      (a)      care este în stare de faliment, de lichidare, de încetare a activității, de administrare judiciară sau de concordat preventiv
         sau în orice altă situație analoagă ce rezultă în urma unei proceduri similare în temeiul actelor cu putere de lege de drept
         intern;

      (b)      care face obiectul unei proceduri de declarare a falimentului, de administrare judiciară, de lichidare, de concordat preventiv
         sau al oricărei alte proceduri similare în temeiul actelor cu putere de lege de drept intern;

      (c)      care a făcut obiectul unei hotărâri cu autoritate de lucru judecat, în conformitate cu dispozițiile legale ale țării, privind
         o faptă care aduce atingere eticii profesionale;

      (d)      care s‑a făcut vinovat de o gravă abatere profesională, dovedită prin orice mijloace pe care autoritățile contractante le
         pot justifica;

      (e)      care nu și‑a îndeplinit obligațiile privind plata impozitelor și taxelor, în conformitate cu dispozițiile legale ale țării
         în care este stabilit sau ale țării autorității contractante;

      (f)      care nu și‑a îndeplinit obligațiile privind plata impozitelor și taxelor, în conformitate cu dispozițiile legale ale țării
         în care este stabilit sau ale țării autorității contractante;

      (g)      care s‑a făcut grav vinovat de declarații false prin furnizarea informațiilor solicitate în temeiul prezentei secțiuni sau
         care nu a furnizat respectivele informații.

      Statele membre precizează, în temeiul dreptului intern și prin respectarea dreptului comunitar, condițiile de aplicare a prezentului
         alineat.”

       Reglementarea națională
      8        Decretul legislativ nr. 163 privind adoptarea Codului contractelor de achiziții publice de lucrări, de servicii și de bunuri
         în aplicarea Directivelor 2004/17/CE și 2004/18/CE (Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in
         attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE) din 12 aprilie 2006, (supliment ordinar la GURI nr. 100 din 2 mai 2006,
         denumit în continuare „Decretul legislativ nr. 163/2006”), reglementează în Italia, în ansamblul lor, procedurile de atribuire
         a contractelor de achiziții publice de lucrări, de servicii și de bunuri. Articolul 34 din acest decret legislativ, astfel
         cum a fost modificat prin Decretul legislativ nr. 113 din 31 iulie 2007, intitulat „Persoane cărora le pot fi atribuite contractele
         de achiziții publice”, prevede la alineatul 1:

      „1. Indiferent de limitele indicate în mod expres, persoanele următoare sunt admise să participe la procedurile de atribuire
         a contractelor de achiziții publice:

      […]
      b)      grupurile de societăți cooperative de producție și de lucrări […], precum și grupurile de întreprinderi artizanale […];
      c)      grupurile stabile, constituite sub formă de joint‑ventures […], între comercianți individuali (inclusiv artizani), sub formă
         de societăți comerciale sau de societăți cooperative de producție și de lucrări, conform dispozițiilor articolului 36;

      […]
      f)      persoane care au încheiat un contract privind un Grup European de Interes Economic (GEIE) […];
      f bis) operatorii economici […] stabiliți în alte state membre și înființați potrivit legislației în vigoare în statul respectiv.”
      9        Potrivit articolului 36 alineatul 1 din Decretul legislativ nr. 163/2006:

      „Prin «grupări stabile» («consorzi stabili») se înțeleg cele […] care, prin decizia adoptată de organele lor de conducere,
         sunt de acord să participe împreună la contracte de achiziții publice de lucrări, de servicii și de bunuri pentru o perioadă
         mai mare de cinci ani și creează în acest scop o structură de întreprindere comună.”

      10      Articolul 36 alineatul 5 din Decretul legislativ nr. 163/2006, în versiunea în vigoare la data faptelor din acțiunea principală,
         dispunea:

      „[…] participarea grupului stabil și a membrilor săi la aceeași procedură de atribuire este interzisă; în caz de nerespectare
         a acestei interdicții, se aplică articolul 353 din Codul penal [...]”

      11      Articolul 37 alineatul 7 din Decretul legislativ menționat, în versiunea în vigoare la data faptelor din acțiunea principală,
         prevedea:

      „[…] Grupurile vizate la articolul 34 alineatul 1 litera (b) sunt obligate să indice, în cadrul ofertei, pentru care dintre
         membrii grupului depune oferta; le este interzis acestora din urmă să participe, indiferent în ce formă, la aceeași procedură
         de cerere de ofertă; în caz de încălcare, atât grupul, cât și membrul respectiv sunt excluși de la cererea de oferte; în caz
         de nerespectare a acestei interdicții, se aplică articolul 353 din Codul penal […]”

      12      Conform articolului 353 din Codul penal, nerespectarea interdicției menționate mai sus este pasibilă de o pedeapsă cu închisoarea
         care poate merge până la doi ani, iar în anumite împrejurări, până la cinci ani, și de o amendă.

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      13      Comune di Milano a lansat, în cursul anului 2007, o cerere de ofertă în scopul atribuirii unui contract de lucrări privind
         „intervenții de urgență și raționalizarea birourilor anexe de la starea civilă, lotul V”. La 27 septembrie 2007, Comune di
         Milano a decis să excludă din procedura de atribuire a contractului societatea Serrantoni, membră a grupului stabil Consorzio
         stabile edili Scrl, precum și acest grup, pentru încălcarea articolului 36 alineatul 5 din Decretul legislativ nr. 163/2006.
         De asemenea, Comune di Milano a dispus, în temeiul acestui articol, transmiterea actelor la Parchetul General în scopul aplicării
         articolului 353 din Codul penal și a atribuit contractul unei alte întreprinderi.

      14      Serrantoni și grupul stabil căruia îi aparține au introdus o acțiune împotriva acestei decizii a autorității contractante
         în fața instanței de trimitere, susținând că articolul 36 alineatul 5 din Decretul legislativ nr. 163/2006 este incompatibil
         cu articolul 4 din Directiva 2004/18, cu articolele 39 CE, 43 CE, 49 CE și 81 CE, precum și cu principiul nediscriminării.

      15      Mai întâi, instanța de trimitere subliniază că reglementarea națională în discuție în acțiunea principală face o distincție
         între grupurile stabile, pe de o parte, și grupurile de societăți cooperative de producție și de lucrări, precum și grupurile
         de întreprinderi artizanale, pe de altă parte. În privința primei categorii, se prevede o interdicție absolută, pentru grupul
         și pentru societățile care fac parte din acesta, de a participa simultan la același contract de achiziții publice prin intermediul
         unor oferte separate, în caz contrar sancțiunea constând în excluderea automată a acestora și în pedepse de natură penală.
         În privința celei de a doua categorii, această interdicție se aplică numai grupului și societății în interesul căreia acest
         grup a depus o oferta în cadrul contractului de achiziții publice avut în vedere. Această instanță arată că, în acțiunea principală,
         grupul stabil în discuție nu a participat la cererea de ofertă în interesul Serrantoni.

      16      În continuare, instanța de trimitere arată că diferitele categorii de grupuri menționate mai sus nu prezintă între ele diferențe
         de obiective și de organizare susceptibile să justifice o astfel de inegalitate de tratament. Toate aceste categorii de grupări
         sunt caracterizate de existența unei structuri comune cu scopul de a instaura o cooperare între întreprinderile membre, destinată
         să reducă costurile de administrare, să optimizeze rezultatele economice ale fiecăreia dintre ele și să crească competitivitatea
         în materie de achiziții publice. Prin urmare, ea se întreabă dacă o astfel de diferență de tratament este compatibilă cu principiul
         nediscriminării și cu cerința comunitară de a asigura cea mai mare participare posibilă la procedurile de achiziții publice.

      17      De asemenea, instanța de trimitere se întreabă dacă această diferență de tratament este compatibilă cu articolul 4 din Directiva
         2004/18, în măsura în care excluderea în cauză depinde numai de forma juridică a entității considerate grup stabil, precum
         și cu articolele 39 CE, 43 CE, 49 CE și 81 CE. În plus, această discriminare ar avea o importanță specială pentru motivul
         că constituirea de grupuri a fost în mod larg prevăzută în ordinile juridice ale altor state membre și că este sintetizată
         la nivel comunitar în Grupurile Europene de Interes Economic (GEIE).

      18      În sfârșit, instanța de trimitere arată că interdicția absolută în discuție se întemeiază pe un element formal, și anume participarea
         unei societăți la un anumit tip de grup. Astfel, reglementarea în litigiu nu ar impune în niciun fel o apreciere concretă
         a influenței reciproce exercitată de grup și de întreprinderea membră a acestui grup, ci ar stabili dimpotrivă o prezumție
         abstractă de influențare reciprocă. Astfel, după cum arată instanța respectivă, interdicția absolută menționată se aplică
         chiar și atunci când grupul nu participă la contractul de achiziții publice în interesul societății avute în vedere, nu recurge
         la aceasta pentru executarea contractului și, prin urmare, nu se pune de acord cu aceasta cu privire la depunerea ofertei.
         În consecință, ea se întreabă dacă această interdicție absolută poate fi justificată printr‑un motiv imperativ de interes
         general care ține de respectarea regularității procedurilor de achiziții publice și dacă nu își depășește cu mult finalitatea.

      19      Având în vedere aceste considerente, Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia a hotărât să suspende judecarea cauzei
         și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Dispozițiile naționale ale articolului 36 alineatul 5 din Decretul legislativ nr. 163/2006 […], care prevăd:
      –        în prezența unui membru al grupului ofertant, excluderea automată a unei entități asociate de la procedurile de atribuire
         a unor contracte de achiziții publice, pentru simplul motiv că aceasta îmbracă o anumită formă juridică (aceea de grup stabil),
         și nu alte forme juridice identice din punct de vedere substanțial (grup de cooperative de producție și de lucrări sau grup
         de întreprinderi artizanale),

      –        și, în același timp, în prezența unui grup stabil participant, care ar fi declarat totuși că participă la procedură în numele
         unor întreprinderi diferite și care va încredința lucrările unor întreprinderi diferite în cazul în care i se atribuie contractul,
         excluderea automată a unei întreprinderi pentru simplul motiv formal de a fi aderat la acest grup,

      se opun aplicării corecte a articolului 4 din Directiva 2004/18 […]?
      2)      Dispozițiile naționale ale articolului 36 alineatul 5 din Decretul legislativ nr. 163/2006 […], care prevăd:
      –        în prezența unui membru al grupului participant, excluderea automată a unei entități asociate de la procedurile de atribuire
         a unor contracte de achiziții publice, pentru simplul motiv că aceasta îmbracă o anumită formă juridică (aceea de grup stabil),
         și nu alte forme juridice identice din punct de vedere substanțial (grup de cooperative de producție și de lucrări sau grup
         de întreprinderi artizanale),

      –        și, în același timp, în prezența unui grup stabil participant, care ar fi declarat totuși că participă la procedură în numele
         unor întreprinderi diferite și care va încredința lucrările unor întreprinderi diferite în cazul în care i se atribuie contractul,
         excluderea automată a unei întreprinderi pentru simplul motiv formal de a fi aderat la acest grup,

      se opun aplicării corecte a articolelor 39 CE, 43 CE, 49 CE și 81 CE?”
       Cu privire la întrebările preliminare
      20      Cu titlu preliminar, trebuie să se arate că, astfel cum reiese din dosarul depus la Curte, valoarea contractului la care se
         referă procedura de atribuire în litigiu în acțiunea principală este net inferioară pragului prevăzut la articolul 7 alineatul
         (1) litera (c) din Directiva 2004/18. În consecință, acest contract nu intră în domeniul de aplicare al procedurilor prevăzute
         de această directivă.

      21      Cu toate acestea, trebuie să se arate că faptul că valoarea unui contract nu atinge pragul prevăzut de normele comunitare
         nu înseamnă că acest contract iese complet din sfera de aplicare a dreptului comunitar.

      22      Astfel, din jurisprudența constantă a Curții rezultă că, în cadrul atribuirii unui contract de achiziții publice a cărei valoare
         nu atinge pragul menționat, normele fundamentale ale tratatului și, în special, principiul egalității de tratament trebuie
         să fie respectate. Elementul de diferențiere în raport cu contractele a căror valoare depășește pragul stabilit prin dispozițiile
         Directivei 2004/18 este acela că numai acestea din urmă sunt supuse procedurilor speciale și riguroase prevăzute de aceste
         dispoziții (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 mai 2008, SECAP și Santorso, C‑147/06 și C‑148/06, Rep., p. I‑3565,
         punctele 19 și 20).

      23      Această interpretare este confirmată de considerentul (2) al Directivei 2004/18, care arată că atribuirea tuturor contractelor
         de achiziții publice încheiate în statele membre în numele unor entități având calitatea de autoritate contractantă trebuie
         să respecte normele de bază ale tratatului, și anume acelea privind libera circulație a produselor și a serviciilor, precum
         și dreptul de stabilire, și principiile fundamentale care rezultă din acestea, în special principiile egalității de tratament,
         proporționalității și transparenței.

      24      Cu toate acestea, în conformitate cu jurisprudența Curții, aplicarea normelor fundamentale și a principiilor generale ale
         tratatului la procedurile de atribuire a contractelor cu o valoare inferioară pragului de aplicare a dispozițiilor comunitare
         presupune că respectivele contracte prezintă un interes transfrontalier cert (Hotărârea SECAP și Santorso, citată anterior,
         punctul 21 și jurisprudența citată).

      25      În această privință, Curtea a subliniat deja că este de competența instanței de trimitere să procedeze la o apreciere nuanțată
         a tuturor elementelor relevante privind contractul de achiziții publice în cauză în vederea verificării existenței unui interes
         transfrontalier cert (Hotărârea SECAP și Santorso, citată anterior, punctul 34). În speță, răspunsurile la întrebările adresate
         pleacă de la premisa că este totuși de competența instanței de trimitere să verifice dacă contractul de achiziții publice
         în discuție în acțiunea principală prezintă un interes transfrontalier cert.

       Cu privire la prima întrebare
      26      Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă articolul 4 din Directiva 2004/18
         trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale, precum cea în cauză în acțiunea principală, care prevede
         excluderea automată de la participarea la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice și aplicarea de sancțiuni
         penale atât împotriva unui grup stabil, cât și împotriva întreprinderilor membre ale acestuia, atunci când acestea din urmă
         au prezentat oferte concurente cu oferta acestui grup în cadrul procedurii în discuție, chiar dacă oferta grupului menționat
         nu ar fi fost depusă în numele și pe seama acestor întreprinderi.

      27      În această privință, astfel cum s‑a amintit la punctul 20 din prezenta hotărâre, contractul în discuție în acțiunea principală
         nu intră în domeniul de aplicare al procedurilor prevăzute de această directivă, având în vedere că valoarea sa este inferioară
         pragului prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2004/18.

      28      În consecință, nu trebuie să se răspundă la întrebarea adresată de instanța de trimitere.

       Cu privire la a doua întrebare
      29      Prin intermediul acestei întrebări, luată în considerare în lumina cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare privită
         în ansamblu, instanța de trimitere urmărește să afle dacă principiile generale ale egalității de tratament și proporționalității
         care rezultă din articolele 43 CE și 49 CE, precum și din articolele 39 CE și 81 CE trebuie interpretate în sensul că se opun
         unei reglementări naționale precum cea în discuție în acțiunea principală, care prevede excluderea automată de la participarea
         la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice și aplicarea de sancțiuni penale atât împotriva unui grup
         stabil, cât și împotriva întreprinderilor membre ale acestuia, atunci când acestea din urmă au prezentat oferte concurente
         cu oferta acestui grup în cadrul procedurii în discuție, chiar dacă oferta grupului menționat nu ar fi fost depusă în numele
         și pe seama acestor întreprinderi.

      30      În ceea ce privește articolele din tratat la care se referă instanța de trimitere, trebuie să se constate, mai întâi, că situația
         de excludere în discuție în acțiunea principală nu poate avea legătură cu libera circulație a lucrătorilor și nici cu acordurile
         dintre întreprinderi și cu deciziile asocierilor de întreprinderi în sensul articolelor 39 CE și 81 CE. Prin urmare, un răspuns
         al Curții cu privire la aceste articole nu este necesar.

      31      În ceea ce privește principiile egalității de tratament și transparenței, trebuie să li se recunoască statelor membre o anumită
         marjă de apreciere în scopul adoptării unor măsuri destinate să garanteze respectarea acestor principii, principii care sunt
         obligatorii pentru autoritățile contractante în cadrul oricărei proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice
         (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 decembrie 2008, Michaniki, C‑213/07, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 44).

      32      Astfel, fiecare stat membru este cel mai în măsură să identifice, în lumina considerațiilor istorice, juridice, economice
         sau sociale care îi sunt proprii, situațiile propice apariției de comportamente de natură să conducă la nerespectarea acestor
         principii (a se vedea Hotărârea Michaniki, citată anterior, punctul 56).

      33      Cu toate acestea, conform principiului proporționalității, care este un principiu general al dreptului comunitar (a se vedea
         în special Hotărârea din 14 decembrie 2004, Swedish Match, C‑210/03, Rec., p. I‑11893, punctul 47), măsurile adoptate de statele
         membre nu trebuie să depășească ceea ce este necesar pentru a atinge acest obiectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea Michaniki,
         citată anterior, punctele 48 și 61, precum și Hotărârea din 19 mai 2009, Assitur, C‑538/07, nepublicată încă în Repertoriu,
         punctele 21 și 23).

      34      În primul rând, în ceea ce privește principiile egalității de tratament și proporționalității, trebuie să se arate că reglementarea
         în discuție în acțiunea principală prevede excluderea automată de la participarea la o procedură de atribuire a unui contract
         de achiziții publice în caz de oferte simultane și concurente depuse de un sediu permanent și de una sau de mai multe întreprinderi
         care fac parte din acesta.

      35      În această privință, trebuie să se sublinieze că excluderea automată în discuție în acțiunea principală este aplicabilă numai
         grupurilor stabile și întreprinderilor care fac parte din acestea, iar nu altor categorii de grupuri, precum grupurile de
         societăți cooperative de producție și de lucrări, precum și cele de întreprinderi artizanale. În ceea ce privește aceste ultime
         categorii de grupuri, excluderea este aplicabilă, în temeiul articolului 37 alineatul 7 din Decretul legislativ nr. 163/2006,
         numai în cazul ofertelor concurente depuse de grupul în discuție și al ofertelor depuse de întreprinderile care îl compun,
         în numele cărora grupul menționat a depus el însuși o ofertă.

      36      În această privință, instanța de trimitere arată că toate aceste categorii de grupuri sunt în esență identice și nu prezintă
         între ele diferențe de obiective și de organizare susceptibile să justifice o inegalitate de tratament.

      37      Prin urmare, trebuie să se constate că măsura de excludere automată în discuție în acțiunea principală, care privește numai
         categoria de grup stabil și întreprinderile care sunt membre ale acestuia și este aplicabilă în caz de oferte concurente,
         indiferent dacă grupul avut în vedere participă sau nu participă la contractul de achiziții publice în discuție în numele
         și pe seama întreprinderilor care au depus o ofertă, constituie un tratament discriminatoriu în detrimentul acestei categorii
         de grup și, așadar, nu este conformă cu principiul egalității.

      38      Trebuie adăugat că, chiar presupunând că tratamentul în discuție ar fi aplicabil în mod nediferențiat tuturor categoriilor
         de grupuri sau că instanța națională constată existența unor elemente obiective de natură să facă diferența între situația
         grupurilor stabile și cea a altor categorii de grupuri, o normă de excludere automată, precum cea în discuție în acțiunea
         principală, nu ar fi, în orice caz, compatibilă cu principiul proporționalității.

      39      Într‑adevăr, o astfel de normă cuprinde o prezumție absolută de influențare reciprocă în cazul în care un grup și una sau
         mai multe dintre întreprinderile care îl compun au depus, în cadrul aceleiași proceduri de atribuire a unui contract de achiziții
         publice, oferte concurente, chiar atunci când grupul în discuție nu a participat la procedură în numele și pe seama întreprinderilor
         menționate, fără să fi lăsat posibilitatea atât grupului, cât și întreprinderilor avute în vedere să dovedească că ofertele
         lor au fost formulate într‑un mod deplin independent și că, în consecință, nu există un risc de denaturare a concurenței între
         ofertanți [a se vedea în acest sens, în legătură cu contractele de achiziții publice care intră în domeniul de aplicare al
         Directivei 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții
         publice de lucrări (JO L 199, p. 54) și al Directivei 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor
         de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50), Hotărârile
         citate anterior Michaniki, punctul 67, și Assitur, punctul 30].

      40      O astfel de normă de excludere sistematică, ce conține de asemenea, pentru autoritățile contractante, o obligație absolută
         de excludere a entităților respective, chiar și în cazul în care raporturile existente între acestea din urmă nu le influențează
         comportamentul în cadrul procedurilor la care au participat, este contrară interesului comunitar de asigurare a unei participări
         cât mai largi posibil a ofertanților la o cerere de ofertă și depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivul care
         constă în asigurarea aplicării principiilor egalității de tratament și transparenței (a se vedea în acest sens, în legătură
         cu contractele de achiziții publice care intră în domeniul de aplicare al Directivei 92/50, Hotărârea Assitur, citată anterior,
         punctele 26-29).

      41      În al doilea rând, trebuie să se arate că, potrivit jurisprudenței constante a Curții, articolele 43 CE și 49 CE se opun oricărei
         măsuri naționale care, chiar dacă este aplicabilă în mod nediscriminatoriu din punctul de vedere al naționalității, este de
         natură să interzică, să împiedice sau să facă mai puțin atractivă exercitarea, de către resortisanții comunitari, a libertății
         de stabilire și de prestare a serviciilor garantată de aceste dispoziții ale tratatului (a se vedea în acest sens Hotărârea
         din 14 octombrie 2004, Comisia/Țările de Jos, C‑299/02, Rec., p. I‑9761, punctul 15, și Hotărârea din 9 noiembrie 2006, Comisia/Belgia,
         C‑433/04, Rec., p. I‑10653, punctul 28).

      42      Or, astfel cum observă în mod pertinent Comisia Comunităților Europene, o normă națională precum cea în discuție în acțiunea
         principală, care prevede o măsură de excludere automată în defavoarea unor grupuri stabile și a unor întreprinderi care sunt
         membre ale acestora, este de natură să exercite o influență disuasivă asupra operatorilor economici stabiliți în alte state
         membre, și anume, pe de o parte, asupra operatorilor care doresc să se stabilească în statul membru prin intermediul înființării
         unui grup stabil, constituit eventual din întreprinderi naționale și străine, și, pe de altă parte, cei care ar dori să adere
         la astfel de grupuri deja constituite, pentru a putea participa mai ușor la proceduri de atribuire a unor contracte de achiziții
         publice inițiate de autorități contractante ale acestui stat membru și pentru a putea astfel să își ofere serviciile.

      43      O astfel de măsură națională susceptibilă să aibă un efect disuasiv asupra operatorilor economici stabiliți în alte state
         membre constituie o restricție în sensul articolelor 43 CE și 49 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Belgia, citată
         anterior, punctul 29), cu atât mai mult cu cât acest efect disuasiv este accentuat de riscul prezentat de sancțiunile penale
         prevăzute de reglementarea națională în discuție în acțiunea principală.

      44      Cu toate acestea, o restricție precum cea în discuție în acțiunea principală poate fi eventual justificată în măsura în care
         urmărește un obiectiv legitim de interes general și în măsura în care este de natură să garanteze realizarea acestuia și nu
         depășește ceea ce este necesar pentru a atinge acest obiectiv.

      45      Or, în speță, trebuie să se constate că restricția în discuție, în pofida obiectivului său legitim de luptă împotriva înțelegerilor
         potențiale între grupul în cauză și întreprinderile care îl compun, nu poate fi justificată având în vedere că, astfel cum
         rezultă din cuprinsul punctelor 38-40 din prezenta hotărâre, ea depășește ceea ce este necesar pentru a atinge acest obiectiv.

      46      Prin urmare, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că dreptul comunitar trebuie interpretat în sensul că se opune unei
         reglementări naționale, precum cea în discuție în acțiunea principală, care prevede, în cadrul unei proceduri de atribuire
         a unui contract de achiziții publice a cărui valoare nu atinge pragul prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din
         Directiva 2004/18, dar care prezintă un interes transfrontalier cert, excluderea automată de la participarea la această procedură
         și aplicarea de sancțiuni penale atât împotriva unui grup stabil, cât și împotriva întreprinderilor membre ale acestuia, atunci
         când acestea din urmă au prezentat oferte concurente cu oferta acestui grup în cadrul procedurii în discuție, chiar dacă oferta
         grupului menționat nu ar fi fost depusă în numele și pe seama acestor întreprinderi.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      47      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
      Dreptul comunitar trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale, precum cea în discuție în acțiunea
            principală, care prevede, în cadrul unei proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice a cărui valoare nu atinge
            pragul prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului
            din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri
            și de servicii, dar care prezintă un interes transfrontalier cert, excluderea automată de la participarea la această procedură
            și aplicarea de sancțiuni penale atât împotriva unui grup stabil, cât și împotriva întreprinderilor membre ale acestuia, atunci
            când acestea din urmă au prezentat oferte concurente cu oferta acestui grup în cadrul procedurii în discuție, chiar dacă oferta
            grupului menționat nu ar fi fost depusă în numele și pe seama acestor întreprinderi.
      Semnături
      * Limba de procedură: italiana.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 29 mai 1997. # VAG Sverige AB. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Länsrätten i Stockholms Län - Suedia. # Cauza C-329/95.