title: Cauza C-182/19: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 26 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Regatul Unit) – Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs [Trimitere preliminară – Tariful vamal comun – Nomenclatura combinată – Clasificare tarifară – Pozițiile 3005 și 3824 – Plasturi și centuri cu autoîncălzire pentru ameliorarea durerilor – Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1140 – Nevaliditate]

text:
               29.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/19

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 26 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Regatul Unit) – Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Cauza C-182/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Tariful vamal comun - Nomenclatura combinată - Clasificare tarifară - Pozițiile 3005 și 3824 - Plasturi și centuri cu autoîncălzire pentru ameliorarea durerilor - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1140 - Nevaliditate)
      (2020/C 215/22)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

         Intimată: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Dispozitivul

      Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1140 al Comisiei din 8 iulie 2016 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată este nevalid.

         (1)  JO C 172, 20.5.2019.


title: Cauza T-716/17: Hotărârea Tribunalului din 13 mai 2020 – Germanwings/Comisia („Ajutoare de stat – Sectorul aerian – Ajutor acordat de Italia aeroporturilor din Sardinia – Decizie prin care ajutorul este declarat parțial compatibil și parțial incompatibil cu piața internă – Imputabilitate în sarcina statului – Beneficiari – Avantaj în favoarea companiilor aeriene cocontractante – Principiul operatorului privat în economia de piață – Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre – Atingere adusă concurenței – Obligația de motivare – Schemă de ajutoare – Ajutor de minimis – Recuperare”)

text:
               29.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/26

      Hotărârea Tribunalului din 13 mai 2020 – Germanwings/Comisia
      (Cauza T-716/17) (1)

      („Ajutoare de stat - Sectorul aerian - Ajutor acordat de Italia aeroporturilor din Sardinia - Decizie prin care ajutorul este declarat parțial compatibil și parțial incompatibil cu piața internă - Imputabilitate în sarcina statului - Beneficiari - Avantaj în favoarea companiilor aeriene cocontractante - Principiul operatorului privat în economia de piață - Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre - Atingere adusă concurenței - Obligația de motivare - Schemă de ajutoare - Ajutor de minimis - Recuperare”)
      (2020/C 215/31)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Germanwings GmbH (Köln, Germania) (reprezentant: A. Martin-Ehlers, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și S. Noë, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei (UE) 2017/1861 a Comisiei din 29 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italia – Compensație pentru aeroporturile din Sardinia privind obligațiile de serviciu public (SIEG) (JO 2017, L 268, p. 1)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Germanwings GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 412, 4.12.2017.


title: Cauza T-234/20: Acțiune introdusă la 29 aprilie 2020 – HB/BEI

text:
               29.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/43

      Acțiune introdusă la 29 aprilie 2020 – HB/BEI
      (Cauza T-234/20)
      (2020/C 215/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: HB (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

         Pârâtă: Banca Europeană de Investiţii

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea (i) raportului de evaluare pentru anul 2017 și (ii) a deciziei comitetului pentru recursuri, prin care a fost respinsă acțiunea reclamantei împotriva raportului său de evaluare pentru anul 2017;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata sumei de 50 000 de euro, cu titlu de despăgubire pentru pierderea unei șanse, împreună cu dobânda legală, de la data pronunțării hotărârii până la data plății integrale;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea cererii sale de anulare a raportului de evaluare, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări și a dreptului la confidențialitate, în măsura în care, comentând în raportul de evaluare cu privire la presupusul comportament necorespunzător al reclamantei cu un membru al conducerii superioare în iunie 2017, X a încălcat principiul bunei administrări, precum și dreptul reclamantei la confidențialitate.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe un abuz de putere, în măsura în care reclamanta susține că a fost hărțuită de X în cursul perioadei de evaluare, și că (i) în consecință, X nu a avut obiectivitate pentru a-i evalua performanța și astfel comentariile și notele sale au fost afectate de o eroare vădită și (ii) raportul de evaluare a fost adoptat cu intenția de a prejudicia reclamanta și, prin urmare, este afectat de un abuz de putere.

            În susținerea cererii sale de anulare a deciziei comitetului pentru recursuri, reclamanta invocă încă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe neregularități procedurale, în măsura în care comitetul pentru recursuri a comis neregularități procedurale (convocare neconformă la audiere, adoptare neconformă a deciziei in contumaciam), iar în lipsa acestora rezultatul procedurii ar fi putut fi diferit.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat, în măsura în care, ca rezultat al neregularităților procedurale comise, reclamanta nu a fost prezentă la audierea comitetului pentru recursuri și, prin urmare, nu a fost ascultată.

            În susținerea cererii sale de despăgubire, reclamanta susține că, prin respingerea cererii sale de conciliere, pârâta a privat în mod ilegal reclamanta de o șansă de a soluționa problema pe cale amiabilă și de a evita o acțiune în fața Tribunalului.


title: Cauza T-240/20: Acțiune introdusă la 27 aprilie 2020 – Arnaoutakis/Parlamentul

text:
               29.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/44

      Acțiune introdusă la 27 aprilie 2020 – Arnaoutakis/Parlamentul
      (Cauza T-240/20)
      (2020/C 215/56)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Stavros Arnaoutakis (Heraklion, Grecia) (reprezentanți: A. Schmitt și A. Grosjean, avocați)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:
      să declare și să hotărască

                  —

                  admisibilitatea prezentei acțiuni;

                  —

                  în măsura în care este necesar, ca măsuri de organizare a procedurii sau ca măsuri de cercetare judecătorească în prezenta cauză, obligarea Parlamentului European la depunerea avizelor redactate de Serviciul juridic al Parlamentului European, care ar fi fost emise la 16 iulie 2018, precum și la 3 decembrie 2018, sub rezerva datei exacte, dar, în orice caz, înainte de adoptarea deciziei luate de Biroul Parlamentului la 10 decembrie 2018 de modificare a Normelor de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European (2018/C 466/02, Jurnalul Oficial din 28 decembrie 2018, C 466/8);

                  —

                  anularea deciziei individuale atacate, notificată reclamantului de Unitatea „Remunerație și drepturi sociale ale deputaților” din cadrul Direcției Generale Finanțe a Parlamentului European, referitoare la drepturile reclamantului la pensia sa suplimentară (facultativă), în temeiul articolului 263 TFUE, întrucât această decizie a pus în aplicare creșterea vârstei care dă dreptul la perceperea pensiei suplimentare (facultativă) datorate reclamantului de 63-65 de ani începând cu 1 ianuarie 2019, instituită prin decizia Biroului din 10 decembrie 2018 menționată mai sus;

                  —

                  declararea anulării deciziei adoptate de Biroul Parlamentului la 10 decembrie 2018, menționată mai sus, în caz contrar inaplicabilă, în temeiul articolului 277 TFUE, în măsura în care aceasta modifică articolul 76 din NASD și, în special, în măsura în care aceasta crește vârsta care dă dreptul la pensia suplimentară (facultativă), exigibilă începând cu 1 ianuarie 2019;

                  —

                  obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe necompetența ratione materiae a Biroului

                              —

                              pe de o parte, decizia Biroului din 10 decembrie 2018 (denumită în continuare „decizia Biroului”) a fost adoptată cu încălcarea Statutului deputaților în Parlamentul European, adoptat prin Decizia 2005/684/CE, Euratom a Parlamentului European din 28 septembrie 2005 (JO 2005, L 262, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 6, p. 28) (denumit în continuare „statutul”). Decizia Biroului este contrară, printre altele, dispozițiilor articolului 27 din statut, care impun păstrarea „drepturilor dobândite” și a „drepturilor în curs de a fi dobândite”;

                              —

                              pe de altă parte, decizia Biroului creează o taxă prin introducerea unei prelevări speciale de 5 % din valoarea nominală a pensiei, deși crearea unei taxe nu este de competența Biroului, potrivit articolului 223 alineatul (2) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură

                              —

                              pe de o parte, se reproșează Biroului că a adoptat decizia fără a respecta normele impuse la articolul 223 TFUE;

                              —

                              pe de altă parte, decizia Biroului este insuficient motivată și încalcă astfel obligația de motivare prevăzută la articolul 296 al doilea paragraf TFUE și la articolul 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea drepturilor dobândite și a drepturilor în curs de a fi dobândite și a principiului încrederii legitime

                              —

                              pe de o parte, decizia Biroului încalcă drepturile dobândite și drepturile în curs de a fi dobândite care rezultă atât din principiile generale de drept, cât și din statut, care prevede în mod expres că acestea se păstrează „integral” (articolul 27);

                              —

                              pe de altă parte, decizia Biroului încalcă principiul încrederii legitime.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității și a principiilor egalității de tratament și nediscriminării

                              —

                              pe de o parte, atingerile aduse drepturilor reclamantului sunt disproporționate în raport cu obiectivele urmărite de decizia Biroului;

                              —

                              pe de altă parte, decizia Biroului trebuie să fie declarată inaplicabilă întrucât încalcă principiile egalității de tratament și nediscriminării.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice și pe lipsa unor măsuri tranzitorii

                              —

                              pe de o parte, decizia Biroului încalcă principiul securității juridice întrucât produce în mod nelegal efecte retroactive;

                              —

                              pe de altă parte, decizia Biroului încalcă principiul securității juridice întrucât a omis să prevadă măsuri tranzitorii.


title: Cauzele conexate C-370/17 și C-37/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 aprilie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation – Franţa) – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)/Vueling Airlines SA (C-370/17), Vueling Airlines SA/Jean-Luc Poignant (C-37/18) [Trimitere preliminară – Lucrători migranți – Securitate socială – Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 – Legislație aplicabilă – Articolul 14 punctul 1 litera (a) – Lucrători detașați – Articolul 14 punctul 2 litera (a) subpunctul (i) – Persoană care desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată pe teritoriul a două sau a mai multe state membre și care este angajată de o sucursală sau de o reprezentanță permanentă deținută de întreprindere pe teritoriul unui stat membru altul decât cel în care se află sediul său – Regulamentul (CEE) nr. 574/72 – Articolul 11 alineatul (1) litera (a) – Articolul 12a alineatul (1a) – Certificatul E 101 – Efect obligatoriu – Certificat obținut sau invocat în mod fraudulos – Competență a instanței din statul membru gazdă de a constata frauda și de a înlătura certificatul – Articolul 84a alineatul (3) din Regulamentul nr. 1408/71 – Cooperare între instituțiile competente – Autoritate de lucru judecat a penalului asupra civilului – Supremația dreptului Uniunii]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 aprilie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation – Franţa) – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)/Vueling Airlines SA (C-370/17), Vueling Airlines SA/Jean-Luc Poignant (C-37/18)
      (Cauzele conexate C-370/17 și C-37/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Lucrători migranți - Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Legislație aplicabilă - Articolul 14 punctul 1 litera (a) - Lucrători detașați - Articolul 14 punctul 2 litera (a) subpunctul (i) - Persoană care desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată pe teritoriul a două sau a mai multe state membre și care este angajată de o sucursală sau de o reprezentanță permanentă deținută de întreprindere pe teritoriul unui stat membru altul decât cel în care se află sediul său - Regulamentul (CEE) nr. 574/72 - Articolul 11 alineatul (1) litera (a) - Articolul 12a alineatul (1a) - Certificatul E 101 - Efect obligatoriu - Certificat obținut sau invocat în mod fraudulos - Competență a instanței din statul membru gazdă de a constata frauda și de a înlătura certificatul - Articolul 84a alineatul (3) din Regulamentul nr. 1408/71 - Cooperare între instituțiile competente - Autoritate de lucru judecat a penalului asupra civilului - Supremația dreptului Uniunii)
      (2020/C 222/02)
      Limba de procedură: franceza

         Instanțele de trimitere

      Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC) (C-370/17), Vueling Airlines SA (C-37/18)

         Pârâți: Vueling Airlines SA (C-370/17, Jean-Luc Poignant (C-37/18)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 11 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 647/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, trebuie interpretat în sensul că instanțele dintr-un stat membru, sesizate în cadrul unei proceduri judiciare desfășurate împotriva unui angajator pentru fapte de natură să demonstreze o obținere sau o utilizare frauduloasă a certificatelor E 101 eliberate în temeiul articolului 14 punctul 1 litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 631/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004, cu privire la lucrători care își desfășoară activitatea în acest stat membru, nu pot să constate existența unei fraude și să înlăture în consecință aceste certificate decât după ce s-au asigurat:

                              —

                              pe de o parte, că procedura prevăzută la articolul 84a alineatul (3) din acest regulament a fost inițiată prompt și că instituția competentă din statul membru emitent a fost în măsură să reexamineze temeinicia eliberării certificatelor menționate în lumina elementelor concrete prezentate de instituția competentă din statul membru gazdă care oferă motive pentru a crede că aceleași certificate au fost obținute sau invocate în mod fraudulos; și

                              —

                              pe de altă parte, că instituția competentă din statul membru emitent a omis să efectueze o astfel de reexaminare și să ia poziție, într-un termen rezonabil, cu privire la aceste elemente, dacă este cazul, prin anularea sau prin retragerea certificatelor în discuție.

                  2)

                  Articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 574/72, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 647/2005, și principiul supremației dreptului Uniunii trebuie interpretate în sensul că se opun, în cazul unui angajator care a făcut obiectul, într-un stat membru gazdă, unei condamnări penale întemeiate pe o constatare definitivă de fraudă efectuată cu încălcarea acestui drept, ca o instanță civilă din acest stat membru, obligată să respecte principiul de drept național al autorității de lucru judecat a penalului asupra civilului, să pună în sarcina acestui angajator, exclusiv în temeiul respectivei condamnări penale, daune interese destinate să despăgubească lucrătorii sau un organism de pensii al aceluiași stat membru, victime ale fraudei menționate.

         (1)  JO C 283, 28.8.2017.

         JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauzele conexate C-715/17, C-718/17 și C-719/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 2 aprilie 2020 – Comisia Europeană/Republica Polonă, Comisia/Ungaria, Comisia/Republica Cehă [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Deciziile (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 – Articolul 5 alineatele (2) și (4)-(11) din fiecare dintre aceste decizii – Măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Republicii Elene și al Republicii Italiene – Situație de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți ai țărilor terțe pe teritoriul anumitor state membre – Transferul acestor resortisanți pe teritoriul altor state membre – Procedura de transfer – Obligația statelor membre de a indica la intervale regulate și cel puțin o dată la trei luni numărul solicitanților de protecție internațională care pot fi transferați rapid pe teritoriul lor – Obligații consecutive care conduc la transferul efectiv – Interese ale statelor membre legate de securitatea națională și de ordinea publică – Posibilitatea unui stat membru de a invoca articolul 72 TFUE pentru a nu aplica actele dreptului Uniunii care au un caracter obligatoriu]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/3

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 2 aprilie 2020 – Comisia Europeană/Republica Polonă, Comisia/Ungaria, Comisia/Republica Cehă
      (Cauzele conexate C-715/17, C-718/17 și C-719/17) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Deciziile (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 - Articolul 5 alineatele (2) și (4)-(11) din fiecare dintre aceste decizii - Măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Republicii Elene și al Republicii Italiene - Situație de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți ai țărilor terțe pe teritoriul anumitor state membre - Transferul acestor resortisanți pe teritoriul altor state membre - Procedura de transfer - Obligația statelor membre de a indica la intervale regulate și cel puțin o dată la trei luni numărul solicitanților de protecție internațională care pot fi transferați rapid pe teritoriul lor - Obligații consecutive care conduc la transferul efectiv - Interese ale statelor membre legate de securitatea națională și de ordinea publică - Posibilitatea unui stat membru de a invoca articolul 72 TFUE pentru a nu aplica actele dreptului Uniunii care au un caracter obligatoriu)
      (2020/C 222/03)
      Limbile de procedură: ceha, maghiara și polona

         Părțile

         (Cauza C-715/17)

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils și A. Tokár, agenți)

         Pârâtă: Republica Polonă (reprezentanți: E. Borawska-Kędzierska și B. Majczyna, agenți)

         Interveniente în susținerea Republicii Polone: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš și A. Brabcová, agenți), Ungaria (reprezentant: M. Z. Fehér, agent)

         (Cauza C-718/17)

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils și A. Tokár, agenți)

         Pârâtă: Ungaria (reprezentanți: M. Z. Fehér și G. Koós, agenți)

         Interveniente în susținerea Ungariei: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš și A. Brabcová, agenți), Republica Polonă (reprezentanți: E. Borawska-Kędzierska și B. Majczyna, agenți)

         (Cauza C-719/17)

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils și A. Tokár, agenți)

         Pârâtă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš și A. Brabcová, agenți)

         Interveniente în susținerea Republicii Cehe: Ungaria (reprezentant: M. Z. Fehér, agent), Republica Polonă (reprezentanți: E. Borawska-Kędzierska și B. Majczyna, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele C-715/17, C-718/17 și C-719/17 în vederea pronunțării hotărârii.

                  2)

                  Prin faptul că nu a indicat la intervale regulate și cel puțin o dată la trei luni un număr adecvat de solicitanți de protecție internațională care pot fi transferați rapid pe teritoriul său, Republica Polonă nu și-a îndeplinit, începând cu 16 martie 2016, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului din 14 septembrie 2015 de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei și al articolului 5 alineatul (2) din Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului din 22 septembrie 2015 de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei, precum și, pe cale de consecință, obligațiile ulterioare de transfer care îi revin în temeiul articolului 5 alineatele (4)-(11) din fiecare dintre aceste două decizii.

                  3)

                  Prin faptul că nu a indicat la intervale regulate și cel puțin o dată la trei luni un număr adecvat de solicitanți de protecție internațională care pot fi transferați rapid pe teritoriul său, Ungaria nu și-a îndeplinit, începând cu 25 decembrie 2015, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Decizia 2015/1601, precum și, pe cale de consecință, obligațiile ulterioare de transfer care îi revin în temeiul articolului 5 alineatele (4)-(11) din această decizie.

                  4)

                  Prin faptul că nu a indicat la intervale regulate și cel puțin o dată la trei luni un număr adecvat de solicitanți de protecție internațională care pot fi transferați rapid pe teritoriul său, Republica Cehă nu și-a îndeplinit, începând cu 13 august 2016, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Decizia 2015/1523 și al articolului 5 alineatul (2) din Decizia 2015/1601, precum și, pe cale de consecință, obligațiile ulterioare de transfer care îi revin în temeiul articolului 5 alineatele (4)-(11) din fiecare dintre aceste două decizii.

                  5)

                  Obligă Republica Polonă să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată în cauzele C-715/17, C-718/17 și C-719/17, și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cauza C-715/17.

                  6)

                  Obligă Ungaria să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată în cauzele C-715/17, C-718/17 și C-719/17, și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cauza C-718/17.

                  7)

                  Obligă Republica Cehă să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată în cauzele C-715/17, C-718/17 și C-719/17, și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cauza C-719/17.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauzele conexate C-103/18 şi C-429/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 martie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Juzgado Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo n° 14 de Madrid – Spania) – Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez şi alţii (C-429/18)/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud) (Trimitere preliminară – Politica socială – Directiva 1999/70/CE – Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP – Clauza 5 – Noțiunea de „contracte sau de raporturi de muncă pe durată determinată succesive” – Nerespectarea de către angajator a termenului legal acordat pentru ocuparea definitivă a postului ocupat provizoriu de lucrătorul pe durată determinată – Prelungire implicită din an în an a raportului de muncă – Ocuparea aceluiași post de către un lucrător pe durată determinată în cadrul a două numiri consecutive – Noțiunea de „motive obiective” care justifică reînnoirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive – Respectarea motivelor de recrutare prevăzute de reglementarea națională – Examinare concretă arătând că reînnoirea succesivă a raporturilor de muncă pe durată determinată urmărește să acopere nevoi de personal permanente și durabile ale angajatorului – Măsuri de prevenire și, dacă este cazul, de sancționare a abuzurilor care rezultă din folosirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive – Proceduri de selecție care vizează ocuparea definitivă a posturilor ocupate provizoriu de lucrători pe durată determinată – Transformarea statutului lucrătorilor pe durată determinată în „personal pe durată nedeterminată nepermanent” – Acordarea în favoarea lucrătorului a unei indemnizații echivalente cu cea plătită în caz de concediere abuzivă – Aplicabilitatea Acordului cadru cu privire la munca pe durată determinată, în pofida faptului că lucrătorul a consimțit la prelungirile succesive ale contractelor pe durată determinată – Clauza 5 punctul 1 – Lipsa obligației instanțelor naționale de a lăsa neaplicată o reglementare națională neconformă)

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/5

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 martie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid – Spania) – Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez şi alţii (C-429/18)/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)
      (Cauzele conexate C-103/18 şi C-429/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauza 5 - Noțiunea de „contracte sau de raporturi de muncă pe durată determinată succesive” - Nerespectarea de către angajator a termenului legal acordat pentru ocuparea definitivă a postului ocupat provizoriu de lucrătorul pe durată determinată - Prelungire implicită din an în an a raportului de muncă - Ocuparea aceluiași post de către un lucrător pe durată determinată în cadrul a două numiri consecutive - Noțiunea de „motive obiective” care justifică reînnoirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive - Respectarea motivelor de recrutare prevăzute de reglementarea națională - Examinare concretă arătând că reînnoirea succesivă a raporturilor de muncă pe durată determinată urmărește să acopere nevoi de personal permanente și durabile ale angajatorului - Măsuri de prevenire și, dacă este cazul, de sancționare a abuzurilor care rezultă din folosirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive - Proceduri de selecție care vizează ocuparea definitivă a posturilor ocupate provizoriu de lucrători pe durată determinată - Transformarea statutului lucrătorilor pe durată determinată în „personal pe durată nedeterminată nepermanent” - Acordarea în favoarea lucrătorului a unei indemnizații echivalente cu cea plătită în caz de concediere abuzivă - Aplicabilitatea Acordului cadru cu privire la munca pe durată determinată, în pofida faptului că lucrătorul a consimțit la prelungirile succesive ale contractelor pe durată determinată - Clauza 5 punctul 1 - Lipsa obligației instanțelor naționale de a lăsa neaplicată o reglementare națională neconformă)
      (2020/C 222/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanțele de trimitere

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez şi alţii (C-429/18)

         Pârâtă: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

         Dispozitivul

                  1)

                  Clauza 5 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că statele membre și/sau partenerii sociali nu pot exclude din noțiunea de „contracte sau raporturi de muncă pe durată determinată succesive”, în sensul acestei dispoziții, o situație în care un lucrător angajat în temeiul unui raport de muncă pe durată determinată, și anume până la ocuparea definitivă a postului pe care este angajat, a ocupat, în cadrul mai multor numiri, același loc de muncă în mod neîntrerupt timp de mai mulți ani și a exercitat, în mod constant și continuu, aceleași funcții, menținerea permanentă a acestui lucrător pe respectivul post vacant fiind consecința nerespectării de către angajator a obligației sale legale de a organiza în termenul acordat o procedură de selecție în vederea ocupării definitive a acelui post vacant, iar raportul său de muncă fiind ca urmare a acestui fapt prelungit în mod implicit din an în an.

                  2)

                  Clauza 5 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70, trebuie interpretată în sensul că se opune unei legislații și unei jurisprudențe naționale potrivit cărora reînnoirea succesivă a unor raporturi de muncă pe durată determinată este considerată justificată de „motive obiective”, în sensul punctului 1 litera (a) din această clauză, pentru simplul motiv că această reînnoire răspunde motivelor de recrutare vizate de această legislație, și anume motive de necesitate, de urgență sau pentru desfășurarea programelor cu caracter temporar, conjunctural sau extraordinar, în măsura în care o asemenea legislație și jurisprudență națională nu îl împiedică pe angajatorul în cauză să răspundă, în practică, prin astfel de reînnoiri, unor nevoi permanente și durabile în materie de personal.

                  3)

                  Clauza 5 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70, trebuie interpretată în sensul că revine instanței naționale sarcina de a aprecia, în conformitate cu ansamblul normelor din dreptul său național aplicabile, dacă organizarea unor proceduri de selecție prin care se urmărește ocuparea definitivă a posturilor ocupate provizoriu de lucrători angajați în cadrul unor raporturi de muncă pe durată determinată, transformarea statutului acestor lucrători în „personal pe durată nedeterminată nepermanent” și acordarea în favoarea acelor lucrători a unei indemnizații echivalente cu cea plătită în caz de concediere abuzivă constituie măsuri adecvate pentru a preveni și, dacă este cazul, a sancționa abuzurile rezultate din utilizarea unor contracte sau raporturi de muncă pe durată determinată succesive sau a unor măsuri legale echivalente, în sensul acestei dispoziții.

                  4)

                  Clauza 2, clauza 3 punctul 1 și clauza 5 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70, trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care un angajator public recurge în mod abuziv la raporturi de muncă pe durată determinată succesive, faptul că lucrătorul în cauză a consimțit la încheierea și/sau la reînnoirea acestor raporturi de muncă nu este de natură să înlăture, din acest punct de vedere, orice caracter abuziv al comportamentului acestui angajator, astfel încât acordul cadru nu ar fi aplicabil situației acelui lucrător.

                  5)

                  Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că nu impune unei instanțe naționale sesizate cu un litigiu între un lucrător și angajatorul său public să lase neaplicată o reglementare națională care nu este conformă cu clauza 5 punctul 1 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.

         JO C 373, 15.10.2018.


title: Cauza C-228/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria – Ungaria) – Gazdasági Versenyhivatal/Budapest Bank Nyrt. și alții [Trimitere preliminară – Concurență – Înțelegeri – Articolul 101 alineatul (1) TFUE – Sistem de plăți cu cardul – Acord interbancar prin care se stabilește nivelul comisioanelor interbancare – Acord care restrânge concurența atât prin obiectul, cât și prin efectul său – Noțiunea de restrângere a concurenței „prin obiect”]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/6

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria – Ungaria) – Gazdasági Versenyhivatal/Budapest Bank Nyrt. și alții
      (Cauza C-228/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Concurență - Înțelegeri - Articolul 101 alineatul (1) TFUE - Sistem de plăți cu cardul - Acord interbancar prin care se stabilește nivelul comisioanelor interbancare - Acord care restrânge concurența atât prin obiectul, cât și prin efectul său - Noțiunea de restrângere a concurenței „prin obiect”)
      (2020/C 222/05)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Kúria

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Gazdasági Versenyhivatal

         Intimate: Budapest Bank Nyrt., ING Bank NV Magyarországi Fióktelepe, OTP Bank Nyrt., Kereskedelmi és Hitelbank Zrt., Magyar Külkereskedelmi Bank Zrt., ERSTE Bank Hungary Nyrt., Visa Europe Ltd, MasterCard Europe SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca același comportament anticoncurențial să fie considerat ca având atât ca obiect, cât și ca efect restrângerea concurenței, în sensul acestei dispoziții.

                  2)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că un acord interbancar care stabilește la aceeași valoare comisionul interbancar ce revine, atunci când se efectuează o operațiune de plată cu cardul, băncilor emitente ale unor astfel de carduri propuse de societățile de servicii de plată cu cardul active pe piața națională relevantă nu poate fi calificat drept acord care are „ca obiect” împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței, cu excepția cazului în care se poate considera că acest acord, având în vedere termenii săi, obiectivele sale și contextul său, prezintă gradul de nocivitate suficient pentru concurență pentru a fi calificat astfel, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 231, 2.7.2018.


title: Cauza C-234/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sofiyski gradski sad – Bulgaria) – Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo/BP, AB, PB, „Trast B” ООD, „Agro In 2001” EOOD, „ACounT Service 2009” EOOD, „Invest Management” OOD, „Estate” OOD, „Bromak” OOD, „Bromak Finance” EAD, „Viva Telekom Bulgaria” EOOD, „Balgarska „Telekomunikationna Kompania” AD, „Hedge Investment Bulgaria” AD, „Kemira” OOD, „Dunarit” AD, „Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika” AD, „Еvrobild 2003” EOOD, „Тechnotel Invest” AD, „Ken Trade” EAD, „Konsult Av” EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd (Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie penală – Procedură de confiscare a bunurilor dobândite în mod ilegal în lipsa unei condamnări penale – Directiva 2014/42/UE – Domeniu de aplicare – Decizia cadru 2005/212/JAI)

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/7

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sofiyski gradski sad – Bulgaria) – Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo/BP, AB, PB, „Trast B” ООD, „Agro In 2001” EOOD, „ACounT Service 2009” EOOD, „Invest Management” OOD, „Estate” OOD, „Bromak” OOD, „Bromak Finance” EAD, „Viva Telekom Bulgaria” EOOD, „Balgarska „Telekomunikationna Kompania” AD, „Hedge Investment Bulgaria” AD, „Kemira” OOD, „Dunarit” AD, „Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika” AD, „Еvrobild 2003” EOOD, „Тechnotel Invest” AD, „Ken Trade” EAD, „Konsult Av” EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd
      (Cauza C-234/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Procedură de confiscare a bunurilor dobândite în mod ilegal în lipsa unei condamnări penale - Directiva 2014/42/UE - Domeniu de aplicare - Decizia cadru 2005/212/JAI)
      (2020/C 222/06)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Sofiyski gradski sad

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo

         Pârâți: BP, AB, PB, „Trast B” ООD, „Agro In 2001” EOOD, „ACounT Service 2009” EOOD, „Invest Management” OOD, „Estate” OOD, „Bromak” OOD, „Bromak Finance” EAD, „Viva Telekom Bulgaria” EOOD, „Balgarska „Telekomunikationna Kompania” AD, „Hedge Investment Bulgaria” AD, „Kemira” OOD, „Dunarit” AD, „Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika” AD, „Еvrobild 2003” EOOD, „Тechnotel Invest” AD, „Ken Trade” EAD, „Konsult Av” EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd,

         cu participarea: Corporate Commercial Bank, în lichidare

         Dispozitivul

      Decizia cadru 2005/212/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind confiscarea produselor, a instrumentelor și a bunurilor având legătură cu infracțiunea trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru care prevede că confiscarea bunurilor dobândite în mod ilegal este dispusă de o instanță națională la finalul unei proceduri care nu este condiționată nici de constatarea unei infracțiuni, nici, a fortiori, de condamnarea presupușilor autori ai unei astfel de infracțiuni.

         (1)  JO C 240, 9.7.2018.


title: Cauza C-406/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal [Trimitere preliminară – Politica comună în materie de azil și de protecție subsidiară – Proceduri comune de acordare a protecției internaționale – Directiva 2013/32/UE – Articolul 46 alineatul (3) – Examinare deplină și ex nunc – Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Dreptul la o cale de atac efectivă – Competențe și obligații ale instanței de fond – Lipsa competenței de modificare a deciziilor autorităților competente în materie de protecție internațională – Reglementare națională care prevede o obligație de pronunțare în termen de 60 de zile]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/8

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Cauza C-406/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica comună în materie de azil și de protecție subsidiară - Proceduri comune de acordare a protecției internaționale - Directiva 2013/32/UE - Articolul 46 alineatul (3) - Examinare deplină și ex nunc - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Dreptul la o cale de atac efectivă - Competențe și obligații ale instanței de fond - Lipsa competenței de modificare a deciziilor autorităților competente în materie de protecție internațională - Reglementare națională care prevede o obligație de pronunțare în termen de 60 de zile)
      (2020/C 222/07)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: PG

         Pârât: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale, citit în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care conferă instanțelor numai competența de a anula deciziile autorităților competente în materie de protecție internațională, cu excluderea celei de a le modifica. Cu toate acestea, în cazul trimiterii dosarului la autoritatea administrativă competentă, este necesar ca o nouă decizie să fie adoptată într-un termen scurt și să fie conformă cu aprecierea cuprinsă în hotărârea de anulare. În plus, în cazul în care o instanță națională a constatat, după ce a efectuat o examinare deplină și ex nunc a tuturor elementelor de fapt și de drept relevante prezentate de solicitantul de protecție internațională, că, în temeiul criteriilor prevăzute de Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordat, acestui solicitant trebuie să i se recunoască o astfel de protecție pentru motivul pe care îl invocă în susținerea cererii sale, dar că o autoritate administrativă adoptă ulterior o decizie în sens contrar, fără a stabili în acest scop survenirea unor elemente noi care să justifice o nouă apreciere a nevoilor de protecție internațională a solicitantului în cauză, instanța respectivă trebuie, atunci când dreptul național nu îi conferă niciun mijloc care să îi permită să asigure respectarea hotărârii sale, să modifice această decizie neconformă cu decizia sa anterioară și să o substituie cu propria decizie referitoare la cererea de protecție internațională, lăsând neaplicată, dacă este necesar, reglementarea națională care i ar interzice să procedeze în acest sens.

                  2)

                  Articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32, citit în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care acordă instanței sesizate cu o cale de atac împotriva unei decizii de respingere a unei cereri de protecție internațională un termen de 60 de zile pentru a se pronunța, cu condiția ca această instanță să fie în măsură să asigure într-un asemenea termen efectivitatea normelor de fond și a garanțiilor procedurale recunoscute solicitantului de dreptul Uniunii. În caz contrar, instanța menționată este obligată să lase neaplicată reglementarea națională care stabilește termenul de soluționare și, după expirarea acestui termen, să pronunțe hotărârea sa cât mai prompt cu putință.

         (1)  JO C 311, 3.9.2018.


title: Cauza C-458/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – „GVC Services (Bulgaria)” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia [Trimitere preliminară – Regimul fiscal comun care se aplică societăților mamă și filialelor acestora din diferite state membre – Directiva 2011/96/UE – Articolul 2 litera (a) punctele (i) și (iii) și anexa I partea A litera (ab) și partea B ultima liniuță – Noțiunile de „societăți constituite în conformitate cu legislația din Regatul Unit” și de „corporation tax în Regatul Unit” – Societăți înregistrate în Gibraltar și care sunt supuse impozitului pe profit pe teritoriul acestuia]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/9

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – „GVC Services (Bulgaria)” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia
      (Cauza C-458/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Regimul fiscal comun care se aplică societăților mamă și filialelor acestora din diferite state membre - Directiva 2011/96/UE - Articolul 2 litera (a) punctele (i) și (iii) și anexa I partea A litera (ab) și partea B ultima liniuță - Noțiunile de „societăți constituite în conformitate cu legislația din Regatul Unit” și de „corporation tax în Regatul Unit” - Societăți înregistrate în Gibraltar și care sunt supuse impozitului pe profit pe teritoriul acestuia)
      (2020/C 222/08)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Sofia-grad

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„GVC Services (Bulgaria)” EOOD

         Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

         Dispozitivul

      Articolul 2 litera (a) punctele (i) și (iii) din Directiva 2011/96/UE a Consiliului din 30 noiembrie 2011 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților mamă și filialelor acestora din diferite state membre coroborat cu anexa I partea A litera (ab) și partea B ultima liniuță la această directivă trebuie interpretat în sensul că noțiunile de „societăți constituite în conformitate cu legislația din Regatul Unit” și de „corporation tax în Regatul Unit”, care figurează în aceste dispoziții, nu vizează societățile constituite în Gibraltar și care sunt supuse impozitului pe profit în acesta.

         (1)  JO C 341, 24.9.2018.


title: Cauza C-500/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Specializat Cluj – România) – AU/Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti (Trimitere preliminară – Libertatea de stabilire – Libera prestare a serviciilor – Piețele instrumentelor financiare – Directiva 2004/39/CE – Noțiunile de „client obișnuit” și de „consumator” – Condiții pentru invocarea calității de consumator – Stabilirea competenței de a soluționa cererea)

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/9

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Specializat Cluj – România) – AU/Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti
      (Cauza C-500/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Libertatea de stabilire - Libera prestare a serviciilor - Piețele instrumentelor financiare - Directiva 2004/39/CE - Noțiunile de „client obișnuit” și de „consumator” - Condiții pentru invocarea calității de consumator - Stabilirea competenței de a soluționa cererea)
      (2020/C 222/09)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Tribunalul Specializat Cluj

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: AU

         Pârâte: Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o persoană fizică care, în temeiul unui contract precum un contract financiar pentru diferențe încheiat cu o societate financiară, efectuează operațiuni prin intermediul acestei societăți poate fi calificată drept „consumator”, în sensul acestei dispoziții, dacă încheierea acestui contract nu ține de activitatea profesională a persoanei respective, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere. În vederea acestei calificări, pe de o parte, factori precum faptul că persoana respectivă a efectuat un număr ridicat de tranzacții într-un interval de timp relativ scurt sau că a investit sume importante în aceste tranzacții sunt, ca atare, în principiu lipsite de relevanță și, pe de altă parte, faptul că aceeași persoană este un „client obișnuit”, în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 12 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului, este, ca atare, în principiu lipsit de relevanță.

                  2)

                  Regulamentul nr. 1215/2012 trebuie interpretat în sensul că, în vederea stabilirii instanței competente, o acțiune în răspundere civilă delictuală introdusă de un consumator intră în domeniul de aplicare al secțiunii 4 din capitolul II din acest regulament dacă este indisolubil legată de un contract încheiat efectiv între acesta și profesionist, fapt a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 381, 22.10.2018.


title: Cauza C-564/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – LH/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal [Trimitere preliminară – Politica în domeniul azilului – Procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale – Directiva 2013/32/UE – Cerere de protecție internațională – Articolul 33 alineatul (2) – Motive de inadmisibilitate – Reglementare națională care prevede inadmisibilitatea cererii dacă solicitantul a ajuns în statul membru vizat printr-o țară în care nu este expus persecuției sau riscului unor vătămări grave ori dacă acea țară acordă o protecție suficientă – Articolul 46 – Dreptul la o cale de atac efectivă – Controlul jurisdicțional al deciziilor administrative privind inadmisibilitatea cererilor de protecție internațională – Termen de opt zile pentru a se pronunța – Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/10

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – LH/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Cauza C-564/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica în domeniul azilului - Procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale - Directiva 2013/32/UE - Cerere de protecție internațională - Articolul 33 alineatul (2) - Motive de inadmisibilitate - Reglementare națională care prevede inadmisibilitatea cererii dacă solicitantul a ajuns în statul membru vizat printr-o țară în care nu este expus persecuției sau riscului unor vătămări grave ori dacă acea țară acordă o protecție suficientă - Articolul 46 - Dreptul la o cale de atac efectivă - Controlul jurisdicțional al deciziilor administrative privind inadmisibilitatea cererilor de protecție internațională - Termen de opt zile pentru a se pronunța - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
      (2020/C 222/10)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: LH

         Pârât: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 33 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care permite respingerea ca inadmisibilă a unei cereri de protecție internațională pentru motivul că solicitantul a ajuns pe teritoriul statului membru în cauză printr-un stat în care nu este expus unor persecuții sau unui risc de vătămări grave ori în care este garantat un nivel de protecție adecvat.

                  2)

                  Articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32, citit în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care acordă instanței sesizate cu o acțiune împotriva unei decizii de respingere a unei cereri de protecție internațională ca inadmisibilă un termen de opt zile pentru a se pronunța, din moment ce această instanță nu este în măsură să asigure într-un asemenea termen efectivitatea normelor de fond și a garanțiilor procedurale recunoscute solicitantului de dreptul Uniunii.

         (1)  JO C 436, 3.12.2018.


title: Cauza C-567/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Coty Germany GmbH/Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl [Trimitere preliminară – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Articolul 9 – Regulamentul (UE) 2017/1001 – Articolul 9 – Drept conferit de marcă – Utilizare – Deținere de produse în scopul oferirii sau al introducerii lor pe piață – Depozitare în vederea expedierii de produse care încalcă un drept asupra mărcii, vândute pe piața online]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/11

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Coty Germany GmbH/Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl
      (Cauza C-567/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 9 - Regulamentul (UE) 2017/1001 - Articolul 9 - Drept conferit de marcă - Utilizare - Deținere de produse în scopul oferirii sau al introducerii lor pe piață - Depozitare în vederea expedierii de produse care încalcă un drept asupra mărcii, vândute pe piața online)
      (2020/C 222/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Coty Germany GmbH

         Pârâte: Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl

         Dispozitivul

      Articolul 9 alineatul (2) litra (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca [Uniunii Europene] și articolul 9 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că o persoană care depozitează pentru un terț produse care încalcă un drept asupra mărcii, fără a avea cunoștință despre această încălcare, trebuie considerată ca nedeținând aceste produse în scopul oferirii lor sau al introducerii lor pe piață, în sensul acestor dispoziții, dacă această persoană nu urmărește ea însăși aceste finalități.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-612/18 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 19 martie 2020 – ClientEarth/Comisia Europeană [Recurs – Acces la documentele instituțiilor – Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 – Articolul 4 alineatul (1) litera (a) a treia liniuță și alineatul (6) – Excepții de la dreptul de acces – Protecția interesului public în ceea ce privește relațiile internaționale – Documente întocmite de Serviciul Juridic al Comisiei Europene privind mecanismul de soluționare a litigiilor dintre investitori și state și sistemul jurisdicțional al investițiilor în acordurile comerciale ale Uniunii Europene – Refuz parțial al accesului]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/12

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 19 martie 2020 – ClientEarth/Comisia Europeană
      (Cauza C-612/18 P) (1)

      (Recurs - Acces la documentele instituțiilor - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Articolul 4 alineatul (1) litera (a) a treia liniuță și alineatul (6) - Excepții de la dreptul de acces - Protecția interesului public în ceea ce privește relațiile internaționale - Documente întocmite de Serviciul Juridic al Comisiei Europene privind mecanismul de soluționare a litigiilor dintre investitori și state și sistemul jurisdicțional al investițiilor în acordurile comerciale ale Uniunii Europene - Refuz parțial al accesului)
      (2020/C 222/12)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: ClientEarth (reprezentanți: O. W. Brouwer şi E. M. Raedts, avocaţi, şi N. Frey, Solicitor)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J Baquero Cruz, F. Clotuche-Duvieusart şi C. Ehrbar, agenţi)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  ClientEarth suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 93, 11.3.2019.


title: Cauza C-753/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta domstolen – Suedia) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)/Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB [Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29/CE – Articolul 3 alineatul (1) – Directiva 2006/115/CE – Articolul 8 alineatul (2) – Noțiunea de „comunicare publică” – Întreprindere de închiriere de autovehicule care sunt fiecare echipate standard cu un radio]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/12

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta domstolen – Suedia) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)/Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB
      (Cauza C-753/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Articolul 3 alineatul (1) - Directiva 2006/115/CE - Articolul 8 alineatul (2) - Noțiunea de „comunicare publică” - Întreprindere de închiriere de autovehicule care sunt fiecare echipate standard cu un radio)
      (2020/C 222/13)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Högsta domstolen

         Părțile din procedura principală

         Recurente: Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)

         Intimate: Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională, precum și articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale trebuie interpretate în sensul că nu constituie o comunicare publică, în sensul acestor dispoziții, închirierea de autovehicule echipate cu aparate de radio.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019.


title: Cauza C-765/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Koblenz – Germania) – Stadtwerke Neuwied GmbH/RI [Trimitere preliminară – Directiva 2003/55/CE – Norme comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale – Protecția consumatorilor – Articolul 3 alineatul (3) și anexa A litera (b) – Transparența condițiilor contractuale – Obligația de informare a consumatorului în timp util și direct cu privire la o majorare de tarif]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/13

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Koblenz – Germania) – Stadtwerke Neuwied GmbH/RI
      (Cauza C-765/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2003/55/CE - Norme comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale - Protecția consumatorilor - Articolul 3 alineatul (3) și anexa A litera (b) - Transparența condițiilor contractuale - Obligația de informare a consumatorului în timp util și direct cu privire la o majorare de tarif)
      (2020/C 222/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Koblenz

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Stadtwerke Neuwied GmbH

         Pârât: RI

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (3) din Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE coroborat cu anexa A literele (b) și (c) la aceasta trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care modificările tarifare, care nu sunt notificate personal clienților, sunt efectuate de un furnizor de gaze naturale de forță majoră doar cu scopul de a repercuta creșterea costului de achiziție a gazelor naturale fără a urmări obținerea unui profit, respectarea de către acest furnizor a obligațiilor de transparență și de informare prevăzute de aceste dispoziții nu este o condiție de validitate a modificărilor tarifare în discuție, cu condiția ca clienții să poată rezilia contractul în orice moment și să dispună de căile de atac adecvate pentru a obține repararea prejudiciului eventual suferit ca urmare a omisiunii de a notifica personal modificările.

         (1)  JO C 112, 25.3.2019.


title: Cauza C-802/18: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil supérieur de la Sécurité sociale – Luxemburg) – Caisse pour l'avenir des enfants/FV, GW [Trimitere preliminară – Articolul 45 TFUE – Securitatea socială a lucrătorilor migranți – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 1 litera (i) – Libera circulație a lucrătorilor – Egalitate de tratament – Avantaje sociale – Directiva 2004/38/CE – Articolul 2 punctul 2 – Regulamentul (UE) nr. 492/2011 – Articolul 7 alineatul (2) – Alocație familială – Noțiunea de „membrii de familie” – Excluderea copilului soțului unui lucrător nerezident – Diferență de tratament față de copilul soțului unui lucrător rezident – Justificare]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/14

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil supérieur de la Sécurité sociale – Luxemburg) – Caisse pour l'avenir des enfants/FV, GW
      (Cauza C-802/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 45 TFUE - Securitatea socială a lucrătorilor migranți - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Articolul 1 litera (i) - Libera circulație a lucrătorilor - Egalitate de tratament - Avantaje sociale - Directiva 2004/38/CE - Articolul 2 punctul 2 - Regulamentul (UE) nr. 492/2011 - Articolul 7 alineatul (2) - Alocație familială - Noțiunea de „membrii de familie” - Excluderea copilului soțului unui lucrător nerezident - Diferență de tratament față de copilul soțului unui lucrător rezident - Justificare)
      (2020/C 222/15)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Caisse pour l'avenir des enfants

         Pârâți: FV, GW

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 45 TFUE și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii trebuie interpretate în sensul că o alocație familială legată de desfășurarea de către un lucrător frontalier a unei activități salariate într-un stat membru constituie un avantaj social, în sensul acestor dispoziții.

                  2)

                  Articolul 1 litera (i) și articolul 67 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială coroborate cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 și cu articolul 2 punctul 2 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 75/34/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, trebuie interpretate în sensul că se opun unor dispoziții ale unui stat membru în temeiul cărora lucrătorii frontalieri pot primi o alocație familială legată de desfășurarea de către aceștia a unei activități salariate în acest stat membru numai pentru propriii copii, fiind excluși cei ai soțului lor cu care nu au o legătură de filiație, cărora le asigură însă întreținerea, în condițiile în care toți copiii cu reședința în respectivul stat membru au dreptul să primească această alocație.

         (1)  JO C 82, 4.3.2019.


title: Cauza C-45/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 19 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Contencioso Administrativo n° 2 de A Coruña – Spania) – Compañía de Tranvías de La Coruña, SA/Ayuntamiento de A Coruña [Trimitere preliminară – Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 – Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători – Articolul 8 – Regim tranzitoriu – Articolul 8 alineatul (3) – Expirarea contractelor de servicii publice – Calculul duratei maxime a contractelor stabilite la 30 de ani – Determinarea datei de la care începe să curgă durata maximă de 30 de ani]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/15

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 19 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Contencioso Administrativo no 2 de A Coruña – Spania) – Compañía de Tranvías de La Coruña, SA/Ayuntamiento de A Coruña
      (Cauza C-45/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 - Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători - Articolul 8 - Regim tranzitoriu - Articolul 8 alineatul (3) - Expirarea contractelor de servicii publice - Calculul duratei maxime a contractelor stabilite la 30 de ani - Determinarea datei de la care începe să curgă durata maximă de 30 de ani)
      (2020/C 222/16)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Contencioso Administrativo no 2 de A Coruña

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Compañía de Tranvías de La Coruña, SA

         Pârât: Ayuntamiento de A Coruña

         Dispozitivul

      Articolul 8 alineatul (3) al doilea paragraf a doua teză din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și (CEE) nr. 1107/70 ale Consiliului trebuie interpretat în sensul că durata maximă de 30 de ani prevăzută în această dispoziție pentru contractele menționate la articolul 8 alineatul (3) primul paragraf litera (b) din acest regulament începe să curgă la data intrării în vigoare a regulamentului respectiv.

         (1)  JO C 155, 6.5.2019.


title: Cauza C-329/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Milano – Italia) – Condominio di Milano, via Meda/Eurothermo SpA [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Articolul 1 alineatul (1) – Articolul 2 litera (b) – Noțiunea de „consumator” – Coproprietatea unui imobil]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/15

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Milano – Italia) – Condominio di Milano, via Meda/Eurothermo SpA
      (Cauza C-329/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Articolul 1 alineatul (1) - Articolul 2 litera (b) - Noțiunea de „consumator” - Coproprietatea unui imobil)
      (2020/C 222/17)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Milano

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Condominio di Milano, via Meda

         Pârâtă: Eurothermo SpA

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (1) și articolul 2 litera (b) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei jurisprudențe naționale care interpretează legislația privind transpunerea în dreptul intern a acestei directive astfel încât normele de protecție a consumatorilor pe care le conține să se aplice și unui contract încheiat de un subiect de drept precum condominio în dreptul italian cu un profesionist, chiar dacă un astfel de subiect de drept nu intră în domeniul de aplicare al directivei menționate.

         (1)  JO C 288, 26.8.2019.


title: Cauza C-897/19 PPU: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Vrhovni sud – Croaţia) – Procedură penală privind pe I.N. [Trimitere preliminară – Procedură preliminară de urgență – Acordul privind SEE – Nediscriminare – Articolul 36 – Libera prestare a serviciilor – Domeniu de aplicare – Acordul dintre Uniunea Europeană, Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis ului Schengen – Acordul privind procedura de predare între statele membre ale Uniunii Europene, pe de o parte, și Islanda și Norvegia, pe de altă parte – Extrădare către un stat terț a unui resortisant islandez – Protecția resortisanților unui stat membru împotriva extrădării – Lipsa unei protecții echivalente a resortisanților altui stat – Resortisant islandez care a obținut azil în temeiul dreptului național înaintea dobândirii cetățeniei islandeze – Restricție privind libera circulație – Justificare întemeiată pe prevenirea impunității – Proporționalitate – Verificarea garanțiilor prevăzute la articolul 19 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/16

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Vrhovni sud – Croaţia) – Procedură penală privind pe I.N.
      (Cauza C-897/19 PPU) (1)

      (Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgență - Acordul privind SEE - Nediscriminare - Articolul 36 - Libera prestare a serviciilor - Domeniu de aplicare - Acordul dintre Uniunea Europeană, Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis ului Schengen - Acordul privind procedura de predare între statele membre ale Uniunii Europene, pe de o parte, și Islanda și Norvegia, pe de altă parte - Extrădare către un stat terț a unui resortisant islandez - Protecția resortisanților unui stat membru împotriva extrădării - Lipsa unei protecții echivalente a resortisanților altui stat - Resortisant islandez care a obținut azil în temeiul dreptului național înaintea dobândirii cetățeniei islandeze - Restricție privind libera circulație - Justificare întemeiată pe prevenirea impunității - Proporționalitate - Verificarea garanțiilor prevăzute la articolul 19 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
      (2020/C 222/18)
      Limba de procedură: croata

         Instanța de trimitere

      Vrhovni sud

         Partea din procedura penală principală

      I.N.

         cu participarea: Ruska Federacija

         Dispozitivul

      Dreptul Uniunii, în special articolul 36 din Acordul din 2 mai 1992 privind Spațiul Economic European și articolul 19 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că, atunci când unui stat membru în care s a deplasat un resortisant al unui stat membru al Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS), parte la Acordul privind Spațiul Economic European și cu care Uniunea Europeană a încheiat un acord de predare, i se adresează o cerere de extrădare de către un stat terț în temeiul Convenției europene de extrădare, semnată la Paris la 13 decembrie 1957, și atunci când acelui resortisant i s a acordat azil de către acest stat al AELS anterior dobândirii cetățeniei statului respectiv, tocmai din cauza urmăririi penale la care este supus în statul care a emis cererea de extrădare, autoritatea competentă a statului membru solicitat are obligația să verifice că extrădarea nu va aduce atingere drepturilor prevăzute la articolul 19 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale, acordarea azilului constituind un element deosebit de serios în cadrul acestei verificări. Înainte de a avea în vedere executarea cererii de extrădare, statul membru solicitat are, în orice caz, obligația să informeze același stat al AELS și, dacă este cazul, la cererea acestuia, să i-l predea pe acel resortisant, în conformitate cu dispozițiile acordului de predare, cu condiția ca statul AELS respectiv să fie competent, în temeiul dreptului său național, să îl urmărească penal pe acel resortisant pentru fapte săvârșite în afara teritoriului său național.

         (1)  JO C 45, 10.2.2020.


title: Cauza C-141/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 23 martie 2020 – Finanzamt Kiel/Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 23 martie 2020 – Finanzamt Kiel/Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH
      (Cauza C-141/20)
      (2020/C 222/19)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Pârât și recurent: Finanzamt Kiel

         Reclamantă și intimată în recurs: Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf coroborat cu articolul 21 punctul 1 litera (a) și cu punctul 3 din Directiva 77/388/CEE (1) trebuie să fie interpretate în sensul că permit unui stat membru să desemneze ca persoană impozabilă în locul grupului TVA (al unității fiscale) un membru al grupului TVA (organizația-umbrelă)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: Articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf coroborat cu punctul 21 alineatul 1 litera (a) și punctul 3 din Directiva 77/388/CEE pot fi invocate în această privință?

                  3)

                  Atunci când este efectuată aprecierea prevăzută la punctul 46 din Hotărârea Larentia + Minerva (2) privind aspectul dacă cerința integrării financiare prevăzută la articolul 2 alineatul (2) punctul 2 prima teză din Legea privind impozitul pe cifra de afaceri constituie o măsură permisă, care este necesară și adecvată pentru realizarea obiectivelor de prevenire a practicilor sau a comportamentelor abuzive ori combaterea fraudei sau a evaziunii fiscale, trebuie utilizat un criteriu mai strict sau unul mai generos?

                  4)

                  Dispozițiile prevăzute la articolul 4 alineatul (1) și la articolul 4 alineatul (4) primul paragraf din Directiva 77/388/CEE trebuie interpretate în sensul că: 1) interpretarea Directiva 77/388/CEE trebuie să fie interpretate în sensul că permit unui stat membru să considere, prin standardizare, că o persoană nu este independentă în sensul articolului 4 alineatul (1) din Directiva 77/388/CEE, în cazul în care această persoană este integrată din punct de vedere financiar, economic și organizațional în întreprinderea unui alt întreprinzător (organizație-umbrelă), astfel încât organizația-umbrelă își poate pune în aplicare voința față de această persoană, împiedicând astfel formarea unei voințe diferite a persoanei?

         (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (JO 1977, L 145, p. 1).

         (2)  Hotărârea Curții din 16 iulie 2015 (C-108/14 și C-109/14, EU:C:2015:496).


title: Cauza C-160/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Rotterdam (Ţările de Jos) la 24 martie 2020 – Stichting Rookpreventie Jeugd şi alţii/Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Rotterdam (Ţările de Jos) la 24 martie 2020 – Stichting Rookpreventie Jeugd şi alţii/Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport
      (Cauza C-160/20)
      (2020/C 222/20)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Rotterdam

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Stichting Rookpreventie Jeugd şi alţii

         Pârât: Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

         Altă parte: Vereniging Nederlandse Sigaretten- en Kerftakfabrikanten (VSK)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Elaborarea metodei de măsurare prevăzute la articolul 4 alineatul (1) din Directiva [2014/40] (1), pe baza unor standarde ISO care nu sunt liber accesibile, este conformă cu articolul 297 alineatul (1) TFUE [și cu Regulamentul (UE) nr. 216/2013 (2)] și cu principiul transparenței care stă la baza acestuia?

                  2)

                  Standardele ISO 4387, 10315, 8454 și 8243 la care face referire articolul 4 alineatul (1) din Directiva [2014/40] trebuie interpretate și aplicate în sensul că, în cadrul interpretării și aplicării articolului 4 alineatul (1) din această directivă, emisiile de gudron, de nicotină și de monoxid de carbon trebuie nu numai să fie măsurate (și verificate) prin metoda prevăzută, ci și că aceste emisii pot fi sau trebuie să fie măsurate (și verificate) într-un alt mod și cu o intensitate diferită?

                  3)

                              a.

                              Articolul 4 alineatul (1) din Directiva [2014/40] este contrar principiilor acestei directive și articolului 4 alineatul (2) din directivă, precum și articolului 5 alineatului (3) din Convenția-cadru pentru controlul tutunului a OMS, pentru motivul că industria tutunului a avut un rol în stabilirea standardelor ISO menționate la articolul 4 alineatul (1) din Directiva [2014/40]?

                              b.

                              Articolul 4 alineatul (1) din Directiva [2014/40] este contrar principiilor acestei directive, articolului 114 alineatul (3) TFUE, domeniului de aplicare al Convenției-cadru pentru controlul tutunului a OMS și articolelor 24 și 35 din cartă, pentru motivul că prin metoda de măsurare prevăzută în acesta nu se măsoară emisiile țigaretelor cu filtru în timpul utilizării planificate, deoarece această metodă nu ține cont de efectul orificiilor de ventilație din filtru care, în timpul utilizării planificate, sunt în mare parte acoperite de buzele și de degetele fumătorului?

                  4)

                              a.

                              Ce metodă alternativă de măsurare (și de verificare) poate fi sau trebuie să fie aplicată atunci când Curtea:

                                          —

                                          dă un răspuns negativ la întrebarea 1)?

                                          —

                                          dă un răspuns afirmativ la întrebarea 2)?

                                          —

                                          dă un răspuns afirmativ la întrebarea 3) a. și/sau la întrebarea 3) b.?

                              b.

                              În cazul în care Curtea nu poate răspunde la întrebarea 4) a.: în cazul lipsei temporare a unei metode de măsurare, este vorba despre o situație în sensul articolului 24 alineatul (3) din Directiva [2014/40]?

         (1)  Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE (JO 2014, L 127, p. 1).

         (2)  Regulamentul Consiliului din 7 martie 2013 privind publicarea electronică a Jurnalului Oficial al Uniunii Europene (JO 2013, L 69, p. 1).


title: Cauza C-181/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší soud České republiky (Republica Cehă) la 24 aprilie 2020 – VYSOČINA WIND și alții/Česká republika – Ministerstvo životního prostředí

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší soud České republiky (Republica Cehă) la 24 aprilie 2020 – VYSOČINA WIND și alții/Česká republika – Ministerstvo životního prostředí
      (Cauza C-181/20)
      (2020/C 222/22)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Nejvyšší soud České republiky

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: VYSOČINA WIND a.s.

         Pârâtă: Česká republika – Ministerstvo životního prostředí

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 13 din Directiva 2012/19/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 iulie 2012 privind echipamentele electrice și electronice uzate (DEEE) (1) trebuie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru să impună utilizatorilor acestora, iar nu producătorilor, obligația de a finanța costurile de colectare, tratare, valorificare și eliminare în condiții de protecție a mediului a DEEE provenite de la panouri fotovoltaice introduse pe piață înainte de 1 ianuarie 2013?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, este relevantă, în vederea aprecierii condițiilor răspunderii unui stat membru pentru un prejudiciu cauzat unui particular ca urmare a unei încălcări a dreptului Uniunii, o împrejurare precum cea din procedura principală, potrivit căreia acest stat membru a stabilit el însuși modalitățile de finanțare a deșeurilor panourilor fotovoltaice chiar înainte de adoptarea directivei prin care panourile fotovoltaice au intrat în domeniul dreptului Uniunii, iar producătorilor le-a revenit sarcina de a suporta costurile aferente, inclusiv în ceea ce privește perioada anterioară expirării termenului de transpunere a directivei (precum și anterior adoptării reglementării la nivelul dreptului Uniunii)?

         (1)  JO 2012, L 197, p. 38.


title: Cauza C-186/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 29 aprilie 2020 – HYDINA SK s.r.o./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 29 aprilie 2020 – HYDINA SK s.r.o./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky
      (Cauza C-186/20)
      (2020/C 222/23)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: HYDINA SK s.r.o.

         Pârâtă: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Considerentul (25) al Regulamentului (UE) nr. 904/2010 (1) al Consiliului din 7 octombrie 2010 privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată, care stipulează că „termenele prevăzute în prezentul regulament pentru furnizarea de informații se înțeleg ca termene maxime care nu pot fi depășite” trebuie interpretat în sensul că este vorba despre termene care nu pot fi depășite, iar depășirea acestora atrage nelegalitatea suspendării controlului fiscal?

                  2)

                  Nerespectarea termenelor pentru punerea în aplicare a schimbului internațional de informațiilor, prevăzute de Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului din 7 octombrie 2010 privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată, produce efecte (sancțiuni) față de autoritatea solicitată și față de autoritatea solicitantă?

                  3)

                  Schimbul internațional de informații care depășește termenele prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului din 7 octombrie 2010 privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată poate fi considerat o ingerință nelegală în drepturile contribuabilului?

         (1)  JO 2010, L 268, p. 1.


title: Cauza T-282/18: Ordonanța Tribunalului din 14 mai 2020 – Bernis şi alţi/Comitetul unic de rezoluție [„Acțiune în anulare – Uniune economică și monetară – Uniune bancară – Mecanismul unic de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumite firme de investiții (MUR) – Articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 – Procedură de rezoluție aplicabilă în cazul în care o entitate se află sau este susceptibilă de a se afla în dificultate – Societate-mamă și filială – Declarare de către BCE a unei situații de dificultate sau a unei susceptibilități de a se afla în dificultate – Decizia Comitetului unic de rezoluție de a nu adopta o schemă de rezoluție – Lipsa unui interes public – Lichidare conformă dreptului național – Acționari – Lipsa afectării directe – Inadmisibilitate”]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/22

      Ordonanța Tribunalului din 14 mai 2020 – Bernis şi alţi/Comitetul unic de rezoluție
      (Cauza T-282/18) (1)

      („Acțiune în anulare - Uniune economică și monetară - Uniune bancară - Mecanismul unic de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumite firme de investiții (MUR) - Articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 - Procedură de rezoluție aplicabilă în cazul în care o entitate se află sau este susceptibilă de a se afla în dificultate - Societate-mamă și filială - Declarare de către BCE a unei situații de dificultate sau a unei susceptibilități de a se afla în dificultate - Decizia Comitetului unic de rezoluție de a nu adopta o schemă de rezoluție - Lipsa unui interes public - Lichidare conformă dreptului național - Acționari - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate”)
      (2020/C 222/24)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: Ernests Bernis (Jurmala, Letonia), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Letonia), Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (reprezentant: O. Behrends, avocat)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (reprezentanți: J. De Carpentier, M. Meijer Timmerman Thijssen, A. Valavanidou, H. Ehlers şi E. Muratori, agenţi, asistaţi de A. Rivas, avocat, şi B. Heenan, Solicitor)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Banca Centrală Europeană (reprezentanţi: G. Marafioti, E. Koupepidou şi J. Rodríguez Cárcamo, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea deciziilor Comitetului unic de rezoluție din 23 februarie 2018 prin care acesta a decis să nu adopte o schemă de rezoluție cu privire la ABLV Bank AS și la filiala acesteia, ABLV Bank Luxembourg SA, în temeiul articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Obligă pe domnii Ernests Bernis și Oļegs Fiļs, OF Holding SIA și Cassandra Holding Company SIA la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comitetul unic de rezoluție și de Banca Centrală Europeană (BCE).

         (1)  JO C 259, 23.7.2018.


title: Cauza T-141/19: Ordonanța Tribunalului din 6 mai 2020 – Sabo şi alţii/Parlamentul şi Consiliul [„Acțiune în anulare – Mediu – Energie – Directiva (UE) 2018/200 – Includerea biomasei forestiere în sursele de energie regenerabile – Lipsa afectării individuale – Inadmisibilitate”]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/23

      Ordonanța Tribunalului din 6 mai 2020 – Sabo şi alţii/Parlamentul şi Consiliul
      (Cauza T-141/19) (1)

      („Acțiune în anulare - Mediu - Energie - Directiva (UE) 2018/200 - Includerea biomasei forestiere în sursele de energie regenerabile - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate”)
      (2020/C 222/25)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: Peter Sabo şi alţii (Tulčik, Slovacia) și ceilalți 9 reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentanți: R. Smith, A. Dews, C. Day, Solicitors, şi D. Wolfe, QC, P. Lockley şi B. Mitchell, Barristers)

         Pârâte: Parlamentul European (reprezentanți: I. McDowell, C. Ionescu Dima şi A. Tamás, agenţi), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Lo Monaco şi R. Meyer, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea parțială a Directivei (UE) 2018/2001 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile (JO 2018, L 328, p. 82), în măsura în care include biomasa forestieră în sursele de energie regenerabile.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Constată că nu este necesar să se pronunțe cu privire la cererile de intervenție prezentate de Comisie, de U. S. Industrial Pellet Association, de Stichting Dutch Biomass Certification și de Stichting RBCN (Rotterdam Biomass Commodities Network).

                  3)

                  Îl obligă pe domnul Peter Sabo și pe ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Parlamentul European și de Consiliul Uniunii Europene.

                  4)

                  Comisia, U. S. Industrial Pellet Association, Stichting Dutch Biomass Certification și Stichting RBCN (Rotterdam Biomass Commodities Network) suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de intervenție.

         (1)  JO C 148, 29.4.2019


title: Cauza T-278/19: Ordonanța Tribunalului din 13 martie 2020 – Aurora/OCSP – SESVanderhave (M 02205) [„Acțiune în anulare – Soiuri de plante – Procedură de declarare a nulității – Soiul de sfeclă de zahăr M 02205 – Decizie de trimitere a cauzei către serviciul competent al OCSP pentru soluționarea acțiunii – Articolul 72 din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 – Lipsa interesului de a exercita acțiunea – Competență de reformare – Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”]

text:
               6.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/24

      Ordonanța Tribunalului din 13 martie 2020 – Aurora/OCSP – SESVanderhave (M 02205)
      (Cauza T-278/19) (1)

      („Acțiune în anulare - Soiuri de plante - Procedură de declarare a nulității - Soiul de sfeclă de zahăr M 02205 - Decizie de trimitere a cauzei către serviciul competent al OCSP pentru soluționarea acțiunii - Articolul 72 din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Competență de reformare - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”)
      (2020/C 222/26)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Aurora Srl (Padova, Italia) (reprezentant: L.-B. Buchman, avocat)

         Pârât: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (reprezentanți: M. Ekvad, F. Mattina, M. Garcia Monco-Fuente și A. Weitz, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OCSP, intervenientă la Tribunal: SESVanderhave NV (Tienen, Belgia) (reprezentant: P. de Jong, avocat)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei camerei de recurs a OCSP din 27 februarie 2019 (cauza A 10/2013-RENV) privind o procedură de declarare a nulităţii între Aurora și SESVanderhave

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Aurora Srl, Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP) și SESVanderhave NV suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 213, 24.6.2019.