title: Cauza C-35/13: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 8 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Assica – Associazione Industriali delle Carni e dei Salumi, Kraft Foods Italia SpA/Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino” și alții [Agricultură — Produse agricole și alimentare — Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 — Articolul 2 — Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine — Domeniu de aplicare material — Protecție pe teritoriul național — Lipsa unei înregistrări comunitare — Consecințe — Protecția denumirilor aferente produselor pentru care nu există o legătură specială între caracteristicile lor și originea geografică — Condiții]

text:
               30.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/8

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 8 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Assica – Associazione Industriali delle Carni e dei Salumi, Kraft Foods Italia SpA/Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino” și alții
   (Cauza C-35/13) (1)

   ([Agricultură - Produse agricole și alimentare - Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 - Articolul 2 - Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine - Domeniu de aplicare material - Protecție pe teritoriul național - Lipsa unei înregistrări comunitare - Consecințe - Protecția denumirilor aferente produselor pentru care nu există o legătură specială între caracteristicile lor și originea geografică - Condiții])
   2014/C 202/09
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Assica – Associazione Industriali delle Carni e dei Salumi, Kraft Foods Italia SpA

      Pârâte: Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino”, La Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù Srl, Salumi Boschi F.lli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco e C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei Srl, Salumificio B.R.B. Snc

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Corte suprema di cassazione – Interpretarea articolului 2 din Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (JO L 208, p. 1) – Denumire de origine care nu a fost înregistrată și pentru care nu există un act cu forță juridică obligatorie care să definească limitele ariei geografice de producție, caietul de sarcini al produsului și eventualele condiții pe care trebuie să le îndeplinească producătorii pentru a beneficia de dreptul de utilizare a denumirii menționate – Posibilitatea de a interzice pe teritoriul național, ca act de concurență neloială, utilizarea acestei denumiri pentru produse naționale care nu provin din locul evocat de denumire

      Dispozitivul

   Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 535/97 al Consiliului din 17 martie 1997, trebuie interpretat în sensul că nu conferă un regim de protecție unei denumiri geografice care nu beneficiază de o înregistrare comunitară, dar că aceasta poate fi protejată, eventual, în temeiul unei reglementări naționale care are ca obiect denumirile geografice aferente produselor pentru care nu există o legătură specială între caracteristicile și originea lor geografică, cu condiția însă ca, pe de o parte, punerea în aplicare a acestei reglementări să nu compromită obiectivele urmărite prin Regulamentul nr. 2081/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 535/97, și, pe de altă parte, să nu contravină liberei circulații a mărfurilor prevăzute la articolul 28 CE, aspecte a căror verificare este de competența instanței naționale.

      (1)  JO C 86, 23.3.2013


title: Cauza T-228/14: Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2015 – CBM/OAPI – Aeronautica Militare (TRECOLORE) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative TRECOLORE — Mărci comunitare și naționale verbale și figurative anterioare FRECCE TRICOLORI — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/48

         Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2015 – CBM/OAPI – Aeronautica Militare (TRECOLORE)
   (Cauza T-228/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative TRECOLORE - Mărci comunitare și naționale verbale și figurative anterioare FRECCE TRICOLORI - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 398/60)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CBM Creative Brands Marken GmbH (Zürich, Elveția) (reprezentanți: U. Lüken, M. Grundmann și N. Kerger, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Aeronautica Militare – Stato Maggiore (Roma, Italia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 29 ianuarie 2014 (R 594/2013-1), privind o procedură de opoziție între Aeronautica Militare – Stato Maggiore și CBM Creative Brands Marken GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă CBM Creative Brands Marken GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 245, 28.7.2014.


title: Cauza T-35/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2007 — Honig-Verband/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Regulamentul (CE) nr. 1854/2005 — Indicație geografică protejată — Miel de Provence — Act cu aplicare generală — Neîndeplinirea condiției de a fi vizat în mod individual — Inadmisibilitate )

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/27

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2007 — Honig-Verband/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-35/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Regulamentul (CE) nr. 1854/2005 - Indicație geografică protejată - «Miel de Provence» - Act cu aplicare generală - Neîndeplinirea condiției de a fi vizat în mod individual - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 283/48)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Honig-Verband eV (Hamburg, Germania) (reprezentanți: M. Hagenmeyer și T. Teufer, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Erlbacher și B. Doherty, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 1854/2005 al Comisiei din 14 noiembrie 2005 de completare a anexei la Regulamentul (CE) nr. 2400/96 în ceea ce privește înregistrarea unei denumiri în „Registrul denumirilor de origine protejate și al indicațiilor geografice protejate” [Miel de Provence (IGP)] (JO L 297, p. 3)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Reclamanta suportă propriile cheltuieli, precum și cheltuielile efectuate de Comisia Comunităților Europene.

      (1)  JO C 86, 8.4.2006.


title: Cauza C-282/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 ianuarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — Maribel Dominguez/Centre informatique du Centre Ouest Atlantique, Préfet de la région Centre (Politica socială — Directiva 2003/88/CE — Articolul 7 — Dreptul la concediul anual plătit — Condiție de acordare a dreptului impusă de o reglementare națională — Absența lucrătorului — Durata dreptului la concediu în funcție de natura absenței — Reglementare națională contrară Directivei 2003/88 — Rolul instanței naționale)

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 ianuarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — Maribel Dominguez/Centre informatique du Centre Ouest Atlantique, Préfet de la région Centre
   (Cauza C-282/10) (1)

   (Politica socială - Directiva 2003/88/CE - Articolul 7 - Dreptul la concediul anual plătit - Condiție de acordare a dreptului impusă de o reglementare națională - Absența lucrătorului - Durata dreptului la concediu în funcție de natura absenței - Reglementare națională contrară Directivei 2003/88 - Rolul instanței naționale)
   2012/C 73/03
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Maribel Dominguez

      Pârât: Centre informatique du Centre Ouest Atlantique, Préfet de la région Centre

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei întrebări preliminare — Cour de cassation (Franța) — Interpretarea art. 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3) — Concediu anual plătit al lucrătorilor — Nașterea dreptului la concediu independent de natura absenței lucrătorului și de durata acesteia — Reglementare națională care subordonează acordarea acestui concediu unei activități efective de cel puțin zece zile în cursul anului de referință — Obligația instanței naționale de a înlătura aplicarea dispozițiilor naționale contrare dreptului Uniunii

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții sau unor practici naționale care prevăd că dreptul la concediul anual plătit este condiționat de existența unei perioade minime de activitate efectivă de 10 zile sau de o lună în perioada de referință.

               2.

               Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica, luând în considerare ansamblul dreptului intern, în special articolul L. 223-4 din Codul muncii, și aplicând metodele de interpretare recunoscute de acesta, pentru a garanta efectivitatea deplină a articolului 7 din Directiva 2003/88 și pentru a identifica o soluție conformă cu finalitatea urmărită de aceasta, dacă poate ajunge la o interpretare a acestui drept care să permită asimilarea absenței lucrătorului ca urmare a unui accident de traseu cu una dintre situațiile menționate la articolul amintit din Codul muncii.
               În cazul în care o astfel de interpretare nu este posibilă, revine instanței naționale sarcina de a verifica dacă, având în vedere natura juridică a pârâților din acțiunea principală, efectul direct al articolului 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88 poate fi invocat împotriva acestora.
               Dacă instanța națională nu reușește să obțină rezultatul prevăzut la articolul 7 din Directiva 2003/88, partea lezată de neconformitatea dreptului național cu dreptul Uniunii ar putea totuși să se prevaleze de Hotărârea din 19 noiembrie 1991, Francovich și alții (C-6/90 și C-9/90), pentru a obține, dacă este cazul, repararea prejudiciului suferit.

               3.

               Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei dispoziții naționale care prevede, în funcție de cauza absenței lucrătorului aflat în concediu medical, o perioadă de concediu anual plătit mai mare sau egală cu perioada minimă de patru săptămâni garantată de această directivă.

      (1)  JO C 234, 28.8.2010.


title: Cauza C-206/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 aprilie 2016 - Marco Tronchetti Provera SpA și alții/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 aprilie 2016 - Marco Tronchetti Provera SpA și alții/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
   (Cauza C-206/16)
   (2016/C 251/08)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Marco Tronchetti Provera SpA, Antares European Fund Limited, Antares European Fund II Limited, Antares European Fund LP, Luca Orsini Baroni, UniCredit SpA, Lauro Sessantuno SpA

      Intimată: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Întrebarea preliminară

   Se opune corectei aplicări a articolului 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2004/25/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind ofertele publice de cumpărare, în raport cu principiile generale prevăzute la articolul 3 alineatul (1) din aceeași directivă, precum și corectei aplicări a principiilor generale de drept european ale securității juridice, protecției încrederii legitime, proporționalității, caracterului rezonabil, transparenței și nediscriminării o reglementare națională precum cea prevăzută la articolul 106 alineatul 3 litera d) punctul 2) din Decretul legislativ nr. 58 din 24 februarie 1998 (Textul unic al dispozițiilor privind intermedierea financiară, în sensul articolelor 8 și 21 din Legea nr. 52 din 6 februarie 1996), cu modificările ulterioare, și la articolul 47 octies din decizia Commissione Nazionale per le Società e la Borsa - Consob nr. 11971 din 14 mai 1999 (Regulamentul de punere în aplicare a Decretului legislativ nr. 58 din 24 februarie 1998 privind normele aplicabile emitenților), cu modificările ulterioare, în măsura în care dispozițiile citate autorizează Consob să majoreze oferta publică de cumpărare prevăzută la articolul 106 citat mai sus în cazul în care este îndeplinită condiția să fi „existat o coluziune între ofertant sau persoanele care acționează în mod concertat cu acesta și unul sau mai mulți vânzători”, fără a identifica comportamentele specifice care constituie o astfel de coluziune și, prin urmare, fără a stabili în mod clar condițiile și criteriile în conformitate cu care Consob este autorizată să rectifice prin majorare prețul ofertei publice de cumpărare?

      (1)  Directiva 2004/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind ofertele publice de cumpărare (JO L 142, p. 12).


title: Cauza C-326/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 1 iulie 2015 – AS „DNB Banka”

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/26

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 1 iulie 2015 – AS „DNB Banka”
   (Cauza C-326/15)
   (2015/C 311/32)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Administratīvā apgabaltiesa

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: AS „DNB Banka”

      Cealaltă parte în procedură: Valsts ieņēmumu dienests

      Întrebările preliminare

               1)

               Poate exista un grup independent de persoane, în sensul articolului 132 alineatul (1) litera (f) din directivă (1), în cazul în care membrii acestui grup sunt stabiliți în diferite state membre ale Uniunii Europene în care dispoziția menționată a fost transpusă prin adăugarea a diverse cerințe care nu sunt compatibile?

               2)

               Un stat membru poate restrânge dreptul unei persoane impozabile de a aplica scutirea prevăzută la articolul 132 alineatul (1) litera (f) din directivă în cazul în care persoana impozabilă a respectat toate cerințele pentru aplicarea scutirii în statul său membru, însă în legislațiile naționale ale statelor membre din care provin ceilalți membri ai grupului dispoziția respectivă a fost transpusă prin introducerea unor restricții care limitează posibilitatea persoanelor impozabile din alte state membre de a aplica în propriul stat membru scutirea respectivă de la taxa pe valoarea adăugată?

               3)

               Scutirea prevăzută la articolul 132 alineatul (1) litera (f) din directivă poate fi aplicată unor servicii în statul membru al destinatarului acestora, care este persoană impozabilă în scopuri de TVA, în cazul în care prestatorul de servicii, persoană impozabilă în scopuri de TVA, a aplicat taxa pe valoarea adăugată pentru aceste servicii în alt stat membru, în conformitate cu regimul general, și anume considerând că taxa pe valoarea adăugată pentru respectivele servicii era datorată în statul membru al destinatarului acestora, conform articolului 196 din directivă?

               4)

               Prin „grup independent de persoane”, în sensul articolului 132 alineatul (1) litera (f) din directivă, trebuie să se înțeleagă o persoană juridică distinctă, a cărei existență trebuie dovedită prin intermediul unui acord specific de constituire a grupului independent de persoane?
               În cazul în care răspunsul la această întrebare este că grupul independent de persoane nu trebuie considerat drept o entitate distinctă, trebuie să se înțeleagă că acesta este un grup de întreprinderi afiliate în cadrul căruia, în contextul activității sale economice obișnuite, se prestează reciproc servicii de asistență pentru desfășurarea activităților lor comerciale, iar existența unui astfel de grup poate fi dovedită prin intermediul contractelor de prestări servicii care au fost încheiate sau prin intermediul documentelor cu privire la prețurile de transfer?

               5)

               Un stat membru poate să restrângă dreptul unei persoane impozabile de a aplica scutirea de la taxa pe valoarea adăugată, prevăzută la articolul 132 alineatul (1) litera (f) din directivă, în cazul în care persoana impozabilă a aplicat operațiunilor o majorare, în conformitate cu cerințele legislației în materie de impozitare directă din statul membru în care este stabilit?

               6)

               Scutirea prevăzută la articolul 132 alineatul (1) litera (f) din directivă poate fi aplicată serviciilor prestate într-o țară terță? Cu alte cuvinte, membrul unui grup independent de persoane, în sensul dispoziției menționate, care prestează servicii în cadrul grupului pentru alți membri ai acestuia, poate fi persoană impozabilă dintr-o țară terță?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 9/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-575/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Rüsselsheim (Germania) la 12 noiembrie 2013 — Thomas Etzold și alții/Condor Flugdienst GmbH

text:
               18.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 15/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Rüsselsheim (Germania) la 12 noiembrie 2013 — Thomas Etzold și alții/Condor Flugdienst GmbH
   (Cauza C-575/13)
   2014/C 15/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Rüsselsheim

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Thomas Etzold, Sandra Etzold, Toni Lennard Etzold

      Pârâtă: Condor Flugdienst GmbH

      Întrebările preliminare

               1.

               Împrejurările excepționale în sensul articolului 5 alineatul (3) din regulament (1) trebuie să privească în mod direct zborul rezervat?

               2.

               În cazul în care împrejurări excepționale care au intervenit cu ocazia zborurilor anterioare sunt relevante în privința unui zbor efectuat ulterior, măsurile rezonabile pe care operatorul de transport aerian trebuie să le adopte în conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din regulament trebuie să vizeze numai prevenirea apariției împrejurărilor excepționale sau și prevenirea unei întârzieri mai mari?

               3.

               Trebuie calificate drept împrejurări excepționale, în sensul articolului 5 alineatul (3) din regulament, acțiunile terților care acționează pe proprie răspundere și cărora li s-au delegat funcții specifice operațiunilor unui transportator aerian?

               4.

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a treia întrebare, prezintă relevanță cine (companie aeriană, operator aeroportuar etc.) a încredințat sarcinile terțului?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și a anulării sau a întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218)


title: Cauza T-389/16: Acțiune introdusă la 22 iulie 2016 – AIA/EUIPO – Casa Montorsi (MONTORSI F. & F.)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/49

         Acțiune introdusă la 22 iulie 2016 – AIA/EUIPO – Casa Montorsi (MONTORSI F. & F.)
   (Cauza T-389/16)
   (2016/C 335/65)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Agricola italiana alimentare SpA (AIA) (San Martino Buon Albergo, Italia) (reprezentant: S. Rizzo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Casa Montorsi Srl (Vignola, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „MONTORSI F. & F.” – marca Uniunii Europene nr. 5 681 663

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 28 aprilie 2016 în cauza R 1239/2014-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               Încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-546/10: Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2012 — Nordmilch/OAPI — Lactimilk (MILRAM) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MILRAM — Mărcile naționale verbale și figurative anterioare RAM — Motiv relativ de refuz — Similitudinea produselor și a semnelor — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               7.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/13

         Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2012 — Nordmilch/OAPI — Lactimilk (MILRAM)
   (Cauza T-546/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MILRAM - Mărcile naționale verbale și figurative anterioare RAM - Motiv relativ de refuz - Similitudinea produselor și a semnelor - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 200/25
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Nordmilch AG (Bremen, Germania) (reprezentant: R. Schneider, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: K. Klüpfel, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Lactimilk, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: P. Casamitjana Lleonart, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 septembrie 2010 (cauzele conexate R 1041/2009-4 și R 1053/2009-4) privind o procedură de opoziție între Lactimilk SA și Nordmilch AG.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Nordmilch AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauza T-267/12 P: Hotărârea Tribunalului din 29 februarie 2016 – Deutsche Bahn și alții/Comisia („Concurență — Înțelegeri — Servicii de expediere internațională de mărfuri pe cale aeriană — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE — Stabilirea prețurilor — Suprataxe și mecanisme tarifare care au o incidență asupra prețului final — Elemente de probă conținute într-o cerere de acordare a imunității — Protecția confidențialității comunicărilor dintre avocați și clienți — Norme deontologice referitoare la o obligație de loialitate și la o interdicție a dublei reprezentări — Obligații fiduciare — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Alegerea societăților — Amenzi — Proporționalitate — Gravitatea încălcării — Circumstanțe atenuante — Egalitate de tratament — Cooperare — Imunitate parțială de amendă — Competență de fond — Tranzacție — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor”)

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/27

         Hotărârea Tribunalului din 29 februarie 2016 – Deutsche Bahn și alții/Comisia
   (Cauza T-267/12 P) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Servicii de expediere internațională de mărfuri pe cale aeriană - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE - Stabilirea prețurilor - Suprataxe și mecanisme tarifare care au o incidență asupra prețului final - Elemente de probă conținute într-o cerere de acordare a imunității - Protecția confidențialității comunicărilor dintre avocați și clienți - Norme deontologice referitoare la o obligație de loialitate și la o interdicție a dublei reprezentări - Obligații fiduciare - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Alegerea societăților - Amenzi - Proporționalitate - Gravitatea încălcării - Circumstanțe atenuante - Egalitate de tratament - Cooperare - Imunitate parțială de amendă - Competență de fond - Tranzacție - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor”))
   (2016/C 136/38)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Deutsche Bahn AG (Berlin, Germania), Schenker AG (Essen, Germania), Schenker China Ltd (Shanghai, China) și Schenker International (HK) Ltd (Hong Kong, China) (reprezentanți: F. Montag, B. Kacholdt, F. Hoseinian, avocați, D. Colgan și T. Morgan, solicitors)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial A. Dawes și N. von Lingen, ulterior A. Dawes și G. Meessen, agenți, asistați de B. Kennelly și H. Mussa, barristers)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei C(2012) 1959 final a Comisiei din 28 martie 2012 privind o procedură de aplicare a articolului 101 [TFUE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.462 – Expediere de mărfuri), în ceea ce privește reclamantele, precum și cerere de modificare a amenzilor care le-au fost aplicate în cadrul acesteia.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Deutsche Bahn AG, Schenker AG, Schenker China Ltd și Schenker International (HK) Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 243, 11.8.2012.


title: Cauza C-149/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — Grecia) — Zoi Chatzi/Ypourgos Oikonomikon (Politica socială — Directiva 96/34/CE — Acord cadru privind concediul pentru creșterea copilului — Interpretarea clauzei 2 punctul 1 din acordul cadru — Beneficiarul dreptului la concediu pentru creșterea copilului — Concediul pentru creșterea copilului în cazul nașterii de gemeni — Noțiunea „naștere” — Luare în considerare a numărului de copii născuți — Principiul egalității de tratament)

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — Grecia) — Zoi Chatzi/Ypourgos Oikonomikon
   (Cauza C-149/10) (1)

   (Politica socială - Directiva 96/34/CE - Acord cadru privind concediul pentru creșterea copilului - Interpretarea clauzei 2 punctul 1 din acordul cadru - Beneficiarul dreptului la concediu pentru creșterea copilului - Concediul pentru creșterea copilului în cazul nașterii de gemeni - Noțiunea „naștere” - Luare în considerare a numărului de copii născuți - Principiul egalității de tratament)
   2010/C 301/04
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Dioikitiko Efeteio Thessalonikis

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Zoi Chatzi

      Pârât: Ypourgos Oikonomikon

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — Interpretarea clauzei 2.1 din Directiva 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul-cadru referitor la concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES (JO L 145, p. 4) coroborată cu articolul 24 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO C 83, p. 389) — Concediu de creștere a copilului acordat în cazul nașterii unor gemeni — Acordarea unui singur concediu de creștere a copilului în cazul nașterii unor gemeni — Încălcarea articolului 21 din Carta drepturilor fundamentale din cauza discriminării faptului nașterii și din cauza restrângerii drepturilor copiilor gemeni nepermisă de principiul proporționalității?

      Dispozitivul

               1.

               Clauza 2 punctul 1 din Acordul cadru privind concediul pentru creșterea copilului încheiat la 14 decembrie 1995, care figurează în anexa la Directiva 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul cadru încheiat de UNICE, CEEP și CES, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/75/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997, nu poate fi interpretată în sensul că îi conferă copilului un drept individual la concediu pentru creșterea copilului.

               2.

               Clauza 2 punctul 1 din acordul cadru menționat nu trebuie interpretată în sensul că nașterea de gemeni dă dreptul la un număr de concedii pentru creșterea copilului egal cu numărul de copii născuți. Cu toate acestea, interpretată în lumina principiului egalității de tratament, această clauză impune legiuitorului național să creeze un regim de concediu pentru creșterea copilului care, în funcție de situația existentă în statul membru respectiv, să asigure părinților de gemeni un tratament care să țină cont în mod corespunzător de necesitățile lor speciale. Este de competența instanței naționale să verifice dacă reglementarea națională îndeplinește această cerință și, dacă este cazul, să dea reglementării naționale menționate, în cea mai mare măsură posibilă, o interpretare conformă cu dreptul Uniunii.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza T-862/16: Acțiune introdusă la 7 decembrie 2016 – fritz-kulturgüter/EUIPO – Sumol + Compal Marcas (fritz-wasser)

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/48

         Acțiune introdusă la 7 decembrie 2016 – fritz-kulturgüter/EUIPO – Sumol + Compal Marcas (fritz-wasser)
   (Cauza T-862/16)
   (2017/C 038/63)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: fritz-kulturgüter GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentant: G. Schindler, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sumol + Compal Marcas, SA (Oeiras Carnaxide, Portugalia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „fritz-wasser” – cererea de înregistrare nr. 12 314 753

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 octombrie 2016 în cauza R 1510/2015-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea deciziei atacate în sensul respingerii în totalitate a acțiunii;

               —

               admiterea cererii de înregistrare nr. 12 314 753;

               —

               obligarea părții care a formulat opoziția la plata cheltuielilor aferente procedurii căii de atac și obligarea pârâtei la plata celorlalte cheltuieli de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-7/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Palermo — Italia) — Procedură penală împotriva lui Fabio Caronna (Medicamente de uz uman — Directiva 2001/83/CE — Articolul 77 — Distribuție angro de medicamente — Autorizație specială obligatorie pentru farmaciști — Condiții de acordare)

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Palermo — Italia) — Procedură penală împotriva lui Fabio Caronna
   (Cauza C-7/11) (1)

   (Medicamente de uz uman - Directiva 2001/83/CE - Articolul 77 - Distribuție angro de medicamente - Autorizație specială obligatorie pentru farmaciști - Condiții de acordare)
   2012/C 258/07
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Palermo

      Partea din procedura penală principală

   Fabio Caronna

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Palermo — Interpretarea considerentului (36) precum și a articolelor 76-84 din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială 13/vol. 33, p. 3) — Distribuție angro de medicamente — Condiții pentru acordarea autorizației pentru distribuția angro de medicamente — Legislație națională care supune distribuția angro de medicamente din partea farmaciștilor și a persoanelor autorizate sau abilitate să elibereze medicamente către populație deținerii autorizației impuse distribuitorilor angro — Admisibilitate

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 77 alineatul (2) din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/120/CE a Comisiei din 14 septembrie 2009, trebuie interpretat în sensul că obligația de a dispune de o autorizație de distribuție angro a medicamentelor se aplică unui farmacist care, în calitate de persoană fizică, este autorizat, în temeiul legislației naționale, să exercite și o activitate de distribuție angro de medicamente.

               2.

               Un farmacist care este autorizat, în temeiul legislației naționale, să exercite și o activitate de distribuție angro de medicamente trebuie să îndeplinească ansamblul cerințelor impuse solicitanților și titularilor de autorizație de distribuție angro a medicamentelor în temeiul articolelor 79-82 din Directiva 2001/83, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/120.

               3.

               Această interpretare nu poate, prin ea însăși și independent de o lege adoptată de un stat membru, să creeze sau să agraveze răspunderea penală a unui farmacist care a exercitat activitatea de distribuție angro fără a dispune de autorizația aferentă.

      (1)  JO C 80, 12.3.2011.


title: Cauza T-417/09: Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2012 — Poslovni Sistem Mercator/OAPI — Mercator Multihull (MERCATOR STUDIOS) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MERCATOR STUDIOS — Mărci naționale și internaționale figurative anterioare Mercator și Mercator Slovenska košarica — Motiv relativ de refuz — Absența unui risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Lipsa atingerii aduse renumelui — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/15

         Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2012 — Poslovni Sistem Mercator/OAPI — Mercator Multihull (MERCATOR STUDIOS)
   (Cauza T-417/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MERCATOR STUDIOS - Mărci naționale și internaționale figurative anterioare Mercator și Mercator Slovenska košarica - Motiv relativ de refuz - Absența unui risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Lipsa atingerii aduse renumelui - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009)
   2012/C 138/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Poslovni Sistem Mercator d.d. (Liubliana, Slovenia) (reprezentanți: J. Güell Serra și M. Curell Aguilà, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Mercator Multihull, Inc. (Vancouver, Canada)

      Obiectul

   Cale de atac formulată împotriva Deciziei din 16 iulie 2009 a Camerei întâi de recurs a OAPI (cauza R 1031/2008-1) privind o procedură de opoziție între Poslovni Sistem Mercator d.d. și Mercator Multihull, Inc.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge calea de atac.

               2.

               Obligă Poslovni Sistem Mercator d.d. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 297, 5.12.2009.


title: Cauza C-667/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Antwerpen – Belgia) – Loterie Nationale – Nationale Loterij NV van publiek recht/Paul Adriaensen, Werner De Kesel, The Right Frequency VZW (Trimitere preliminară — Directiva 2005/29/CE — Practici comerciale neloiale ale întreprinderilor față de consumatori — Practică comercială înșelătoare — Sistem de promovare piramidală — Cotizații plătite de noii aderenți și contraprestații primite de aderenții existenți — Legătură financiară indirectă)

text:
               13.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/8

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Antwerpen – Belgia) – Loterie Nationale – Nationale Loterij NV van publiek recht/Paul Adriaensen, Werner De Kesel, The Right Frequency VZW
   (Cauza C-667/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2005/29/CE - Practici comerciale neloiale ale întreprinderilor față de consumatori - Practică comercială înșelătoare - Sistem de promovare piramidală - Cotizații plătite de noii aderenți și contraprestații primite de aderenții existenți - Legătură financiară indirectă))
   (2017/C 046/11)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Loterie Nationale – Nationale Loterij NV van publiek recht

      Pârâți: Paul Adriaensen, Werner De Kesel, The Right Frequency VZW

      Dispozitivul

   Punctul 14 din anexa I la Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („directiva privind practicile comerciale neloiale”) trebuie interpretat în sensul că această dispoziție permite calificarea unei practici comerciale drept „sistem de promovare piramidală” chiar și în ipoteza în care nu există decât o legătură indirectă între cotizațiile plătite de noii aderenți la un asemenea sistem și contraprestațiile percepute de aderenții existenți.

      (1)  JO C 106, 21.3.2016.


title: Cauza C-141/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Regionale di Milano (Italia) la 2 martie 2016 – Stanleybet Malta Ltd, Mario Stoppani/Agenzia delle dogane e dei Monopoli

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Regionale di Milano (Italia) la 2 martie 2016 – Stanleybet Malta Ltd, Mario Stoppani/Agenzia delle dogane e dei Monopoli
   (Cauza C-141/16)
   (2016/C 191/15)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Regionale di Milano

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Stanleybet Malta Ltd, Mario Stoppani

      Pârâtă: Agenzia delle dogane e dei Monopoli

      Întrebarea preliminară

   Articolele 26 și 52 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special în lumina jurisprudenței Curții de Justiție înseși în materie de jocuri de noroc și pariuri, dezvoltată în Hotărârile Gambelli, Placanica și Costa și Cifone, și în materie de discriminare fiscală, dezvoltată în Hotărârile Lindman, Comisia/Spania și Bianco și Fabretti, precum și în lumina principiilor de drept al Uniunii ale egalității de tratament, nediscriminării și încrederii legitime, SE OPUN unei reglementări naționale precum reglementarea italiană în discuție în prezentul litigiu, care prevede supunerea, inclusiv retroactivă, la plata impozitului unic pe pariuri și jocuri tip pronostic, prevăzută la articolele 1 și 3 din Decretul legislativ nr. 504 din 23 decembrie 1998, astfel cum au fost modificate prin articolul 1 alineatul 66 litera (b) din Legea de stabilitate 2011, a intermediarilor naționali de transmitere a datelor de joc pe seama operatorilor de pariuri, stabiliți într-un alt stat membru al Uniunii Europene, în special a celor care au caracteristicile societății Stanleybet Malta Ltd. și eventual a operatorilor de pariuri înșiși, în solidar cu intermediarii lor naționali?


title: Cauza C-474/13: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Thi Ly Pham/Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik [Spațiul de libertate, securitate și justiție — Directiva 2008/115/CE — Standarde și proceduri comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală — Articolul 16 alineatul (1) — Luare în custodie publică în scopul îndepărtării — Luare în custodie publică într-un penitenciar — Posibilitatea, în cadrul luării în custodie publică, de a caza un resortisant al unei țări terțe care și-a dat acordul împreună cu deținuți de drept comun]

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/23

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Thi Ly Pham/Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik
   (Cauza C-474/13) (1)

   ([Spațiul de libertate, securitate și justiție - Directiva 2008/115/CE - Standarde și proceduri comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală - Articolul 16 alineatul (1) - Luare în custodie publică în scopul îndepărtării - Luare în custodie publică într-un penitenciar - Posibilitatea, în cadrul luării în custodie publică, de a caza un resortisant al unei țări terțe care și-a dat acordul împreună cu deținuți de drept comun])
   2014/C 315/34
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Thi Ly Pham

      Pârâți: Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik

      Dispozitivul

   Articolul 16 alineatul (1) a doua teză din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală trebuie interpretat în sensul că nu permite unui stat membru să cazeze un resortisant al unei țări terțe luat în custodie publică în scopul îndepărtării într-un penitenciar împreună cu deținuți de drept comun, nici chiar în cazul în care respectivul resortisant este de acord cu această modalitate de cazare.

      (1)  JO C 336, 16.11.2013.


title: Cauza T-533/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 9 iunie 2011 — DTS Distribuidora de Televisión Digital/Comisia Europeană ( „Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Modificarea sistemului de finanțare a organismului public de radiodifuziune și televiziune spaniol RTVE — Decizia Comisiei prin care noul sistem de finanțare este declarat compatibil cu piața internă — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței” )

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/17

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 9 iunie 2011 — DTS Distribuidora de Televisión Digital/Comisia Europeană
   (Cauza T-533/10 R)
   (Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Modificarea sistemului de finanțare a organismului public de radiodifuziune și televiziune spaniol RTVE - Decizia Comisiei prin care noul sistem de finanțare este declarat compatibil cu piața internă - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței)
   2011/C 219/26
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: DTS Distribuidora de Televisión Digital, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: H. Brokelmann și M. Ganino, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Valero Jordana și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantei: Regatul Spaniei (reprezentanți: J. Rodríguez Cárcamo, abogado del Estado) și Corporación de Radio y Televisión Española, SA (RTVE) (Madrid, Spania) (reprezentanți: A. Martínez Sánchez, A. Vázquez-Guillén Fernández de la Riva și J. Rodríguez Ordóñez, avocați)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei 2011/1/UE a Comisiei din 20 iulie 2010 privind schema de ajutoare de stat C 38/09 (ex NN 58/09) pe care Spania intenționează să o pună în aplicare pentru RTVE (JO 2011, L 1, p. 9)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-3/07: Acțiune introdusă la data de 11 ianuarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/5

         Acțiune introdusă la data de 11 ianuarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-3/07)
   (2007/C 69/08)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande, R. Troosters, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/110/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind asistența la tranzit în cadrul măsurilor de îndepărtare pe cale aeriană (1) și, în orice caz, prin necomunicarea acestora către Comisie, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2003/110/CE a expirat la 5 decembrie 2005.

      (1)  JO L 321, 6.12.2003, p. 26.


title: Cauza C-61/06: Ordonanța președintelui Curții din 10 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/28

         Ordonanța președintelui Curții din 10 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-61/06) (1)

   (2007/C 183/48)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 86, 8.4.2006.


               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/1

         2010/C 113/01
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 100, 17.4.2010

      Publicații anterioare

      JO C 80, 27.3.2010

      JO C 63, 13.3.2010

      JO C 51, 27.2.2010

      JO C 37, 13.2.2010

      JO C 24, 30.1.2010

      JO C 11, 16.1.2010

   Aceste texte sunt disponibile pe:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza T-14/10: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2011 — CheckMobile/OAPI (carcheck) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale carcheck — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/27

         Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2011 — CheckMobile/OAPI (carcheck)
   (Cauza T-14/10) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale carcheck - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 145/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: CheckMobile GmbH — The Process Solution Company (Hamburg, Germania) (reprezentant: K. Lodigkeit, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 18 noiembrie 2009 (cauza R 595/2009-4) privind cererea de înregistrare a semnului verbal carcheck ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă CheckMobile GmbH — The Process Solution Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-5/13: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 10 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Szombathelyi Törvényszék – Ungaria) – Ferenc Tibor Kovács/Vas Megyei Rendőr-főkapitányság (Trimitere preliminară — Articolul 45 TFUE — Libera circulație a lucrătorilor — Legislație națională care prevede, sub sancțiunea amenzii, obligația conducătorului unui autovehicul care are plăci de înmatriculare străine de a prezenta pe loc dovada legalității utilizării acestuia cu ocazia unui control al poliției)

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/8

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 10 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Szombathelyi Törvényszék – Ungaria) – Ferenc Tibor Kovács/Vas Megyei Rendőr-főkapitányság
   (Cauza C-5/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 45 TFUE - Libera circulație a lucrătorilor - Legislație națională care prevede, sub sancțiunea amenzii, obligația conducătorului unui autovehicul care are plăci de înmatriculare străine de a prezenta pe loc dovada legalității utilizării acestuia cu ocazia unui control al poliției))
   2014/C 102/09
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Szombathelyi Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ferenc Tibor Kovács

      Pârâtă: Vas Megyei Rendőr-főkapitányság

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Szombathelyi Törvényszék – Interpretarea principiilor liberei circulații a persoanelor și interdicției discriminării, precum și a principiului dreptului la un proces echitabil – Legislație națională privind circulația rutieră care prevede că pot circula pe drumurile din interiorul teritoriului național vehiculele care dispun de autorizație și de plăci administrative naționale și că îndeplinirea condițiilor care permit să se deroge de la această regulă nu poate fi stabilită decât cu ocazia unui control – Obligația unei persoane care locuiește într-un stat membru A și care lucrează într-un stat membru B și care are la dispoziție pentru a se deplasa la locul de muncă un vehicul care aparține angajatorului și care dispune de plăci de înmatriculare din statul membru B de a dovedi cu ocazia controlului poliției că utilizează vehiculul în statul membru A în mod legal – Lipsa posibilității conducătorului de a dovedi ulterior, în cadrul unei proceduri administrative, că a circulat în mod legal.

      Dispozitivul

   Articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că, în principiu, pe drumurile acestui stat membru nu pot circula decât vehiculele care dispun de o autorizație administrativă și de plăci de înmatriculare emise de acest stat membru și că rezidentul acestui stat care intenționează să se prevaleze de o derogare de la această normă, întemeiată pe faptul că utilizează un vehicul pus la dispoziția sa de angajatorul stabilit într-un alt stat membru, trebuie să fie în măsură să dovedească pe loc, cu ocazia unui control al poliției, că îndeplinește condițiile pentru aplicarea acestei derogări, astfel cum sunt prevăzute de reglementarea națională în cauză, sub sancțiunea aplicări imediate și fără posibilitatea de scutire a unei amenzi echivalente celei aplicabile în cazul încălcării obligației de înmatriculare.

      (1)  JO C 114, 20.4.2013, p. 23.


title: Cauza C-317/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 10 iulie 2007 — Lahti Energia Oy

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/26

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 10 iulie 2007 — Lahti Energia Oy
   (Cauza C-317/07)
   (2007/C 211/48)
   Limba de procedură: finlandeza
   Instanța de trimitere
   Korkein hallinto-oikeus
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Lahti Energia Oy

      Celelalte părți în proces: Lahden ympäristölautakunta, Hämeen ympäristökeskus, Salpausselän luonnonystävät ry
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 punctul 1 din Directiva 2000/76/CE (1) trebuie interpretat în sensul că Directiva nu se aplică incinerării deșeurilor gazoase?

               2)

               O instalație de gazificare, în care se produce gaz prin piroliza deșeurilor, este considerată o instalație de incinerare în înțelesul articolului 3 punctul 4 din Directiva 2000/76/CE chiar și atunci când în cadrul acestei instalații nu există nicio linie de incinerare?

               3)

               Incinerarea unui gaz purificat rezultat ca urmare a unui proces de gazificare, efectuată într-un cazan al unei centrale electrice, este considerată o activitate ce intră în domeniul de aplicare a articolului 3 din Directiva 2000/76/CE? În același timp, este relevant faptul că gazul purificat înlocuiește combustibilii fosili, iar prin utilizarea gazului purificat emisiile centralei electrice aferente unei unități de energie produse sunt mai mici decât prin utilizarea altor combustibili fosili? În scopul interpretării aplicabilității Directivei 2000/76/CE, este important faptul că instalația de gazificare și centrala electrică formează o singură instalație din punct de vedere tehnico-funcțional și luând în considerare distanța mare dintre acestea, ori că gazul purificat produs în instalația de gaz este transportat și astfel utilizat în alt loc, de exemplu pentru furnizarea de energie, în calitate de combustibil fosil, sau în alte scopuri?

               4)

               Care sunt condițiile pentru ca gazul purificat produs în instalația de gazificare să fie considerat un produs, astfel încât să nu mai intre sub incidența dispozițiilor privind deșeurile?

      (1)  Directiva 2000/76/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 decembrie 2000 privind incinerarea deșeurilor (JO L 332, p. 91).


title: Cauza T-385/06: Acțiune introdusă la data de 14 decembrie 2006 — Aalberts Industries NV și alții/Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/32

         Acțiune introdusă la data de 14 decembrie 2006 — Aalberts Industries NV și alții/Comisie
   (Cauza T-385/06)
   (2007/C 20/49)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: Aalberts Industries NV (Utrecht, Țările de Jos), Aquatis France (La Chapelle St. Mesmin, Franța), și Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG (Argenbühl-Eisenharz, Germania) (reprezentanți: R. Wesseling și M. van der Woude, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               anularea articolelor 1, 2 a) și 3;

               —

               anularea articolului 2 b) (2), în măsura în care vizează Aquatis și Simplex;

               —

               ori, în subsidiar, reducerea semnificativă a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor;

               —

               în ambele ipoteze, obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantele solicită anularea parțială a Deciziei C (2006) 4180 final a Comisiei din 20 septembrie 2006 în cauza COMP/F-1/38.121- Racorduri, prin care Comisia a stabilit că reclamantele, împreună cu alte întreprinderi, au încălcat articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind Spațiul Economic European, prin stabilirea unor prețuri, prin înțelegeri asupra unor liste de prețuri, asupra unor reduceri de prețuri și a unor rabaturi, prin înțelegeri asupra unor mecanisme de implementare a creșterilor de prețuri, prin alocarea piețelor naționale și a clientelei, precum și prin schimbul altor informații de natură comercială.
   În motivarea cererii lor, reclamantele invocă cinci apărări de drept pentru a demonstra că decizia Comisiei se întemeiază pe erori vădite de apreciere și pe încălcarea articolului 81 CE și a principiilor generale ale bunei administrări.
   În primul rând, reclamantele arată că Alberts nu a exercitat o influență decisivă asupra conduitei comerciale a companiilor sale de portofoliu, Aquatis și Simplex Armaturen + Fittings și că Alberts a răsturnat prezumția de influență decisivă. Reclamanta Alberts nu trebuie, prin urmare, să fie ținută responsabilă pentru pretinsele ilegalități ale Aquatis și Simplex Armaturen + Fittings.
   În al doilea rând, reclamantele susțin că a) unele dintre înscrisurile și declarațiile care le incriminează exced perioadei litigioase, prin aceea că se referă la împrejurări posterioare datei de 1 aprilie 2004, și b) alte elemente nu le pot fi opuse, deoarece acestea nu au avut calitatea de parte la declarația de obiecții adresată acestora. Chiar și așa, reclamantele pretind că aceste înscrisuri și declarații nu probează, fiecare în parte sau coroborate, o încălcare a articolului 81 CE în ceea ce le privește.
   În al treilea rând, reclamantele arată că elementele pe care se întemeiază Comisia nu stabilesc la nivelul impus de lege că respectivul cartel general a continuat după inspecțiile din aprilie 2001. Potrivit reclamantelor, decizia contestată nu conține nicio probă care să lege comportamentul de piață al reclamantului de un asemenea pretins plan.
   În al patrulea rând, reclamantele pretind că amenda trebuie redusă, din moment ce Comisia a făcut o aplicare greșită a orientărilor referitoare la aplicarea amenzilor și a făcut erori în calculul amenzii, constând în stabilirea ilegală a sumei de bază, întrucât a) pretinsa încălcare nu poate fi calificată drept „foarte serioasă“, b) impactul actual al încălcării nu a fost luat în considerare în mod corespunzător și c) dimensiunea pieții relevante din punct de vedere geografic a fost identificată în mod eronat ca fiind SEE.
   Mai mult decât atât, susțin reclamantele, Comisia a încălcat articolul 235 CE, având în vedere că decizia contestată nu conține nicio motivare pentru obligarea Aquatis France și Simplex Armaturen + Fittings la plata unei sume suplimentare în cuantum de 2,04 milioane euro.
   În al cincilea rând, arată reclamantele, Comisia a încălcat articolul 2 din Regulamentul (CE) 1/2003 (1) și principiul egalității armelor, transmițând sarcina probei reclamantelor, bazându-se în întregime pe declarații indulgente și refuzând să uzeze de puterile sale de constatare a unor situații de fapt. Mai mult decât atât, susțin reclamantele, Comisia a încălcat articolul 11(2) din Regulamentul (CE) 773/2004 (2), prin includerea în decizia contestată a unor obiecții care nu au fost formulate împotriva lor în declarația de obiecții.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a regulilor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din Tratat ( JO 2003, L 1, p.1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE ( JO 2004, L 123, p.18).


title: Cauza C-475/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (korábbi Fővárosi Bíróság) (Ungaria) la 22 octombrie 2012 — UPC DTH Sárl/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (korábbi Fővárosi Bíróság) (Ungaria) la 22 octombrie 2012 — UPC DTH Sárl/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese
   (Cauza C-475/12)
   2013/C 26/38
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Törvényszék (fost Fővárosi Bíróság)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: UPC DTH Sárl

      Pârât: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 2 litera (c) din Directiva-cadru, și anume Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 (2), trebuie modificată în sensul că trebuie calificat drept serviciu de comunicații electronice serviciul în cadrul căruia prestatorul furnizează cu titlu oneros accesul condiționat la un pachet de programe transmis prin satelit care conține servicii de programe radio și de televiziune?

               2.

               Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că serviciului descris în prima întrebare îi este aplicabil principiul liberei prestări de servicii între statele membre, în cazul în care este vorba despre un serviciu prestat din Luxemburg pentru teritoriul Ungariei?

               3.

               Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că, în cazul serviciului descris în prima întrebare, statul de destinație, pentru care se prestează serviciul, are dreptul să limiteze prestarea acestui tip de servicii prevăzând înregistrarea obligatorie a [prestatorului] serviciului în acest stat membru și stabilirea unei sucursale sau a unei entități juridice autonome, precum și insistând că acest tip de servicii pot fi prestate numai după constituirea unei sucursale sau a unei entități juridice autonome?

               4.

               Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că procedurile administrative referitoare la serviciile descrise în prima întrebare, independent de statul membru în care operează sau este înregistrată întreprinderea care prestează serviciul, țin de competența autorității administrative a statului membru competent din punct de vedere teritorial în considerarea locului unde se [prestează] serviciul?

               5.

               Articolul 2 litera (c) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 (Directivă-cadru) trebuie interpretat în sensul că serviciul descris în prima întrebare trebuie calificat drept serviciu de comunicații electronice sau în sensul că serviciul respectiv trebuie calificat drept serviciu de acces condiționat prestat prin utilizarea sistemului de acces condiționat definit la articolul 2 litera (f) din Directiva-cadru?

               6.

               În lumina considerațiilor de mai sus, dispozițiile relevante trebuie interpretate în sensul că prestatorul serviciului descris în prima întrebare trebuie calificat drept prestator de servicii de comunicații electronice în sensul reglementării comunitare?

      (1)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă cadru) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195).

      (2)  Directiva 2009/140/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 de modificare a Directivelor 2002/21/CE privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice, 2002/19/CE privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora și 2002/20/CE privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (JO L 337, p. 37).


title: Cauza T-401/06: Hotărârea Tribunalului din 4 martie 2010 — Brosmann Footwear (HK) și alții/Consiliul ( Dumping — Importuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din China și din Vietnam — Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață — Tratament individual — Eșantionare — Susținerea plângerii de industria comunitară — Definiția produsului în cauză — Egalitate de tratament — Prejudiciu — Încredere legitimă — Obligația de motivare )

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/37

         Hotărârea Tribunalului din 4 martie 2010 — Brosmann Footwear (HK) și alții/Consiliul
   (Cauza T-401/06) (1)

   („Dumping - Importuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din China și din Vietnam - Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață - Tratament individual - Eșantionare - Susținerea plângerii de industria comunitară - Definiția produsului în cauză - Egalitate de tratament - Prejudiciu - Încredere legitimă - Obligația de motivare”)
   2010/C 113/57
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Brosmann Footwear (HK) Ltd (Kowloon, China); Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd (Zhongshan, China); Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd (Guangzhou, China); și Risen Footwear (HK) Co., Ltd (Kowloon, China) (reprezentanți: L. Ruessmann și A. Willems, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat de G. Berrisch, avocat)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet și T. Scharf, agenți) și Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial P. Vlaemminck, G. Zonnekeyn și S. Verhulst, ulterior P. Vlaemminck și A. Hubert, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Regulamentului (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam (JO L 275, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 50, p. 3), în măsura în care le privește pe reclamante

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd și Risen Footwear (HK) Co., Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3.

               Comisia Europeană și Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 42, 24.2.2007.


title: Cauza T-335/12: Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2017 – T & L Sugars et Sidul Açúcares/Comisia

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/60

         Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2017 – T & L Sugars et Sidul Açúcares/Comisia
   (Cauza T-335/12) (1)

   (2017/C 144/81)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza C-509/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Bergamo — Italia) — Luigi Scarpelli/NEOS Banca SpA (Directiva 87/102/CEE — Protecția consumatorilor — Credit de consum — Neexecutarea contractului de vânzare)

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/13

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Bergamo — Italia) — Luigi Scarpelli/NEOS Banca SpA
   (Cauza C-509/07) (1)

   (Directiva 87/102/CEE - Protecția consumatorilor - Credit de consum - Neexecutarea contractului de vânzare)
   2009/C 141/21
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Bergamo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Luigi Scarpelli

      Pârât: NEOS Banca SpA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Bergamo — Interpretarea articolului 11 alineatul (2) din Directiva 87/102/CEE a Consiliului din 22 decembrie 1986 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre privind creditul de consum (JO L 42, p. 48, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 252) — Credit de consum — Dreptul consumatorului de a introduce o acțiune împotriva creditorului în cazul neexecutării contractului de vânzare având ca obiect bunuri finanțate prin credit

      Dispozitivul

   Articolul 11 alineatul (2) din Directiva 87/102/CEE a Consiliului din 22 decembrie 1986 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre privind creditul de consum trebuie interpretat în sensul că, într-o situație precum cea din acțiunea principală, existența unui contract între creditor și furnizor, în temeiul căruia un împrumut este acordat exclusiv de către acest creditor clienților furnizorului, nu constituie o condiție necesară pentru exercitarea dreptului acestor clienți de a acționa împotriva respectivului creditor, în cazul neexecutării obligațiilor care revin furnizorului menționat, pentru a obține rezoluțiunea contractului de împrumut și restituirea subsecventă a sumelor plătite instituției de finanțare.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza T-356/10: Acțiune introdusă la 23 august 2010 — Nike International/OAPI — Deichmann (VICTORY RED)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/55

      Acțiune introdusă la 23 august 2010 — Nike International/OAPI — Deichmann (VICTORY RED)
      (Cauza T-356/10)
      ()
      (2010/C 288/103)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Nike International Ltd (Oregon, U.S.A.) (reprezentant: M. De Justo Bailey, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Deichmann SE (Essen, Germania)

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 mai 2010 pronunțate în cauza R 1309/2009-2,

                  —

                  obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată,

                  —

                  obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată în cazul în care formulează cerere de intervenție în prezenta cauză.

         Motivele și principalele argumente

         Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

         Marca comunitară vizată: marca verbală „VICTORY RED” pentru produse din clasele 18 și 28.

         Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

         Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală „Victory” înregistrată în Germania sub nr. 30318528 pentru produse din clasele 18, 25 și 28; marca verbală internațională „Victory” înregistrată sub nr. 819143 pentru produse din clasele 18, 25 și 28.

         Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția pentru toate produsele contestate și respinge cererea de înregistrare în totalitate.

         Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.
      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a apreciat în mod greșit riscul de confuzie, în special în ceea ce privește similitudinea semnelor.


title: Cauza T-444/13 P: Recurs introdus la 20 august 2013 de Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) împotriva Hotărârii din 26 iunie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauzele conexate F-135/11, F-51/12 și F-110/12, BU/EMA

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/40

         Recurs introdus la 20 august 2013 de Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) împotriva Hotărârii din 26 iunie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauzele conexate F-135/11, F-51/12 și F-110/12, BU/EMA
   (Cauza T-444/13 P)
   2013/C 325/67
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) (reprezentanți: T. Jabłoński și N. Rampal Olmedo, agenți, asistați de D. Waelbroeck și de A. Duron, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: BU (Londra, Regatul Unit)

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice în cauzele F-135/11, F-51/12 și F-110/12, în măsura în care prin aceasta a fost anulată decizia EMA de a nu prelungi contractul intimatului și a fost obligată EMA să suporte cheltuielile de judecată efectuate de BU în cauzele F-135/11 și F-51/12;

               —

               admiterea concluziilor formulate de recurentă în primă instanță, de respingere în totalitate a acțiunii ca neîntemeiată;

               —

               obligarea intimatului la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și celei desfășurate în fața Tribunalului Funcției Publice.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea de către TFP a interdicției de a statua ultra vires prin faptul că acesta s-ar fi declarat competent să verifice dacă motivele reținute de administrație ca temei al refuzului de a reînnoi contractul nu sunt de natură să repună în discuție criteriile și condițiile de bază stabilite de legiuitor prin Statutul funcționarilor Uniunii Europene pentru garantarea posibilității personalului contractual de a beneficia, în perspectivă, de o anumită continuitate în serviciu (în privința punctelor 57-62 din hotărârea atacată). EMA invocă faptul că competența de care se prevalează TFP este lipsită de orice temei juridic.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe erori de drept săvârșite de TFP în interpretarea articolului 8 primul paragraf din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene (RACA) prin faptul că a considerat că autoritatea competentă avea obligația de a cerceta dacă nu există un post pe care agentul temporar al cărui contract expiră ar putea fi angajat sau transferat în mod util.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept constând în faptul că TFP ar fi denaturat noțiunea de interes al serviciului întrucât interpretarea realizată de acesta creează o prezumție potrivit căreia persoana interesată este menținută în serviciu cu excepția situației în care autoritatea competentă poate dovedi că nu există niciun post pe care agentul temporar al cărui contract expiră ar putea fi angajat sau transferat în mod util.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în ceea ce privește obligarea EMA la plata cheltuielilor de judecată în cauza F-51/12, în care acțiunea a fost respinsă ca inadmisibilă.


title: Cauza T-12/07: Acțiune introdusă la data de 16 ianuarie 2007 — Polimeri Europa/Comisie

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/37

         Acțiune introdusă la data de 16 ianuarie 2007 — Polimeri Europa/Comisie
   (Cauza T-12/07)
   (2007/C 56/69)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Polimeri Europa SpA (Brindisi, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa, F. M. Moretti și L. Nascimbene, avvocati)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea totală a deciziei și a tuturor actelor indivizibil conexe cu aceasta și, prin urmare, obligarea Comisiei de a acționa în vederea recuperării copiei versiunii neconfidențiale a noii comunicări a obiecțiunilor, transmisă către Michelin;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei Comisiei COMP/F2/D (2006) 1095, adoptată la data de 6 noiembrie 2006 în cadrul procedurii de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/F38.638 BR/ESBR), în baza căreia pârâta a transmis societății Manufacture Française des Pneumatiques Michelin (MFPM) o copie a versiunii neconfidențiale a comunicării obiecțiunilor, adoptată la data de 6 aprilie 2006. MFPM fusese anterior admisă în cadrul procedurii administrative, în calitate de terță parte interesată, fiind invitată să transmită eventuale observații.
   În sprijinul pretențiilor sale, reclamanta susține:

               —

               încălcarea dreptului său la apărare. În această privință, reclamanta afirmă că, până la adoptarea deciziei, Comisia a ascuns scopurile reale și natura participării societății Michelin la procedură, limitând astfel posibilitățile de apărare ale reclamantei și având un efect negativ asupra poziției sale procesuale;

               —

               ilegalitatea deciziei, având în vedere baza juridică pe care este fundamentată, în primul rând articolul 6 al Regulamentului (CE) nr. 773/2004 (1). Se reține la acest punct că Michelin nu ar putea fi considerată ca denunțătoare, deoarece modulul C prezentat de aceasta este lipsit de natura de act de impulsionare a procedurii începute ca urmare a unei plângeri în conformitate cu articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (2). Rezultă din aceasta că decizia este viciată prin încălcarea dispozițiilor coroborate ale prevederii citate anterior și ale articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 773/2004.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE (JO L 123 din 27.4.2004, p. 18).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a regulilor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1 din 4.1.2003, p. 1).


               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/4

         Desemnarea camerei care are sarcina judecării cauzelor menționate la articolul 104b din Regulamentul de procedură al Curții de Justiție
   2010/C 317/07
   În cursul reuniunii din 28 septembrie 2010, Curtea a desemnat, pentru o perioadă de un an care expiră la 6 octombrie 2011, Camera întâi a Curții pentru a fi camera care, conform articolului 9 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură, are sarcina să judece cauzele prevăzute la articolul 104b din acest regulament.


title: Cauza F-116/05: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (ședință plenară) din 24 iunie 2008 — Cerafogli și Poloni/Banca Centrală Europeană (Funcție publică — Personalul BCE — Remunerație — Metodă de calcul al adaptării anuale a remunerațiilor — Executarea unei hotărâri a instanței comunitare — Act confirmativ — Inadmisibilitate)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/68

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (ședință plenară) din 24 iunie 2008 — Cerafogli și Poloni/Banca Centrală Europeană
   (Cauza F-116/05) (1)

   (Funcție publică - Personalul BCE - Remunerație - Metodă de calcul al adaptării anuale a remunerațiilor - Executarea unei hotărâri a instanței comunitare - Act confirmativ - Inadmisibilitate)
   (2008/C 209/123)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: Maria Concetta Cerafogli și Paolo Poloni (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: G. Vandersanden și L. Levi, avocats)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: F. Malfrère și K. Sugar, în calitate de agenți, asistați de H.-G. Kamann, avocat)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea fișelor de salariu ale reclamanților pentru luna iulie 2001, astfel cum au fost întocmite de Banca Centrală Europeană în mai 2005, în executarea Hotărârii Tribunalului din 20 noiembrie 2003 pronunțate în cauza T-63/02, Cerafogli și Poloni/BCE, precum și, pe de altă parte, o cerere de daune interese
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 48, 25.2.2005 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene sub numărul T-431/05 și transferată la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene prin Ordonanța din 15.12.2005).


title: Cauza T-393/09: Acțiune introdusă la 2 octombrie 2009 — NEC Display Solutions Europe/OAPI — Nokia (NaViKey)

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/26

         Acțiune introdusă la 2 octombrie 2009 — NEC Display Solutions Europe/OAPI — Nokia (NaViKey)
   (Cauza T-393/09)
   2009/C 297/38
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: NEC Display Solutions Europe GmbH (München, Germania) (reprezentant: P. Munzinger, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Nokia Corp. (Helsinki, Finlanda)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) adoptate la 16 iunie 2009 în cauza R 1143/2008-2;

               —

               respingerea opoziției formulate de cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs împotriva înregistrării mărcii comunitare vizate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în cadrul procedurii aflate pe rolul camerei de recurs și

               —

               obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în cadrul procedurii menționate, în cazul în care această parte intervine în prezenta cauză.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „NaViKey” pentru produse din clasa 9

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea ca marcă comunitară a mărcii verbale „NAVI” pentru produse și servicii din clasele 9 și 38; înregistrarea ca marcă finlandeză a mărcii verbale „NAVI” pentru produse din clasa 9

      Decizia diviziei de opoziție: admite în tot opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului întrucât camera de recurs: (i) a săvârșit o eroare atunci când a stabilit publicul relevant a cărui percepție trebuie luată în considerare; (ii) a săvârșit o eroare atunci când a evaluat similitudinea dintre mărcile vizate și produsele acoperite și (iii) nu a luat în considerare că cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs nu are dreptul să interzică utilizarea mărcilor ulterioare care conțin elementul „NAVI”, ca rezultat al lipsei de distincție a acestora sau al gradului scăzut de distincție, și, prin urmare, nu are dreptul să se întemeieze pe articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului pentru a obține respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare vizate; încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului întrucât camera de recurs nu a menționat motivele pentru care a considerat că există un risc de confuzie între mărcile vizate.


title: Cauza T-260/09 P: Hotărârea Tribunalului din 10 noiembrie 2010 — OAPI/Simões Dos Santos ( Recurs — Recurs incident — Funcție publică — Promovare — Exercițiul de promovare 2003 — Anulare și recalculare a numărului de puncte de merit — Executarea unei hotărâri a Tribunalului — Autoritate de lucru judecat — Temei legal — Neretroactivitate — Încredere legitimă — Prejudiciu material — Pierderea oportunității de a fi promovat — Prejudiciu moral )

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/24

         Hotărârea Tribunalului din 10 noiembrie 2010 — OAPI/Simões Dos Santos
   (Cauza T-260/09 P) (1)

   (Recurs - Recurs incident - Funcție publică - Promovare - Exercițiul de promovare 2003 - Anulare și recalculare a numărului de puncte de merit - Executarea unei hotărâri a Tribunalului - Autoritate de lucru judecat - Temei legal - Neretroactivitate - Încredere legitimă - Prejudiciu material - Pierderea oportunității de a fi promovat - Prejudiciu moral)
   2011/C 13/47
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: I. de Medrano Caballero, agent, asistat de D. Waelbroeck, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Manuel Simões Dos Santos (Alicante, Spania) (reprezentant: A. Creus Carreras, avocat)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 mai 2009, Simões Dos Santos/OAPI (F-27/08, nepublicată încă în Repertoriu), și având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Anulează punctele 2-5 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 mai 2009, Simões Dos Santos/OAPI (F-27/08, nepublicată încă în Repertoriu).

               2.

               Respinge celelalte capete de cerere ale recursului principal și ale recursului incident.

               3.

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Funcției Publice.

               4.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 220, 12.9.2009.


title: Cauza C-14/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Société Euro Park Service, venant aux droits et obligations de la société Cairnbulg Nanteuil/Ministre des finances et des comptes publics [Trimitere preliminară — Impozitare directă — Societăți din state membre diferite — Regim fiscal comun — Fuziune prin absorbție — Autorizare prealabilă de către administrația fiscală — Directiva 90/434/CEE — Articolul 11 alineatul (1) litera (a) — Fraudă sau evaziune fiscală — Libertatea de stabilire]

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/11

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Société Euro Park Service, venant aux droits et obligations de la société Cairnbulg Nanteuil/Ministre des finances et des comptes publics
   (Cauza C-14/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Impozitare directă - Societăți din state membre diferite - Regim fiscal comun - Fuziune prin absorbție - Autorizare prealabilă de către administrația fiscală - Directiva 90/434/CEE - Articolul 11 alineatul (1) litera (a) - Fraudă sau evaziune fiscală - Libertatea de stabilire])
   (2017/C 144/15)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Société Euro Park Service, venant aux droits et obligations de la société Cairnbulg Nanteuil

      Pârât: Ministre des finances et des comptes publics

      Dispozitivul

               1)

               În măsura în care articolul 11 alineatul (1) litera (a) din Directiva 90/434/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre nu realizează o armonizare exhaustivă, dreptul Uniunii permite să se aprecieze compatibilitatea unei legislații naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, în raport cu dreptul primar, deși această legislație a fost adoptată pentru a transpune în dreptul intern posibilitatea oferită de dispoziția menționată.

               2)

               Articolul 49 TFUE și articolul 11 alineatul (1) litera (a) din Directiva 90/434 trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care, în cazul unei operațiuni de fuziune transfrontalieră, supune acordarea avantajelor fiscale aplicabile unei astfel de operațiuni în temeiul acestei directive, în speță amânarea impozitării plusvalorilor aferente bunurilor constituite ca aport de o societate franceză la o societate stabilită într-un alt stat membru, unei proceduri de autorizare prealabilă în cadrul căreia, pentru a obține această autorizație, contribuabilul trebuie să demonstreze că operațiunea în cauză este justificată de un motiv economic, că aceasta nu are ca obiectiv principal sau ca unul dintre principalele sale obiective frauda sau evaziunea fiscală și că modalitățile sale de realizare permit asigurarea impozitării viitoare a plusvalorilor a căror impozitare este suspendată, în timp ce, în cazul unei operațiuni de fuziune internă, o astfel de amânare se acordă fără ca respectivul contribuabil să fie supus unei asemenea proceduri.

      (1)  JO C 106, 21.3.2016


title: Cauza T-620/15: Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2015 – Orthema Service/OAPI (Gehen wie auf Wolken)

text:
               11.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/32

         Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2015 – Orthema Service/OAPI (Gehen wie auf Wolken)
   (Cauza T-620/15)
   (2016/C 007/43)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Orthema Service GmbH (Rotkreuz, Elveția) (reprezentant: M. Gail, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „Gehen wie auf Wolken” – cererea de înregistrare nr. 13 121 868

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 1 septembrie 2015 în cauza R 404/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-140/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 12 martie 2007 — Hecht-Pharma GmbH/Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Lüneburg

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/15

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 12 martie 2007 — Hecht-Pharma GmbH/Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Lüneburg
   (Cauza C-140/07)
   (2007/C 117/23)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesverwaltungsgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Hecht-Pharma GmbH

      Pârât: Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Lüneburg

      Intervenientă: reprezentanta intereselor federale de pe lângă Bundesverwaltungsgericht
   Întrebările preliminare

               1)

               Regula prevăzută în caz de îndoială în articolul 2 alineatul (2) din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (1), așa cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE a Parlamentului european și a Consiliului din 31 martie 2004 (2), poate fi interpretată în sensul că Directiva 2001/83/CE poate fi aplicată la un produs care poate, eventual, să fie calificat drept medicament, dar căruia nu i-a fost constatată în mod pozitiv calitatea de medicament? Ce nivel de probabilitate și, în aceeași măsură, ce nivel de explicații practice sunt necesare în speță pentru a justifica aplicarea Directivei 2001/83/CE?

               2)

               Un produs, ce nu este un medicament prezentat ca atare, poate fi considerat drept medicament funcțional în sensul articolului 1 punctul 2 din Directiva 2001/83/CE, întrucât conține un component care, într-o anumită doză, poate cauza modificări fiziologice, deși doza acestui component din produsul respectiv — în condiții normale de utilizare — nu este atât de puternică? Această întrebare se încadrează la caracteristica „efectului farmacologic ”sau la caracteristica „influențării funcțiilor fiziologice umane”?

               3)

               În urma revizuirii definiției medicamentelor prin Directiva 2004/27/CE, în jurisprudența Curții de Justiție, pe lângă proprietățile farmacologice, pentru calificarea unui produs drept medicament mai joacă încă un rol caracteristicile declarate drept relevante „modalitățile de utilizare, amploarea difuzării sale, cunoașterea sa de către consumatori, și riscurile pe care le poate determina utilizarea sa ”(hotărârea din 9 iunie 2005 — Cauza C-211/03 — Recueil I-5141, 5217, punctul 51)?

      (1)  JO L 311, p. 67.

      (2)  JO L 136, p. 34.