title: Cauza T-331/14: Hotărârea Tribunalului din 28 ianuarie 2016 – Azarov/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețarea fondurilor — Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Includerea numelui reclamantului — Dovada temeiniciei includerii în listă”)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/34

         Hotărârea Tribunalului din 28 ianuarie 2016 – Azarov/Consiliul
   (Cauza T-331/14) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețarea fondurilor - Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Includerea numelui reclamantului - Dovada temeiniciei includerii în listă”))
   (2016/C 098/45)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Mykola Yanovych Azarov (Kiev, Ucraina) (reprezentanți: G. Lansky și A. Egger, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J. -P. Hix și F. Naert, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent) și Comisia Europeană (reprezentanți: S. Bartelt, D. Gauci și T. Scharf, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 66, p. 26) și a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 66, p. 1) și, pe de altă parte, a Deciziei (PESC) 2015/143 a Consiliului din 29 ianuarie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC (JO L 24, p. 16) și a Regulamentului (UE) 2015/138 al Consiliului din 29 ianuarie 2015 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 (JO L 24, p. 1), în măsura în care îl privesc pe reclamant.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina și Regulamentul (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care acestea îl privesc pe domnul Mykola Yanovych Azarov.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de domnul Azarov în ceea ce privește cererea de anulare formulată în cererea introductivă.

               4)

               Îl obligă pe domnul Azarov să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliu în ceea ce privește cererea de anulare formulată în memoriul în adaptarea concluziilor.

               5)

               Republica Polonă și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014.


title: Cauza T-126/13: Acțiune introdusă la 1 martie 2013 — Direct Way și Direct Way Worldwide/Parlamentul European

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/20

         Acțiune introdusă la 1 martie 2013 — Direct Way și Direct Way Worldwide/Parlamentul European
   (Cauza T-126/13)
   2013/C 147/37
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Direct Way (Bruxelles, Belgia) și Directway Worldwide (Machelen, Belgia) (reprezentant: E. van Nuffel d’Heynsbroeck, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă și întemeiată;

               —

               în consecință,

                           —

                           anularea:

                                       —

                                       deciziei adoptate la o dată necunoscută de Parlamentul European de a abandona procedura cererii de oferte pusă în aplicare, pentru motivul că „ofertele primite în urma cererii de oferte au fost inacceptabile în raport cu criteriile de atribuire, în special prețurile propuse care sunt prea ridicate în raport cu valoarea anunțată în anunțul de participare”, decizie adusă la cunoștința grupului Direct Way printr-o scrisoare din 3 septembrie 2012;

                                       —

                                       deciziei adoptate la o dată necunoscută de Parlamentul European de a aplica procedura negociată fără publicitate pentru a atribui contractul, adusă la cunoștința grupului Direct Way prin invitația de a participa la procedură care le-a fost comunicată la 19 septembrie 2012;

                                       —

                                       deciziei adoptate la o dată necunoscută de Parlamentul European de atribuire a contractului unui ofertant concurent, adusă la cunoștința grupului Direct Way printr-un e-mail din 21 decembrie 2012 confirmat printr-o scrisoare din 3 ianuarie 2013;

               —

               declararea, pe cale de consecință, a nulității contractului încheiat între Parlamentul European și s.c.s. TMS Limousines;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata către grupul Direct Way a cuantumului provizoriu de 199 500 euro cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul suferit;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe o încălcare a articolului 101 din Regulamentul financiar (1), a articolului 127 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul de aplicare a regulamentului financiar (2) și a principiului egalității, precum și pe o eroare vădită de apreciere, având în vedere că Parlamentul European a atribuit contractul prin procedură negociată la un preț superior prețului pe care reclamantele l-au propus în cadrul cererii de oferte inițiale.

               2.

               Al doilea motiv, subsidiar, întemeiat pe încălcarea articolului 127 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul de aplicare și a principiului egalității, având în vedere că Parlamentul European a modificat în mod substanțial condițiile inițiale ale pieței i) prin atribuirea pieței la un preț superior prețului considerat inacceptabil în cadrul cererii de oferte inițiale (primul aspect) și ii) prin reducerea estimării volumului care trebuie prestat în raport cu volumul anunțat în condițiile inițiale ale contractului, afectând astfel aprecierea prețului ofertelor negociate (al doilea aspect).

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3).


title: Cauza T-468/15: Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Souruh/Consiliul

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/34

         Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Souruh/Consiliul
   (Cauza T-468/15) (1)

   (2016/C 410/54)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza T-390/11: Acțiune introdusă la 21 iulie 2011 — Evonik Industries/OAPI — Bornemann (EVONIK)

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/57

         Acțiune introdusă la 21 iulie 2011 — Evonik Industries/OAPI — Bornemann
   (EVONIK)
   (Cauza T-390/11)
   2011/C 269/124
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Evonik Industries AG (Essen, Germania) (reprezentant: J. Albrecht, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Johann Heinrich Bornemann GmbH — Geschäftsbereich Kunststofftechnik Obernkirchen (Obernkirchen, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei pârâtului (Camera a doua de recurs) din 19 aprilie 2011 (cauza R 1802/2010-2) în măsura în care s-a refuzat acordarea protecției în Uniunea Europeană mărcii internaționale nr. 918 426„EVONIK”

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „EVONIK” pentru produse și servicii din clasele 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 16, 17, 19, 35, 37, 39, 40, 41 și 42 — înregistrarea internațională nr. 918 426.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Johann Heinrich Bornemann GmbH — Geschäftsbereich Kunststofftechnik Obernkirchen

      Marca sau semnul invocat: marca comunitară verbală „EVO” pentru produse și servicii din clasele 7, 37 și 42.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolelor 75 și 76 din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât i) între mărcile aflate în opoziție nu ar exista niciun risc de confuzie, ii) camera de recurs s-ar fi bazat pe motive în privința cărora reclamanta nu s-a putut exprima și iii) camera de recurs a întemeiat decizia atacată pe argumente neinvocate de oponentă în cadrul procedurii.


title: Cauza C-260/04: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor — Concesiuni ale unui serviciu public — Reînnoirea a 329 de concesiuni pentru gestionarea și colectarea de pariuri pe cursele hipice fără a se recurge la o procedură de licitație — Obligațiile de publicitate și de transparență)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/4

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-260/04) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor - Concesiuni ale unui serviciu public - Reînnoirea a 329 de concesiuni pentru gestionarea și colectarea de pariuri pe cursele hipice fără a se recurge la o procedură de licitație - Obligațiile de publicitate și de transparență)
   (2007/C 269/08)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Wiedner, C. Cattabriga și L. Visaggio, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. Braguglia, agent, G. De Bellis, avocat)

      Interveniente în susținerea reclamantei: Regatul Danemarcei (reprezentant: J. Molde, agent), Regatul Spaniei (reprezentant: F. Díez Moreno, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea principiului transparenței și a obligației de publicitate care decurg din articolul 43 și următoarele CE și din articolul 49 și următoarele CE — Reînnoirea, fără a se recurge la o procedură prealabilă de licitație, a 329 de concesiuni pentru exercitarea activității de organizare de pariuri pe cursele hipice
   Dispozitivul

               1)

               Întrucât a procedat la reînnoirea a 329 de concesiuni pentru gestionarea de pariuri hipice fără a recurge la o procedură de licitație, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE și, în special, a încălcat principiul general al transparenței, precum și obligația de a garanta un nivel de publicitate adecvat.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 217, 28.8.2004.


title: Cauza T-211/12: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Hübner/OAPI — Silesia Gerhard Hanke (Original silicea Kieselsäure-Gel) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/23

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Hübner/OAPI — Silesia Gerhard Hanke (Original silicea Kieselsäure-Gel)
   (Cauza T-211/12) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 336/49
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Anton Hübner GmbH & Co. KG (Ehrenkirchen, Germania) (reprezentanți: inițial A. Kirchgäßner, ulterior R. Kunz-Hallstein, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Poch, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Silesia Gerhard Hanke GmbH & Co. KG (Norf, Germania) (reprezentant: H.-J. Krieger, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 1 martie 2012 (cauza R 351/2011-1), privind o procedură de opoziție între Silesia Gerhard Hanke GmbH & Co. KG și Anton Hübner GmbH & Co. KG

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă reclamanta și intervenienta să suporte propriile cheltuieli de judecată precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de pârâtă.

      (1)  JO C 209, 14.7.2012.


title: Cauza C-398/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Ireland la 27 iulie 2011 — Thomas Hogan, Jonh Burns, John Dooley, Alfred Ryan, Michael Cunningham, Michael Dooley, Denis Hayes, Marion Walsh, Joan Power, Walter Walsh/Minister for Social and Family Affairs, Attorney General

text:
               1.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 290/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Ireland la 27 iulie 2011 — Thomas Hogan, Jonh Burns, John Dooley, Alfred Ryan, Michael Cunningham, Michael Dooley, Denis Hayes, Marion Walsh, Joan Power, Walter Walsh/Minister for Social and Family Affairs, Attorney General
   (Cauza C-398/11)
   2011/C 290/07
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Thomas Hogan, Jonh Burns, John Dooley, Alfred Ryan, Michael Cunningham, Michael Dooley, Denis Hayes, Marion Walsh, Joan Power, Walter Walsh

      Pârât: Minister for Social and Family Affairs, Attorney General

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 2008/94/CE (1) se aplică situației reclamanților, având în vedere articolul 1 alineatul (1) din directivă și faptul că în dreptul irlandez pierderea prestațiilor de pensie la care au dreptul reclamanții nu reprezintă o creanță împotriva angajatorului de care aceștia s-ar putea prevala în fața administratorului special sau în cadrul oricărei forme de lichidare a angajatorului și nu furnizează niciun alt temei juridic pentru a acționa împotriva angajatorului în împrejurările speței?

               2.

               Pentru a stabili dacă statul și-a îndeplinit sau nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8, instanța națională poate lua în considerare pensia de stat de tip contributiv pe care o vor primi reclamanții (independent de sistemul de asigurări sociale la nivel de întreprindere) și să compare (a) cuantumul total al pensiei de stat și cuantumul pensiei pe care reclamanții o vor primi sau o pot primi
                     în mod efectiv
                   de la sistemul de asigurări sociale la nivel de întreprindere la care sunt afiliați cu (b) cuantumul total al pensiei de stat de tip contributiv și cuantumul drepturilor la pensie dobândite de fiecare dintre reclamanți la data lichidării sistemului, care fusese conceput astfel încât pentru stabilirea nivelului prestațiilor de pensie solicitate de reclamanți să se ia în considerare pensia de stat?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare, cuantumurile pe care reclamanții le pot primi în mod efectiv sunt suficiente pentru a considera că statul și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8?

               4.

               În vederea aplicării articolului 8 din directivă, trebuie să se stabilească existența unei legături de cauzalitate între pierderea de către reclamanți a prestațiilor de pensie și insolvența angajatorului lor, pe lângă faptul că (i) sistemul de asigurări sociale este subfinanțat la data intrării în insolvență a angajatorului și (ii) insolvența angajatorului înseamnă că acesta nu dispune de resursele necesare pentru a plăti la sistemul de asigurări sociale contribuții suficiente astfel încât să se asigure plata integrală a prestațiilor de pensie ale afiliaților (angajatorul nefiind obligat să procedeze astfel în cazul în care sistemul se află în lichidare)?

               5.

               Măsurile adoptate de Irlanda menționate anterior sunt conforme cu obligațiile impuse de directivă, având în vedere factorii sociali, comerciali și economici luați în considerare de Irlanda la momentul la care a revizuit protecția acordată prin sistemul de asigurări sociale ca urmare a Hotărârii Robins (astfel cum reiese din mărturia depusă de Orlaigh Quinn) și în special având în vedere „necesitatea unei dezvoltări economice și sociale echilibrate în cadrul Comunității”, la care se face trimitere în considerentul (3) al directivei?

               6.

               Situația economică (astfel cum este descrisă în mărturiile depuse de Colm McCarthy, Phillip Lane și Kevin Cardiff) constituie într-o măsură suficientă o situație excepțională pentru a justifica un nivel mai scăzut de protecție a intereselor reclamanților decât cel care s-ar fi impus și, în cazul unui răspuns afirmativ, care este nivelul scăzut de protecție admisibil?

               7.

               În ipoteza unui răspuns negativ la cea de a doua întrebare, faptul că măsurile adoptate de stat după pronunțarea Hotărârii Robins nu au permis ca reclamanții să primească mai mult de 49 % din valoarea prestațiilor de pensie care le reveneau în temeiul sistemului de asigurări sociale la nivel de întreprindere constituie în sine o încălcare gravă de către stat a obligațiilor care îi revin, care dă dreptul reclamanților să pretindă repararea prejudiciului (fără a mai fi necesar ca aceștia să demonstreze în mod separat că măsurile adoptate de stat după pronunțarea Hotărârii Robins au constituit o încălcare gravă și evidentă a obligațiilor care îi revin în temeiul articolului 8 din directivă)?

      (1)  Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului (JO L 283, p. 36).


title: Cauza C-335/07: Acțiune introdusă la 18 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/9

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda
   (Cauza C-335/07)
   (2007/C 235/15)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: I. Koskinen, M. Patakia și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Pârâtă: Republica Finlanda
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, întrucât nu a impus o tratare mai riguroasă a tuturor apelor reziduale care intră în sisteme de colectare și care provin din aglomerări al căror echivalent-locuitor este mai mare de 10 000, Republica Finlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatele (2), (3) și (5) din Directiva 97/271/CEE din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (1);

               —

               obligarea Republicii Finlanda la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Toate apele din Finlanda ar trebui considerate zone sensibile în sensul Directivei 91/271/CEE. Drept urmare ar exista obligația de a veghea ca toate apele reziduale care intră în sistemele de colectare și care provin din aglomerări al căror echivalent-locuitor este mai mare de 10 000 să facă obiectul unei tratări mai riguroase pe întreg teritoriul Finlandei. Azotul este un element important pentru eutrofizarea în anumite zone ale Selkämeri, precum și un factor predominant în Saaristomeri și în Suomenlahti (golful Finlandei). Primăvara, partea centrală a Mării Baltice are o capacitate redusă de tratare a azotului. Eutrofizarea acestor zone este incontestabilă. O diminuare a încărcării de azot și de fosfor ar contribui la împiedicarea inflorescențelor fitoplanctonului primăvara și vara. Întrucât nu a asigurat reducerea azotului în apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare și care provin din aglomerări al căror echivalent-locuitor este mai mare de 10 000, Republica Finlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatele (2), (3) și (5) din Directiva 91/271/CEEE.

      (1)  JO L 135, p. 40.


title: Cauza T-90/16: Hotărârea Tribunalului din 4 iulie 2017 – Murphy/OAPI – Nike Innovate (Brățară de ceas electronic) [„Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă o brățară de ceas electronic — Desen sau model industrial comunitar anterior — Motiv de nulitate — Caracter individual — Impresie globală diferită — Articolul 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Obligația de motivare — Articolul 62 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”]

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/39

         Hotărârea Tribunalului din 4 iulie 2017 – Murphy/OAPI – Nike Innovate (Brățară de ceas electronic)
   (Cauza T-90/16) (1)

   ([„Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă o brățară de ceas electronic - Desen sau model industrial comunitar anterior - Motiv de nulitate - Caracter individual - Impresie globală diferită - Articolul 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Obligația de motivare - Articolul 62 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”])
   (2017/C 277/58)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamant: Thomas Murphy (Dublin, Irlanda) (reprezentanţi: N. Travers, SC, J. Gormley, barrister, și M. O’Connor, solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Nike Innovate CV (Beaverton, Oregon, Statele Unite) (reprezentanţi: C. Spintig, S. Pietzcker și M. Prasse, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a EUIPO din 19 noiembrie 2015 (cauza R 736/2014-3), privind o procedură de declarare a nulității între domnul Murphy și Nike Innovate

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Thomas Murphy la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 156, 2.5.2016.


title: Cauza T-386/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 29 octombrie 2009 — Peek & Cloppenburg/OAPI — Redfil (Agile) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Agile — Mărci comunitare și naționale verbale anterioare Aygill’s — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudine a semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/27

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 29 octombrie 2009 — Peek & Cloppenburg/OAPI — Redfil (Agile)
   (Cauza T-386/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Agile - Mărci comunitare și naționale verbale anterioare Aygill’s - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 312/44
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Peek & Cloppenburg (Hambourg, Germania) (reprezentanți: T. Dolde, A. Renck și V. von Bomhard, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Laitinen, ulterior R. Pethke, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Redfil, SL (Barcelona, Spania) (reprezentant: C. Hernández Hernández, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 26 iulie 2007 (cauza R 1324/2006-2) privind o procedură de opoziție între Peek & Cloppenburg și Redfil, SL

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 iulie 2007 (cauza R 1324/2006-2).

               2.

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată către Peek & Cloppenburg.

               3.

               Redfil, SL va suporta propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 297, 8.12.2007.


title: Cauza C-136/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Târgu-Mureș (România) la data de 15 martie 2010 — Daniel Ionel Obreja/Direcția Generală a Finanțelor Publice a județului Mureș, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/18

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Târgu-Mureș (România) la data de 15 martie 2010 — Daniel Ionel Obreja/Direcția Generală a Finanțelor Publice a județului Mureș, Administrația Fondului pentru Mediu
      (Cauza C-136/10)
      (2010/C 161/26)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Târgu-Mureș

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Daniel Ionel Obreja

         Pârâți: Direcția Generală a Finanțelor Publice a județului Mureș, Administrația Fondului pentru Mediu

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Se poate considera că prin instituirea unei taxe de poluare, în perioada 01.07.2008 până la 15.12.2008, prin legislația relevantă internă adoptată de România (Ordonanța de Urgență nr. 50/2008) sunt satisfăcute în primul rând principiile de uniune vamală și de evitare a dublei impozitări, astfel cum sunt prevăzute de art. 23, 25 și 90 [TCE], în sensul în care aceste dispoziții din tratat permit instituirea unei taxe de poluare în scopul prevăzut de legiuitorul român în preambulul Ordonanței de Urgență nr. 50/2008, scop care este prevăzut și în art. 174 [TCE] și următoarele: asigurarea protecției mediului prin realizarea unor programe și proiecte pentru îmbunătățirea calității aerului și pentru încadrarea în valorile limită prevăzute de legislația comunitară în domeniu? Cu alte cuvinte, mai concret: prin instituirea unei taxe de poluare într-un stat membru al Uniunii Europene, la prima înmatriculare, pentru autoturisme, noi sau second hand, aduse din alt stat membru în primul stat membru, se poate considera că dispozițiile art. 174 [TCE] și următoarele nu au justificare aplicarea art. 23, 25 și 90 din același tratat?

                  2.

                  Se poate considera că dacă un astfel de vehicul a fost supus unei taxe similare, respectiv taxă de poluare (în același conținut ideatic și cu același scop, respectiv de respectare a mediului conform principiilor și obiectivelor descrise de art. 174 [TCE] și următoarele), într-un stat membru, cu ocazia primei înmatriculări în alt stat membru se poate institui o astfel de taxă de poluare, cu aceleași obiective prevăzute de art. 174 și următoarele din tratat, deși anterior a mai fost supus unei taxe de poluare într-un alt stat membru?

                  3.

                  În fine, în ideea contrară, că un astfel de autovehicul nu a fost supus într-un alt stat membru unei taxe de poluare (pentru că fie nu există această taxă, fie din alte motive), dar la o înmatriculare succesivă într-un alt stat membru, spre exemplu România unde se percepe o astfel de taxă, se percepe la prima înmatriculare într-un asemenea stat taxa de poluare, se poate considera, într-o asemenea ipoteză, că se încalcă principiile uniunii vamale sau a unei protecții interne indirecte prevăzute de art. 23, 25 și 90 ?


title: Cauza T-271/14: Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2015 – Styron Deutschland/Comisia

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/38

         Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2015 – Styron Deutschland/Comisia
   (Cauza T-271/14) (1)

   (2015/C 155/48)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014.


title: Cauza C-332/15: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Treviso – Italia) – în procedura penală împotriva Giuseppe Astone (Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolele 167, 168, 178-182, 193, 206, 242, 244, 250, 252 și 273 — Drept la deducerea TVA ului — Cerințe de fond — Cerințe de formă — Termen de decădere — Dispoziții naționale care exclud dreptul la deducere în cazul nerespectării celor mai multe dintre cerințele de formă — Fraudă fiscală)

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/10

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Treviso – Italia) – în procedura penală împotriva Giuseppe Astone
   (Cauza C-332/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolele 167, 168, 178-182, 193, 206, 242, 244, 250, 252 și 273 - Drept la deducerea TVA ului - Cerințe de fond - Cerințe de formă - Termen de decădere - Dispoziții naționale care exclud dreptul la deducere în cazul nerespectării celor mai multe dintre cerințele de formă - Fraudă fiscală))
   (2016/C 350/13)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Treviso

      Partea din procedura penală principală

   Giuseppe Astone

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 167, 168, 178, articolul 179 primul paragraf și articolele 180 și 182 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care prevede un termen de decădere pentru exercitarea dreptului de deducere, precum cel în discuție în litigiul principal, în măsura în care sunt respectate principiile echivalenței și efectivității, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

               2)

               Articolele 168, 178, 179, 193, 206, 242, 244, 250, 252 și 273 din Directiva 2006/112 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care permite administrației fiscale să refuze unei persoane impozabile dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată în cazul în care este stabilit faptul că aceasta din urmă nu și-a îndeplinit în mod fraudulos cea mai mare parte a obligațiilor de formă care îi reveneau pentru a putea beneficia de acest drept, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 320, 28.9.2015.


title: Cauza T-412/13: Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2015 – Chin Haur Indonesia/Consiliul [„Dumping — Importuri de biciclete expediate din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia — Extinderea taxei antidumping definitive la importurile de biciclete originare din China — Eludare — Lipsa cooperării — Articolele 13 și 18 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 — Obligația de motivare — Eroare de apreciere”]

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/38

         Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2015 – Chin Haur Indonesia/Consiliul
   (Cauza T-412/13) (1)

   ([„Dumping - Importuri de biciclete expediate din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia - Extinderea taxei antidumping definitive la importurile de biciclete originare din China - Eludare - Lipsa cooperării - Articolele 13 și 18 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Obligația de motivare - Eroare de apreciere”])
   (2015/C 146/51)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Chin Haur Indonesia (Tangerang, Indonezia) (reprezentanți: T. Müller-Ibold și F. C. Laprévote, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Boelaert, agent, asistat de R. Bierwagen, avocat)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și M. França, agenți) și Maxcom Ltd (Plovdiv, Bulgaria) (reprezentanți: L. Ruessmann, avocat, și J. Beck, solicitor)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 501/2013 al Consiliului din 29 mai 2013 de extindere a taxei antidumping definitive impuse prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 990/2011 asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză la importurile de biciclete expediate din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia, indiferent dacă acestea sunt sau nu declarate ca fiind originare din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia (JO L 153, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 1 alineatele (1) și (3) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 501/2013 al Consiliului din 29 mai 2013 de extindere a taxei antidumping definitive impuse prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 990/2011 asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză la importurile de biciclete expediate din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia, indiferent dacă acestea sunt sau nu sunt declarate ca fiind originare din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia, în măsura în care acest articol privește Chin Haur Indonesia, PT.

               2)

               Consiliul Uniunii Europene suportă cheltuielile de judecată efectuate de Chin Haur Indonesia, precum și propriile cheltuieli de judecată.

               3)

               Comisia Europeană și Maxcom Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza C-177/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg la 17 aprilie 2012 — Caisse nationale des prestations familiales/Salim Lachheb, Nadia Lachheb

text:
               7.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg la 17 aprilie 2012 — Caisse nationale des prestations familiales/Salim Lachheb, Nadia Lachheb
   (Cauza C-177/12)
   2012/C 200/10
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Caisse nationale des prestations familiales

      Pârâți: Salim Lachheb, Nadia Lachheb

      Întrebările preliminare

               1.

               O prestație precum cea prevăzută de Legea din 21 decembrie 2007 privind bonificația pentru copil constituie o prestație familială în sensul articolului 1 litera (u) punctul (i) și al articolului 4 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (1), în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996 (2)?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolele 18 și 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (ex-articolul 12 și ex-articolul 39 din Tratatul de instituire a Comunității Europene), articolul 7 din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (3) sau articolul 3 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 se opun unei reglementări naționale de tipul celei în discuție în acțiunea principală în temeiul căreia acordarea unei prestații precum cea prevăzută de Legea din 21 decembrie 2007 privind bonificația pentru copil lucrătorilor care își exercită activitatea profesională pe teritoriul statului membru în cauză și locuiesc împreună cu membrii familiei lor pe teritoriul unui alt stat membru este suspendată până la concurența cuantumului prestațiilor familiale prevăzute pentru membrii familiei lor de legislația statului membru de reședință, reglementarea națională impunând aplicarea în cazul prestației respective a interdicțiilor de cumulare a prestațiilor familiale prevăzute la articolul 76 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 și la articolul 10 din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 (4) în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97?

      (1)  JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26.

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996 de modificare și actualizare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 de aplicare a regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității și a Regulamentului (CEE) nr. 574/72 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 (JO L 28, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 35).

      (3)  JO L 257, p. 2., Ediție specială, 05/vol. 1, p. 11.

      (4)  Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu salariații și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în interiorul Comunității (JO L 74, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 74).


title: Cauza T-129/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 17 ianuarie 2007 — Diy-Mar Insaat Sanayi ve Ticaret și Akar/Comisie ( Acțiune în anulare — Condiții fundamentale de formă — Reprezentarea obligatorie a persoanelor fizice sau juridice de un avocat abilitat să pună concluzii în fața unei instanțe dintr-un stat membru — Depunerea peste termen a cererii modificatoare — Inadmisibilitatea acțiunii )

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/19

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 17 ianuarie 2007 — Diy-Mar Insaat Sanayi ve Ticaret și Akar/Comisie
   (Cauza T-129/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Condiții fundamentale de formă - Reprezentarea obligatorie a persoanelor fizice sau juridice de un avocat abilitat să pună concluzii în fața unei instanțe dintr-un stat membru - Depunerea peste termen a cererii modificatoare - Inadmisibilitatea acțiunii“)
   (2007/C 69/45)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamanți: Diy-Mar Insaat Sanayi ve Ticaret Ltd Sirketi și Musa Akar (Ankara, Turcia) (reprezentant: Ç. Șahin, avocat)

      Pârâtă: Comisia (reprezentanți: P. van Nuffel et F. Hoffmeister, agenți)
   Obiectul cauzei
   Cerere prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei MK/KS/DELTUR/(2005)/SecE/D/1614 din 23 decembrie 2005 privind procedura de achiziție publică a lucrărilor de construcție a unor instituții de învățământ în provinciile Siirt și Diyarbakir (EuropeAid/121601/C/W/TR), iar pe de altă parte, suspendarea executării procedurii în cauză.
   Dispozitivul ordonanței

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Reclamanții, Diy-Mar Insaat Sanayi ve Ticaret Ltd Sirketi și Musa Akar, vor suporta propriile cheltuieli de judecată, precum și, în mod solidar, pe cele efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 212 din 2.9.2006.


title: Cauza C-627/10: Acțiune introdusă la 29 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Slovenia

text:
               2.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/13

         Acțiune introdusă la 29 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Slovenia
   (Cauza C-627/10)
   2011/C 103/23
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Støvlbæk și D. Kukovec, agenți)

      Pârâtă: Republica Slovenia

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Slovenia, în ceea ce privește punerea în aplicare a primului pachet feroviar, nu îndeplinește cerințele articolului 6 alineatul (3) și ale anexei II la Directiva 91/440/CEE (1), cu modificările ulterioare, și ale articolului 14 alineatul (2) din Directiva 2001/14/CE (2); ale articolului 6 alineatele (2)-(5), ale articolului 7 alineatul (3), ale articolului 8 alineatul (1), ale articolului 11 și ale articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE

               —

               obligarea Republicii Slovenia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Întrucât gestionarul infrastructurii, singurul care furnizează serviciile de transport feroviar, conduce circulația trenurilor și participă astfel la adoptarea deciziilor privind repartizarea traselor, inclusiv repartizarea disponibilităților, republica Slovenia nu îndeplinește cerințele articolului 6 alineatul (3) și ale anexei II la Directiva 91/440/CEE, cu modificările ulterioare, și ale articolului 14 alineatul (2) din Directiva 2001/14/CE.
   Prin negarantarea unui mecanism care să asigure reducerea cheltuielilor de garantare a infrastructurii și a nivelului redevențelor de acces, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatele (2)-(5) din Directiva 2001/14/CE.
   Comisia Europeană apreciază în consecință că Republica Slovenia, prin neprevederea unor metode de calcul al tarifelor percepute pentru setul minim de prestații și accesul pe rețea la serviciile infrastructurii, care să fie egale cu costul direct imputabil exploatării serviciilor de transport feroviar, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2001/14/CE.
   Prin neadoptarea unu sistem de ameliorare a performanțelor prin care întreprinderile feroviare și gestionarul infrastructurii să fie încurajați să reducă la minimum perturbările și să îmbunătățească performanțele rețelei feroviare, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 din Directiva 2001/14/CE.
   Republica Slovenia, prin neprevederea în legislația națională de control dacă o parte determinată a pieței permite majorări pentru recuperarea în totalitate a costurilor suportate de către administratorul infrastructurii, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE.
   Republica Slovenia, prin neinstituirea unui organism de control care să fie independent în luarea deciziilor de gestionarul infrastructurii feroviare și de solicitanții, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE.

      (1)  Directiva Consiliului din 29 iulie 1991 privind dezvoltarea căilor ferate comunitare (JO 1991 L 237, p. 25 Ediție specială, 07/vol. 2, p. 86).

      (2)  Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță (JO L 75, p. 29, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66).


title: Cauza C-121/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 8 martie 2017 – Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd, Generics (UK) cu denumirea comercială „Mylan”/Gilead Sciences Inc.

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 8 martie 2017 – Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd, Generics (UK) cu denumirea comercială „Mylan”/Gilead Sciences Inc.
   (Cauza C-121/17)
   (2017/C 151/28)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd, Generics (UK) trading as „Mylan”

      Pârâtă: Gilead Sciences Inc.

      Întrebarea preliminară

   Care sunt criteriile în funcție de care se stabilește dacă „produsul este protejat de un brevet de bază în vigoare” în sensul articolului 3 litera (a) din Regulamentul nr. 469/2009 (1)?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO 2009, L 152, p. 1).


title: Cauza C-6/05: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Medipac — Kazantzidis AE/Venizeleio-Pananeio (PE.S.Y. KRITIS) (Libera circulație a mărfurilor — Directiva 93/42/CEE — Achiziționarea de către un spital a unor dispozitive medicale purtând marcajul CE — Măsuri de protecție — Contract de achiziții publice de bunuri — Contract care nu atinge pragul de aplicare a Directivei 93/36/CEE — Principiul egalității de tratament și obligația de transparență)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Medipac — Kazantzidis AE/Venizeleio-Pananeio (PE.S.Y. KRITIS)
   (Cauza C-6/05) (1)

   (Libera circulație a mărfurilor - Directiva 93/42/CEE - Achiziționarea de către un spital a unor dispozitive medicale purtând marcajul CE - Măsuri de protecție - Contract de achiziții publice de bunuri - Contract care nu atinge pragul de aplicare a Directivei 93/36/CEE - Principiul egalității de tratament și obligația de transparență)
   (2007/C 183/02)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Symvoulio tis Epikrateias
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Medipac — Kazantzidis AE

      Pârât: Venizeleio-Pananeio (PE.S.Y. KRITIS)
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Symvoulio tis Epikrateias — Interpretarea Directivei 93/36/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri (JO L 199, p. 1) și a Directivei 93/42/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale (JO L 169, p. 1) — Respingerea unei oferte privind produse ce poartă marcajul CE — Necorespundere calitativă a acestor produse în privința protecției sănătății publice și a utilizării speciale căreia îi sunt destinate — Procedură de achiziționare de produse tehnico-medicale de către un spital
   Dispozitivul

               1)

               Principiul egalității de tratament și obligația de transparență se opun ca o autoritate contractantă, care a lansat o procedură de cerere de ofertă pentru furnizarea de dispozitive medicale și a precizat că acestea din urmă trebuie să fie conforme cu Farmacopeea europeană și să poarte marcajul CE, să respingă direct și în afara cadrului procedurii de protecție prevăzute la articolele 8 și 18 din Directiva 93/42/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, din motive privind protecția sănătății publice, materialele propuse, deși îndeplinesc această condiție tehnică impusă. Dacă autoritatea contractantă consideră că acestea sunt susceptibile să compromită sănătatea publică, este obligată să informeze organismul național competent în vederea punerii în aplicare a respectivei proceduri de protecție.

               2)

               O autoritate contractantă care a sesizat organismul național competent în vederea punerii în aplicare a procedurii de protecție prevăzute la articolele 8 și 18 din Directiva 93/42, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1882/2003, în privința dispozitivelor medicale care poartă marcajul CE este obligată să suspende procedura de cerere de ofertă până la finalizarea acestei proceduri de protecție, rezultatul acesteia fiind obligatoriu pentru autoritatea contractantă. Dacă punerea în aplicare a unei asemenea proceduri de protecție cauzează o întârziere susceptibilă să compromită funcționarea unui spital public și, prin urmare, sănătatea publică, autoritatea contractantă este îndreptățită să ia toate măsurile provizorii necesare, cu respectarea principiului proporționalității, care să îi permită să procure materialele necesare pentru buna funcționare a acestui spital.

      (1)  JO C 69, 19.3.2005.


title: Cauza T-299/11: Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2015 – European Dynamics Luxembourg și alții/OAPI („Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Prestare de servicii externe pentru gestionarea de programe și de proiecte și consultanță tehnică în domeniul tehnologiilor informației — Clasarea unui ofertant într-o procedură în cascadă — Criterii de atribuire — Egalitate de șanse — Transparență — Eroare vădită de apreciere — Obligația de motivare — Răspundere extracontractuală — Pierderea unei șanse”)

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/26

         Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2015 – European Dynamics Luxembourg și alții/OAPI
   (Cauza T-299/11) (1)

   ((„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Prestare de servicii externe pentru gestionarea de programe și de proiecte și consultanță tehnică în domeniul tehnologiilor informației - Clasarea unui ofertant într-o procedură în cascadă - Criterii de atribuire - Egalitate de șanse - Transparență - Eroare vădită de apreciere - Obligația de motivare - Răspundere extracontractuală - Pierderea unei șanse”))
   (2015/C 398/36)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxemburg), Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) și European Dynamics Belgium SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial N. Korogiannakis și M. Dermitzakis, ulterior I. Ampazis, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: N. Bambara și M. Paolacci, agenți, asistați de P. Wytinck și B. Hoorelbeke, avocați)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de anulare a deciziei OAPI, adoptată în cadrul licitației deschise AO/021/10 intitulată „Prestare de servicii externe pentru gestionarea de programe și de proiecte și consultanță tehnică în domeniul tehnologiilor informației” și comunicată reclamantelor prin scrisoarea din 28 martie 2011, de a clasa prima reclamantă pe poziția a treia potrivit mecanismului în cascadă în vedere atribuirii unui contract-cadru și, pe de altă parte, cereri de despăgubiri.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia OAPI, adoptată în cadrul licitației deschise AO/021/10, intitulată „Prestare de servicii externe pentru gestionarea de programe și de proiecte și consultanță tehnică în domeniul tehnologiilor informației” și comunicată European Dynamics Luxemburg SA prin scrisoarea din 28 martie 2011, de a clasa oferta acesteia pe poziția a treia potrivit mecanismului în cascadă în vedere atribuirii unui contract-cadru, precum și de a clasa ofertele consorțiului Unisys SLU și Charles Oakes & Co Sàrl, pe de o parte, și ale ETIQ Consortium (by everis și Trasys), pe de altă parte, pe prima și, respectiv, pe cea de a doua poziție.

               2)

               Uniunea Europeană este obligată să repare prejudiciul suferit de European Dynamics Luxemburg pentru pierderea șansei de a-i fi atribuit contractul-cadru ca prim contractant în cascadă.

               3)

               Respinge în rest cererea de despăgubiri.

               4)

               Părțile vor transmite Tribunalului, în termen de trei luni de la data pronunțării hotărârii, cuantumul despăgubirilor, stabilit de comun acord.

               5)

               În lipsa unui acord, părțile vor transmite Tribunalului, în același termen, concluziile lor privind cuantumul despăgubirilor.

               6)

               Amână pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 232, 6.8.2011.


title: Cauzele conexate T-23/10 și T-24/10: Hotărârea Tribunalului din 6 februarie 2014 — Arkema France/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piețele europene ale stabilizatorilor termici din staniu și stabilizatorilor termici ESBO/esteri — Decizie de constatare a două încălcări ale articolului 81 CE și articolului 53 din Acordul privind SEE — Amenzi — Durata încălcării — Prescripție — Interes legitim de a constata o încălcare — Cerere de modificare — Cuantumul amenzilor — Durata încălcărilor — Competențe de fond” )

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/6

         Hotărârea Tribunalului din 6 februarie 2014 — Arkema France/Comisia
   (Cauzele conexate T-23/10 și T-24/10) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piețele europene ale stabilizatorilor termici din staniu și stabilizatorilor termici ESBO/esteri - Decizie de constatare a două încălcări ale articolului 81 CE și articolului 53 din Acordul privind SEE - Amenzi - Durata încălcării - Prescripție - Interes legitim de a constata o încălcare - Cerere de modificare - Cuantumul amenzilor - Durata încălcărilor - Competențe de fond)
   2014/C 78/11
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Arkema France (Colombes, Franța) (reprezentanți: inițial J. Joshua, barrister, și E. Aliende Rodríguez, avocat, ulterior J. P. Gunther și C. Breuvart, avocați) (cauza T-23/10) și CECA SA (La Garenne-Colombes, Franța) (reprezentanți: inițial J. Joshua, barrister, și E. Aliende Rodríguez, avocat, ulterior J.-P. Gunther și C. Breuvart, avocați) (cauza T-24/10))

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Mojzesowicz, F. Ronkes Agerbeek și J. Bourke, agenți, asistați de J. Holmes, barrister)

      Obiectul

   Cereri de anulare a Deciziei C(2009) 8682 final a Comisiei din 11 noiembrie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C.38.589 — Stabilizatori termici) sau, cu titlu subsidiar, cereri de reducere a amenzilor aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               Obligă Arkema France și CECA SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-60/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Ragusa (Italia) la 9 februarie 2011 — Procedură penală împotriva lui Mohamed Mrad

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Ragusa (Italia) la 9 februarie 2011 — Procedură penală împotriva lui Mohamed Mrad
   (Cauza C-60/11)
   2011/C 113/15
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Ragusa

      Partea din acțiunea principală

   Mohamed Mrad

      Întrebările preliminare

               1.

               Dacă Directiva 2008/115/CE (1) trebuie considerată direct aplicabilă în ordinea internă a Statului Italian începând cu 25.12.2010;

               2.

               Dacă articolul 14 alineatele 5ter și 5quater din Decretul legislativ 286/98, cu modificările ulterioare, este compatibil cu articolele 15 și 16 din directiva comunitară menționată, cu obligația corespunzătoare pentru instanță de a lasă neaplicată legea internă.

      (1)  JO L 348, p. 98.


title: Cauza C-437/10: Ordonanța președintelui Curții din 20 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Judicial de Vieira do Minho — Portugalia) — Manuel Afonso Esteves/Axa — Seguros de Portugal SA

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/23

         Ordonanța președintelui Curții din 20 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Judicial de Vieira do Minho — Portugalia) — Manuel Afonso Esteves/Axa — Seguros de Portugal SA
   (Cauza C-437/10) (1)

   2011/C 232/38
   Limba de procedură: portugheza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010.


title: Cauza T-85/14: Hotărârea Tribunalului din 10 februarie 2015 – Infocit/OAPI – DIN (DINKOOL) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DINKOOL — Marca internațională figurativă anterioară DIN — Identificator comercial național anterior DIN — Motive relative de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/19

         Hotărârea Tribunalului din 10 februarie 2015 – Infocit/OAPI – DIN (DINKOOL)
   (Cauza T-85/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DINKOOL - Marca internațională figurativă anterioară DIN - Identificator comercial național anterior DIN - Motive relative de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 096/24)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda (Luanda, Angola) (reprezentant: A. Oliveira, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: DIN – Deutsches Institut für Normung eV (Berlin, Germania) (reprezentant: M. Bagh, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 12 noiembrie 2013 (cauza R 1106/2012-2) privind o procedură de opoziție între DIN – Deutsches Institut für Normung eV și Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

               3)

               DIN – Deutsches Institut für Normung eV suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 135, 5.5.2014.


title: Cauza F-83/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 19 septembrie 2013 — Gheysens/Consiliul (Funcție publică — Agent contractual auxiliar — Condiții de angajare — Grupa de funcții — Corespondență între tipurile de sarcini și grupele de funcții — Durata angajării)

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/35

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 19 septembrie 2013 — Gheysens/Consiliul
   (Cauza F-83/08) (1)

   (Funcție publică - Agent contractual auxiliar - Condiții de angajare - Grupa de funcții - Corespondență între tipurile de sarcini și grupele de funcții - Durata angajării)
   2013/C 313/65
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Johan Gheysens (Malines, Belgia) (reprezentanți: inițial S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, ulterior S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial M. Bauer și K. Zieleśkiewicz, ulterior M. Bauer și J. Herrmann, agenți)

      Obiectul cauzei

   Anularea deciziei Consiliului de stabilire a condițiilor de angajare a reclamantului, în măsura în care aceasta limitează durata contractului său la doi ani și îl încadrează în grupa de funcții III gradul 11 treapta 1, precum și constatarea nelegalității articolului 88 din RAA, în măsura în care admite succesiunea contractelor cu durată determinată până la limita totală de trei ani

      Dispozitivul hotărârii

               1.

               Anulează decizia Consiliului Uniunii Europene de angajare a domnului Gheysens, în măsura în care prin aceasta se stabilește încadrarea sa în grupa de funcții III.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte trei pătrimi din cheltuielile de judecată efectuate de domnul Gheysens.

               4.

               Domnul Gheysens suportă o pătrimi din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 313, 6.12.2008, p. 59.


title: Cauza C-341/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wien (Austria) la 8 iulie 2015 – Hans Maschek

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wien (Austria) la 8 iulie 2015 – Hans Maschek
   (Cauza C-341/15)
   (2015/C 346/03)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Wien

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Hans Maschek

      Pârâtă: Magistratsdirektion der Stadt Wien

      Întrebările preliminare

               1)

               O reglementare națională, precum dispoziția în discuție a articolului 41a alineatul 2 din Regulamentul de salarizare al landului Viena din anul 1994 (Wiener Besoldungsordnung 1994) care nu recunoaște, în principiu, dreptul la o indemnizație financiară pentru concediul neefectuat, în sensul articolului 7 din Directiva 2003/88/CE (1), unui lucrător care încetează la un moment determinat, la cererea sa, raportul de muncă, este compatibilă cu articolul 7 din Directiva 2003/88?
               În cazul unui răspuns negativ, se ridică problema dacă este compatibilă cu articolul 7 din Directiva 2003/88 o dispoziție națională care prevede că fiecare angajat care, la cererea sa, încetează un raport de muncă trebuie să depună toate diligențele pentru a-și efectua concediul de odihnă neefectuat până la încetarea raportului de muncă și că în cazul încetării raportului de muncă la cererea lucrătorului, acesta are dreptul la o indemnizație financiară pentru concediul neefectuat numai atunci când, chiar și în cazul în care lucrătorul ar fi solicitat concediul anual plătit începând de la data depunerii cererii de încetare a raportului de muncă, acesta nu ar fi putut să efectueze zilele de concediu de odihnă într-o măsură corespunzătoare celei care se află la baza cererii privind indemnizația financiară pentru concediul neefectuat.

               2)

               Trebuie să se considere că dreptul la o compensație financiară pentru concediul neefectuat există numai atunci când lucrătorul care, din cauza incapacității sale de muncă, nu a putut să efectueze zilele de concediu de odihnă imediat înainte de încetarea raportului său de muncă a) și-a informat angajatorul fără întârziere nejustificată (și astfel, în principiu, înainte de data încetării raportului de muncă) în legătură cu incapacitatea sa de muncă (de exemplu, din motive de boală) și b) a făcut dovada incapacității sale de muncă (de exemplu, din motive de boală), fără întârziere nejustificată (și astfel, în principiu, înainte de data încetării raportului de muncă), de exemplu, prin prezentarea unui certificat medical?
               În cazul unui răspuns negativ, se ridică problema dacă o dispoziție națională care prevede că dreptul la o compensație financiară pentru concediul neefectuat există numai atunci când lucrătorul care, din cauza incapacității sale de muncă, nu a putut să efectueze zilele de concediu de odihnă imediat înainte de încetarea raportului său de muncă a) și-a informat angajatorul fără întârziere nejustificată (și astfel, în principiu, înainte de data încetării raportului de muncă) în legătură cu incapacitatea sa de muncă (de exemplu, din motive de boală) și b) a făcut dovada incapacității sale de muncă (de exemplu, din motive de boală), fără întârziere nejustificată (și astfel, în principiu, înainte de data încetării raportului de muncă), de exemplu printr-un certificat medical, este compatibilă cu articolul 7 din Directiva 2003/88.

               3)

               Potrivit jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene (a se vedea Hotărârea Curții din 18 martie 2004, C-342/01 [Gomez], punctul 31, Hotărârea Curții din 24 ianuarie 2012, C-282/10 [Dominguez], punctele 47–50, Hotărârea Curții din 3 mai 2012, C-337/10 [Neidei], punctul 37), statele membre sunt libere să acorde prin lege unui lucrător dreptul la concediu plătit sau la o indemnizație financiară pentru concediul neefectuat, în plus față de dreptul minim garantat prin articolul 7 din Directiva 2003/88. De asemenea, drepturile prevăzute la articolul 7 din Directiva 2003/88 sunt direct aplicabile (a se vedea Hotărârea Curții din 24 ianuarie 2012, C-282/10 [Dominguez], punctele 34-36 și Hotărârea Curții din 12 iunie 2014, C-118/13 [Boilacke], punctul 28).
               În lumina interpretării date mai sus articolului 7 din Directiva 2003/88, situația în care legiuitorul național conferă unei anumite categorii de persoane dreptul la o indemnizație financiară pentru concediul neefectuat, depășind în mod vizibil prevederile Directivei 2003/88, implică, ca urmare a aplicabilității directe a acestui articol, faptul că acest drept revine într-o măsură care depășește vizibil cerințele prevăzute de directivă și persoanelor cărora – contrar directivei – legislația națională nu le conferă dreptul la o indemnizație financiară pentru concediul neefectuat, acest drept fiind acordat, potrivit reglementării naționale, numai persoanelor care beneficiază de această dispoziție?

      (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza T-541/14: Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2016 – Antica Azienda Agricola Vitivinicola Dei Conti Leone De Castris/OAPI – Vicente Gandía Pla (ILLIRIA) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative ILLIRIA — Marca comunitară verbală anterioară CASTILLO DE LIRIA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/40

         Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2016 – Antica Azienda Agricola Vitivinicola Dei Conti Leone De Castris/OAPI – Vicente Gandía Pla (ILLIRIA)
   (Cauza T-541/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative ILLIRIA - Marca comunitară verbală anterioară CASTILLO DE LIRIA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 098/52)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Antica Azienda Agricola Vitivinicola Dei Conti Leone De Castris Srl (Salice Salentino, Italia) (reprezentanți: D. Russo și V. Wellens, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: V. Melgar și H. Kunz, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Vicente Gandía Pla, SA (Chiva, Spania) (reprezentant: I. Temiño Ceniceros, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 21 mai 2014 (cauza R 917/2013-4) privind o procedură de opoziție între Vicente Gandía Pla, SA și Antica Azienda Agricola Vitivinicola Dei Conti Leone De Castris Srl.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea

               2)

               Obligă Antica Azienda Agricola Vitivinicola Dei Conti Leone De Castris Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza T-397/12: Acțiune introdusă la 6 septembrie 2012 — Diputación Foral de Bizkaia/Comisia

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/15

         Acțiune introdusă la 6 septembrie 2012 — Diputación Foral de Bizkaia/Comisia
   (Cauza T-397/12)
   2012/C 319/29
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Diputación Foral de Bizkaia (Spania) (reprezentant: I. Sáenz-Cortabarría Fernández, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Constatarea nulității articolului 2 din decizia atacată, întrucât declară ilegale ajutoarele preconizate în acordurile notificate la 15 aprilie 2009 sau, în subsidiar, întrucât declară ilegal ajutorul preconizat în acordul notificat privind terenurile.

               —

               constatarea nulității articolelor 5 și 6 din decizia atacată, întrucât Comisia și-a întemeiat examinarea privind compatibilitatea cu tratatul, prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE pe premisa că este vorba despre ajutoare ilegale.

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată (1) califică drept ajutoare ilegale, compatibil și respectiv incompatibil cu piața internă, două acorduri, „privind terenurile” și „privind locuințele”, încheiate la 15 decembrie 2006, pe de o parte, între societatea Bizkailur S. A. (societate de drept public, deținută 100 % de Diputación) și societățile Habidite Technologies Pais Vasco S. A., Grupo Empresarial AFER S. L., și Grupul Habidite privind crearea unei fabrici Habidite în Alonsotegi.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe existența unei erori de drept, prin calificarea drept ilegale a ajutoarelor preconizate în acordurile din 2006, prin reținerea existenței la această dată a unui acord obligatoriu din punct de vedere juridic și necondiționat privind plata ajutoarelor în favoarea Habidite. Comisia nu ține seama de consecințele juridice rezultate dintr-o interpretare a contractelor în temeiul normelor de drept civil care le sunt aplicabile (în mod special, art. 1258 din Codul civil).

               2.

               Al doilea motiv, invocat în subsidiar față de motivul anterior, și întemeiat pe eroarea de drept săvârșită în decizia atacată, prin declararea ilegală a ajutorului conținut în așa-numitul „Acord privind terenurile”, întrucât nu ține seama de faptul că acest acord prevede în mod expres că executarea sa depinde de respectarea caracterului legal („în măsura în care este posibil din punct de vedere legal”), încălcându-se astfel, prin interpretare și aplicare necorespunzătoare, prevederile articolului 108 alineatul (3) TFUE și ale articolului 1 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (2).

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 și a principiului general al bunei administrări și, în general, a drepturilor și a garanțiilor procedurale ale Diputación, în calitate de parte interesată în cadrul procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE, atunci când, în fapt, a fost împiedicată, îngreunată sau limitată în mod neîntemeiat posibilitatea acesteia de a participa în mod corespunzător la procedura administrativă inițiată de Comisie și de a-și exprima în mod eficace și util punctul de vedere cu privire la aspectul că, în orice caz, ar fi vorba despre ajutoare ilegale.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe viciul inexistenței sau al lipsei motivării, întrucât Comisia a efectuat examinarea privind compatibilitatea la care se referă articolul 108 alineatul (2) din TFUE pornind de la premisa că este vorba despre ajutoare ilegale, iar nu despre ajutoare notificate.

      (1)  Decizia Comisiei Europene din 27 iunie 2012 referitoare la ajutorul de stat nr. SA.28.356 C 37/09 (ex N 226/09) Habidite Alonsotegi [COM(2012) 4194 final]

      (2)  JO L 83, p. 1, Ediție specială 08/vol. 1, p. 41.


title: Cauza C-272/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Dioikitiko Efeteio Thessalonikis la 31 mai 2010 — Suzana Berkizi-Nikolakaki/Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (A. S. E. P.) și Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Dioikitiko Efeteio Thessalonikis la 31 mai 2010 — Suzana Berkizi-Nikolakaki/Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (A. S. E. P.) și Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis
   (Cauza C-272/10)
   ()
   2010/C 221/40
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Dioikitiko Efeteio Thessalonikis

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Suzana Berkizi-Nikolakaki.

      Pârâte: Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (A. S. E. P.) și Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis

      Întrebările preliminare

               1.

               Dispozițiile articolului 11 alineatul 2 din Decretul prezidențial nr. 164/2004, potrivit cărora, în vederea constatării îndeplinirii condițiilor de transformare a contractelor de muncă pe durată determinată în contracte pe durată nedeterminată, lucrătorul trebuie să adreseze organismului competent, în termen de decădere de două (2) luni începând cu intrarea în vigoare a aceluiași decret, o cerere prin care enumeră elementele care atestă îndeplinirea condițiilor menționate, sunt compatibile cu scopul, potrivit articolului 139 alineatul (2) CE, și cu efectul util, potrivit articolului 249 al treilea paragraf CE, ale Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, având în vedere că, în urma decăderii din termen, lucrătorul pierde dreptul de a transforma contractul dacă nu formulează cererea în termen de două luni?

               2.

               Având în vedere scopul Directivei 1999/70/CE, potrivit articolului 139 alineatul (2) CE, stabilirea unui termen de două luni este suficientă pentru a satisface nevoile lucrătorilor care intră sub incidența articolului 11 din Decretul prezidențial nr. 164/2004 și pentru a da efect util obiectivelor aceleiași directive, potrivit articolului 249 al treilea paragraf CE, prin simpla publicare a articolului 11 din Decretul prezidențial nr. 164/2004 în Jurnalul Oficial [al Republicii Elene]?

               3.

               Neprelungirea termenului de două luni reprezintă o reducere a nivelului general de protecție a lucrătorilor, cu încălcarea clauzei 8 alineatul (3) din Directiva 1999/70/CE, în comparație cu prelungirile termenelor echivalente care au fost acordate prin dispoziții legale similare anterioare Decretului prezidențial nr. 164/2004?


title: Cauza C-39/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — VBV — Vorsorgekasse AG/Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA) (Libera circulație a capitalurilor — Articolele 63 TFUE și 65 TFUE — Casă de asigurări ocupaționale — Plasament al activelor — Fonduri de investiții situate într-un alt stat membru — Plasament în astfel de fonduri permis numai în cazul în care acestea sunt autorizate să își comercializeze unitățile pe teritoriul național)

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — VBV — Vorsorgekasse AG/Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)
   (Cauza C-39/11) (1)

   (Libera circulație a capitalurilor - Articolele 63 TFUE și 65 TFUE - Casă de asigurări ocupaționale - Plasament al activelor - Fonduri de investiții situate într-un alt stat membru - Plasament în astfel de fonduri permis numai în cazul în care acestea sunt autorizate să își comercializeze unitățile pe teritoriul național)
   2012/C 217/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: VBV — Vorsorgekasse AG

      Pârâtă: Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgerichtshof — Interpretarea articolului 63 TFUE și următoarele — Libera circulație a capitalurilor — Casă de asigurări ocupațională care investește contribuțiile obligatorii ale lucrătorilor salariați sau care desfășoară activități independente destinate finanțării indemnizațiilor în caz de încetare a raporturilor de muncă — Reglementare a unui stat membru care limitează aceste investiții doar în fondurile autorizate să funcționeze pe teritoriul național.

      Dispozitivul

   Articolul 63 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care nu permite unei case de asigurări ocupaționale sau organismului de plasament colectiv înființat de această casă pentru administrarea bunurilor sale să investească aceste bunuri în unități ale unui fond comun de plasament stabilit în alt stat membru decât dacă acest fond a fost autorizat să își comercializeze unitățile pe teritoriul național.

      (1)  JO C 130, 30.4.2011.


title: Cauzele conexate C-317/08, C-318/08, C-319/08 și C-320/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Giudice di Pace di Ischia — Italia) — Rosalba Alassini (C-317/08) și Filomena Califano/Wind SpA (C-318/08) și Lucia Anna Giorgia Iacono/Telecom Italia SpA (C-319/08) și Multiservice Srl/Telecom Italia SpA (C-320/08) (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Principiul protecției jurisdicționale efective — Rețele și servicii electronice de comunicații — Directiva 2002/22/CE — Serviciu universal — Litigii între utilizatorii finali și furnizori — Încercare obligatorie de conciliere extrajudiciară)

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Giudice di Pace di Ischia — Italia) — Rosalba Alassini (C-317/08) și Filomena Califano/Wind SpA (C-318/08) și Lucia Anna Giorgia Iacono/Telecom Italia SpA (C-319/08) și Multiservice Srl/Telecom Italia SpA (C-320/08)
   (Cauzele conexate C-317/08, C-318/08, C-319/08 și C-320/08) (1)

   (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare - Principiul protecției jurisdicționale efective - Rețele și servicii electronice de comunicații - Directiva 2002/22/CE - Serviciu universal - Litigii între utilizatorii finali și furnizori - Încercare obligatorie de conciliere extrajudiciară)
   2010/C 134/04
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di Pace di Ischia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Rosalba Alassini (C-317/08), Filomena Califano (C-318/08), Lucia Anna Giorgia Iacono (C-319/08), Multiservice Srl (C-320/08)

      Pârâte: Telecom Italia SpA (C-317/08), Wind SpA (C-318/08) Telecom Italia SpA (C-319/08), Telecom Italia SpA (C-320/08)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Giudice di Pace di Ischia — Interpretarea Directivei 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială,13/vol. 35, p. 213), a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 mai 1999 privind anumite aspecte ale vânzării de bunuri de consum și garanțiile conexe (JO L 171, p. 12, Ediție specială 15/vol. 5, p. 89) și a articolului 6 din Convenția europeană a drepturilor omului — Litigii în materie de comunicații electronice între utilizatori finali și operatori, având ca obiect despăgubirea prejudiciilor suferite din cauza unei pretinse neexecutări a contractului având ca obiect serviciul telefonic furnizat de operator — Reglementare națională care prevede o tentativă obligatorie de conciliere prealabilă introducerii unei acțiuni în justiție — Posibilitatea de a introduce o acțiune în justiție fără a se recurge la tentativa de conciliere

      Dispozitivul

               —

               Articolul 34 din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia litigiile în materie de servicii de comunicații electronice între utilizatorii finali și furnizorii acestor servicii, referitoare la drepturi conferite de această directivă, trebuie să facă obiectul unei încercări obligatorii de conciliere extrajudiciară ca o condiție de admisibilitate a acțiunilor în justiție.

               —

               Nici principiile echivalenței și al efectivității, nici principiul protecției jurisdicționale efective nu se opun unei reglementări naționale care impune, pentru astfel de litigii, punerea în aplicare în prealabil a unei proceduri de conciliere extrajudiciară atunci când această procedură nu conduce la o decizie obligatorie în privința părților, nu determină o întârziere substanțială pentru introducerea unei acțiuni în justiție, suspendă prescrierea drepturilor în cauză și nu generează cheltuieli sau generează cheltuieli reduse pentru părți, în măsura în care totuși calea electronică nu constituie unicul mijloc de acces la respectiva procedură de conciliere și sunt posibile măsuri provizorii în cazurile excepționale în care urgența situației le impune.

      (1)  JO C 236, 13.9.2008.


title: Cauza T-414/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 10 iunie 2011 — Companhia Previdente/Comisia ( „Măsuri provizorii — Concurență — Decizie a Comisiei de aplicare a unei amenzi — Garanție bancară — Cerere de suspendare a executării — Prejudiciu financiar — Lipsa împrejurărilor excepționale — Lipsa urgenței” )

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/17

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 10 iunie 2011 — Companhia Previdente/Comisia
   (Cauza T-414/10 R)
   (Măsuri provizorii - Concurență - Decizie a Comisiei de aplicare a unei amenzi - Garanție bancară - Cerere de suspendare a executării - Prejudiciu financiar - Lipsa împrejurărilor excepționale - Lipsa urgenței)
   2011/C 219/25
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Companhia Previdente — Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: D. Proença de Carvalho și J. Caimoto Duarte, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, V. Bottka și P. Costa de Oliveira, agenți, asistați de M.J. Marques Mendes, avocat)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei C(2010) 4387 final a Comisiei din 30 iunie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.344 — Oțel pentru precomprimare), precum și o cerere de scutire de obligația de a constitui o garanție bancară pentru evitarea recuperării imediate a amenzii aplicate în temeiul articolului 2 din decizia menționată.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-261/12 P: Recurs introdus la 29 mai 2012 de Annunziata Del Prete împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 27 martie 2012 în cauza T-420/10, Giorgio Armani/OAPI

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/14

         Recurs introdus la 29 mai 2012 de Annunziata Del Prete împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 27 martie 2012 în cauza T-420/10, Giorgio Armani/OAPI
   (Cauza C-261/12 P)
   2012/C 227/20
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Annunziata Del Prete (reprezentant: R. Bocchini, avocat)

      Celelalte părți în proces: Giorgio Armani SpA, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în tot a Hotărârii din 27 martie 2012 a Tribunalului Uniunii Europene și, prin urmare, confirmarea deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI emise la 8 iulie 2010 și notificată la 19 iulie 2010, întrucât aceasta din urmă respectă pe deplin și aplică normele cuprinse în Regulamentul privind marca comunitară (1), în special articolul 8 alineatul (1) litera (b) din acesta, invocat numai în actul de opoziție nr. B1309485;

               —

               obligarea celorlalte părți la proces la plata cheltuielilor de judecată, a taxelor și a onorariilor.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Se contestă existența unei similitudini grafice între marca comunitară nr. 6314462 „AMICI JUNIOR” și mărcile figurative naționale italiane nr. 912114 „AJ ARMANI JEANS” și nr. 998554 „ARMANI JUNIOR” și, dacă este cazul, a unei similitudini fonetice.

               2.

               Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 și principiul notorietății au fost aplicate în hotărârea atacată, deși Giorgio Armani S.p.A. nu a făcut vreo referire expresă și nu s-a întemeiat pe această dispoziție sau pe acest principiu.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-604/13: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2013 — Levi Strauss/OAPI — L&O Hunting Group (101)

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/32

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2013 — Levi Strauss/OAPI — L&O Hunting Group (101)
   (Cauza T-604/13)
   2014/C 24/58
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Levi Strauss & Co. (San Francisco, Statele Unite) (reprezentanți: V. von Bomhard și J. Schmitt, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: L&O Hunting Group GmbH (Isny im Allgäu, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 septembrie 2013, pronunțată în cauza R 1538/2012-2;

               —

               obligarea pârâtului și a intervenientei, în cazul în care aceasta din urmă ar interveni, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „101” pentru produse din clasele 13, 25 și 28 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 446 634.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală comunitară „501” înregistrată sub nr. 26 708 pentru produse din clasele 16, 18 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) din RMC.


title: Cauza C-601/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 25 noiembrie 2013 — AMBISIG — Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica Lda/NERSANT — Associação Empresarial da Região de Santarém, NÚCLEO INICIAL — Formação e Consultoria Lda

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 25 noiembrie 2013 — AMBISIG — Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica Lda/NERSANT — Associação Empresarial da Região de Santarém, NÚCLEO INICIAL — Formação e Consultoria Lda
   (Cauza C-601/13)
   2014/C 39/13
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal Administrativo

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: AMBISIG-Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica Lda

      Pârâte: NERSANT-Associação Empresarial da Região de Santarém, NÚCLEO INICIAL — Formação e Consultoria Lda

      Întrebarea preliminară

   Pentru atribuirea contractelor de achiziții publice de servicii cu caracter intelectual, de formare profesională și de consultanță, este compatibilă cu dispozițiile Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 (1), cu modificările ulterioare, stabilirea, printre factorii care alcătuiesc criteriul de atribuire a unui contract de achiziții publice, a unui factor prin care să se evalueze echipele propuse în mod concret de ofertanți pentru executarea contractului, ținând seama de componența lor, de experiența dovedită a membrilor acestora și de analiza parcursului lor profesional?

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza T-382/06: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2011 — Tomkins/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Sectorul fitingurilor din cupru și din aliaj de cupru — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Durata încălcării” )

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/21

         Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2011 — Tomkins/Comisia
   (Cauza T-382/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Sectorul fitingurilor din cupru și din aliaj de cupru - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Durata încălcării)
   2011/C 145/32
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tomkins plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: T. Soames, S. Jordan, solicitors, și J. Joshua, barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Nijenhuis și V. Bottka, agenți, asistați de S. Kinsella și K. Daly, solicitors)

      Obiectul

   Cerere de anulare parțială a Deciziei C(2006) 4180 a Comisiei din 20 septembrie 2006 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/F-1/38.121 — Fitinguri), precum și o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin decizia menționată

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 1 din Decizia C(2006) 4180 a Comisiei din 20 septembrie 2006 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/F-1/38.121 — Fitinguri) este anulat în măsura în care vizează perioada 31 decembrie 1988-29 octombrie 1993 în ceea ce privește Tomkins plc.

               2.

               Cuantumul amenzii aplicate Tomkins la articolul 2 litera (h) din Decizia C(2006) 4180 este stabilit la 4,25 milioane de euro, din care 3,4 milioane de euro în solidar cu Pegler Ltd.

               3.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               4.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 42, 24.2.2007.


title: Cauza T-283/07: Acțiune introdusă la 24 iulie 2007 — Tailor/OAPI (buzunar dreapta)

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/16

         Acțiune introdusă la 24 iulie 2007 — Tailor/OAPI (buzunar dreapta)
   (Cauza T-283/07)
   (2007/C 235/29)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Tom Tailor GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: S. O. Gillert, K. Vanden Bossche și F. Schiwek, Rechtsanwälte)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 15 mai 2007 (cauza R 668/2006-1);

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „buzunar dreapta” pentru produse din clasa 25 (cererea de înregistrare nr. 4 287 769).

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1) întrucât marca figurativă a cărui înregistrare se solicită ar prezenta un caracter distinctiv suficient.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).