title: Cauza T-194/10: Acțiune introdusă la 28 aprilie 2010 — Republica Ungară/Comisia

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/19

         Acțiune introdusă la 28 aprilie 2010 — Republica Ungară/Comisia
   (Cauza T-194/10)
   2010/C 195/32
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Republica Ungară (reprezentanți: J. Fazekas, M. Fehér, K. Szíjjártó agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea înregistrării de către Comisie, în baza de date E-Bacchus, a denumirii de origine protejate „Vinohradnícka oblasť Tokaj”, care substituie denumirea de origine protejată anterioară slovacă „Tokajská vinohradnícka oblast’”.

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta contestă înregistrarea denumirii de origine protejată slovace „Vinohradnícka oblasť Tokaj” în registrul electronic al indicațiilor geografice și al denumirilor de origine protejată în materie de vinuri (denumit în continuare „registrul E-Bacchus”), efectuată de Comisie în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 (1).
   În cadrul primului motiv al acțiunii, reclamanta susține că, prin modificarea înregistrării, Comisia a încălcat prevederile relevante ale Regulamentului nr. 1234/2007 și ale Regulamentului (CE) nr. 607/2009 (2), dat fiind că modificarea contestată a înregistrării originale în registrul E-Bacchus acordă protecție automată, conform noii reglementări comunitare, unei denumiri care nu poate fi considerată denumire „protejată existentă” în sensul articolului 118z din Regulamentul nr. 1234/2007.
   În acest scop, reclamanta consideră că, la 1 august 2009, data intrării în vigoare a noii reglementări a Uniunii privind piața vitivinicole, denumirea „Tokajská/Tokajské/Tokajský vinohradnícka oblast’” era cea care se bucura de protecție comunitară, astfel cum rezultă, în special, din lista de vinuri de masă desemnate printr-o indicație geografică (3) și din lista de vinuri de calitate (4).
   De asemenea, reclamanta susține că analiza reglementării slovace conduce la aceeași concluzie, ținând seama de faptul că la 30 iunie 2009 s-a adoptat noua Lege slovacă privind vinurile care preia denumirea „Tokajská vinohradnícka oblast’”. În plus, chiar dacă regulamentele aplicabile trebuie interpretate în sensul că, pentru a aprecia protecția existentă, este de asemenea relevantă data intrării în vigoare a reglementării naționale (1 septembrie 2009), în acest caz trebuie să se aplice prin analogie articolul 73 alineatul (2) din Regulamentul nr. 607/2009, în privința faptului că inclusiv în acest caz denumirea preluată în noua lege este cea cere trebuie considerată protejată și existentă, în sensul articolului 118z din Regulamentul nr. 1234/2007.
   În al doilea motiv al acțiunii, reclamanta susține că în fapt Comisia a încălcat în menținerea și gestionarea registrului E-Bacchus și, în concret, prin înregistrarea contestată în prezenta cauză, principiile fundamentale al bunei administrări, al cooperării legale și al securității juridice, recunoscute în dreptul Uniunii.
   În această privință, reclamanta consideră că, ținând seama de principiul bunei administrări și, în special, de importanța registrului menționat, Comisia are obligația să se asigure că registrul conține date corecte, exacte și precise. Mai exact, Comisia trebuie să stabilească, în legătură cu momentul intrării ăn vigoare al noii reglementări privind piața vitivinicolă, că reglementările naționale erau aplicabile și că denumirile trebuiau considerate protejate și existente conform reglementărilor menționate. Pe de altă parte, reclamanta consideră că Comisia a încălcat de asemenea principiul cooperării legale, întrucât nu a notificat sub nicio formă Republicii Ungare modificarea înregistrărilor în registrul E-Bacchus în privința Slovaciei, nici înainte, nici după ce această modificare s-a efectuat, deși trebuia să cunoască faptul că puteau fi afectate interesele Ungariei. În sfârșit, reclamanta susține că Comisia nu a respectat nici principiul securității juridice prin faptul că modul de organizare și de menținere ale registrului permite, la orice moment, modificarea cu efect retroactiv a înregistrărilor pe care le conține, fără să se poată stabili data concretă a modificării.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul unic OCP) (JO L 229, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 607/2009 al Comisiei din 14 iulie 2009 de stabilire a unor norme de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 479/2008 al Consiliului în ceea ce privește denumirile de origine protejate și indicațiile geografice protejate, mențiunile tradiționale, etichetarea și prezentarea anumitor produse vitivinicole (JO L 193, p. 60).

      (3)  Lista numelor de unități geografice mai mici decât statul membru prevăzute la articolul 51 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a (JO L 179, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 190) (vinuri de masă cu indicație geografică) (publicată în JO 2009, C 187, p. 67).

      (4)  Lista vinurilor de calitate produse în regiuni determinate (publicată în JO 2009, C 187, p. 1).


title: Cauza C-283/08: Acțiune introdusă la 27 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/32

         Acțiune introdusă la 27 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-283/08)
   (2008/C 223/49)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: W. Roels și W. Wils, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (1), și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul intern a expirat la 12 iunie 2007.

      (1)  JO L 149, p. 22, Ediție specială 15/vol. 14, p. 260.


title: Cauza C-208/10: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/24

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-208/10)
   2010/C 179/39
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Nijenhuis și M. Teles Romão, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin neadoptarea acelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru transpunerea Directivei 2007/44/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de modificare a Directivei 92/49/CEE a Consiliului și a Directivelor 2002/83/CE, 2004/39/CE, 2005/68/CE și 2006/48/CE în ceea ce privește normele de procedură și criteriile de evaluare aplicabile evaluării prudențiale a achizițiilor și majorărilor de participații în sectorul financiar, și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul de transpunere a directivei a expirat la 20 martie 2009.

      (1)  JO L 247, p. 1.


title: Cauza T-165/10: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2010 — Grupo Osborne/OAPI — Confecciones Sanfertús (TORO)

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/48

         Acțiune introdusă la 12 aprilie 2010 — Grupo Osborne/OAPI — Confecciones Sanfertús (TORO)
   (Cauza T-165/10)
   2010/C 148/78
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María Spania) (reprezentant: J. Iglesias Monravá, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Confecciones Sanfertús, SL (Graus, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) emise în cauza R 638/2009-2;

               —

               admiterea înregistrării mărcii comunitare nr. 2 844 264 pentru clasa 25; și

               —

               obligarea oricărei părți care se opune prezentei acțiuni la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Grupo Osborne, SA

      Marca comunitară vizată: marca verbală „TORO” (cererea de înregistrare nr. 2 844 264), pentru produse și servicii din clasele 18, 25 și 39.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Confecciones Sanfertús, SL.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală spaniolă „LETORO” (nr. 465 635), pentru produsele din clasele 24 și 25 și mărcile figurative spaniole care conțin elementul verbal „TORO” (nr. 802 043 și nr. 1 513 622), pentru produsele din clasa 25.

      Decizia diviziei de opoziție: a admis opoziția și a respins cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: a respins calea de atac.

      Motivele invocate: interpretarea eronată a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară, existența unei decizii anterioare emise de divizia de opoziție prin care s-a stabilit compatibilitatea mărcilor „TORO” și „LETORO” și lipsa caracterului probatoriu al elementelor prezentate pentru a dovedi utilizarea mărcilor spaniole „LETORO” (marcă verbală) și „TORO” (marcă figurativă).


title: Cauza C-40/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de VAT and Duties Tribunal, Manchester (Regatul Unit) la 29 ianuarie 2009 – Astra Zeneca UK Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de VAT and Duties Tribunal, Manchester (Regatul Unit) la 29 ianuarie 2009 – Astra Zeneca UK Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
   (Cauza C-40/09)
   2009/C 90/17
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   VAT and Duties Tribunal, Manchester

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Astra Zeneca UK Limited

      Pârâți: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Întrebările preliminare

               1)

               În circumstanțele acestei spețe, în care un angajat, conform contractului de muncă al acestuia, poate opta să primească o parte din salariu sub forma unui tichet cu valoare nominală, articolul 2 alineatul (1) din A șasea directivă a Consiliului 77/388/CEE (1) [devenit articolul 2 alineatul (1) litera (c) din directiva principală TVA] trebuie interpretat în sensul că punerea acelui tichet la dispoziția angajatului de către angajator constituie o prestare de servicii cu titlu oneros?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 6 alineatul (2) litera (b) [devenit articolul 26 alineatul (1) litera (b)] trebuie interpretat în sensul că impune ca punerea acelui tichet la dispoziția angajatului de către angajator în conformitate cu contractul de muncă să fie considerată o prestare de servicii, atunci când tichetul trebuie utilizat de către angajat în scopuri private?

               3)

               În cazul în care punerea la dispoziție a tichetului nu este nici o prestare de servicii în sensul articolului 2 alineatul (1), nici o prestare de servicii în sensul articolului 6 alineatul (2) litera (b), articolul 17 alineatul (2) [devenit articolul 168] trebuie interpretat în sensul că permite angajatorului să recupereze taxa pe valoarea adăugată pe care a suportat-o prin cumpărarea și punerea tichetului la dispoziția angajatului conform contractului de angajare, atunci când tichetul este destinat unei utilizări private de către angajat?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, JO L 145, p. 1


title: Cauza T-157/17: Acțiune introdusă la 10 martie 2017 – Cristalfarma/EUIPO – Novartis (ILLUMINA)

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/37

         Acțiune introdusă la 10 martie 2017 – Cristalfarma/EUIPO – Novartis (ILLUMINA)
   (Cauza T-157/17)
   (2017/C 129/57)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Cristalfarma Srl (Milan, Italia) (reprezentant: R. Almaraz Palmero, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Novartis AG (Basel, Elveția)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „ILLUMINA” – cererea de înregistrare nr. 11 934 239

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 11 ianuarie 2017 în cauza R 1187/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a celeilalte părți, în cazul în care devine intervenientă în cauză, la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în fața camerei de recurs.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 75, a articolului 42 alineatul (2) și a articolului 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-286/13 P: Recurs introdus la 24 mai 2013 de Dole Food Company, Inc. și Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 14 martie 2013 în cauza T-588/08, Dole Food Company, Inc. și Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co./Comisia

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/14

         Recurs introdus la 24 mai 2013 de Dole Food Company, Inc. și Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 14 martie 2013 în cauza T-588/08, Dole Food Company, Inc. și Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co./Comisia
   (Cauza C-286/13 P)
   2013/C 252/22
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Dole Food Company, Inc. și Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. (reprezentant: J.-F. Bellis, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea, în tot sau în parte, a hotărârii atacate, în măsura în care prin aceasta a fost respinsă acțiunea recurentelor;

               —

               anularea, în tot sau în parte, a Deciziei Comisiei din 15 octombrie 2008, în măsura în care se referă la recurente;

               —

               anularea sau reducerea amenzii aplicate recurentelor, în temeiul competenței de fond prevăzute la articolul 261 TFUE;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare în conformitate cu hotărârea Curții de Justiție;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură și în procedura în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul primului motiv de recurs, împărțit în cinci aspecte, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit mai multe neregularități de procedură în cadrul controlului exercitat:

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a autorizat Comisia să răspundă pentru prima dată, în cursul procedurii jurisdicționale, unor probe din dosarul său care contraziceau constatările efectuate în decizie;

               —

               Tribunalul a declarat în mod greșit inadmisibilă prezentarea de către recurente a unor probe din dosarul Comisiei în scopul de a contesta un argument invocat pentru prima dată de Comisie în duplică;

               —

               Tribunalul a declarat în mod greșit inadmisibilă o anexă prezentată de recurente în sprijinul argumentului acestora conform căruia Comisia a scos din context declarații efectuate de recurente în decursul procedurii administrative;

               —

               Tribunalul a încălcat principiul egalității armelor prin faptul că nu a examinat probe prezentate de recurente în timpul procedurii jurisdicționale și

               —

               Tribunalul nu a stabilit starea de fapt în mod adecvat.

         Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, recurentele susțin că Tribunalul a denaturat elemente de fapt cruciale pentru o apreciere corectă a conduitei reproșate în contextul său juridic și economic.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv de recurs, împărțit în cinci aspecte, recurentele susțin că Tribunalul a apreciat în mod greșit probele:

               —

               Tribunalul nu a motivat în mod adecvat confirmarea calculului cotei de piață pe care s-a bazat Comisia pentru stabilirea structurii pieței relevante;

               —

               Tribunalul a concluzionat în mod greșit că Comisia nu este obligată să specifice conținutul discuțiilor purtate de recurente cu alte întreprinderi, care constituie o restrângere a concurenței prin obiect;

               —

               Tribunalul a concluzionat în mod greșit că Comisia a descris clar conținutul discuțiilor purtate de recurente cu alte întreprinderi, care constituie o restrângere a concurenței prin obiect;

               —

               Tribunalul nu a răspuns argumentului recurentelor potrivit căruia anumiți angajați nu puteau să facă schimb de informații credibile și

               —

               Tribunalul a reținut o calificare greșită a faptelor concluzionând că discuțiile menționate constituie o restrângere a concurenței prin obiect.

         Prin intermediul celui de al patrulea motiv de recurs, împărțit în două aspecte, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit mai multe erori la calcularea cuantumului amenzii aplicate:

               —

               Tribunalul a calculat greșit cuantumul amenzii pe baza vânzărilor companiilor față de care nu s-a reținut existența vreunei încălcări și

               —

               Tribunalul a luat în considerare vânzările acelorași produse de două ori, în mod greșit, pentru calcularea cuantumului amenzii.


title: Cauza C-532/12: Ordonanța președintelui Curții din 8 martie 2013 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               4.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/13

         Ordonanța președintelui Curții din 8 martie 2013 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-532/12) (1)

   2013/C 129/24
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza T-260/11: Hotărârea Tribunalului din 18 iunie 2014 – Spania/Comisia „Pescuit — Conservarea resurselor halieutice — Depășirea de către Spania a cotelor de pescuit pentru macrou în zonele VIIIc, IX și X și în apele Uniunii Europene din zona CECAF 34.1.1 atribuite pentru anul 2010 — Deduceri aplicate cotelor de pescuit alocate pentru anii 2011-2015 — Dreptul la apărare — Securitate juridică — Încredere legitimă — Egalitate de tratament”

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/24

         Hotărârea Tribunalului din 18 iunie 2014 – Spania/Comisia
   (Cauza T-260/11) (1)

   („Pescuit - Conservarea resurselor halieutice - Depășirea de către Spania a cotelor de pescuit pentru macrou în zonele VIIIc, IX și X și în apele Uniunii Europene din zona CECAF 34.1.1 atribuite pentru anul 2010 - Deduceri aplicate cotelor de pescuit alocate pentru anii 2011-2015 - Dreptul la apărare - Securitate juridică - Încredere legitimă - Egalitate de tratament”)
   2014/C 253/34
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial N. Díaz Abad și L. Banciella Rodríguez-Miñón și ulterior M. Sampoll Pucurull și Banciella Rodríguez-Miñón, abogados del Estado)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, F. Jimeno Fernández și D. Nardi, agenți)

      Obiectul

   Anularea Regulamentului (UE) nr. 165/2011 al Comisiei din 22 februarie 2011 de stabilire a deducerilor din anumite cote de macrou alocate Spaniei în 2011 și în anii următori din cauza depășirii cotelor de pescuit în 2010 (JO L 48, p. 11).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 211, 16.07.2011


title: Cauza C-223/08: Acțiune introdusă la 23 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/29

         Acțiune introdusă la 23 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-223/08)
   (2008/C 171/45)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: doamna C. Huvelin, agent)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/100/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006 de adaptare a anumitor directive din domeniul libertății de circulație a persoanelor, având în vedere aderarea Bulgariei și a României (1) și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 din această directivă;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei 2006/100/CE a expirat la data aderării Bulgariei și României la Uniunea Europeană, și anume la 1 ianuarie 2007. La data introducerii acțiunii, nicio măsură de transpunere nu fusese luată sau comunicată Comisiei de către pârât.

      (1)  JO L 363, p. 141, Ediție specială, 06/vol. 10, p. 194.


title: Cauza T-216/14: Acțiune introdusă la 4 aprilie 2014 – Volkswagen/OAPI (EXTRA)

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/28

         Acțiune introdusă la 4 aprilie 2014 – Volkswagen/OAPI (EXTRA)
   (Cauza T-216/14)
   2014/C 194/36
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentant: U. Sander, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 februarie 2014 în cauza R 1788/2013-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „EXTRA” pentru produse și servicii din clasele 12, 28, 35 și 37 – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 1 7 69  155.

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară.


title: Cauza C-591/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 14 decembrie 2010 — Littlewoods Retail Ltd și alții/Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

text:
               19.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 14 decembrie 2010 — Littlewoods Retail Ltd și alții/Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs
   (Cauza C-591/10)
   2011/C 89/12
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Littlewoods Retail Ltd și alții

      Pârâți: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

      Întrebările preliminare

               1.

               În ipoteza în care o persoană impozabilă a plătit un excedent de TVA care a fost colectat de un stat membru contrar cerințelor legislației UE cu privire la TVA, despăgubirea prevăzută de statul membru este conformă dreptului UE dacă aceasta acoperă doar (a) rambursarea excedentului de sumă principală plătit și (b) dobânda simplă asupra acestei sume în conformitate cu legislația națională, și anume secțiunea 78 din Value Added Tax Act 1994?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ, dreptul UE impune ca despăgubirea prevăzută de către un stat membru să acopere (a) rambursarea excedentului de sumă principală plătit și (b) plata dobânzii compuse ca măsură a valorii de utilizare a excedentului de sumă plătit de care a beneficiat statul membru și/sau ca măsură a valorii de utilizare a banilor de care nu a putut beneficia persoana impozabilă?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ atât la întrebarea 1, cât și la întrebarea 2, ce trebuie să acopere despăgubirea pe care dreptul UE impune statului membru să o prevadă, în plus față de rambursarea excedentului de sumă principală plătit, în ceea ce privește valoarea de utilizare a plății excedentare și/sau dobânda?

               4.

               În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 1, principiul efectivității ce derivă din dreptul UE impune unui stat membru să înlăture aplicarea restricțiilor de drept național (precum secțiunile 78 și 80 din Value Added Tax Act 1996) în privința oricăror pretenții sau despăgubiri de drept intern care altfel ar putea fi utilizate de persoana impozabilă pentru a valorifica dreptul ce derivă din dreptul UE stabilit în răspunsurile Curții de Justiție la primele trei întrebări sau este suficient ca instanța națională să înlăture aplicarea unor astfel de restricții doar în legătură cu una dintre aceste pretenții sau despăgubiri de drept intern? Pe ce alte principii ar trebui să se întemeieze instanța națională pentru ca acest drept ce derivă din dreptul UE să fie exercitat în conformitate cu principiul efectivității din dreptul UE?


title: Cauza C-656/11: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2011 — Regatul Unit al Marii Britanii si Irlandei de Nord/Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/20

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2011 — Regatul Unit al Marii Britanii si Irlandei de Nord/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-656/11)
   2012/C 49/34
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: C. Murrell, agent, și A. Dashwood QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Consiliului din 16 decembrie 2011 (1) privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Comitetului mixt instituit în temeiul Acordului dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor în ceea ce privește înlocuirea anexei II la acordul respectiv referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin acțiunea formulată în temeiul articolului 263 TFUE, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord solicită anularea, în temeiul articolului 264 TFUE, a Deciziei Consiliului din 16 decembrie 2011 privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Comitetului mixt instituit în temeiul Acordului dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor în ceea ce privește înlocuirea anexei II la acordul respectiv referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială.

               2.

               Articolul 48 TFUE este unicul temei juridic substanțial specificat în decizie.

               3.

               Decizia privește modificarea anexei II la Acordul din 21 iunie 1999 dintre Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor. Anexa II la acord privește exclusiv coordonarea, între Uniunea Europeană și Elveția, a sistemelor de securitate socială. Obiectivul modificărilor anexei II pe care le-ar introduce anexa II este de a reflecta schimbările legate de mecanismul Uniunii Europene de coordonare a securității sociale. Un efect al modificărilor la anexa II avute în vedere ar fi să se extindă la cetățeni elvețieni care nu sunt nici ei înșiși activi din punct de vedere economic, nici membri ai familiei unei persoane care este activă („inactivi”) drepturi de care aceștia nu beneficiază în temeiul regimului actual prevăzut de anexa II.

               4.

               În opinia Regatului Unit, articolul 48 TFUE nu poate constitui unicul temei juridic substanțial al unei măsuri care urmărește să aibă astfel de consecințe. Acesta este o prevedere destinată să faciliteze libertatea de circulație (a) în cadrul Uniunii, nu cea dintre Uniune și țări terțe, și (b) a persoanelor care sunt active din punct de vedere economic sau a familiilor lor, nu a inactivilor. Temeiul juridic corect este articolul 79 alineatul (2) litera (b) TFUE. Acesta conferă competența de a adopta măsuri în domeniul legat de „definirea drepturilor resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere legală pe teritoriul unui stat membru, inclusiv condițiile care reglementează libertatea de circulație și de ședere în celelalte state membre”.

               5.

               Articolul 79 alineatul (2) TFUE se află în titlul V al părții a treia din tratat. Potrivit Protocolului nr. 21 din tratate, măsurile adoptate în temeiul titlului V nu se aplică Regatului Unit (sau Irlandei), cu excepția cazului în care acesta indică intenția sa de „a participa” la acestea. Prin alegerea greșită a articolului 48 TFUE, în loc de articolul 79 alineatul (2) litera (b) TFUE, ca temei juridic substanțial al deciziei, Consiliul a refuzat să recunoască dreptul Regatului Unit de a alege să nu participe la decizie și să nu fie obligată prin aceasta.

               6.

               Anularea Deciziei Consiliului din 16 decembrie 2011 este, așadar, solicitată pentru motivul că a fost adoptată pe baza unui temei juridic greșit, consecința fiind faptul că nu au fost recunoscute drepturile Regatului Unit în temeiul Protocolului nr. 21.

      (1)  JO L 341, p. 1.


title: Cauza T-442/14: Acțiune introdusă la 16 iunie 2014 – Metalúrgica Galaica/Comisia

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/60

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2014 – Metalúrgica Galaica/Comisia
   (Cauza T-442/14)
   2014/C 253/82
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Metalúrgica Galaica, SA [Narón (A Coruña) Spania] (reprezentant: A. López Gómez, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei în măsura în care în cadrul acesteia se califică ansamblul de măsuri fiscale care, potrivit deciziei, constituie așa-numitul sistem spaniol în materie de leasing fiscal („SEAF”) drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică entitățile investitoare ale grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind unicii beneficiari ai acestor ipotetice ajutoare și, astfel, ca fiind singurele persoane cărora le revine obligația de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare cu încălcarea principiilor generale ale dreptului UE;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea contractelor private încheiate între investitori și alte entități, în tot sau într-un mod care să limiteze lipsa repercutării asupra rentabilității operațiunilor și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-401/14, Duro Felguera SA/Comisia.


title: Cauza C-259/12: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 20 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Plovdiv — Bulgaria) — Teritorialna direktsia na NAP — Plovdiv/RODOPI-M 91 OOD (Fiscalitate — TVA — Directiva 2006/112/CE — Principiile neutralității fiscale și proporționalității — Înregistrarea în contabilitate și declararea cu întârziere a anulării unei facturi — Remedierea omisiunii — Plata impozitului — Bugetul statului — Lipsa unui prejudiciu — Sancțiune administrativă)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/34

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 20 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Plovdiv — Bulgaria) — Teritorialna direktsia na NAP — Plovdiv/RODOPI-M 91 OOD
   (Cauza C-259/12) (1)

   (Fiscalitate - TVA - Directiva 2006/112/CE - Principiile neutralității fiscale și proporționalității - Înregistrarea în contabilitate și declararea cu întârziere a anulării unei facturi - Remedierea omisiunii - Plata impozitului - Bugetul statului - Lipsa unui prejudiciu - Sancțiune administrativă)
   2013/C 225/58
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Plovdiv

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Teritorialna direktsia na NAP — Plovdiv

      Pârâtă: RODOPI-M 91 OOD

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Administrativen sad Plovdiv (Bulgaria) — Interpretarea articolelor 242 și 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1 Ediție specială, 09/vol. 03, p. 7) — Sancțiune administrativă aplicată pentru declararea tardivă a anulării unei facturi în condițiile în care anularea a fost ulterior trecută în contabilitate, iar persoana interesată a achitat taxa care rezultă din factura anulată neînscrisă în registrul de intrări și în declarația fiscală pentru perioada fiscală — Sancțiune pecuniară egală cu valoarea totală a taxei neachitate în timp util — Prinicipiul neutralității fiscale.

      Dispozitivul

   Principiul neutralității fiscale nu se opune ca administrația fiscală a unui stat membru să aplice unei persoane impozabile care nu și-a îndeplinit în termenul prevăzut de legislația națională obligația de a înregistra în contabilitate și de a declara unele împrejurări relevante pentru calcularea taxei pe valoarea adăugată pe care datorează o amendă în valoare egală cu cuantumul acestei taxe neachitate în termenul menționat, în cazul în care, ulterior, această persoană impozabilă a remediat omisiunea și a achitat în integralitate impozitul datorat, precum și dobânzile. Revine instanței naționale sarcina de a aprecia, ținând seama de articolele 242 și 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, dacă, având în vedere împrejurările litigiului principal, în special termenul în care neregula a fost rectificată, gravitatea acestei nereguli și eventuala existență a unei fraude sau a unei eludări a legislației aplicabile imputabile persoanei impozabile, cuantumul sancțiunii aplicate nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor care constau în asigurarea colectării în mod corect a taxei și în prevenirea evaziunii.

      (1)  JO C 243, 11.8.2012.


title: Cauza F-111/12: Acțiune introdusă la 2 octombrie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/35

         Acțiune introdusă la 2 octombrie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-111/12)
   2012/C 379/58
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: L. Levi, A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de confirmare a concluziilor comisiei medicale care s-a pronunțat cu privire la gradul de invaliditate al reclamantului și la originea profesională a bolii de care suferă

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 8 noiembrie 2011 prin care au fost confirmate concluziile comisiei medicale, formulate la 25 august 2011 și comunicate reclamantului la 28 noiembrie 2011;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei de respingere a reclamației formulate de reclamant la 22 iunie 2012;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamant a sumei de 100 000 de euro, stabilită ex aequo et bono cu titlu provizoriu, reprezentând despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-5/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Højesteret (Danemarca) la 4 ianuarie 2008 — Infopaq International A/S/Danske Dagblades Forening

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/28

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Højesteret (Danemarca) la 4 ianuarie 2008 — Infopaq International A/S/Danske Dagblades Forening
   (Cauza C-5/08)
   (2008/C 64/41)
   Limba de procedură: daneza
   Instanța de trimitere
   Højesteret
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Infopaq International A/S

      Pârâtă: Danske Dagblades Forening
   Întrebările preliminare

               i)

               Faptul de a stoca și apoi de a imprima un extras dintr-un articol provenind dintr-o publicație, extras care constă într-un cuvânt-cheie, cele cinci cuvinte care îl preced și cele cinci cuvinte care îl urmează, poate fi considerat ca reprezentând un act de reproducere care beneficiază de protecția articolului 2 din Directiva 2001/29/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230)?

               ii)

               Circumstanțele în care are loc un act de reproducere trebuie luate în considerare pentru ca actul respectiv să poată fi calificat drept „tranzitoriu” în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29?

               iii)

               Un act de reproducere temporară poate fi calificat drept „tranzitoriu” în cazul în care reproducerea face obiectul unei procesări, de exemplu în cazul în care se crează un fișier text pe baza unui fișier imagine sau se caută secvențe de cuvinte pornind de la un fișier text?

               iv)

               Un act de reproducere temporară poate fi calificat drept „tranzitoriu” atunci când o parte a reproducerii, care constă într-unul sau mai multe extrase de text cuprinzând unsprezece cuvinte, este memorizată?

               v)

               Un act de reproducere temporară poate fi calificat drept „tranzitoriu” atunci când o parte a reproducerii, care constă într-unul sau mai multe extrase de text cuprinzând unsprezece cuvinte, este imprimată?

               vi)

               Pentru ca un act de reproducere să poată fi considerat ca reprezentând „o parte integrantă și esențială a unui proces tehnic”, în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29, trebuie să se ia în considerare procesul tehnic în care intervine?

               vii)

               Un act de reproducere poate fi considerat ca reprezentând „o parte integrantă și esențială a unui proces tehnic” dacă acesta constă în scanarea manuală a tuturor articolelor din publicație, operațiune prin care articolele respective sunt convertite din informații imprimate în date numerice?

               viii)

               Un act de reproducere temporară poate fi considerat ca reprezentând „o parte integrantă și esențială a unui proces tehnic” dacă acesta constă în imprimarea unei părți a reproducerii cuprinzând unul sau mai multe extrase de text compuse din unsprezece cuvinte?

               ix)

               Noțiunea „utilizare ilicită” din articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29 are în vedere orice formă de utilizare care nu necesită consimțământul titularului drepturilor de autor?

               x)

               Faptul că o întreprindere realizează scanarea tuturor articolelor de publicații, operațiune urmată de o procesare a reproducerii, de stocarea acesteia și, eventual, de imprimarea unei părți a reproducerii constând în unul sau mai multe extrase de text compuse din unsprezece cuvinte, imprimări utilizate pentru activitatea de redactarea sintezelor acestei întreprinderi, poate intra în cuprinsul noțiunii „utilizare ilicită” din articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29, chiar dacă titularii drepturilor de autor nu și-au dat consimțământul pentru aceste acte?

               xi)

               Potrivit căror criterii se poate aprecia dacă acte de reproducere temporară au o „semnificație economică de sine stătătoare”, în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29?

               xii)

               Câștigurile de productivitate realizate de utilizator în cursul unor acte de reproducere temporară trebuie luate în considerare pentru a aprecia dacă actele au o „semnificație economică de sine stătătoare” în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29?

               xiii)

               Faptul că o întreprindere realizează scanarea tuturor articolelor de publicații, operațiune urmată de o procesare a reproducerii, de stocarea acesteia și, eventual, de imprimarea unei părți a reproducerii constând în unul sau mai multe extrase de text compuse din unsprezece cuvinte, fără consimțământul titularilor drepturilor de autor poate fi considerat ca intrând în sfera „anumit[or] cazuri speciale care nu intră în conflict cu exploatarea normală” a articolelor respective care nu aduc în mod nejustificat atingere intereselor legitime ale titularului dreptului, în sensul articolului 5 alineatul (5) din Directiva 2001/29?

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).


title: Cauza C-541/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di pace di Varese (Italia) la 17 decembrie 2009 — Siddiquee Mohammed Mohiuddin/Azienda Sanitaria Locale Provincia di Varese

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/30

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di pace di Varese (Italia) la 17 decembrie 2009 — Siddiquee Mohammed Mohiuddin/Azienda Sanitaria Locale Provincia di Varese
   (Cauza C-541/09)
   2010/C 63/49
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di pace di Varese

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Siddiquee Mohammed Mohiuddin

      Pârâtă: Azienda Sanitaria Locale Provincia di Varese

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 4 coroborat cu articolul 6 din Regulamentul nr. 882/2004 (1) instituie un drept subiectiv în favoarea particularilor de a fi supuși, în materia produselor alimentare și a băuturilor, controalelor efectuate exclusiv de către personalul care îndeplinește cerințele enumerate de acestea, care să poată fi invocat în instanță și care să poată fi opus pretențiilor sancționatorii ale statelor membre?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, Directiva 2000/13/CE (2) are relevanță sanitară în contextul legislației comunitare privind etichetarea produselor alimentare și a băuturilor?

               3.

               Dispozițiile Directivei 76/768/CEE (3) cu modificările ulterioare sau ale altor norme comunitare relevante se opun posibilității unui stat membru de a distinge între răspunderea operatorilor implicați în procesul de producție, cu excluderea comerciantului în considerarea activității sale?

               4.

               În cazul unui răspuns negativ la cea de a treia întrebare, articolul 6 din Directiva 76/768/CEE cu modificările ulterioare trebuie interpretat în sensul că ar crea o răspundere solidară a producătorului produsului cosmetic și a simplului comerciant care nu intervine în procesul de producție, ambalare și etichetare a produsului cosmetic?

      (1)  JO L 165, p.1, Ediție specială 03/vol. 58, p. 216.

      (2)  JO L 109, Ediție specială 15/vol. 6, p. 9.

      (3)  JO L 262, p.169, Ediție specială 13/vol. 3, p. 101.


title: Cauza F-143/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 25 martie 2015 –Singou/Consiliul (Funcție publică — Agent contractual — Respingerea unei plângeri pentru hărțuire morală — Nereînnoirea contractului — Lipsa reclamației — Inadmisibilitate vădită)

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/44

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 25 martie 2015 –Singou/Consiliul
   (Cauza F-143/14)
   ((Funcție publică - Agent contractual - Respingerea unei plângeri pentru hărțuire morală - Nereînnoirea contractului - Lipsa reclamației - Inadmisibilitate vădită))
   (2015/C 155/64)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Simplice Gervais Singou (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: O. Dambel, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei AIPN din 5 martie 2009 de respingere a plângerii pentru hărțuire morală depusă de reclamant și cerere de anulare a deciziei AIPN din 12 aprilie 2012 prin care AIPN a refuzat prelungirea sau transformarea contractului reclamantului de agent contractual pe durată determinată în contract de agent contractual pe durată nedeterminată, precum și cereri de daune interese pentru pretinsul prejudiciu material și moral suferit.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               Respinge cererea de asistență judiciară.

               3)

               Domnul Singou suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-258/04: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 10 iunie 2009 — Polonia/Comisia [ Acțiune în anulare — Măsuri tranzitorii care trebuie să fie adoptate ca urmare a aderării unor noi state membre — Regulamentul (CE) nr. 60/2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului — Termen de introducere a acțiunii — Data la care începe să curgă termenul — Tardivitate — Inadmisibilitate ]

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/21

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 10 iunie 2009 — Polonia/Comisia
   (Cauza T-258/04) (1)

   („Acțiune în anulare - Măsuri tranzitorii care trebuie să fie adoptate ca urmare a aderării unor noi state membre - Regulamentul (CE) nr. 60/2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului - Termen de introducere a acțiunii - Data la care începe să curgă termenul - Tardivitate - Inadmisibilitate”)
   2009/C 193/33
   Limba de procedură: poloneza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentanți: inițial J. Pietras și E. Ośniecka-Tamecka, ulterior T. Nowakowski, și în cele din urmă M. Dowgielewicz, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: inițial L. Visaggio și A. Stobiecka-Kuik, ulterior T. van Rijn,L. Visaggio și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Cipru (reprezentant: P. Kliridis, agent)

      Obiectul

   Anularea articolului 5, a articolului 6 alineatele (1)-(3), a articolului 7 alineatul (1) și a articolului 8 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei din 14 ianuarie 2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană (JO L 9, p. 8, Ediție specială, 03/vol. 52, p. 202)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.

               3)

               Republica Cipru suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 251, 9.10.2004.


               16.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 216/13

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2015 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Regatului Norvegiei
   (Cauza E-35/15)
   (2016/C 216/10)
   La data de 22 decembrie 2015, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Carsten Zatschler, Markus Schneider și Øyvind Bø, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgia, a introdus o acțiune împotriva Regatului Norvegiei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să constate că Regatul Norvegiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat la punctul 56i din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2000 privind instalațiile portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură) în termenul prevăzut, prin:

                           (a)

                           neîndeplinirea obligației de a elabora și a pune în aplicare un plan de preluare și tratare a deșeurilor pentru fiecare port din Norvegia, astfel cum se prevede la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2000/59/CE;

                           (b)

                           neîndeplinirea obligației de a evalua și a aproba planurile de preluare și tratare a deșeurilor pentru toate porturile din Norvegia, de a controla punerea lor în aplicare și de a asigura reaprobarea lor cel puțin la fiecare trei ani, în conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din Directiva 2000/59/CE; și

                           (c)

                           neîndeplinirea obligației de a asigura disponibilitatea unor instalații portuare adecvate de preluare în toate porturile din Norvegia pentru a răspunde cerințelor navelor care utilizează în mod obișnuit un port fără a cauza întârzieri inutile acestor nave, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2000/59/CE;

               2.

               să dispună suportarea cheltuielilor de judecată de către pârât.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere („ESA”) susține că Regatul Norvegiei nu și-a îndeplinit la timp principalele obligații în materie de protecție a mediului marin în temeiul Directivei 2000/59/CE (denumită în continuare „directiva” sau „Directiva privind instalațiile portuare de preluare”).

               —

               În vederea reducerii deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură în mare, în directivă se prevede obligația în sarcina statelor SEE de a se asigura existența, în toate porturile lor, a unor facilitățile adecvate, capabile să preia deșeurile provenite din exploatarea navelor și reziduurile de încărcătură, precum și de a elabora și a pune în aplicare planuri de preluare și tratare a deșeurilor pentru fiecare port.

               —

               La 23 octombrie 2007, autoritățile norvegiene au notificat ESA că Directiva privind instalațiile portuare de preluare a fost transpusă în dreptul intern.

               —

               La cererea ESA, Agenția Europeană pentru Siguranță Maritimă a efectuat o inspecție și, la 28 septembrie 2010, a emis un raport în care prezintă, printre altele, existența în Norvegia a unor deficiențe în ceea ce privește conformitatea cu directiva.

               —

               ESA a emis, la 10 iulie 2013, un aviz motivat în care a susținut că Norvegia nu și-a îndeplinit, printre altele, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (1) și al articolului 5 alineatele (1) și (3) din directivă. Norvegiei i s-a cerut să ia măsurile necesare pentru a se conforma avizului motivat până cel târziu la 10 septembrie 2013.

               —

               ESA susține că, până la această dată, Norvegia nu și-a îndeplinit obligațiile: (i) de a elabora și a pune în aplicare un plan de preluare și tratare a deșeurilor pentru fiecare port din Norvegia, astfel cum se prevede la articolul 5 alineatul (1) din directivă; (ii) de a evalua și a aproba planurile de preluare și tratare a deșeurilor pentru toate porturile din Norvegia, de a controla punerea lor în aplicare și de a asigura reaprobarea lor cel puțin la fiecare trei ani, astfel cum se prevede la articolul 5 alineatul (3) din directivă; și (iii) de a asigura disponibilitatea unor instalații portuare de preluare în toate porturile de pe teritoriul său, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (1) din directivă.


title: Cauza T-307/12: Acțiune introdusă la 11 iulie 2012 — Mayaleh/Consiliul

text:
               8.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 273/19

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2012 — Mayaleh/Consiliul
   (Cauza T-307/12)
   2012/C 273/32
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Adib Mayaleh (Damasc, Siria) (reprezentant: G. Karouni, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea:

                           —

                           Deciziei de punere în aplicare 2012/256/PESC din 14 mai 2012 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/782/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în măsura în care îl vizează pe domnul Adib Mayaleh;

                           —

                           Regulamentului de punere în aplicare nr. 410/2012 din 14 mai 2012 privind punerea în aplicare a articolului 32 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care îl vizează pe domnul Adib Mayaleh;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene să suporte cheltuielile de judecată în temeiul articolelor 87 și 91 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-383/11, Makhlouf/Consiliul (1).

      (1)  JO 2011, C 282, p. 30.


title: Cauza T-428/16: Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – Martín Osete/EUIPO – Rey (AN IDEAL LOVER)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/47

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – Martín Osete/EUIPO – Rey (AN IDEAL LOVER)
   (Cauza T-428/16)
   (2016/C 343/64)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Isabel Martín Osete (Paris, Franța) (reprezentant: V. Wellens, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Daniella Rey (Toulouse, Franța)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „AN IDEAL LOVER” – marca Uniunii Europene nr. 5 261 599

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 21 aprilie 2016 în cauza R 1527/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-218/13: Hotărârea Tribunalului din 21 mai 2015 – Nutrexpa/OAPI – Kraft Foods Italia Intellectual Property (Cuétara Maria ORO) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Cuétara Maria ORO — Mărci comunitară și națională figurative anterioare ORO — Refuz parțial al înregistrării — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/10

         Hotărârea Tribunalului din 21 mai 2015 – Nutrexpa/OAPI – Kraft Foods Italia Intellectual Property (Cuétara Maria ORO)
   (Cauza T-218/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Cuétara Maria ORO - Mărci comunitară și națională figurative anterioare ORO - Refuz parțial al înregistrării - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 221/13)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Nutrexpa, SL (Barcelona, Spania) (reprezentanți: J. Grau Mora, M. Ferrándiz Avendaño și Y. Sastre Canet, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Mondéjar Ortuño și V. Melgar, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Kraft Foods Italia Intellectual Property Srl (Milano, Italia) (reprezentanți: A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli și G. Petrocchi, avocați)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 11 februarie 2013 (cauza R 2455/2011-1) privind o procedură de opoziție între Kraft Foods Italia Intellectual Property Srl și Nutrexpa, SL

      Dispozitivul

               1)

               În vederea pronunțării hotărârii, disjunge cauza T-218/13 de cauza T-271/13.

               2)

               Respinge acțiunea.

               3)

               Obligă Nutrexpa, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 189, 29.6.2013.


title: Cauza C-125/15 P: Ordonanța Vicepreședintelui Curții din 18 decembrie 2015 – Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Gascogne Sack Deutschland GmbH, Groupe Gascogne SA, susținute de: Comisia Europeană

text:
               29.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/11

         Ordonanța Vicepreședintelui Curții din 18 decembrie 2015 – Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Gascogne Sack Deutschland GmbH, Groupe Gascogne SA, susținute de: Comisia Europeană
   (Cauza C-125/15 P) (1)

   (2016/C 078/14)
   Limba de procedură: franceza
   Vicepreședintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 155, 11.5.2015.


title: Cauza T-121/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 27 noiembrie 2009 — Sellafield/Comisia

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/69

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 27 noiembrie 2009 — Sellafield/Comisia
   (Cauza T-121/06) (1)

   2010/C 24/123

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 154, 1.7.2006.


title: Hotărârea Curții din 15 noiembrie 2013 în cauza E-10/13 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Nerespectarea de către un stat SEE/AELS a obligațiilor care îi revin – Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă)

text:
               27.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 88/10

      HOTĂRÂREA CURȚII

   din 15 noiembrie 2013
   în cauza E-10/13
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda
   (Nerespectarea de către un stat SEE/AELS a obligațiilor care îi revin – Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă)
   2014/C 88/07
   În cauza E-10/13, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE prin care se declară că, prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare pentru transpunerea corectă în legislația națională a dispozițiilor prevăzute la articolul 2 alineatul (1) literele (a)-(d) și la articolul 2 alineatul (2) literele (a)-(b) din actul menționat la punctul 21b din anexa XVIII la Acordul privind Spațiul Economic European [Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformare)], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la Acordul privind SEE, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat, Curtea, alcătuită din Carl Baudenbacher – președinte, Per Christiansen – judecător-raportor și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 15 noiembrie 2013, o hotărâre a cărei parte dispozitivă este următoarea:
   Prin prezenta, Curtea:

               1.

               declară că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea corectă în legislația națională a articolului 2 alineatul (1) literele (a)-(d) și a articolului 2 alineatul (2) literele (a)-(b) din actul menționat la punctul 21b din anexa XVIII la Acordul privind Spațiul Economic European [Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformare)], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la Acordul privind SEE, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat;

               2.

               obligă Islanda la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauzele conexate C-18/10 și C-37/10: Ordonanța președintelui Curții din 16 februarie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Berlin — Germania) — Agrargenossenschaft Münchehofe e.G. (C-18/10), Landwirtschaftliches Unternehmen e.G. Sondershausen (C-37/10)/BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH

text:
               11.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 173/8

         Ordonanța președintelui Curții din 16 februarie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Berlin — Germania) — Agrargenossenschaft Münchehofe e.G. (C-18/10), Landwirtschaftliches Unternehmen e.G. Sondershausen (C-37/10)/BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH
   (Cauzele conexate C-18/10 și C-37/10) (1)

   2011/C 173/17
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010

      JO C 100, 17.4.2010


title: Cauza C-517/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 decembrie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division — Regatul Unit)] — Afton Chemical Limited/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs (Directiva 92/81/CEE — Accize la uleiurile minerale — Articolul 2 alineatele (2) și (3), precum și articolul 8 alineatul (1) litera (a) — Directiva 2003/96/CE — Impozitarea produselor energetice și a electricității — Articolul 2 alineatele (2)-(4) litera (b) — Domeniu de aplicare — Aditivi pentru carburanți care au calitatea de uleiuri minerale sau de produse energetice, dar care nu sunt utilizați drept carburant — Regim național de impozitare)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/20

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 decembrie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division — Regatul Unit)] — Afton Chemical Limited/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-517/07) (1)

   (Directiva 92/81/CEE - Accize la uleiurile minerale - Articolul 2 alineatele (2) și (3), precum și articolul 8 alineatul (1) litera (a) - Directiva 2003/96/CE - Impozitarea produselor energetice și a electricității - Articolul 2 alineatele (2)-(4) litera (b) - Domeniu de aplicare - Aditivi pentru carburanți care au calitatea de uleiuri minerale sau de produse energetice, dar care nu sunt utilizați drept carburant - Regim național de impozitare)
   (2009/C 44/33)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Afton Chemical Limited

      Pârâți: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (Chancery Division) — Interpretarea articolului 2 alineatul (3) și a articolului 8 alineatul (1) din Directiva 92/81/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la uleiurile minerale (JO L 316, p. 12), a articolului 2 alineatul (3) și a articolului 4 litera (b) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO L 283, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98) și a articolului 3 din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129) — Uleiuri minerale adăugate în carburanți în alte scopuri decât pentru a crește puterea autovehiculului, însă care nu sunt destinate punerii în vânzare sau utilizării drept carburant — Pot fi impozitate aceste produse drept carburanți?
   Dispozitivul
   Articolul 2 alineatul (3) și articolul 8 alineatul (1) din Directiva 92/81/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurii accizelor la uleiurile minerale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 94/74/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994, în ceea ce privește perioada anterioară datei de 31 decembrie 2003, și articolul 2 alineatele (3) și (4) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității, în ceea ce privește perioada cuprinsă între 1 ianuarie și 31 octombrie 2004, trebuie să fie interpretate în sensul că aditivii pentru carburanți precum cei în discuție în acțiunea principală, care au calitatea de „uleiuri minerale” în sensul articolului 2 alineatul (1) din prima dintre aceste directive sau de „produse energetice” în sensul articolului 2 alineatul (1) din cea de a doua dintre acestea, dar care nu sunt destinați utilizării, nu sunt puși în vânzare sau utilizați drept carburant, trebuie să fie supuși regimului de impozitare prevăzut de directivele menționate.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza T-453/16: Acțiune introdusă la 10 august 2016 – Ellinikos Syndemos Epicheiriseon gia ti Diacheirisi ton Diethnon Protypon GS1/EUIPO – 520 Barcode Ellas (520 Barcode Hellas)

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/23

         Acțiune introdusă la 10 august 2016 – Ellinikos Syndemos Epicheiriseon gia ti Diacheirisi ton Diethnon Protypon GS1/EUIPO – 520 Barcode Ellas (520 Barcode Hellas)
   (Cauza T-453/16)
   (2016/C 371/25)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Ellinikos Syndemos Epicheiriseon gia ti Diacheirisi ton Diethnon Protypon GS1 (Argiroupoli Attikis, Grecia) (reprezentant: A. Mouzaki, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: 520 Barcode Ellas – AE Diacheirisis Diethnon Protypon kai Parochis Symvouleutikon Ypiresion (Kifisia Attikis, Grecia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementele verbale „5 201000 603856 520 Barcode Hellas” – cererea de înregistrare nr. 10881861

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 14 iunie 2016 în cauza R 238/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolelor 75 și 76 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-45/12: Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2012 — Regatul Unit/BCE

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/24

         Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2012 — Regatul Unit/BCE
   (Cauza T-45/12)
   2012/C 98/40
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: K. Beal, Barrister, și E. Jenkinson, agent)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Declarației privind standardele a Băncii Centrale Europene, publicată la 18 noiembrie 2011, în măsura în care prin acesta se instituie o politică privind stabilirea sediului aplicabilă sistemelor de compensare prin contrapartide centrale (denumite în continuare „CPC”);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe lipsa oricărei competențe a Băncii Centrale Europene (denumită în continuare „BCE”) de a publica actul atacat, sau, în subsidiar, lipsa competenței BCE de a publica actul menționat în lipsa unui instrument legislativ, precum un regulament, adoptat fie de Consiliu, fie, alternativ, de însăși BCE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că, fie de iure, fie de facto, actul atacat impune o obligație referitoare la stabilirea sediului în ceea ce privește CPC-urile care intenționează să efectueze operațiuni de compensare sau de decontare în moneda euro și ale căror tranzacții zilnice depășesc un anumit volum. Actul atacat încalcă articolul 48, articolul 56 și/sau articolul 63 TFUE, sau toate aceste articole, întrucât:

                           —

                           CPC-urile stabilite în statele membre care nu fac parte din zona euro, precum Regatul Unit, vor fi obligate să își transfere centrele de administrare și de control în state membre care sunt membre ale Eurosistemului. Aceste CPC-uri vor fi de asemenea obligate să se reconstituie ca persoane juridice recunoscute de dreptul național al altui stat membru.

                           —

                           în cazul în care astfel de CPC-uri nu își transferă sediile conform cerințelor, accesul lor la piețele financiare în statele membre din cadrul Eurosistemului fie nu va fi acordat în aceleași condiții ca cele aplicabile CPC-urilor stabilite pe teritoriul statelor respective, fie va fi împiedicat în totalitate;

                           —

                           asemenea CPC-uri nerezidente nu vor avea dreptul să beneficieze în aceleași condiții, sau în niciun mod, de facilitățile oferite de BCE sau de băncile centrale naționale (denumite în continuare „BCN”) din cadrul Eurosistemului;

                           —

                           în consecință, capacitatea unor astfel de CPC-uri de a oferi clienților din Uniune servicii de compensare sau de decontare în moneda euro va fi restricționată sau chiar interzisă în totalitate.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că actul atacat încalcă articolul 101 și/sau articolul 102 TFUE coroborat cu articolul 106 TFUE și cu articolul 13 TUE, întrucât:

                           —

                           impune efectiv ca toate operațiunile de compensare care au loc în moneda euro și care depășesc un anumit nivel să fie efectuate de CPC-uri stabilite într-un stat membru din zona euro;

                           —

                           dispune efectiv ca BCN din zona euro să nu furnizeze lichidități în moneda euro către CPC-uri stabilite în state membre care nu fac parte din zona euro, în cazul în care acestea depășesc pragurile stabilite prin decizie.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că cerința impusă CPC-urilor stabilite în state membre care nu fac parte din zona euro, de a adopta o personalitate juridică și un sediu diferite, constituie o discriminare directă sau indirectă pe motiv de naționalitate. Aceasta încalcă de asemenea principiul general al egalității de tratament din dreptul Uniunii Europene, întrucât CPC-urile stabilite în state membre diferite sunt supuse unui tratament diferențiat, fără nicio justificare obiectivă.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că actul atacat încalcă toate sau unele dintre articolele II, XI, XVI și XVII din Acordul General privind Comerțul cu Servicii (GATS).

               6.

               Al șaselea motiv, prin care se susține că, fără să își asume sarcina de a demonstra că asemenea restricții nu sunt justificate de un interes public (sarcina de a dovedi necesitatea unei derogări, în cazul în care intenționează să o aplice, revenind BCE), Regatul Unit susține că nicio justificare invocată de BCE, întemeiată pe ordinea publică, nu ar satisface cerința proporționalității, întrucât sunt disponibile măsuri mai puțin restrictive pentru a asigura controlul asupra instituțiilor financiare care sunt stabilite în Uniune, însă în afara zonei euro.


title: Cauza T-663/11: Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2012 — Spa Monopole/OAPI — Royal Mediterranea (THAI SPA)

text:
               8.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 273/23

         Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2012 — Spa Monopole/OAPI — Royal Mediterranea (THAI SPA)
   (Cauza T-663/11) (1)

   2012/C 273/42
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 65, 3.3.2012.


title: Cauza T-65/11: Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2011 — Recombined Dairy System/Comisia Europeană

text:
               2.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/25

         Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2011 — Recombined Dairy System/Comisia Europeană
   (Cauza T-65/11)
   2011/C 103/43
   Limba de procedură: daneza

      Părțile

      Reclamantă: Recombined Dairy System A/S (Horsens, Danemarca) (reprezentanți: T. K. Kristjánsson și T. Gønge, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 1 alineatele (2) și (4) din Decizia Comisiei Europene din 12 noiembrie 2010 [cauza C(2010) 7692 (REC 03/08)] adresată autorităților daneze, SKAT, prin care se constată că, în ceea ce privește o sumă de 1 406 486,06 EUR (10 492 385,99 DKK) este necesar să se procedeze la înscrierea ulterioară în evidența contabilă a anumitor taxe la import prevăzute în cererea Regatului Danemarcei din 6 octombrie 2008 și că, în ceea ce privește o sumă de 1 234 365,24 EUR (9 208 364,69 DKK) nu este justificat să se acorde remiterea taxelor la import prevăzute în cererea Regatului Danemarcei din 6 octombrie 2008;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Constatarea de către Comisie că este necesar să se procedeze la înscrierea ulterioară în evidența contabilă și că nu este justificat să se procedeze la remiterea taxelor la import în discuție se întemeiază pe o apreciere a aspectului dacă ne aflăm în prezența unei erori din partea autorităților vamale, în conformitate cu articolul 236 și cu articolul 220 alineatul (2) litera (b), precum și a unor circumstanțe speciale, în conformitate cu articolul 239 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (1).
   În decizia atacată, Comisia a apreciat că:

               —

               nu a existat o eroare din partea autorităților vamale în ceea ce privește cele două tipuri de marfă în legătură cu care primise informații tarifare obligatorii (denumite în continuare „ITO”),

               —

               existase o eroare din partea autorităților vamale în ceea ce privește un tip de marfă în legătură cu care autoritățile vamale îi indicaseră reclamantei că o ITO nu era necesară, întrucât reclamanta dispunea deja de o ITO pentru un tip de marfă identic din punct de vedere tarifar și

               —

               nu existase o eroare din partea autorităților vamale pentru două alte tipuri de marfă pentru care reclamanta nu solicitase ITO, având în vedere că aceste mărfuri erau identice din punct de vedere tarifar cu mărfuri pentru care reclamanta obținuse deja ITO.

         În plus, Comisia a apreciat că ne aflăm în prezența unor circumstanțe speciale în ceea ce privește două tipuri de marfă vizate de ITO și marfa pentru care se indicase că nu era necesară o ITO, însă că nu ne aflăm în astfel de circumstanțe speciale în ceea ce privește ultimele două tipuri de marfă, întrucât reclamanta nu solicitase o ITO pentru aceste mărfuri.
   Reclamanta invocă două motive în susținerea acțiunii sale.

               1.

               Potrivit primului motiv, autoritățile vamale au comis o eroare în ceea ce privește toate cele cinci tipuri de marfă și pe întreaga perioadă aferentă, întrucât clasificarea lor de către autoritățile vamale la poziția 3504 în ITO eliberate au determinat reclamanta să considere în mod legitim că clasificarea la această poziție era corectă.

               2.

               Potrivit celui de al doilea motiv, există circumstanțe speciale în ceea ce privește cele două tipuri de marfă pentru care nu s-a solicitat o ITO întrucât faptul că autoritățile vamale au modificat, cu efect retroactiv, interpretarea tarifului vamal (2), pe care au aplicat-o de-a lungul mai multor ani depășește riscul profesional și comercial normal.

      (1)  JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58.

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3).


title: Cauza C-197/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour constitutionnelle (Belgia) la 28 aprilie 2011 — Eric Libert, Christian Van Eycken, Max Bleeckx, Syndicat national des propriétaires et copropriétaires (ASBL), Olivier de Clippele/Gouvernement flamand

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour constitutionnelle (Belgia) la 28 aprilie 2011 — Eric Libert, Christian Van Eycken, Max Bleeckx, Syndicat national des propriétaires et copropriétaires (ASBL), Olivier de Clippele/Gouvernement flamand
   (Cauza C-197/11)
   2011/C 211/25
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour constitutionnelle

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Eric Libert, Christian Van Eycken, Max Bleeckx, Syndicat national des propriétaires et copropriétaires (ASBL), Olivier de Clippele

      Pârât: Gouvernement flamand

      Intervenienți: Collège de la Commission communautaire française, Gouvernement de la Communauté française, Conseil des ministres

      Întrebarea preliminară

               1.

               Articolele 21, 45, 49, 56 și 63 TFUE și articolele 22 și 24 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (1) trebuie interpretate în sensul că se opun regimului instituit prin cartea 5 din Decretul Regiunii Flamande din 27 martie 2009 privind politica funciară și imobiliară, intitulat „A locui în propria regiune” [Wonen in eigen streek], care condiționează, în anumite comune denumite comune țintă, cesionarea terenurilor și a construcțiilor ridicate pe aceste terenuri de demonstrarea, de către cumpărător sau de către chiriaș, a unei legături suficiente cu aceste comune în sensul articolului 5.2.1 paragraful 2 din decret?

      (1)  JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56.


title: Cauza C-91/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Högsta förvaltningsdomstolen (Suedia) la 17 februarie 2012 — Skatteverket/PCF Clinic AB

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Högsta förvaltningsdomstolen (Suedia) la 17 februarie 2012 — Skatteverket/PCF Clinic AB
   (Cauza C-91/12)
   2012/C 118/31
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Högsta förvaltningsdomstolen

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Skatteverket

      Pârâtă: PCF Clinic AB

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 132 alineatul (1) literele (b) și (c) din Directiva TVA (1) trebuie interpretat în sensul că scutirea de impozit menționată se referă la servicii precum cele în litigiu în prezenta cauză, care constau în:

                           (a)

                           chirurgie estetică,

                           (b)

                           tratamente estetice?

               2.

               Această interpretare este influențată dacă intervențiile chirurgicale sau tratamentele sunt efectuate cu scopul de a preveni sau de a trata bolile, deficiențele fizice sau vătămările corporale?

               3.

               În ipoteza în care se impune luarea în considerare a scopului acestor intervenții chirurgicale sau tratamente, poate fi luat în considerare modul în care pacientul înțelege scopul intervenției?

               4.

               În vederea stabilirii acestui lucru, prezintă vreo importanță dacă intervenția este efectuată de profesioniști care dețin autorizație de practică în domeniul medical sau dacă acești profesioniști decid care este scopul intervenției?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 9/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-481/10: Ordonanța Tribunalului din 11 aprilie 2011 — Département de Gers/Comisia (Acțiune în anulare — Mediu și protecția sănătății umane — Produse alimentare și furaje modificate genetic — Lipsa afectării individuale — Inadmisibilitate)

text:
               11.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 173/11

         Ordonanța Tribunalului din 11 aprilie 2011 — Département de Gers/Comisia
   (Cauza T-481/10) (1)

   (Acțiune în anulare - Mediu și protecția sănătății umane - Produse alimentare și furaje modificate genetic - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate)
   2011/C 173/26
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Département de Gers (Franța) (reprezentanți: S. Mabile și J.-P. Mignard, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Bianchi și L. Pignataro, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2010/429/UE a Comisiei din 28 iulie 2010 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb modificat genetic MON 88017 x MON 810 (MON-88Ø17-3 x MON-ØØ81Ø-6) în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 201, p. 46)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Département du Gers suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție formulate de Parlamentul European, de Consiliul Uniunii Europene, de Région Centre, de Région Picardie, de Département de la Haute-Garonne, de Région Bretagne, de Région Poitou-Charentes, de Région Provence-Alpes-Côte d’Azur, de Région Bourgogne, de Région Midi-Pyrénées, de Région Auvergne, de Région Pays de la Loire, de Région Rhône-Alpes, de Département des Côtes d’Armor, de Région Île de France și de Région Nord-Pas-de-Calais.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.


title: Cauza T-671/11: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2011 — IPK International/Comisia

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/18

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2011 — IPK International/Comisia
   (Cauza T-671/11)
   2012/C 65/33
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH (München, Germania) (reprezentant: C. Pitschas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 14 octombrie 2011 (ENTR/R1/HHO/lsa — entr.r.l.[2011]1183091) întrucât dobânzile acordate reclamantei au fost în cuantum de numai 158 618,27 EUR;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta arată că pârâta a încălcat articolul 266 TFUE întrucât, ca urmare a Hotărârii Tribunalului din 15 aprilie 2011 în cauza T-297/05, IPK International/Comisia, aceasta a calculat în mod eronat dobânzile compensatorii și dobânzile de întârziere.


title: Cauza C-417/11 P: Recurs introdus la 10 august 2011 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 8 iunie 2011 în cauza T-86/11, Bamba/Consiliul

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/21

         Recurs introdus la 10 august 2011 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 8 iunie 2011 în cauza T-86/11, Bamba/Consiliul
   (Cauza C-417/11 P)
   2011/C 311/35
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop, B. Driessen și E. Dumitriu-Segnana, agenți)

      Celelalte părți în proces: Nadiany Bamba, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

   Consiliul solicită Curții:

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate la 8 iunie 2011 de Tribunal (Camera a cincea extinsă) în cauza T-86/11, Bamba/Consiliul;

               —

               pronunțarea cu titlu definitiv asupra chestiunilor care fac obiectul prezentului recurs și respingerea cererii doamnei Nadiany Bamba ca nefondată și

               —

               obligarea doamnei Nadiany Bamba la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu în primă instanță și în cadrul prezentului recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Consiliul invocă două motive în susținerea recursului formulat.
   Cu titlu principal, recurentul arată că motivația furnizată în cadrul actelor contestate îndeplinește cerințelor prevăzute la articolul 296 TFUE și, prin urmare, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept considerând că actele contestate sunt afectate de o motivare insuficientă. Astfel, Consiliul ar fi furnizat, în considerentele actelor contestate, o descriere detaliată a situației de o gravitate deosebită din Côte d’Ivoire, care ar justifica măsurile luate împotriva anumitor persoane și entități. În plus, Consiliul ar fi indicat cu claritate motivele pentru care consideră că doamna Nadiany Bamba trebuie să facă obiectul măsurilor restrictive vizate.
   Cu titlu subsidiar, Consiliul arată că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept neluând în considerare, în cadrul aprecierii îndeplinirii obligației de motivare, a contextului — bine cunoscut de doamna Nadiany Bamba — în care au fost adoptate actele contestate.


title: Cauza T-115/14: Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – Aceitera General Deheza/Consiliul

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/58

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – Aceitera General Deheza/Consiliul
   (Cauza T-115/14)
   2014/C 112/75
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aceitera General Deheza SA (General Deheza, Argentina) (reprezentanţi: J.-F. Bellis şi R. Luff, lawyer)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1194/2013 al Consiliului din 19 noiembrie 2013 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse asupra importurilor de biomotorină originară din Argentina și Indonezia (JO L 315, p. 2), în măsura în care i se aplică reclamantei și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe împrejurarea că instituțiile au săvârșit o eroare vădită în aprecierea faptelor atunci când au concluzionat că a existat o distorsiune a prețurilor boabelor de soia și uleiului de soia care justifica aplicarea articolului 2 alineatul (5) al doilea paragraf din Regulamentul antidumping de bază (1).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că articolul 2 alineatul (5) al doilea paragraf din Regulamentul antidumping de bază, astfel cum a fost interpretat de instituții în prezenta cauză, nu poate fi aplicat importurilor dintr-un stat membru al OMC întrucât este incompatibil cu Acordul antidumping al OMC.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că evaluarea prejudiciului nu ia în considerare factori care întrerup legătura de cauzalitate dintre prejudiciul pretins și importurile despre care se susține că fac obiectul unui dumping, contrar articolului 3 alineatul (7) din Regulamentul antidumping de bază.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (JO L 343, p. 51).


title: Cauza T-416/10: Hotărârea Tribunalului din 8 mai 2012 — Yoshida Metal Industry/OAPI — Pi-Design și alții (Reprezentarea unei suprafețe cu puncte negre) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marcă comunitară figurativă care reprezintă o suprafață cu puncte negre — Forma produsului necesară pentru obținerea unui rezultat tehnic — Articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/11

         Hotărârea Tribunalului din 8 mai 2012 — Yoshida Metal Industry/OAPI — Pi-Design și alții (Reprezentarea unei suprafețe cu puncte negre)
   (Cauza T-416/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marcă comunitară figurativă care reprezintă o suprafață cu puncte negre - Forma produsului necesară pentru obținerea unui rezultat tehnic - Articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 184/19
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Yoshida Metal Industry Co. Ltd (Tsubame-shi, Japonia) (reprezentanți: S. Verea, K. Muraro, M. Balestriero, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Celelalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Pi-Design AG (Triengen, Elveția), Bodum France (Neuilly-sur-Seine, Franța), Bodum Logistics A/S (Billund, Danemarca) (reprezentant: H. Pernez, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 mai 2010 (cauza R 1237/2008-1), privind o procedură de declarare a nulității între Pi-Design AG, Bodum France și Bodum Logistics A/S, pe de o parte, și Yoshida Metal Industry Co. Ltd., pe de altă parte

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 20 mai 2010 (cauza R 1237/2008-1).

               2.

               OAPI suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de Yoshida Metal Industry Co. Ltd.

               3.

               Pi-Design AG, Bodum France și Bodum Logistics A/S suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.