title: Cauza T-716/13: Acțiune introdusă la 27 decembrie 2013 – Harry’s New York Bar/OAPI– Harrys Pubar (HARRY’S BAR)

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/38

         Acțiune introdusă la 27 decembrie 2013 – Harry’s New York Bar/OAPI– Harrys Pubar (HARRY’S BAR)
   (Cauza T-716/13)
   2014/C 112/50
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Harry’s New York Bar SA (Paris, Franța) (reprezentant: S. Arnaud, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Harrys Pubar AB (Gothenburg, Suedia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 octombrie 2013 pronunțată în cauzele conexate R 946/2012-1 și R 995/2012-1.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamantul

      Marca comunitară vizată: marca verbală „HARRY'S BAR”, pentru produse și servicii din clasele 25, 29, 30, 32, 33 și 43 – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 3 378 031.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: mărcile înregistrate suedeze nr. 356 009, 320 026, 315 142, 55 6513-1066 pentru produse și servicii din clasele 25 și 42.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite în parte calea de atac în cauza R 995/2012-1 și respinge calea de atac în cauza R 946/2012-1.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 4 din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza T-334/14: Acțiune introdusă la 14 mai 2014 – Roca Sanitario/OAPI – Villeroy & Boch (Robinete)

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/26

         Acțiune introdusă la 14 mai 2014 – Roca Sanitario/OAPI – Villeroy & Boch (Robinete)
   (Cauza T-334/14)
   2014/C 261/49
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Roca Sanitario, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: R. Guerras Mazón, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Villeroy & Boch AG (Mettlach, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a treia de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din data de 21 februarie 2014 în cauza R 812/2012-3;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată și, dacă este cazul, a intervenientei, dacă aceasta intervine și se opune prezentei acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

      Desenul comunitar înregistrat care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: desenul comunitar înregistrat nr. 1 2 64  568-0004.

      Titularul desenului comunitar: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității desenului comunitar: Villeroy & Boch AG.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: lipsă de noutate și de caracter individual în raport cu propriul desen al unui robinet (nr. 0 0 5 84  560-0004).

      Decizia diviziei de anulare: admite cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 6 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 coroborat cu articolul 25 alineatul (1) litera (b) din același regulament.


title: Cauza C-558/13: Ordonanța președintelui Curții din 4 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský súd v Prešove – Slovacia) – CD Consulting s. r. o./Marián Vasko

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/20

         Ordonanța președintelui Curții din 4 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský súd v Prešove – Slovacia) – CD Consulting s. r. o./Marián Vasko
   (Cauza C-558/13) (1)

   2014/C 261/36
   Limba de procedură: slovaca
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 45, 15.2.2014.


20150731053617062015/C 270/352082015TC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150424282811Cauza T-208/15: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2015 – Universiteit Antwerpen/REA
 ---documentbreak--- C2702015RO2810120150424RO0035281281Acțiune introdusă la 24 aprilie 2015 – Universiteit Antwerpen/REA
   (Cauza T-208/15)2015/C 270/35Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Universiteit Antwerpen (Anvers, Belgia) (reprezentant: P. Teerlinck și P. de Bandt, lawyers)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Cercetare (REA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            declararea faptului că convenția de subvenție nr. 238214 „C7” (Cerebellar-Cortical Control: Cells, Circuits, Computation, and Clinic) și convenția de subvenție nr. „CEREBNET” (Timing and plasticity in the olivo-cerebellar system), încheiate în cadrul celui de al șaptelea program-cadru (FP7-PEOPLE-ITN-2008) de susținere a formării și dezvoltării profesionale a cercetătorilor și a rețelelor de formare inițială, nu pot fi interpretate în sensul că obligă beneficiarii să efectueze formarea cercetătorilor stagiari exclusiv în spațiile care le aparțin și, în consecință, confirmarea faptului că REA nu poate respinge ca neeligibilă partea din cheltuieli referitoare la formarea cercetătorilor stagiari pe baza acestei interpretări;

            —

            obligarea REA la plata cheltuielilor referitoare la formarea cercetătorilor stagiari, declarate de reclamantă în cadrul convențiilor de subvenție „C7” și „CEREBNET”, plus dobânzi cu începere de la data la care plata era datorată; și

            —

            obligarea REA la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe împrejurarea că REA își întemeiază poziția pe o interpretare eronată a convențiilor de subvenție „C7” și „CEREBNET”. Acest prim motiv cuprinde trei aspecte: limitarea posibilității de formare la spațiile beneficiarului ar fi contrară obiectivelor celui de al șaptelea program-cadru, programului „Persoane”, programului de lucru „Persoane” 2008 și Cartei europene a cercetătorului (primul aspect); se poate deduce din dispozițiile convențiilor de subvenție și din ghidul solicitantului că obligația beneficiarilor de a efectua formarea poate fi adusă la îndeplinire în afara spațiilor lor (al doilea aspect); nicio dispoziție din convențiile de subvenție și niciun alt instrument aplicabil nu prevede că formarea ar trebui efectuată exclusiv în spațiile beneficiarului (al treilea aspect).

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că interpretarea REA încalcă principiul securității juridice și protecției încrederii legitime, precum și principiul proporționalității.


title: Cauza T-37/17: Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2017 – Bank Tejarat/Consiliul

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/52

         Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2017 – Bank Tejarat/Consiliul
   (Cauza T-37/17)
   (2017/C 104/73)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Tejarat (Teheran, Iran) (reprezentanți: S. Zaiwalla, P. Reddy, K. Mittal, A. Meskarian, solicitors, T. Otty, R. Blakeley, V. Zaiwalla, și H. Leith, barristers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea Consiliului la despăgubirea reclamantei pentru prejudiciul suferit prin impunerea de către Consiliu a unor măsuri restrictive prin intermediul actelor următoare, privind măsuri restrictive împotriva Iranului: Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 (JO 2012 L 19, p. 22), Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 54/2012 al Consiliului din 23 ianuarie 2012 (JO 2012 L 19, p. 1), Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 (JO 2012 L 88, p. 1), Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 709/2012 al Consiliului din 2 august 2012 (JO 2012 L 208, p. 2), Decizia (PESC) 2015/556 a Consiliului din 7 aprilie 2015 (JO 2015 L 92, p. 101), și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/549 (JO 2015 L 92, p. 12); această despăgubire ar trebui să se ridice la 1 494 050 000 USD pentru prejudiciul material și la 1 000 000 EUR pentru prejudiciul moral, plus dobânzi la aceste sume;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv.
   Reclamanta susține că impunerea de către Consiliu a unor măsuri restrictive împotriva sa constituia o încălcare suficient de gravă a unor obligații menite să îi confere drepturi pentru a angaja răspunderea necontractuală a Uniunii. Această încălcare era cauza directă a prejudiciilor material și moral considerabile suferite de reclamantă, pentru care aceasta are dreptul de a fi despăgubită.


title: Cauza C-528/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d’État (Franța) la 17 octombrie 2016 – Confédération paysanne, Réseau Semences Paysannes, Les Amis de la Terre France, Collectif vigilance OGM et Pesticides 16, Vigilance OG2M, CSFV 49, OGM: dangers, Vigilance OGM 33, Fédération Nature et Progrès/Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d’État (Franța) la 17 octombrie 2016 – Confédération paysanne, Réseau Semences Paysannes, Les Amis de la Terre France, Collectif vigilance OGM et Pesticides 16, Vigilance OG2M, CSFV 49, OGM: dangers, Vigilance OGM 33, Fédération Nature et Progrès/Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt
   (Cauza C-528/16)
   (2017/C 014/29)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d’État

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Confédération paysanne, Réseau Semences Paysannes, Les Amis de la Terre France, Collectif vigilance OGM et Pesticides 16, Vigilance OG2M, CSFV 49, OGM: dangers, Vigilance OGM 33, Fédération Nature et Progrès

      Pârâți: Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt

      Întrebările preliminare

               1)

               Organismele obținute prin mutageneză constituie organisme modificate genetic în sensul articolului 2 din Directiva 2001/18/CE din 12 martie 2001 (1), deși sunt exceptate în temeiul articolului 3 și al anexei I B la directivă de la obligațiile impuse pentru diseminarea și introducerea pe piață a unor organisme modificate genetic? În particular, tehnicile de mutageneză, în special tehnicile noi de mutageneză dirijată care pun în aplicare procedee de inginerie genetică, pot fi considerate tehnici enumerate în anexa I A, la care face trimitere articolul 2? În consecință, articolele 2 și 3 și anexele I A și I B la Directiva 2001/18 din 12 martie 2001 trebuie interpretate în sensul că măsurile de precauție, de evaluare a impactului și de trasabilitate nu se aplică tuturor organismelor și semințelor modificate genetic obținute prin mutageneză sau numai organismelor obținute prin metodele convenționale de mutageneză aleatorie prin radiații ionizante sau expunere la agenți chimici mutageni existenți anterior adoptării acestor texte?

               2)

               Soiurile obținute prin mutageneză constituie soiuri modificate genetic în sensul articolului 4 din Directiva 2002/53/CE din 13 iunie 2002 privind Catalogul comun al soiurilor de plante agricole (2), care nu ar fi exceptate de la obligațiile prevăzute de această directivă? Domeniul de aplicare al acestei directive este, dimpotrivă, identic cu cel care rezultă din articolele 2 și 3 și din anexa I B la Directiva din 12 martie 2001, și exceptează și soiurile de plante obținute prin mutageneză de la obligațiile prevăzute pentru înscrierea soiurilor modificate genetic în Catalogul comun al speciilor de plante agricole de Directiva din 13 iunie 2002?

               3)

               Articolele 2 și 3 și anexa I B la Directiva 2001/18/CE din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic constituie, în măsura în care exclud mutageneza din domeniul de aplicare al obligațiilor prevăzute de directivă, o măsură de armonizare completă care interzice statelor membre să supună organismele obținute prin mutageneză, în tot sau în parte, obligațiilor prevăzute de directivă sau oricărei alte obligații sau statele membre dispuneau, cu ocazia transpunerii lor, de o marjă de apreciere pentru a defini regimul care poate fi aplicat organismelor obținute prin mutageneză?

               4)

               Validitatea articolelor 2 și 3 și a anexelor I A și I B la Directiva 2001/18/CE din 12 martie 2001 în raport cu principiul precauției garantat de articolul 191 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în măsura în care aceste dispoziții nu ar supune organismele modificate genetic obținute prin mutageneză unor măsuri de precauție, de evaluare a impactului și de trasabilitate poate fi pusă în discuție, ținând seama de evoluția procedeelor de inginerie genetică, de apariția unor soiuri noi de plante obținute datorită acestor tehnici și de incertitudinile științifice actuale cu privire la impactul și riscurile lor potențiale care rezultă de aici pentru mediu și pentru sănătatea oamenilor și animalelor?

      (1)  Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului – Declarația Comisiei (JO L 106, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 75).

      (2)  Directiva 2002/53/CE a Consiliului din 13 iunie 2002 privind Catalogul comun al soiurilor de plante agricole (JO L 193, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 43, p. 139).


title: Cauza T-526/15: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2015 – HK Intertrade/Consiliul

text:
               9.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/36

         Acțiune introdusă la 7 septembrie 2015 – HK Intertrade/Consiliul
   (Cauza T-526/15)
   (2015/C 371/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Hong Kong) (reprezentanți: J. Grayston, P. Gjørtler, G. Pandey și D. Rovetta, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/1008 a Consiliului din 25 iunie 2015 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2015 L 161, p. 19), precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1001 al Consiliului din 25 iunie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care aceste acte includ reclamanta în categoria persoanelor și a entităților supuse măsurilor restrictive;

               —

               anularea Deciziei Consiliului cuprinse în scrisoarea din 26 iunie 2015, adresată avocaților reclamantei, privind reexaminarea listei persoanelor și entităților desemnate în anexa II la Decizia 2010/413/PESC și în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012, în măsura în care această decizie constituie un refuz de a elimina reclamanta din lista persoanelor și a entităților supuse măsurilor restrictive;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe motivarea insuficientă

                           —

                           Decizia din 26 iunie 2015 („decizia de reexaminare atacată”) a îndeplinit și funcția de scrisoare de notificare pentru Decizia (PESC) 2015/1008 a Consiliului și pentru Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1001 al Consiliului („actele atacate”), dar în scrisoare nu se indică nicio motivare pentru adoptarea actelor atacate. În plus, motivarea furnizată de Consiliu nu îndeplinește cerințele definite de jurisprudență.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o eroare vădită de apreciere

                           —

                           Deși este deținută de NIOC, reclamanta constituie o entitate juridică distinctă care are sediul la Hong Kong și își desfășoară activitatea pe piața, distinctă, din Asia, care este foarte departe de orice pretins control exercitat de NIOC asupra activităților reclamantei.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare

                           —

                           Prin autorizarea unui singur stat membru, neidentificat, pentru a-i impune în practică să ia o decizie fără a examina niciun document relevant sau element de probă în susținerea acesteia, Consiliul a introdus în mod unilateral o nouă procedură de luare a deciziilor, care nu are niciun temei juridic în articolul 215 TFUE sau în alt articol din tratate. Acest mod de a proceda afectează echilibrul dintre competențele de examinare și de decizie ale Consiliului și dreptul la o protecție jurisdicțională al reclamantei.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental de proprietate

                           —

                           Consiliul nu a furnizat în mod substanțial motive pentru restricțiile impuse reclamantei. Înscrierea pe listă a reclamantei, o societate cu sediul în Hong Kong activă pe piața asiatică, nu poate în niciun mod să contribuie la menținerea păcii și a securității internaționale, iar Consiliul nu poate aduce nicio dovadă în sens contrar.


title: Cauza C-162/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grecia) la 17 aprilie 2008 — Georgios Lagoudakis/Kentro Anoiktis Prostasias Ilikiomenon Dimou Rethimnis

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grecia) la 17 aprilie 2008 — Georgios Lagoudakis/Kentro Anoiktis Prostasias Ilikiomenon Dimou Rethimnis
   (Cauza C-162/08)
   (2008/C 171/32)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Monomeles Protodikeio Rethimnis
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Georgios Lagoudakis

      Pârât: Kentro Anoiktis Prostasias Ilikiomenon Dimou Rethimnis
   Întrebările preliminare

               1)

               Clauza 5 și clauza 8 alineatele (1) și (3) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, care face parte integrantă din Directiva 1999/70/CE a Consiliului (JO L 175 din 10 iulie 1999, p. 42, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129) trebuie să fie interpretate în sensul că dreptul comunitar interzice adoptarea de măsuri legale de către statul membru, în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru menționat, atunci când: a) înainte de intrarea în vigoare a directivei, există deja în ordinea juridică națională măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru și b) atunci când, în ordinea juridică națională, prin măsurile adoptate pentru punerea în aplicare a acordului-cadru, se reduce nivelul general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, reducerea protecției garantate pentru lucrătorii pe durată determinată în împrejurarea în care nu există mai multe contracte de muncă pe durată determinată succesive, ci un unic contract, care în realitate are ca obiect prestarea de servicii de către lucrător nu pentru a satisface nevoi provizorii, excepționale sau urgente ale angajatorului, ci nevoi „permanente și durabile”, este legată de punerea în aplicare a acordului-cadru și a directivei menționate anterior și, în consecință, interzisă sau permisă din punctul de vedere al dreptului comunitar?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, dacă la intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE există în ordinea juridică națională măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru, astfel cum este dispoziția pertinentă în cauza principală din articolul 8 alineatul (3) din Legea nr. 2112/1920, adoptarea unei măsuri legale pe motivul punerii în aplicare a acordului-cadru, precum este dispoziția pertinentă în cauza principală din articolul 11 din Decretul prezidențial nr. 164/2004, constituie o reducere inacceptabilă în ordinea juridică internă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată, în sensul clauzei 8 punctele 1 și 3 din acordul-cadru:

                           a)

                           atunci când măsura legală menționată de punere în aplicare a acordului-cadru este aplicabilă numai în cazul mai multor contracte sau raporturi de muncă pe durată determinată succesive, nefiind aplicabilă cazurilor agenților contractuali care au încheiat (nu mai multe contracte succesive, ci) un unic contract de muncă pe durată determinată pentru a satisface nevoile „permanente și durabile” ale angajatorului, în timp ce măsura legală echivalentă preexistentă avea în vedere toate cazurile de încheiere a unui contract de muncă pe durată determinată, inclusiv acelea în care lucrătorul a încheiat numai un unic contract de muncă pe durată determinată, dar care are în realitate ca obiect prestarea de servicii de către lucrător, iar nu acoperirea unor nevoi provizorii, excepționale sau urgente, ci în realitate „permanente și durabile”?

                           b)

                           atunci când respectiva măsură legală de punere în aplicare a acordului-cadru prevede, ca efect juridic destinat protecției acordate lucrătorilor cu contract pe durată determinată și prevenirii abuzurilor, în sensul Acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată, calificarea cu efect pentru viitor (ex nunc) a contractelor de muncă pe durată determinată drept contracte de muncă pe durată nedeterminată, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente prevedeau calificarea contractelor de muncă pe durată determinată drept contracte de muncă pe durată nedeterminată începând de la data încheierii lor inițiale (ex tunc)?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, dacă la intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE existau în ordinea juridică națională măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din directiva menționată, astfel cum este dispoziția pertinentă în cauza principală din articolul 8 alineatul (3) din Legea nr. 2112/1920, alegerea legiuitorului grec la transpunerea directivei menționate în ordinea juridică greacă care constă, pe de o parte, în excluderea de la protecția acordată prin Decretul prezidențial nr. 164/2004 citat anterior a cazurilor de abuz menționate mai sus, în care lucrătorul a încheiat un unic contract de muncă pe durată determinată, care în realitate are ca obiect prestarea de servicii de către lucrător pentru satisfacerea nu a unor nevoi provizorii, excepționale sau urgente, ci în realitate „permanente și durabile” și, pe de altă parte, în omiterea adoptării unei măsuri legale similare, specifică unui caz concret și eficace, care produce un efect juridic de protecție a lucrătorilor în acest caz specific de abuz, în plus față de protecția generală, prevăzută în mod constant de către dreptul comun al muncii din ordinea juridică greacă în oricare caz de prestare de muncă în temeiul unui contract nul, (independent de existența unui abuz în sensul acordului-cadru), în temeiul căruia lucrătorul poate pretinde plata remunerațiilor sale, precum și o indemnizație de concediere, indiferent dacă contractul de muncă a fost valid sau nu, constituie o reducere inacceptabilă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată în ordinea juridică națională, în sensul clauzei 8, alineatele (1) și (3) din acordul-cadru, ținând cont de faptul că:

                           a)

                           obligația de a plăti salariul și indemnizația de concediere este prevăzută de dreptul național pentru orice tip de raport de muncă și nu vizează în mod special prevenirea abuzurilor în sensul acordului-cadru și

                           b)

                           punerea în aplicare a măsurii legale echivalente preexistente are ca efect juridic recunoașterea (unicului) contract de muncă pe durată determinată ca fiind un contract de muncă pe durată nedeterminată?

               5)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente, atunci când interpretează dreptul său național în raport cu Directiva 1999/70/CE, instanța națională trebuie să înlăture aplicarea dispozițiilor incompatibile cu această directivă cuprinse de măsura legală adoptată pe motivul punerii în aplicare a acordului-cadru, dar care conduce la o reducere a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor pe durată determinată în ordinea juridică internă, astfel cum sunt dispozițiile Decretului prezidențial nr. 164/2004, care exclud, în mod tacit și indirect, dar clar, o protecție corespunzătoare în cazurile de abuz în care lucrătorul a încheiat un unic contract de muncă pe durată determinată, dar care avea în realitate ca obiect prestarea de servicii de către lucrător care să satisfacă nu nevoi provizorii, excepționale sau urgente, ci în realitate „permanente și durabile”, și trebuie să aplice în locul acestora dispozițiile cuprinse în măsura legală echivalentă națională care exista la intrarea în vigoare a directivei, astfel cum sunt dispozițiile articolului 8 alineatul (3) din Legea nr. 2112/90?

               6)

               Atunci când instanța națională consideră, în principiu, că într-o cauză privind munca pe durată determinată este aplicabilă o dispoziție [în speță, articolul 8 alineatul (3) din Legea nr. 2112/1920] care constituie o măsură legală echivalentă în sensul clauzei 5 alineatul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din Directiva 1999/70/CE și în temeiul căreia constatarea că un contract de muncă, chiar unic, a fost încheiat pe durată determinată, fără ca aceasta să fie justificată de un motiv obiectiv privind natura, tipul sau caracteristicile activității prestate, implică recunoașterea faptului că acest contract este un contract pe durată nedeterminată:

                           a)

                           este compatibilă cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională, potrivit căreia, în orice situație, constituie un motiv obiectiv pentru încheierea de contracte de muncă pe durată determinată faptul că temeiul juridic pentru încheierea acestora a fost o lege privind angajarea în temeiul unor contracte pe durată determinată pentru satisfacerea unor nevoi sociale sezoniere, periodice, provizorii, excepționale sau suplimentare (în speță, pe dispozițiile din Legea nr. 3250/2004, FEK A' 124/7-7-2004), chiar dacă în realitate nevoile satisfăcute sunt permanente și durabile?

                           b)

                           este compatibilă cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului național de către instanța națională potrivit căreia o dispoziție care interzice transformarea contractelor de muncă pe durată determinată în sectorul public în contracte de muncă pe durată nedeterminată trebuie interpretată în sensul că în sectorul public transformarea unui contract sau a unui raport pe durată determinată în contract sau raport pe durată nedeterminată este absolut interzisă în oricare situație, chiar și atunci când acest contract a fost încheiat în mod abuziv pe durată determinată, și anume atunci când nevoile satisfăcute erau în realitate permanente și durabile și că într-un astfel de caz instanța națională nu mai are posibilitatea să aprecieze natura reală a raportului de muncă în litigiu și calificarea sa corectă drept contract pe durată nedeterminată; sau interdicția menționată mai sus trebuie să se limiteze numai la contractele de muncă pe durată determinată care au fost încheiate în mod real pentru a satisface nevoi provizorii, neprevăzute, urgente, excepționale sau similare, cu excepția contractelor încheiate în realitate pentru a satisface nevoi care sunt permanente și durabile?


title: Cauza T-302/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2008 — Hartmann/OAPI (E) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale E — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Eroare de drept — Lipsa aprecierii concrete — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/48

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2008 — Hartmann/OAPI (E)
   (Cauza T-302/06) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale E - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Eroare de drept - Lipsa aprecierii concrete - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 209/83)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Paul Hartmann AG (Hiedenheim, Germania) (reprezentant: K. Gründig-Schnelle, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 5 septembrie 2006 (cauza R 805/2006-4) privind o cerere de înregistrare a mărcii verbale E drept marcă comunitară.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 5 septembrie 2006 (cauza R 805/2006-4).

               2)

               OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Paul Hartmann AG.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza T-70/15: Acțiune introdusă la 12 februarie 2015 – Trajektna luka Split/Comisia

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/37

         Acțiune introdusă la 12 februarie 2015 – Trajektna luka Split/Comisia
   (Cauza T-70/15)
   (2015/C 118/47)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Trajektna luka Split d.d. (Split, Croația) (reprezentanți: M. Bauer, H. Freund și S. Hankiewicz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2014) 9236 final a Comisiei din 28 noiembrie 2014 în cauza AT.40199 Portul Split;

               —

               obligarea Comisiei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor ale reclamantei;

               —

               trimiterea cauzei spre reanalizare Comisiei, pentru o examinare mai aprofundată și o nouă decizie și

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri care s-ar dovedi adecvată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o eroare de drept, întrucât Comisia și-a încălcat obligația de a soluționa o plângere, apreciind în mod eronat, în privința celor trei motive formulate, interesul Uniunii Europene

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o eroare de drept, întrucât Comisia și-a încălcat obligația de a soluționa o plângere, în special neluând în considerare toate elementele relevante de drept și de fapt.


title: Cauza C-586/15 P: Recurs introdus la 12 noiembrie 2015 de Lotte Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 septembrie 2015 în cauza T-483/12, Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/2

         Recurs introdus la 12 noiembrie 2015 de Lotte Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 septembrie 2015 în cauza T-483/12, Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-586/15 P)
   (2016/C 059/02)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Lotte Co. Ltd (reprezentant: M. Knitter, Rechtsanwältin)

      Cealaltă parte din procedură: Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) pronunţate la 15 septembrie 2015 (T-483/12) şi respingerea acţiunii în anulare a Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne din 3 septembrie 2012 (cauza R 2103/2010-4);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea hotărârii atacate a Tribunalului şi trimiterea cauzei spre rejudecare;

               —

               obligarea reclamantei (Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH) la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta critică faptul că Tribunal a încălcat articolul 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr.o207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (denumit în continuare „RMC”). În mod concret, aceasta a invocat trei vicii care afectează în opinia sa hotărârea:

               1.

               Recurenta a invocat că Tribunalul a aplicat criteriile de apreciere eronate atunci când a statuat că a existat o diferenţă admisibilă, potrivit articolului 15 alineatul (1) litera (a) din RMC, în modul concret de folosire a mărcii invocate în susţinerea opoziţiei.. În această privinţă, recurenta susţine că Tribunalul a săvârşit o eroare de drept prin faptul că a stabilit elementele distinctive ale mărcii invocate în susţinerea opoziţiei prin aplicarea criteriilor de constatare a existenţei unui risc de confuzie. Caracterul specific sau dominant al unor elemente în cadrul mărcii, care joacă un rol determinat în stabilirea existenţei unui risc de confuzie, nu poate fi luat în considerare în acelaşi mod ca atunci când se face o apreciere a admisibilităţii unei utilizări a mărcii sub o formă diferită. În acest sens, nu se pune problema de se consta un risc de confuzie, ci, dimpotrivă, de a se stabili dacă forma sub care este utilizată marca diferă într-o măsură atât de nesemnificativă de forma sub care a fost înregistrată încât cele două semne pot fi considerate ca fiind, în ansamblu, echivalente.

               2.

               În continuare, recurenta susţine că Tribunalul a omis să ţină cont de toate împrejurările relevante atunci când a stabilit elementele distinctive ale mărcii invocate în susţinerea opoziţiei. În opinia sa, Tribunalul a săvârşit o eroare de drept prin însuşirea criteriilor aplicate de camera de recurs, fără a examina comparativ el însuşi numeroasele elemente componente autonome ale mărcii complexe invocate în susţinerea opoziţiei.

               3.

               În opinia recurentei, în motivarea hotărârii Tribunalului există contradicţii şi erori logice în ceea ce priveşte stabilirea formei sub care a fost utilizată marca. Într-adevăr, Tribunalul a indicat că semnul utilizat nu poate diferi de forma sub care a fost înregistrat decât prin „elemente nesemnificative”, iar, pentru a se aprecia că utilizarea a fost utilă pentru a se conserva drepturile asupra mărcii, semnul utilizat şi marca înregistrată trebuie să fie considerate „ca fiind, în ansamblu, echivalente”. Potrivit recurentei, Tribunalul face menţiuni contradictorii şi erori de logică atunci când aplică aceste criterii de apreciere. În plus, Tribunalul a analizat în mod strict aspectul dacă cele trei elemente considerate distinctive se regăseau sau nu se regăseau în forma sub care marca a fost utilizată. Tribunalul a plecat, pe baza acestor criterii, de la premisa că marca a făcut obiectul unei utilizări utile, fără a lua în considerare faptul că formei sub care a fost utilizată marca i-au fost adăugate numeroase elemente, astfel încât semnul utilizat şi marca înregistrată nu ar mai putea fi considerate „ca fiind, în ansamblu, echivalente”.


title: Cauza T-247/08: Hotărârea Tribunalului din 28 septembrie 2010 — C-Content/Comisia ( Răspundere extracontractuală — Contracte de achiziții publice de servicii — Proceduri de cerere de ofertă comunitare — Servicii de publicare electronică — Neregularități și încălcări ale dreptului comunitar despre care se pretinde că au fost săvârșite de Oficiul pentru Publicații — Termen de prescripție — Legătură de cauzalitate )

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/27

         Hotărârea Tribunalului din 28 septembrie 2010 — C-Content/Comisia
   (Cauza T-247/08) (1)

   (Răspundere extracontractuală - Contracte de achiziții publice de servicii - Proceduri de cerere de ofertă comunitare - Servicii de publicare electronică - Neregularități și încălcări ale dreptului comunitar despre care se pretinde că au fost săvârșite de Oficiul pentru Publicații - Termen de prescripție - Legătură de cauzalitate)
   2010/C 317/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: C-Content BV (Bois-le-Duc, Țările de Jos) (reprezentant: M. Meulenbelt, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial E. Manhaeve și N. Bambara, agenți, asistați de O. Soudry, consilier, și de A. Nucara, avocat, ulterior E. Manhaeve și N. Bambara, asistați de O. Soudry și de E. Petritsi, avocat)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubiri având ca obiect repararea prejudiciului pretins a fi suferit de reclamantă ca urmare a neregularităților și a încălcărilor dreptului comunitar pe care le-ar fi săvârșit Oficiul pentru Publicații Oficiale ale Comunităților Europene în cadrul mai multor proceduri de cerere de ofertă comunitare privind servicii de publicare electronică

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca fiind în parte inadmisibilă și în parte neîntemeiată.

               2.

               Obligă C-Content BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 209, 15.8.2008.


title: Cauza C-472/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spania) la 24 august 2016 – Jorge Luís Colino Sigüenza/Ayuntamiento de Valladolid e IN-PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spania) la 24 august 2016 – Jorge Luís Colino Sigüenza/Ayuntamiento de Valladolid e IN-PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa
      (Cauza C-472/16)
      (2016/C 441/10)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Jorge Luís Colino Sigüenza

         Pârâtă: Ayuntamiento de Valladolid e IN-PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Trebuie să se considere că există un transfer în sensul Directivei 2001/23/CE (1), în cazul în care concesionarul unei școli de muzică a unei municipalități, care primește toate resursele materiale de la această municipalitate (spații, instrumente, săli de clasă, mobilier), are angajați proprii și prestează servicii în timpul anilor școlari, renunță să desfășoare activitatea la 1 aprilie 2013, cu două luni înainte de încheierea anului școlar, restituind toate resursele materiale municipalității, iar aceasta nu reia activitatea în vederea încheierii anului școlar 2012 2013, ci efectuează o nouă atribuire unui nou contractant – care reia activitatea în luna septembrie 2013, la începutul noului an școlar 2013 2014 –, transferându-i în acest scop resursele materiale necesare, aflate anterior la dispoziția contractantului precedent (spații, instrumente, săli de clasă, mobilier)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, în condițiile prezentate, în care încălcarea obligațiilor de către entitatea principală (municipalitatea) determină primul contractant să își înceteze activitatea și să concedieze tot personalul, iar ulterior, entitatea principală transferă resursele materiale unui al doilea contractant, care continuă să desfășoare aceeași activitate, trebuie să se interpreteze, în sensul articolului 4 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE, că concedierea lucrătorilor celui dintâi contractant a avut loc din „motive economice, tehnice sau organizatorice și care implică schimbări în ceea ce privește ocuparea forței de muncă” sau că aceasta a avut ca motiv „transferul unei întreprinderi, unități sau al unei părți din întreprindere sau din unitate”, care este interzis de acest articol?

                  3)

                  În cazul în care răspunsul la întrebarea anterioară este în sensul că motivul concedierii a fost transferul și, prin urmare, acesta este contrar Directivei 2001/23/CE, articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că nu permite ca legislația națională să interzică unei instanțe să se pronunțe pe fond cu privire la argumentele invocate de un lucrător care contestă concedierea sa – care s-a realizat cu ocazia unei concedieri colective – în cadrul unui proces individual, cu scopul de a-și apăra drepturile care rezultă din aplicarea Directivei 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități și a Directivei 98/59/CE din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (2), ca urmare a faptului că s-a pronunțat o hotărâre definitivă cu privire la concedierea colectivă într-un proces în care lucrătorul nu a putut fi parte, cu toate că sindicatele din cadrul întreprinderii și/sau reprezentanții legali colectivi ai lucrătorilor au fost parte sau ar fi putut fi parte în proces?

         (1)  Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20).

         (2)  JO 1998, L 225, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 95.


title: Cauza C-549/09: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/11

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-549/09)
   2010/C 80/18
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Gippini Fournier și K. Walkerová, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neexecutarea Deciziei Comisiei din 14 iulie 2004 privind anumite măsuri de ajutor puse în aplicare de Franța în favoarea acvicultorilor și pescarilor (1) recuperând de la beneficiari ajutoarele declarate prin articolele 2 și 3 din decizia menționată ilegale și incompatibile cu piața comună și prin faptul că nu a informat Comisia cu privire la măsurile adoptate pentru a se conforma acestei decizii, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 288 al patrulea paragraf TFUE și al articolelor 4 și 5 din decizia menționată;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată, Comisia impută pârâtei faptul că nu a adoptat încă măsurile necesare pentru a recupera „fără întârziere” de la beneficiari ajutoarele declarate ilegale și incompatibile cu piața comună sau, în orice caz, că nu le-a comunicat Comisiei.
   Astfel, Franța trebuia să informeze Comisia, în termen de două luni de la notificarea deciziei, cu privire la măsurile adoptate pentru a se conforma acesteia. Or, s-ar fi scurs mai mult de cinci ani de la primirea de către autoritățile franceze a deciziei menționate fără să fi fost efectuată vreo rambursare a ajutorului acordat.
   În plus, reclamanta amintește că, potrivit unei jurisprudențe constante, unicul motiv care poate fi invocat de un stat membru împotriva unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor formulate de Comisie în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE este cel întemeiat pe imposibilitatea absolută de executare. Cu toate acestea, autoritățile franceze nu ar fi invocat niciodată dificultăți excepționale și imprevizibile care fac imposibilă executarea deciziei. Acestea ar fi arătat numai că intenționează să adopte măsurile de recuperare pertinente simultan cu un alt dosar privind recuperarea altor ajutoare incompatibile.

      (1)  Decizia 2005/239/CE a Comisiei din 14 iulie 2004 privind anumite măsuri de ajutor puse în aplicare de Franța în favoarea acvicultorilor și pescarilor (JO 2005, L 74, p. 49).


title: Cauza T-71/15: Acțiune introdusă la 12 februarie 2015 – Jaguar Land Rover/OAPI – Nissan Jidosha (Land Glider)

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/38

         Acțiune introdusă la 12 februarie 2015 – Jaguar Land Rover/OAPI – Nissan Jidosha (Land Glider)
   (Cauza T-71/15)
   (2015/C 118/48)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Jaguar Land Rover Ltd (Coventry, Regatul Unit) (reprezentant: R. Ingerl, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Nissan Jidosha KK (Yokohama-shi, Kanagawa-ken, Japonia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „Land Glider”– cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8 3 24  196

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 9 decembrie 2014 în cauza R 1415/2013-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-490/11: Ordonanța președintelui Curții din 19 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hajdú-Bihar Megyei Bíróság — Ungaria) — IBIS Srl/PARTIUM ’70 Műanyagipari Zrt

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/12

         Ordonanța președintelui Curții din 19 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hajdú-Bihar Megyei Bíróság — Ungaria) — IBIS Srl/PARTIUM ’70 Műanyagipari Zrt
   (Cauza C-490/11) (1)

   2012/C 235/27
   Limba de procedură: maghiara
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 370, 17.12.2011.


title: Cauza T-630/11 P: Recurs introdus la 6 decembrie 2011 de Peter Strobl împotriva Hotărârii din 29 septembrie 2011 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-56/05, Strobl/Comisia

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/28

         Recurs introdus la 6 decembrie 2011 de Peter Strobl împotriva Hotărârii din 29 septembrie 2011 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-56/05, Strobl/Comisia
   (Cauza T-630/11 P)
   2012/C 49/51
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Peter Strobl (Besozzo, Italia) (reprezentant: H.-J. Rüber, avocat)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 29 septembrie 2011 în cauza Strobl/Comisia;

               —

               constatarea faptului că decizia de încadrare în grad a reclamantului din 7 octombrie este afectată de erori și declararea nulității acesteia;

               —

               obligarea pârâtului să pună capăt discriminării împotriva reclamantului și să compenseze prejudiciul suferit;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată aferente litigiului în ansamblu.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă următoarele cinci motive:

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe aprecierea eronată a situației de fapt de către Tribunalul Funcției Publice în ceea ce privește experiența profesională necesară pentru funcția recurentului

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe aprecierea eronată a situației de fapt de către Tribunalul Funcției Publice și pe o interpretare contradictorie a probelor în ceea ce privește încadrarea în grad a recurentului

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe nerespectarea obligației de motivare de către Tribunalul Funcției Publice în ceea ce privește respingerea unora dintre pretențiile recurentului

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe nerespectarea obligației de motivare de către Tribunalul Funcției Publice în ceea ce privește verificarea încadrării în treaptă a recurentului

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe lipsa de motivare de către Tribunalul Funcției Publice în ceea ce privește aplicabilitatea jurisprudenței relevante


title: Cauza C-487/06 P: Recurs introdus la 27 noiembrie 2006 de către British Aggregates Association împotriva hotărârii pronunțate la 13 septembrie 2006 în cauza T-210/02, British Aggregates Association/Comisie

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/8

         Recurs introdus la 27 noiembrie 2006 de către British Aggregates Association împotriva hotărârii pronunțate la 13 septembrie 2006 în cauza T-210/02, British Aggregates Association/Comisie
   (Cauza C-487/06 P)
   (2007/C 42/14)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: British Aggregates Association (reprezentanți: C. Pouncey, Solicitor, L. Van den Hende, advocaat)

      Celelalte părți din proces: Comisia Comunităților Europene, Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord
   Concluziile recurentei:

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 13 septembrie 2006 în cauza T-210/02;

               —

               anularea deciziei Comisiei C(2002) 1478fin din 24 aprilie 2002„Ajutorul de Stat N863/01 — Regatul Unit/Aggregates Levy“, cu excepția scutirii acordate pentru Irlanda de Nord; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată în recurs și în cauza T-210/02 a Tribunalului de Primă Instanță.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta invocă faptul că hotărârea Tribunalului de Primă Instanță atacată ar trebui anulată pentru următoarele motive:

               —

               Tribunalul de Primă Instanță a greșit, deoarece a afirmat existența unui ajutor de stat într-un mod subiectiv;

               —

               Tribunalul de Primă Instanță a greșit deoarece a făcut diferență între situația AGL și cea în cauza Adria-Wien Pipeline (1), atunci când a evaluat selectivitatea;

               —

               Tribunalul de Primă Instanță a greșit atunci când a acceptat faptul ca taxa de mediu este neselectivă întrucât se aplică unui sector anume, fără să ceară sau să ofere o definiție clară a acelui sector;

               —

               Tribunalul de Primă Instanță a greșit deoarece a aplicat restrictivul „standard al revizuirii“ la decizia Comisiei;

               —

               Tribunalul de Primă Instanță a greșit în evaluarea „naturii și a schemei generale“ a AGL și în ceea ce privește problema scutirii în cazul exportului;

               —

               Tribunalul de Primă Instanță a greșit deoarece a confirmat că nu există nicio obligație a Comisiei de a iniția o procedură formală de investigare;

               —

               Tribunalul de Primă Instanță a greșit deoarece a considerat că decizia contestată este suficient motivată.

      (1)  [2001] ECR I-8365.


title: Cauza T-78/14: Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2015 – Benediktinerabtei St. Bonifaz/OAPI – Andechser Molkerei Scheitz (Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455 — Marca comunitară figurativă anterioară SEIT 1908 ANDECHSER NATUR și marca națională figurativă anterioară ANDECHSER NATUR — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/42

         Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2015 – Benediktinerabtei St. Bonifaz/OAPI – Andechser Molkerei Scheitz (Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455)
   (Cauza T-78/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455 - Marca comunitară figurativă anterioară SEIT 1908 ANDECHSER NATUR și marca națională figurativă anterioară ANDECHSER NATUR - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 398/53)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: Benediktinerabtei St. Bonifaz Körperschaft des öffentlichen Rechts (München, Germania) (reprezentanţi: G. Würtenberger şi R. Kunze, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentanţi: A. Poch şi S. Hanne, agenţi)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Andechser Molkerei Scheitz GmbH (Andechs, Germania) (reprezentant: S. Jackermeier, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 14 noiembrie 2013 (cauza R 1272/2012-1) referitoare la o procedură de opoziție între Andechser Molkerei Scheitz GmbH și Benediktinerabtei St. Bonifaz Körperschaft des öffentlichen Rechts

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Benediktinerabtei St. Bonifaz Körperschaft des öffentlichen Rechts la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 135, 5.5.2014.


title: Cauza T-283/11: Acțiune introdusă la 23 mai 2011 — Fon Wireless Ltd/OAPI — nfon (nfon)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/26

         Acțiune introdusă la 23 mai 2011 — Fon Wireless Ltd/OAPI — nfon (nfon)
   (Cauza T-283/11)
   2012/C 32/54
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Fon Wireless Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: F. Brandolini Kujman, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: nfon AG (München, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității acțiunii, împreună cu toate documentele acesteia și copiile corespunzătoare;

               —

               admiterea cererilor de probe;

               —

               examinarea și anularea deciziei pronunțate de Camera a patra a OAPI la 18 martie 2011 în cauza R 1017/2009-4 și, în consecință, respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6.206.321 „nfon”;

               —

               obligarea părții adverse la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: nfon AG.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „nfon”, pentru produse și servicii din clasele 9, 35 și 38.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: marca comunitară și națională figurativă și verbală „fon”, pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 în măsura în care mărcile în conflict ar fi similare și încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 în măsura în care nfon AG intenționează să profite de renumele dobândit de mărcile anterioare.


title: Cauza C-80/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) la 14 februarie 2014 – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), doamna B. Wilson/WW Realisation 1 Ltd (în lichidare), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) la 14 februarie 2014 – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), doamna B. Wilson/WW Realisation 1 Ltd (în lichidare), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills
   (Cauza C-80/14)
   2014/C 151/13
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW) și doamna B. Wilson

      Pârâți: WW Realisation 1 Ltd (în lichidare), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

      Întrebările preliminare

               1)

                           (a)

                           Expresia „cel puţin 20” de la articolul 1 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) din Directiva 98/59/CE din 20 iulie 1998 privind apropierea legislaţiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (1) priveşte numărul de concedieri din toate unităţile angajatorului în care sunt efectuate concedieri într-o perioadă de 90 de zile sau numărul de concedieri din fiecare dintre unități?

                           (b)

                           În cazul în care articolul 1 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) priveşte numărul de concedieri efectuate în fiecare unitate în parte, care este sensul noțiunii „unitate”? În special, noțiunea „unitate” trebuie interpretată în sensul că reprezintă întreaga întreprindere de comerţ cu amănuntul relevantă, aceasta constituind o singură unitate economică și comercială, sau o parte a întreprinderii respective care intenţionează să efectueze concedieri, iar nu o unitate în care un lucrător este încadrat pentru îndeplinirea atribuţiilor sale, precum fiecare dintre magazine?

               2)

               În împrejurările în care un angajat solicită indemnizaţie de protecţie din partea unui angajator privat, statul membru poate să invoce sau să susţină că directiva nu creează drepturi cu aplicabilitate directă împotriva angajatorului în cazurile în care:

                           (i)

                           în ipoteza în care statul membru nu ar fi transpus în mod incorect directiva, angajatorul privat ar fi fost ținut să plătească angajatului o indemnizaţie de protecţie ca urmare a nerespectării obligaţiei de consultare prevăzute de directivă, şi

                           (ii)

                           acest angajator fiind în insolvenţă, în cazul în care angajatorul privat este obligat să acorde o indemnizaţie de protecţie, iar acesta nu îndeplinește obligaţia respectivă, și se formulează o cerere către statul membru, statul membru în cauză ar fi obligat să plătească el însuşi angajatului o astfel de indemnizaţie de protecţie în conformitate cu legislaţia naţională de transpunere a Directivei 2008/94/CE din 22 octombrie 2008 privind protecţia lucrătorilor salariaţi în cazul insolvenţei angajatorului (versiune codificată) (2), sub rezerva oricărei limitări a obligaţiei de plată impuse instituţiei de garantare a statului membru în temeiul articolului 4 din această directivă?

      (1)  JO L 255, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 95.

      (2)  JO L 283, p. 36.


title: Cauza T-597/10: Acțiune introdusă la 27 decembrie 2010 — Biodes/OAPI — Manasul International (BIESUL)

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/21

         Acțiune introdusă la 27 decembrie 2010 — Biodes/OAPI — Manasul International (BIESUL)
   (Cauza T-597/10)
   2011/C 80/40
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Biodes, SL (Madrid, Spania) (reprezentant: E. Manresa Medina, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Manasul International, SL (Ponferrada, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 septembrie pronunțată în cauza R 1519/2009-1 și

               —

               obligarea pârâtului și a eventualilor intervenienți în susținerea acestuia la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „BIESUL” pentru produse din clasele 5, 30 și 31

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Manasul International, SL

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile figurative naționale care cuprind elementele verbale „MANASUL” și „MANASUL ORO” pentru produse din clasele 5, 30 și 31

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și respinge cererea de înregistrare a mărcii solicitate

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), pentru motivul că nu ar exista similitudine între mărcile în conflict, iar camera de recurs ar fi omis să analizeze dovada utilizării mărcilor anterioare

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-68/14: Hotărârea Tribunalului din 3 mai 2016 - Post Bank Iran/Consiliul [„Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Excepție de nelegalitate — Articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 — Articolul 215 TFUE — Articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC, astfel cum a fost modificat prin articolul 1 punctul 7 din Decizia 2012/35/PESC — Articolul 23 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 267/2012 — Drepturi fundamentale — Articolele 2 TUE, 21 TUE și 23 TUE — Articolele 17 și 52 din Carta drepturilor fundamentale — Eroare de apreciere — Egalitate de tratament — Nediscriminare — Principiul bunei administrări — Obligația de motivare — Abuz de putere — Încredere legitimă — Proporționalitate”]

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/14

         Hotărârea Tribunalului din 3 mai 2016 - Post Bank Iran/Consiliul
   (Cauza T-68/14) (1)

   ([„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Excepție de nelegalitate - Articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 - Articolul 215 TFUE - Articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC, astfel cum a fost modificat prin articolul 1 punctul 7 din Decizia 2012/35/PESC - Articolul 23 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 267/2012 - Drepturi fundamentale - Articolele 2 TUE, 21 TUE și 23 TUE - Articolele 17 și 52 din Carta drepturilor fundamentale - Eroare de apreciere - Egalitate de tratament - Nediscriminare - Principiul bunei administrări - Obligația de motivare - Abuz de putere - Încredere legitimă - Proporționalitate”])
   (2016/C 222/15)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Post Bank Iran (Teheran, Iran) (reprezentant: D. Luff, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: I. Rodios și M. Bishop, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și D. Gauci, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare, în temeiul articolelor 263 TFUE și 275 TFUE, a Deciziei 2013/661/PESC a Consiliului din 15 noiembrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 306, p. 18), precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1154/2013 al Consiliului din 15 noiembrie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 306, p. 3), în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă, și, pe de altă parte, cerere de declarare a inaplicabilității în privința reclamantei, în temeiul articolului 277 TFUE, a articolului 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39), astfel cum a fost modificat prin articolul 1 punctul 7 din Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 (JO L 19, p. 22), precum și a articolului 23 alineatul (2) litera (d) și a articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 a Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Post Bank Iran la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 129, 28.4.2014.


title: Cauza T-238/10: Hotărârea Tribunalului din 20 octombrie 2011 — Scatizza/OAPI — Jacinto (Horse Couture) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Horse Couture — Marcă națională figurativă anterioară HORSE — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudine a semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/18

         Hotărârea Tribunalului din 20 octombrie 2011 — Scatizza/OAPI — Jacinto (Horse Couture)
   (Cauza T-238/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Horse Couture - Marcă națională figurativă anterioară HORSE - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2011/C 355/32
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Stephanie Scatizza (Breganzona, Elveția) (reprezentanți: P. Perani și P. Pozzi, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Manuel Jacinto, Lda (São Paio de Oleiros, Portugalia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 5 martie 2010 (cauza R 723/2009-2) privind o procedură de opoziție între Manuel Jacinto, Lda și Stephanie Scatizza

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               O obligă pe Stephanie Scatizza la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Cauza C-109/13: Ordonanța președintelui Curții din 18 decembrie 2013 – Comisia Europeană/Republica Finlanda, intervenție: Regatul Suediei, Republica Cehă, Republica Federală Germania, Republica Polonă, Regatul Țărilor de Jos, Republica Franceză, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Estonia

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/29

         Ordonanța președintelui Curții din 18 decembrie 2013 – Comisia Europeană/Republica Finlanda, intervenție: Regatul Suediei, Republica Cehă, Republica Federală Germania, Republica Polonă, Regatul Țărilor de Jos, Republica Franceză, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Estonia
   (Cauza C-109/13) (1)

   2014/C 102/41
   Limba de procedură: finlandeza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  1 JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza C-160/07: Acțiune introdusă la 22 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/6

         Acțiune introdusă la 22 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-160/07)
   (2007/C 129/09)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Simonsson și P. Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că Republica Portugheză nu a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul Directivei 95/21 (1), astfel cum a fost modificată ulterior [în special prin Directiva 2001/106] (2), prin netranspunerea în dreptul intern a prevederilor articolului 7b din Directiva 95/21, coroborat cu alineatul (3) din partea B a anexei XI la această directivă, precum și a prevederilor articolelor 9 alineatul (2) și 12 alineatul (1) din aceeași directivă — în ultima sa versiune, rezultată ca urmare a modificărilor introduse prin Directiva 2002/84 (3) — coroborate cu anexa VII la aceasta;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 95/21 în dreptul intern a expirat la 30 iunie 1996. Termenul pentru transpunerea Directivei 2001/106 în dreptul intern a expirat la 22 iulie 2003. Termenul pentru transpunerea Directivei 2002/84 în dreptul intern a expirat la 23 noiembrie 2003.

      (1)  Directiva 95/21/CE a Consiliului din 19 iunie 1995 privind punerea în aplicare, în ceea ce priveşte navele care fac escală în porturile comunitare sau în apele care intră sub jurisdicţia statelor membre, a standardelor internaţionale privind siguranţa maritimă, prevenirea poluării şi condiţiile de viaţă şi de muncă de la bordul navelor (controlul statului de port) (JO L 157, p. 1).

      (2)  JO L 19, p. 17.

      (3)  Directiva 2002/84/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 5 noiembrie 2002 de modificare a directivelor privind siguranţa maritimă şi prevenirea poluării de către nave (JO L 324, p. 53).


title: Cauza C-517/15 P: Recurs introdus la 25 septembrie 2015 de AGC Glass Europe, AGC Automotive Europe, AGC France, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd, AGC Glass Germany GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 15 iulie 2015 în cauza T-465/12, AGC Glass Europe şi alţii/Comisia Europeană

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/20

         Recurs introdus la 25 septembrie 2015 de AGC Glass Europe, AGC Automotive Europe, AGC France, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd, AGC Glass Germany GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 15 iulie 2015 în cauza T-465/12, AGC Glass Europe şi alţii/Comisia Europeană
   (Cauza C-517/15 P)
   (2015/C 398/25)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: AGC Glass Europe, AGC Automotive Europe, AGC France, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd, AGC Glass Germany GmbH (reprezentanți: L. Garzaniti, A. Burckett St Laurent și F. Hoseinian, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurenţilor

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 15 iulie 2015 în cauza T-465/12, AGC Glass Europe SA și alții/Comisia;

               —

               anularea Deciziei C(2012) 5719 final a Comisiei (denumită în continuare „decizia atacată”) din 6 august 2012 prin care se respinge o cerere a AGC de aplicare a regimului de confidențialitate cu privire la anumite informații cuprinse în decizia adoptată în cazul COMP/39.125 – Sticlă auto sau, cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele invocă următoarele trei motive și argumente principale:

               1.

               Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a statuat că, potrivit Deciziei 2011/695/UE a președintelui Comisiei Europene din 13 octombrie 2011 privind funcția și mandatul consilierului-auditor în anumite proceduri în domeniul concurenței (1), competența consilierului-auditor nu includea aprecierea principiilor protecției încrederii legitime și egalității de tratament. În plus, hotărârea denaturează faptele, pretinzând că consilierul-auditor a analizat argumentele invocate de recurente în legătură cu principiile protecției încrederii legitime și egalității de tratament.

               2.

               Tribunalul a săvârșit o eroare întrucât a concluzionat că decizia atacată nu a încălcat principiile protecției încrederii legitime și egalității de tratament. Întrucât erau singurele solicitante de clemență, recurentele au dreptul de a nu li se publica informațiile confidențiale, întrucât o astfel de publicare ar permite terților să identifice sursa declarațiilor autoincriminatoare comunicate Comisiei în cadrul programului de clemență.

               3.

               Hotărârea este afectată de nemotivare, atât în ceea ce privește competența consilierului-auditor, cât și în ceea ce privește aplicabilitatea principiilor protecției încrederii legitime și egalității de tratament. Tribunalul și-a încălcat așadar obligația care îi revine în temeiul articolului 296 TFUE și al articolelor 36 și 53 din Statutul Curții de Justiție. În particular, Tribunalul nu justifică de ce s-a îndepărtat de jurisprudența constantă la care au făcut trimitere recurentele.

      (1)  JO L 275, p. 29.


title: Cauza T-538/12: Hotărârea Tribunalului din 16 ianuarie 2014 — Optilingua Holding/OAPI — Esposito (ALPHATRAD) [ „Marcă comunitară — Procedură de decădere — Marca comunitară figurativă ALPHATRAD — Utilizare serioasă a mărcii — Importanța utilizării — Articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) și articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/36

         Hotărârea Tribunalului din 16 ianuarie 2014 — Optilingua Holding/OAPI — Esposito (ALPHATRAD)
   (Cauza T-538/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de decădere - Marca comunitară figurativă ALPHATRAD - Utilizare serioasă a mărcii - Importanța utilizării - Articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) și articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2014/C 52/69
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Optilingua Holding SA (Épalinges, Elveția) (reprezentant: S. Rizzo, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: S. Pétrequin și A. Folliard-Monguiral agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Michele Esposito (Cava de’ Tirreni, Italia) (reprezentant: R. Stella, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 8 octombrie 2012 (cauza R 444/2011-1) privind o procedură de decădere între domnul Michele Esposito și Optilingua Holding SA

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Optilingua Holding SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 38, 9.2.2013.


title: Cauza C-149/12 P: Recurs introdus la 27 martie 2012 de Xeda International SA și Pace International LLC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 19 ianuarie 2012 în cauza T-71/10, Xeda International SA, Pace International LLC/Comisia Europeană

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/13

         Recurs introdus la 27 martie 2012 de Xeda International SA și Pace International LLC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 19 ianuarie 2012 în cauza T-71/10, Xeda International SA, Pace International LLC/Comisia Europeană
   (Cauza C-149/12 P)
   2012/C 165/21
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Xeda International SA, Pace International LLC (reprezentanți: K. Van Maldegem, C. Mereu, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-71/10 și

               —

               anularea Deciziei privind neincluderea difenilaminei în anexa I la Directiva 91/414/CEE (1) a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță până la 30 mai 2010 sau

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului pentru a se pronunța asupra acțiunii în anulare formulate de recurente și

               —

               obligarea intimatei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurii (inclusiv a cheltuielilor efectuate în primă instanță)

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susțin că prin respingerea acțiunii în anulare a Deciziei Comisiei privind neincluderea difenilaminei în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță până la 30 mai 2010, Tribunalul a încălcat dreptul Uniunii. Acestea apreciază în special că Tribunalul a săvârșit anumite erori în aprecierea faptelor și a cadrului juridic aplicabil situației lor. Aceasta a determinat săvârșirea de către acesta a anumitor erori de drept, în special:

               —

               constatând că problema privind eventuala formare a nitrozaminelor nu este principalul motiv pentru adoptarea deciziei Comisiei, pe când motivarea Tribunalului în hotărâre susținea opinia contrară;

               —

               confundând două etape în cadrul procesului de reexaminare a difenilaminei în temeiul Regulamentului nr. 1490/2002 (2), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1095/2007 (3), ceea ce a determinat Tribunalul să decidă în mod eronat că nu a fost încălcat dreptul la apărare al recurentelor;

               —

               apreciind că problema privind eventuala formare a nitrozaminelor a fost ridicată în iunie 2008, iar nu în ianuarie 2008, astfel cum reiese cu claritate din probele de la dosar, decizia Tribunalului în sensul că întârzierea înregistrată de Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară în cursul procesului nu a împiedicat nicidecum recurentele să își exercite dreptul de retragere a sprijinului privind includerea difenilaminei în anexa I la Directiva 91/414/CEE a fost invalidată.

         Pentru aceste motive, recurentele susțin că se impune anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T-71/10 și a Deciziei privind neincluderea difenilaminei în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță până la 30 mai 2010.

      (1)  Directiva Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 30).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1490/2002 al Comisiei din 14 august 2002 de stabilire a normelor suplimentare de aplicare a etapei a treia a programului de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE a Consiliului și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 451/2000 (JO L 224, p. 23, Ediție specială, 03/vol. 45, p. 32).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1095/2007 al Comisiei din 20 septembrie 2007 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1490/2002 de stabilire a normelor suplimentare de aplicare a etapei a treia a programului de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE a Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2229/2004 de stabilire a normelor suplimentare de punere în aplicare a etapei a patra a programului de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE a Consiliului (JO L 246, p. 19).


title: Cauza T-260/08: Acțiune introdusă la 3 iulie 2008 — Indo Internacional/OAPI — Visual (VISUAL MAP)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/54

         Acțiune introdusă la 3 iulie 2008 — Indo Internacional/OAPI — Visual (VISUAL MAP)
   (Cauza T-260/08)
   (2008/C 223/96)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Indo Internacional, SA (Sant Cugat del Vallės, Spania) (reprezentanți: X. Fàbrega Sabaté și M. Curell Aguilà, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Visual SA (Saint Apollinaire, Franța)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 15 aprilie 2008 pronunțată în cauza R 700/2007-1; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „VISUAL MAP” pentru servicii din clasa 44 — cererea nr. 393 2936

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea franceză nr. 043 303 854 a mărcii verbale „VISUAL” pentru servicii din clasa 44

      Decizia diviziei de opoziție: respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare în întregime

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului întrucât nu există risc de confuzie între mărcile în conflict.


title: Cauza C-253/06: Ordonanța Președintelui Curții din 27 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/28

         Ordonanța Președintelui Curții din 27 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-253/06) (1)

   (2007/C 96/55)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei de pe rol.

      (1)  JO C 273, 30.9.2006.


title: Cauza C-52/11 P: Recurs introdus la 4 februarie 2011 de Fernando Marcelino Victoria Sánchez împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) pronunțate la 17 noiembrie 2010 în cauza T-61/10

text:
               2.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/17

         Recurs introdus la 4 februarie 2011 de Fernando Marcelino Victoria Sánchez împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) pronunțate la 17 noiembrie 2010 în cauza T-61/10
   (Cauza C-52/11 P)
   2011/C 103/31
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurent: Fernando Marcelino Victoria Sánchez (reprezentant: P. Suarez Plácido, avocat)

      Celelalte părți în proces: Parlamentul European și Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 17 noiembrie 2010, declarându-se că acțiunea în constatarea abținerii de a acționa introduse de domnul Victoria Sánchez este admisibilă și nu este vădit neîntemeiată, revocându-se obligarea recurentului la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               în consecință, judecarea acțiunii pe fond de către Curte […], sau, alternativ, trimiterea acesteia Tribunalului spre rejudecare o dată confirmată admisibilitatea și temeinicia acesteia, cu obligarea instituțiilor pârâte la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentul invocă următoarele motive:

               1.

               Încălcarea prevederilor articolului 44 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, întrucât cererea introductivă cuprinde obiectul litigiului și expunerea sumară a motivelor invocate, și, în sfârșit, concluziile urmărite prin exercitarea acțiunii, acestea fiind reflectate foarte clar în concluziile acțiunii și constând în „pronunțarea unei hotărâri prin care să se declare că abținerea Parlamentului European și a Comisiei de a răspunde cererii formulate prin înscrisurile prezentate la 6 octombrie 2009 este contrară dreptului comunitar și prin care instituțiile menționate să fie somate să remedieze respectiva abținere”.

               2.

               Încălcarea articolului 20 alineatul (2) litera (d) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (fostul articol 17 CE), a articolului 24 TFUE (fostul articol 21 CE), a articolului 227 TFUE (fostul articol 194 CE), în coroborare cu prevederile articolului 58 din Statutul Curții. Încălcările invocate privesc cererea pe care domnul Victoria Sánchez a adresat-o Parlamentului European în 2008 prin care atrăgea atenția acestei instituții cu privire la riscul pe care îl are un cetățean spaniol care îndrăznește să denunțe corupția politică și frauda fiscală în respectivul stat membru. Împreună cu cererea adresată Parlamentului s-a trimis un contract semnat de personalități importante din țara sa — inclusiv un avocat al cărui nume este purtat de cel mai mare cabinet de avocatură din Spania și Portugalia — în care se relata cum toate aceste persoane fraudau fiscul și cetățenii prin intermediul unor întreprinderi fictive și opace față de stat. Cererea a fost arhivată fără desfășurarea niciunei formalități și niciun parlamentar european spaniol nu a răspuns la cererile succesive de acordare a asistenței efectuate de recurent — prin 10 mesaje electronice — în care solicita cooperarea reprezentanților săi pentru a i se garanta integritatea față de amenințările primite.

               3.

               Încălcarea de către instituțiile pârâte a drepturilor fundamentale recunoscute prin articolul 6 TUE, articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale ale Uniunii Europene, în măsura în care abținerea Comisiei de a răspunde la scrisoarea adresată la 6 octombrie 2009 presupune o încălcare gravă a articolului 6 TUE întrucât această instituție trebuie să se asigure că prevalează un mediu democratic de conviețuire pentru toți cetățenii europeni, trebuie să respecte egalitatea accesului cetățenilor la instituțiile Uniunii și trebuie să garanteze controlul jurisdicțional efectiv, cu excepția situației în care frauda fiscală constituie o stare de fapt cu privire la care trebuie să se pronunțe Curtea Europeană a Drepturilor Omului, care consideră contribuabilul ca persoană indirect prejudiciată. De asemenea, recurentul atrage atenția cu privire la insecuritatea juridică în dreptul comunitar pe care o presupun hotărârile judecătorești spaniole succesive care ignoră avertizările reprezentanților legali ai recurentului privind respectarea legislației europene, în concret hotărârea Curții pronunțată în cauzele C-570/07 și C-571/07 (1) privind libertatea de stabilire a farmaciilor în Spania.

               4.

               Încălcarea prevederilor articolelor 265 și 266 TFUE, în măsura în care cererea introductivă în procedura desfășurată în fața Tribunalului viza să se declare că abținerea Parlamentului și a Comisiei de a răspunde la cererea formulată la 6 octombrie 2009 este contrară dreptului comunitar și ca instituțiile respective să fie somate să remedieze această abținere, iar aceasta ex lege în aplicarea principiului prevăzut la articolul 266 TFUE, în sensul că organul de la care provine actul anulat sau abținerea declarată contrară tratatelor, este obligat să adopte măsurile necesare pentru punerea în aplicare a hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene, în speță, prin remedierea abținerii sale de a răspunde la cererea prezentată prin scrisoarea din 6 octombrie 2009.

      (1)  Hotărârea din 1 iunie 2010, nepublicată încă în Repertoriu.


title: Cauza C-329/07: Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/24

         Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-329/07) (1)

   (2008/C 79/44)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza C-159/08 P: Recurs introdus la 15 aprilie 2008 de Isabella Scippacercola și Ioannis Terezakis împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 16 ianuarie 2008 în cauza T-306/05, Isabella Scippacercola și Ioannis Terezakis/Comisia Comunităților Europene

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/18

         Recurs introdus la 15 aprilie 2008 de Isabella Scippacercola și Ioannis Terezakis împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 16 ianuarie 2008 în cauza T-306/05, Isabella Scippacercola și Ioannis Terezakis/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-159/08 P)
   (2008/C 171/31)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurenți: Isabella Scippacercola, Ioannis Terezakis (reprezentant: B. Lombart, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurenților

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță pronunțate în cauza T-306/05, Isabella Scippacercola și Ioannis Terezakis/Comisia Comunităților Europene prin care s-a respins cererea recurenților de anulare a Deciziei Comisiei din 2 mai 2005, adoptată în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 (1), notificată recurenților la 6 februarie 2008 privind refuzul declanșării investigației referitoare la taxele excesive aplicate de noul Aeroport Internațional Atena — Spata care deține o poziție dominantă cu privire la:

                           a)

                           taxa pentru securitatea pasagerilor;

                           b)

                           taxa impusă pasagerilor pentru utilizarea terminalului;

                           c)

                           taxele pentru serviciile de parcare a mașinilor;

               —

               Obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate atât în cursul prezentei proceduri, cât și în cursul procesului desfășurat în fața Tribunalului de Primă Instanță.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenții susțin că Tribunalul de Primă Instanță nu a constatat faptul că, prin refuzul de a examina taxele impuse de AIA pentru securitatea pasagerilor, pentru folosirea terminalului și pentru serviciile de parcare în funcție de costurile acestora și prin efectuarea de comparații neconcludente între taxele impuse de AIA și acelea aplicate de alte aeroporturi europene care nu prestează servicii care se află în concurență în sensul articolului 82 CE, Comisia a încălcat dreptul comunitar, astfel cum rezultă din hotărârea United Brands/Comisia (hotărârea Curții din 14 februarie 1978, 27/76, Rec., p. 207), și că Tribunalul de Primă Instanță a încălcat dreptul comunitar prin faptul că nu a constatat că, în primul rând, Comisia nu a analizat toate aspectele de fapt relevante care au existat la momentul adoptării deciziei atacate, astfel cum impune jurisprudența (hotărârea Curții din 4 martie 1999, Ufex și alții/Comisia, C-119/97 P, Rec., p. I-1341), și că, în al doilea rând, și-a întemeiat decizia atacată pe elemente de fapt inexacte, fiind astfel viciată de o eroare vădită de apreciere și de abuz de putere.
   Recurenții susțin că Tribunalul de Primă Instanță a comis o eroare de drept prin faptul că nu a constatat că a fost săvârșită o eroare de apreciere de către Comisie atunci când aceasta a considerat că verificările pentru securitate nu constituie o activitate economică și că serviciile de parcare nu reprezentau o piață relevantă în sensul articolului 82 CE.
   Referitor la pretinsa eroare de drept privind aplicarea unei taxe pentru folosirea terminalului mai ridicate pentru pasagerii zborurilor intracomunitare și pentru cele internaționale decât pentru pasagerii zborurilor interne, și aplicarea în privința pasagerilor curselor programate a unei taxe pentru utilizarea terminalului și a unei taxe pentru securitate care nu se aplică în cazul celor care folosesc cursele charter, recurenții subliniază că Tribunalul de Primă Instanță nu a constatat refuzul Comisiei de a urmări garantarea faptului ca principiul nediscriminării să nu fie încălcat prin practicile AIA.
   În sfârșit, recurenții invocă faptul că Tribunalul de Primă Instanță nu a constatat îndepărtarea Comisiei de la drepturile și procedurile consacrate, în primul rând, prin faptul că nu a ținut cont de cifrele pe care recurenții le-au extras din surse oficiale care dovedeau practicarea unei taxări excesive de către AIA, în al doilea rând, prin faptul că a efectuat o comparație între taxele aplicate de aeroportul Spata și cele aplicate de alte aeroporturi europene care sunt irelevante pentru aplicarea articolului 82 CE și, în al treilea rând, prin faptul că a adresat o cerere de informare către AIA în care nu a examinat, între altele, costul de construcție a aeroportului și cheltuielile de înființare și de punere în funcțiune a AIA.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE (JO L 123, p. 18, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 242).


title: Cauza T-204/13 P: Recurs introdus la 8 aprilie 2013 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței din 28 ianuarie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-95/12, Marcuccio/Comisia

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/52

         Recurs introdus la 8 aprilie 2013 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței din 28 ianuarie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-95/12, Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-204/13 P)
   2013/C 156/96
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea în tot și fără excepții a ordonanței atacate;

               —

               trimiterea cauzei în discuție Tribunalului Funcției Publice spre rejudecare.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele deja invocate în cauza T-203/13 P, Marcuccio/Comisia.