title: Cauza T-558/11: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2011 — Atlas/OAPI OHMI — Couleurs de Tollens-Agora (ARTIS)

text:
               14.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/16

         Acțiune introdusă la 31 octombrie 2011 — Atlas/OAPI OHMI — Couleurs de Tollens-Agora (ARTIS)
   (Cauza T-558/11)
   2012/C 13/35
   Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

      Părțile

      Reclamantă: Atlas sp. z o.o. (Łódź, Republica Polonă) (reprezentant: R. Rumpel, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Couleurs de Tollens-Agora, S.a.s. (Clichy, Franța)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca întemeiată,

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 iulie 2011 pronunțate în cauza R 1253/2010-1, comunicată reclamantei la 7 septembrie 2011,

               —

               în subsidiar, reformarea deciziei atacate în sensul înregistrării semnului „ARTIS” ca fiind legal.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: semnul verbal „ARTIS” pentru produse din clasele 2 și 17 — cererea de înregistrare nr. 6158761.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „ARTIS” înregistrată în Franța sub nr. 93 484 880.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (1) la stabilirea similitudinii mărcilor și a existenței riscului de confuzie în percepția clienților.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 a Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-33/09: Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2011 — Portugalia/Comisia ( „Neexecutarea unei hotărâri a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor — Penalități cu titlu cominatoriu — Cerere de plată — Abrogarea legislației în litigiu” )

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/24

         Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2011 — Portugalia/Comisia
   (Cauza T-33/09) (1)

   (Neexecutarea unei hotărâri a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor - Penalități cu titlu cominatoriu - Cerere de plată - Abrogarea legislației în litigiu)
   2011/C 145/39
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes și J. A. de Oliveira, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Konstantinidis, P. Guerra e Andrade și P. Costa de Oliveira, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2008) 7419 final a Comisiei din 25 noiembrie 2008 privind cererea de plată a penalităților cu titlu cominatoriu datorate în temeiul Hotărârii Curții din 10 ianuarie 2008, Comisia/Portugalia (C-70/06, Rep., p. I-1)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia C(2008) 7419 final a Comisiei din 25 noiembrie 2008.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 4.4.2009.


title: Cauza C-143/06: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 noiembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Hamburg — Germania) — Ludwigs — Apotheke München Internationale Apotheke/Juers Pharma Import-Export GmbH (Libera circulație a mărfurilor — Articolele 28 CE și 30 CE — Articolele 11 și 13 din Acordul SEE — Medicamente importate neautorizate în statul importator — Interdicție privind publicitatea — Directiva 2001/83/CE)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/12

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 noiembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Hamburg — Germania) — Ludwigs — Apotheke München Internationale Apotheke/Juers Pharma Import-Export GmbH
   (Cauza C-143/06) (1)

   (Libera circulație a mărfurilor - Articolele 28 CE și 30 CE - Articolele 11 și 13 din Acordul SEE - Medicamente importate neautorizate în statul importator - Interdicție privind publicitatea - Directiva 2001/83/CE)
   (2007/C 315/20)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Landgericht Hamburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ludwigs — Apotheke München Internationale Apotheke

      Pârâtă: Juers Pharma Import-Export GmbH
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landgericht Hamburg — Interpretarea articolului 86 alineatul (2) a treia liniuță din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de modificare a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 136, p. 34) — Domeniu de aplicare — Legislație națională care interzice unui importator să trimită unor farmacii liste cu prețurile unor medicamente care, fără să fie autorizate pe piața națională, pot fi totuși importate
   Dispozitivul
   O interdicție privind publicitatea precum cea prevăzută la articolul 8 din Legea privind publicitatea în domeniul sănătății (Heilmittelwerbegesetz) nu trebuie interpretată în lumina dispozițiilor privind publicitatea din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004, ci a articolelor 28 CE și 30 CE, precum și a articolelor 11 și 13 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992. Articolul 28 CE și articolul 11 din Acordul privind Spațiul Economic European se opun unei astfel de interdicții în măsura în care aceasta se aplică distribuirii către farmaciști a unor liste de medicamente neautorizate al căror import din alt stat membru sau dintr-un stat terț parte la Acordul privind Spațiul Economic European nu este autorizată decât cu titlu excepțional, care nu conțin alte informații decât cele referitoare la denumirea comercială, dimensiunile ambalajului, concentrația și prețul acestor medicamente.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006.


title: Cauza T-196/09: Acțiune introdusă la 25 mai 2009 — TerreStar Europe/Comisia

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/19

         Acțiune introdusă la 25 mai 2009 — TerreStar Europe/Comisia
   (Cauza T-196/09)
   2009/C 167/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: TerreStar Europe Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: R. Olofsson, avocat, J. Killick, Barrister)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate.

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

               —

               adoptarea oricăror alte măsuri impuse de lege.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză, reclamanta solicită anularea Deciziei C (2009) 3746 final/2 a Comisiei din 13 mai 2009 privind selectarea unor operatori de sisteme paneuropene care furnizează servicii mobile de comunicații prin satelit (MSS), adoptată în temeiul Deciziei nr. 626/2008/EC (1) (JO L 172, p. 15), în măsura în care prin aceasta a fost respinsă candidatura reclamantei.
   În susținerea cererii sale, reclamanta invocă trei motive.
   În primul rând, aceasta susține că, prin faptul că a considerat că TerreStar nu a parcurs toate etapele obligatorii, Comisia a comis o eroare vădită de apreciere. Reclamanta pretinde că contradicțiile dintre informații și lipsa de probe referitoare la parcurgerea uneia dintre etape, astfel cum a constatat Comisia, s-au datorat unei lipse de înțelegere a informațiilor prezentate și care ar fi putut să fie lămurite în baza unei simple cereri din partea Comisiei.
   În al doilea rând, reclamanta arată că, prin faptul că nu a solicitat clarificări și nu a luat în considerare observațiile cuprinzând astfel de clarificări pe care TerreStar le-a prezentat în mod voluntar, Comisia a acționat cu încălcarea principiului bunei administrări și a principiului proporționalității.
   În al treilea rând, în subsidiar, reclamanta susține că decizia contestată nu este motivată în mod corespunzător.

      (1)  Decizia nr. 626/2008/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 2008 privind selectarea și autorizarea sistemelor care furnizează servicii mobile de comunicații prin satelit (MSS) (JO L 172, p. 15)


title: Cauza C-293/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 22 mai 2017 – Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu/College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland

text:
               4.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 293/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 22 mai 2017 – Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu/College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland
   (Cauza C-293/17)
   (2017/C 293/17)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu

      Pârâți: College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland

      Întrebările preliminare

               1)

               O activitate care nu intră sub incidența noțiunii „proiect”, în sensul articolului 1 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2011/92/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului întrucât nu constituie o intervenție fizică în mediul natural poate reprezenta un proiect în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE (2) a Consiliului […] din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, întrucât ar putea afecta în mod semnificativ un sit Natura 2000?

               2)

               În cazul în care se consideră că împrăștierea pe și în sol a îngrășămintelor constituie un proiect, iar împrăștierea s-a efectuat în mod legal, înainte ca articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE […] să înceapă să se aplice unui sit Natura 2000, efectuându-se încă și în prezent, trebuie să se concluzioneze că este vorba de un singur proiect, chiar dacă fertilizarea suprafețelor agricole nu s-a realizat mereu pe aceleași parcele, cu aceleași cantități de îngrășăminte și cu aceleași tehnici?
               Pentru evaluarea aspectului dacă este vorba de un singur proiect, prezintă relevanță împrejurarea că depunerile de azot nu au crescut ca urmare a împrăștierii pe și în sol a îngrășămintelor, după începerea aplicării articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE […] în cazul sitului Natura 2000?

               3)

               Articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE […] se opune unui regim juridic care are drept obiectiv exceptarea de la obligația de aprobare de dezvoltare a unei activități legate în mod indisolubil de un proiect, care, astfel, trebuie și ea considerată proiect, precum pășunatul animalelor din cadrul activității unei ferme de vaci de lapte, iar astfel această activitate nu trebuie aprobată în mod individual, atunci când se pornește de la premisa că efectele activității permise fără aprobare de dezvoltare asupra sitului au fost evaluate anterior adoptării acestui regim juridic?

                           3a)

                           Articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE […] se opune unui regim juridic care are drept obiectiv exceptarea de la obligația de aprobare de dezvoltare a unui anumit tip de proiecte, precum împrăștierea pe și în sol a îngrășămintelor, iar astfel această activitate este permisă fără o aprobare individuală, atunci când se pornește de la premisa că efectele activității autorizate fără aprobare de dezvoltare asupra sitului au fost evaluate anterior adoptării acestui regim juridic?

               4)

               Evaluarea corespunzătoare, pe care se întemeiază excepția de la obligația privind aprobarea de dezvoltare a pășunatului și a împrăștierii pe și în sol a îngrășămintelor, în cadrul căreia s-a luat în considerare cuprinderea efectivă și preconizată, precum și intensitatea efectivă și preconizată a acestor activități și care a condus la concluzia că, în medie, se poate exclude ipoteza creșterii depunerilor de azot ca urmare a acestor activități îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE […]?

                           4a)

                           Faptul că excepția de la obligația de aprobare de dezvoltare este legată de abordarea programatică a combaterii poluării cu azot 2015-2021 (Programma Aanpak Stikstof 2015-2021, denumită în continuare „PAS”), în cadrul căreia se ia în considerare scăderea depunerilor cumulative de azot în siturile Natura 2000 cu valori ecologice sensibile la azot, precum și faptul că evoluția depunerilor în siturile Natura 2000 este supravegheată anual în cadrul Programma Aanpak Stikstof 2015-2021, iar în cazul unei scăderi mai puțin favorabile în raport cu evaluarea corespunzătoare din program, la nevoie, se va realiza o adaptare, prezintă relevanță în acest context?

               5)

               Evaluarea corespunzătoare, în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE […], realizată pentru un program precum Programma Aanpak Stikstof 2015-2021, poate lua în considerare efectele pozitive ale măsurilor de conservare și ale măsurilor necesare adoptate pentru ariile existente de tipuri de habitate și de habitate naturale, în contextul obligațiilor prevăzute la articolul 6 alineatele (1) și (2) din directivă?

                           5a)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 5: efectele pozitive ale măsurilor de conservare și ale măsurilor necesare pot fi luate în considerare în cadrul unei evaluări corespunzătoare pentru un program atunci când, la data evaluării corespunzătoare, aceste măsuri nu fuseseră încă puse în aplicare și astfel, acestea nu produseseră încă efecte pozitive?

                     În cazul în care se consideră că evaluarea corespunzătoare conține concluzii definitive privind efectele măsurilor amintite, întemeiate pe cele mai avansate cunoștințe științifice, faptul că punerea în aplicare și concluziile acestor măsuri sunt monitorizate, iar, în cazul în care reiese că efectele sunt defavorabile în raport cu cele din evaluarea corespunzătoare, la nevoie, se va realiza o adaptare, prezintă relevanță în acest context?

               6)

               Efectele pozitive ale unei reduceri autonome a depunerilor de azot care ar putea apărea în perioada de aplicare a Programma Aanpak Stikstof 2015-2021 pot fi luate în considerare în evaluarea corespunzătoare, în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva a 92/43/CEE […]?
               În cazul în care se consideră că evaluarea corespunzătoare conține concluzii definitive privind efectele evoluțiilor amintite, întemeiate pe cele mai avansate cunoștințe științifice, faptul că reducerea autonomă a depunerilor de azot este monitorizată, iar în cazul în care reiese că reducerea este defavorabilă în raport cu cantitatea luată în considerare în cadrul evaluării corespunzătoare, la nevoie, se va realiza o adaptare, prezintă relevanță în acest context?

               7)

               Măsurile de restaurare luate în cadrul unui program precum Programma Aanpak Stikstof 2015-2021, prin intermediul cărora se evită ca un anumit factor poluator, precum depunerile de azot să producă efecte nocive asupra unor arii existente de tipuri de habitate sau de habitate naturale pot fi interpretate ca măsuri de protecție în sensul punctului 28 din Hotărârea Curții din 15 mai 2014, Briels și alții (C 521/12, EU:C:2014:330), care pot fi luate în considerare într-o evaluare corespunzătoare, în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE […]?

                           7a)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 7: efectele pozitive ale măsurilor de protecție care pot fi luate în considerare în evaluarea corespunzătoare pot fi luate în considerare în această evaluare, atunci când la data efectuării evaluării corespunzătoare, măsurile nu fuseseră încă puse în aplicare și astfel, acestea nu produseseră încă efecte pozitive?

                     În cazul în care se consideră că evaluarea corespunzătoare conține concluzii definitive privind efectele măsurilor amintite, întemeiate pe cele mai avansate cunoștințe științifice, faptul că punerea în aplicare și concluziile măsurilor sunt monitorizate, iar în cazul în care reiese că efectele sunt defavorabile în raport cu cele din evaluarea corespunzătoare, la nevoie, se va realiza o adaptare, prezintă relevanță în acest context?

               8)

               În ceea ce privește pășunatul animalelor și împrăștierea pe și în sol a îngrășămintelor, competența de a impune obligații în sensul articolului 2.4 din Wet natuurbescherming, pe care autoritatea competentă trebuie să o exercite atunci când este necesar în vederea atingerii obiectivelor de conservare a unui sit Natura 2000 constituie un instrument de prevenire suficient în scopul transpunerii dispozițiilor articolului 6 alineatul (2) din Directiva 92/43/CEE […]?

      (1)  JO 2012, L 26, p. 1.

      (2)  JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109.


               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/40

         Alegerea președintelui Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene
   (2007/C 269/68)
   Reuniți la 17 septembrie 2007, judecătorii Tribunalului de Primă Instanță, în conformitate cu articolul 7 din Regulamentul de procedură, l-au ales pe domnul judecător Marc Jaeger președinte al Tribunalului de Primă Instanță pentru perioada cuprinsă între 17 septembrie 2007 și 31 august 2010.


title: Cauzele conexate C-182/11 și C-183/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 noiembrie 2012 (cereri de decizie preliminară formulate de Consiglio di Stato — Italia) — Econord Spa/Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese [Contracte de achiziții publice de servicii — Directiva 2004/18/CE — Autoritate contractantă care exercită asupra unei entități adjudecatare distincte din punct de vedere juridic un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii — Lipsa obligației de a organiza o procedură de atribuire potrivit normelor dreptului Uniunii (așa-numita atribuire „in house” ) — Entitate adjudecatară controlată în comun de mai multe colectivități administrativ-teritoriale — Condiții de aplicabilitate a atribuirii „in house” ]

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 noiembrie 2012 (cereri de decizie preliminară formulate de Consiglio di Stato — Italia) — Econord Spa/Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese
   (Cauzele conexate C-182/11 și C-183/11) (1)

   (Contracte de achiziții publice de servicii - Directiva 2004/18/CE - Autoritate contractantă care exercită asupra unei entități adjudecatare distincte din punct de vedere juridic un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii - Lipsa obligației de a organiza o procedură de atribuire potrivit normelor dreptului Uniunii (așa-numita atribuire „in house”) - Entitate adjudecatară controlată în comun de mai multe colectivități administrativ-teritoriale - Condiții de aplicabilitate a atribuirii „in house”)
   2013/C 26/12
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Econord Spa

      Pârâte: Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese

      Obiectul

   Cereri de decizie preliminară — Consiglio di Stato — Interpretarea articolelor 49 TFUE și 56 TFUE — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii — Atribuire fără cerere de ofertă — Concesionare a serviciului public de igienă urbană de către două autorități publice, în absența unei proceduri oficiale de atribuire a contractelor de achiziții publice, în favoarea unei societăți pe acțiuni la al cărei capital dețin o participare autoritățile contractante — Absență a unui control efectiv al uneia dintre respectivele autorități publice asupra societății concesionare

      Dispozitivul

   În cazul în care mai multe autorități publice, în calitate de autorități contractante, constituie în comun o entitate însărcinată cu îndeplinirea misiunii lor de serviciu public sau în cazul în care o autoritate publică aderă la o astfel de entitate, condiția stabilită în jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene, potrivit căreia pentru a fi exonerate de obligația de a organiza o procedură de atribuire a contractului de achiziții publice în conformitate cu normele dreptului Uniunii autoritățile respective trebuie să exercite împreună asupra acestei entități un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii, este îndeplinită dacă fiecare dintre aceste autorități participă atât la capitalul entității respective, cât și în organele de conducere ale acesteia.

      (1)  JO C 211, 16.7.2011.


title: Cauza C-221/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 martie 2010 — Comisia Europeană/Irlanda [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 95/59/CE — Alte impozite decât cele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat — Articolul 9 alineatul (1) — Determinarea liberă de către producători și importatori a prețului maxim de vânzare cu amănuntul pentru produsele lor — Reglementare națională prin care se impune un preț minim de vânzare cu amănuntul pentru țigări — Justificare — Protecția sănătății publice — Convenția cadru a Organizației Mondiale a Sănătății privind controlul tutunului]

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 martie 2010 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-221/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 95/59/CE - Alte impozite decât cele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat - Articolul 9 alineatul (1) - Determinarea liberă de către producători și importatori a prețului maxim de vânzare cu amănuntul pentru produsele lor - Reglementare națională prin care se impune un preț minim de vânzare cu amănuntul pentru țigări - Justificare - Protecția sănătății publice - Convenția cadru a Organizației Mondiale a Sănătății privind controlul tutunului)
   2010/C 113/09
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și W. Mölls, agenți)

      Pârâtă: Irlanda (reprezentanți: D. O'Hagan, agent, G. Hogan SC)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat (JO L 291, p. 40, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 5) — Lege națională care impune prețuri minime și maxime la vânzarea cu amănuntul a tutunului prelucrat

      Dispozitivul

               1.

               Prin impunerea de prețuri minime de vânzare cu amănuntul pentru țigări, Irlanda nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolul 9 alineatul (1) din Directiva 95/59/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/10/CE a Consiliului din 12 februarie 2002.

               2.

               Prin nefurnizarea informațiilor necesare pentru a permite Comisiei Europene să își îndeplinească obligația de supraveghere a respectării Directivei 95/59, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/10, Irlanda nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 10 CE.

               3.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               4.

               Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 209, 15.8.2008.


title: Cauza C-278/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 18 mai 2017 – Susanne Meyer și alții/TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/35

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 18 mai 2017 – Susanne Meyer și alții/TUIfly GmbH
   (Cauza C-278/17)
   (2017/C 239/44)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Susanne Meyer, Sophie Meyer și Jan Meyer

      Pârâtă: TUIfly GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Absența pentru motive medicale a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)? În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: absența spontană a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, motivată de o grevă neconformă cu legislația muncii și cu contractul colectiv de muncă („grevă spontană”) este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004? În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ prima sau la a doua întrebare: împrejurarea excepțională trebuie să fi existat cu privire la zborul anulat sau operatorul efectiv de transport aerian poate să elaboreze un nou plan de zbor pentru motive economice?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima sau la a doua ă întrebare: noțiunea de caracter evitabil se raportează la împrejurarea excepțională sau la consecințele producerii împrejurării excepționale?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol.12, p. 218)


title: Cauza C-466/08: Acțiune introdusă la 30 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cipru

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/21

         Acțiune introdusă la 30 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cipru
   (Cauza C-466/08)
   (2008/C 327/36)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Karanasou-Apostolopoulou și H. Støvlbæk)

      Pârâtă: Republica Cipru
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/36/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, și în orice caz prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Cipru nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei menționate;

               —

               obligarea Republicii Cipru la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2005/36/CE în ordinea internă a expirat la 20 octombrie 2007.

      (1)  JO L 255, 30.9.2005, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3.


title: Cauza C-446/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale civile di Modena — Italia) — Alberto Severi, în nume propriu, precum și în calitate de reprezentant legal al Cavazzuti e figli SpA, devenită Grandi Salumifici Italiani SpA/Regione Emilia-Romagna [Directiva 2000/13/CE — Etichetarea produselor alimentare destinate a fi livrate ca atare consumatorului final — Etichetare care ar putea induce consumatorul în eroare cu privire la originea sau la proveniența produsului alimentar — Denumiri generice în sensul articolului 3 din Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 — Incidență]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/11

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale civile di Modena — Italia) — Alberto Severi, în nume propriu, precum și în calitate de reprezentant legal al Cavazzuti e figli SpA, devenită Grandi Salumifici Italiani SpA/Regione Emilia-Romagna
   (Cauza C-446/07) (1)

   (Directiva 2000/13/CE - Etichetarea produselor alimentare destinate a fi livrate ca atare consumatorului final - Etichetare care ar putea induce consumatorul în eroare cu privire la originea sau la proveniența produsului alimentar - Denumiri generice în sensul articolului 3 din Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 - Incidență)
   2009/C 267/19
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale civile di Modena

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Alberto Severi, în nume propriu, precum și în calitate de reprezentant legal al Cavazzuti e figli SpA, devenită Grandi Salumifici Italiani SpA

      Pârâtă: Regione Emilia-Romagna

      Cu participarea: Associazione fra Produttori per la Tutela del «Salame Felino»

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale civile di Modena — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) și a articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (JO L 208, p.1), devenite articolul 3 alineatul (1) și articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 510/06 — Denumire a unui produs alimentar care evocă un anumit loc și care nu este înregistrată ca DOP sau IGP în sensul regulamentului citat anterior — Posibilitatea de a utiliza respectiva denumire în cadrul pieței comune pentru producătorii care au utilizat-o cu bună-credință și în mod constant înaintea intrării în vigoare a regulamentului– „Salame Felino”

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 3 alineatul (1) și articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare, astfel cum a fost modificat de Regulamentul (CE) nr. 2796/2000 al Comisiei din 20 decembrie 2000, trebuie interpretate în sensul că denumirea unui produs alimentar care include referințe geografice și care a făcut obiectul unei cereri de înregistrare ca denumire de origine protejată sau ca indicație geografică protejată în sensul Regulamentului nr. 2081/92, astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 2796/2000, nu poate fi considerată generică până la eventuala transmitere a cererii de înregistrare la Comisia Comunităților Europene de către autoritățile naționale. Caracterul generic al unei denumiri în sensul Regulamentului nr. 2081/92, astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 2796/2000, nu se poate prezuma atât timp cât Comisia nu s-a pronunțat cu privire la cererea de înregistrare a denumirii, dacă este cazul, respingând-o pentru motivul specific că denumirea respectivă a devenit generică.

               2.

               Articolul 3 alineatul (1) și articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2081/92, astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 2796/2000, coroborate cu articolul 2 din Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora, trebuie interpretate în sensul că denumirea unui produs alimentar care include referințe geografice, neînregistrată ca denumire de origine protejată sau ca indicație geografică protejată, poate fi utilizată în mod legal cu condiția ca etichetarea produsului denumit astfel să nu inducă în eroare consumatorul mediu, normal informat, suficient de atent și de avizat. Pentru aprecierea acestei condiții, instanțele naționale pot ține seama de durata utilizării denumirii. În schimb, eventuala bună-credință a producătorului sau a distribuitorului cu amănuntul nu este relevantă pentru aplicarea acestor dispoziții.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza T-380/09: Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2010 — Bianchin/OAPI — Grotto (GASOLINE) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală GASOLINE — Marca comunitară figurativă anterioară GAS — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/15

         Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2010 — Bianchin/OAPI — Grotto (GASOLINE)
   (Cauza T-380/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală GASOLINE - Marca comunitară figurativă anterioară GAS - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 38/26
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luciano Bianchin (Asolo, Italia) (reprezentanți: G. Massa și P. Massa, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: O. Montalto, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Grotto SpA (Chiuppano, Italia) (reprezentant: F. Jacobacci, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 13 iulie 2009 (cauza R 1455/2008-2) privind o procedură de declarare a nulității între Grotto SpA et Luciano Bianchin

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Luciano Bianchin la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 282, 21.11.2009.


title: Cauza F-35/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 30 septembrie 2014 (Camera a doua) – DM/OAREC (Funcție publică — Agent contractual — Condiții de angajare — Vizită medicală de angajare — Articolul 100 din RAA — Rezervă medicală — Concediere la încheierea perioadei de probă — Concluzii în anulare rămase fără obiect — Impunerea unei rezerve medicale la angajarea persoanei interesate de către o altă agenție a Uniunii Europene — Irelevanță — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/54

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 30 septembrie 2014 (Camera a doua) – DM/OAREC
   (Cauza F-35/12) (1)

   ((Funcție publică - Agent contractual - Condiții de angajare - Vizită medicală de angajare - Articolul 100 din RAA - Rezervă medicală - Concediere la încheierea perioadei de probă - Concluzii în anulare rămase fără obiect - Impunerea unei rezerve medicale la angajarea persoanei interesate de către o altă agenție a Uniunii Europene - Irelevanță - Nepronunțare asupra fondului))
   2014/C 421/75
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: DM (reprezentanți: inițial D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal și S. Orlandi, avocați, ulterior D. Abreau Caldas, J.-N. Louis și S. Orlandi, avocați)

      Pârât: Organismul autorităților europene de reglementare în domeniul comunicațiilor electronice (reprezentanți: M. Chiodi, agent, D. Waelbroeck, A. Duron, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de a aplica reclamantului o clauză de rezervă medicală începând de la angajarea sa în muncă și a deciziei de respingere a reclamației formulate de reclamant

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Organismul autorităților europene de reglementare în domeniul comunicațiilor electronice suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de DM.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012, p. 37.


title: Cauza T-107/08: Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2011 — Transnational Company „Kazchrome” și ENRC Marketing/Consiliu și Comisia ( „Dumping — Importuri de silicomangan originare din Republica Populară Chineză și din Kazahstan — Acțiune în anulare — Preț de export — Comparație între prețul de export și valoarea normală — Calculul marjei de subcotare — Răspundere extracontractuală” )

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/48

      Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2011 — Transnational Company „Kazchrome” și ENRC Marketing/Consiliu și Comisia
      (Cauza T-107/08) (1)

      (Dumping - Importuri de silicomangan originare din Republica Populară Chineză și din Kazahstan - Acțiune în anulare - Preț de export - Comparație între prețul de export și valoarea normală - Calculul marjei de subcotare - Răspundere extracontractuală)
      (2012/C 25/91)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Transnational Company „Kazchrome” AO (Aktioubé, Kazahstan) și ENRC Marketing AG (Kloten, Elveția) (reprezentanți: inițial L. Ruessmann și A. Willems, ulterior A. Willems și S. De Knop, avocați)

         Pârâte: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial J. P. Hix, agent, asistat de G. Berrisch și G. Wolf, avocați, ulterior J. P. Hix și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch, avocat) și Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet și K. Talabér-Ritz, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâților: Euroalliages (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J. Bourgeois, Y. van Gerven și N. McNelis, avocați)

         Obiectul

      Pe de o parte, cererea de anulare a Regulamentului (CE) nr. 1420/2007 al Consiliului din 4 decembrie 2007 de impunere a unei taxe antidumping definitive la importurile de silicomangan originare din Republica Populară Chineză și Kazahstan și de încheiere a procedurii cu privire la importurile de silicomangan originare din Ucraina (JO L 317, p. 5), în măsura în care acesta privește importurile de silicomangan produs de Transnational Company „Kazchrome” AO, și, pe de altă parte, o cerere de daune interese

         Dispozitivul

                  1.

                  Anulează articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 1420/2007 al Consiliului din 4 decembrie 2007 de impunere a unei taxe antidumping definitive la importurile de silicomangan originare din Republica Populară Chineză și Kazahstan și de încheiere a procedurii cu privire la importurile de silicomangan originare din Ucraina în măsura în care acesta se aplică importurilor de silicomangan produs de Transnational Company „Kazchrome” AO.

                  2.

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3.

                  Transnational Company „Kazchrome” și ENRC Marketing AG suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată ale Comisiei Europene.

                  4.

                  Consiliul Uniunii Europene suportă jumătate din cheltuielile de judecată ale Transnational Company „Kazchrome” și ale ENRC Marketing, precum și propriile cheltuieli de judecată.

                  5.

                  Euroalliages suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 116, 9.5.2008.


title: Cauza C-255/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 29 mai 2015 – Steef Mennens/Emirates Direktion für Deutschland

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 29 mai 2015 – Steef Mennens/Emirates Direktion für Deutschland
   (Cauza C-255/15)
   (2015/C 294/26)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Steef Mennens

      Pârât: Emirates Direktion für Deutschland

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 10 alineatul (2) coroborat cu articolul 2 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretat în sensul că un „bilet” este un document care dă pasagerului (de asemenea) dreptul la transport în cadrul unui zbor în care a fost declasat, indiferent dacă pe acest document sunt menţionate şi alte zboruri precum zborurile de legătură sau de retur?

               2)

                           a.

                           În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                           Articolul 10 alineatul (2) coroborat cu articolul 2 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 trebuie în continuare interpretat în sensul că „preţul biletului” este suma achitată de pasager pentru toate zborurile menţionate pe bilet, chiar dacă declasarea a avut loc numai pentru unul dintre zboruri?

                           b.

                           În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
                           La stabilirea cuantumului care reprezintă baza pentru compensare, potrivit articolului 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. (CE) nr. 261/2004, trebuie să se ţină cont numai de preţul publicat de compania aeriană pentru transportul, la clasa rezervată, pe segmentul de călătorie afectat de declasare sau să se calculeze coeficientul rezultând din raportul dintre distanţa respectivului segment de călătorie afectat de declasare şi distanţa totală a zborului şi să se multiplice cu preţul total al zborului?

               3)

               Articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 trebuie în continuare interpretat în sensul că „preţul biletului” este doar preţul zborului, fără taxe şi redevenţe?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 a Parlamentului European şi al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediţie specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-190/09: Acțiune introdusă la 28 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cipru

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/33

         Acțiune introdusă la 28 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cipru
   (Cauza C-190/09)
   2009/C 180/57
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: I. Chatzigiannisl și A. Margeli, agenți)

      Pârâtă: Republica Cipru

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin interzicerea distribuției și a comercializării biocombustibililor produși din plante modificate genetic și prin adoptarea dispozițiilor articolului 6 din Legea nr. 66(I) din 2005 fără comunicarea prealabilă către Comisia Europeană, Republica Cipru nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 CE și al articolului 8 alineatul (1) din Directiva 98/34/CE (1);

               —

               obligarea Republicii Cipru la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Legea cipriotă nr. 66(I) din 2005 „privind promovarea utilizării biocombustibililor sau a altor combustibili regenerabili în domeniul transporturilor” transpune în dreptul cipriot Directiva 2003/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 mai 2003 de promovare a utilizării biocombustibililor și a altor combustibili regenerabili pentru transport. Cu toate acestea, secțiunea 6 a acestei legi cuprinde o dipoziție în temeiul căreia sunt interzise distribuția și comercializarea biocombustibililor produși din plante modificate genetic.
   Cultura varietăților aprobate de plante modificate genetic este legală în Uniunea Europeană în temeiul Directivei 2001/18/CE și a Regulamentului (CE) nr. 1829/2003. Cu toate acestea, biocombustibilii prelucrați, produși din plante modificate genetic, nu intră în domeniul de aplicare al acestor acte normative și, prin urmare, trebuie examinată conformitatea dispoziției respective cu articolele 28 CE-30 CE.
   În ceea ce privește încălcarea articolelor 28 CE-30 CE, Comisia apreciază, în primul rând, că interdicția cipriotă nu este indispensabilă pentru protejarea unui interes general de orice natură și, în al doilea rând, normele naționale care interzic în mod absolut un produs sunt contrare principiului proporționalității.
   În ceea ce privește încălcarea Directivei 98/34/CE, Comisia apreciază că secțiunea 6 din Legea nr. 66(I) din 2005 este o reglementare tehnică în sensul articolului 1 din această directivă, care nu intră sub incidența excepției prevăzute la articolul 10 alineatul (1) prima liniuță din aceeași directivă. În consecință, autoritățile cipriote erau obligate să comunice dispoziția în cauză Comisiei. În condițiile în care autoritățile cipriote au adoptat dispoziția în cauză fără comunicarea prealabilă, acestea nu și-au îndeplinit obligațiile care le revin în temeiul articolului 8 alineatul (1) din Directiva 98/34/CE.

      (1)  JO L 204 din 21.7.1998, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207.


title: Cauza T-63/06: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2010 — Evropaïki Dynamiki/OEDT ( „Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă din partea OEDT — Prestare de servicii informatice de programare și de consiliere în software — Respingere a ofertei unui participant — Criterii de atribuire — Eroare vădită de apreciere — Egalitate de tratament — Transparență — Principiul bunei administrări — Obligație de motivare” )

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/30

      Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2010 — Evropaïki Dynamiki/OEDT
      (Cauza T-63/06) (1)

      (Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă din partea OEDT - Prestare de servicii informatice de programare și de consiliere în software - Respingere a ofertei unui participant - Criterii de atribuire - Eroare vădită de apreciere - Egalitate de tratament - Transparență - Principiul bunei administrări - Obligație de motivare)
      (2010/C 288/56)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentant: N. Korogiannakis, avocat)

         Pârâtă: Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie (OEDT) (reprezentanți: D. Storti, agent, assisté de J. Stuyck, avocat)

         Obiectul

      Pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei Observatorului European pentru Droguri și Toxicomanie din 5 decembrie 2005 de a nu reține oferta prezentată de reclamantă în cadrul cererii de ofertă privind prestarea de servicii informatice de programare și de consiliere în software (JO S 187), precum și de a atribui contractul de achiziții publice unui alt participant și, pe de altă parte o cerere în despăgubiri

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE să suporte propriile chaltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie (OEDT).

         (1)  JO C 86, 8.4.2006.


title: Cauza T-393/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Westfälische Drahtindustrie și alții/Comisia ( „Măsuri provizorii — Concurență — Decizie a Comisiei de aplicare a unei amenzi — Garanție bancară — Cerere de suspendare a executării” )

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/20

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Westfälische Drahtindustrie și alții/Comisia
   (Cauza T-393/10 R)
   (Măsuri provizorii - Concurență - Decizie a Comisiei de aplicare a unei amenzi - Garanție bancară - Cerere de suspendare a executării)
   2011/C 282/40
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Westfälische Drahtindustrie GmbH (Hamm, Germania), Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG (Hamm) și Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (Iserlohn, Germania) (reprezentanți: C. Stadler și N. Tkatchenko, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka, R. Sauer și C. Hödlmayr, agenți, asistați de R. Van der Hout, avocat)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei C(2010) 4387 final a Comisiei din 30 iunie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.344 — Oțel pentru precomprimare), astfel cum a fost modificată prin Decizia C(2010) 6676 final a Comisiei din 30 septembrie 2010, în măsura în care prin aceasta se aplică amenzi reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Suspendarea executării obligației Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG și Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG de a constitui o garanție bancară în favoarea Comisiei pentru a preîntâmpina încasarea imediată a amenzilor care le-au fost aplicate prin articolul 2 alineatul (1) din Decizia C(2010) 4387 final a Comisiei din 30 iunie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.344 — Oțel pentru precomprimare), astfel cum a fost modificată prin Decizia C(2010) 6676 final a Comisiei din 30 septembrie 2010, este acordată cu următoarele condiții:

                           —

                           Westfähliche Drahtindustrie GmbH, Westfähliche Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG și Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG să plătească Comisiei până la 30 iunie 2011 suma de (confidențial) milioane de euro.

                           —

                           Începând cu 15 iulie 2011 și până la noi dispoziții, acestea să plătească Comisiei rate lunare de 300 000 de euro (la data de 15 a fiecărei luni), dar cel mai târziu până la pronunțarea hotărârii în cadrul acțiunii principale.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-141/11: Acțiune introdusă la 11 martie 2011 — Dogbo/Consiliul

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/23

         Acțiune introdusă la 11 martie 2011 — Dogbo/Consiliul
   (Cauza T-141/11)
   2011/C 130/46
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Blé Brunot Dogbo (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentant: G. Collard, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               constatarea faptului că, în ceea ce îl privește pe reclamant, domnul Blé Brunot Dogbo, Regulamentul (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 și Decizia 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011, publicate la 15 ianuarie 2011 în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, nu sunt întemeiate în fapt,

               —

               în consecință,

                           —

                           anularea Regulamentului (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 și a Deciziei 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011;

                           —

                           în subsidiar, să dispună ca numele domnului Blé Brunot Dogbo să fie eliminat de pe listele anexate la regulamentul menționat și la respectiva decizie.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente invocate de reclamant sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-137/11, Guiai Bi Poin/Consiliul.


title: Cauza C-76/09 P: Recurs introdus la 19 februarie 2009 de Società Italiana per il gas SpA (Italgas) împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea extinsă) pronunțate la 28 noiembrie 2008 în cauzele conexate T-254/000, T-270/00 și T-277/00, Hotel Cipriani SpA și alții/Comisia

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/22

         Recurs introdus la 19 februarie 2009 de Società Italiana per il gas SpA (Italgas) împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea extinsă) pronunțate la 28 noiembrie 2008 în cauzele conexate T-254/000, T-270/00 și T-277/00, Hotel Cipriani SpA și alții/Comisia
   (Cauza C-76/09 P)
   2009/C 113/43
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Società Italiana per il gas SpA (Italgas) (reprezentanți: M. Merola, M. Pappalardo, T. Ubaldi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Hotel Cipriani SpA, Republica Italiană, Coopservice — Servizi di fiducia Soc. coop. rl, Comitato „Venezia vuole vivere”, Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               anularea articolelor 1 și 2 din decizie (1), în măsura în care declară drept incompatibile cu piața comună reducerile fiscale acordate de Italia, și a articolului 5 din decizie sau, în subsidiar, retrimiterea cauzei la Tribunalul de Primă Instanță în temeiul articolului 61 din Statutul Curții de Justiție;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente ambelor grade de jurisdicție.

      Motivele și principalele argumente

   Primul motiv se referă la o eroare de drept în aplicarea articolului 87 alineatul (1) CE și la o lipsă de motivare privind natura compensatorie a reducerilor în cauză în ceea ce privește proba denaturării concurenței și a afectării schimburilor comerciale. Astfel, Tribunalul a săvârșit o eroare întrucât, deși a recunoscut că o măsură nu constituie ajutor de stat dacă se limitează la compensarea unor dezavantaje economice obiective, a reținut că acest principiu nu se aplica în speță deoarece: (i) există o legătură directă între compensație și costurile suplimentare pentru întreprinderile stabilite în laguna Veneției și Chioggiei; (ii) costurile suplimentare pentru întreprinderile beneficiare trebuie calculate față de costurile medii ale întreprinderilor comunitare, iar nu față de cele ale întreprinderilor de pe continent. În plus, Tribunalul a omis să arate contradicția existentă în decizia în litigiu, în care Comisia, evaluând poziția întreprinderii responsabile de serviciul de aprovizionare cu apă, a reținut că acest caracter compensatoriu al unei măsuri poate fi recunoscut și în absența unei corespondențe precise între valoarea intervenției publice și costurile suplimentare suportate de întreprinderi și că acestea nu trebuie să fie calculate neapărat în raport cu costurile medii pentru întreprinderile comunitare.
   Al doilea motiv se referă la o eroare de drept în aplicarea articolului 87 alineatul (1) CE și a jurisprudenței comunitare privitoare la sarcina probei, în măsura în care Comisia a calificat măsura în discuție ca ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1), precum și la o lipsă de motivare a hotărârii atacate. Astfel, Tribunalul a reținut în mod greșit că nu Comisiei, ci Republicii Italiene și terților interesați le revenea sarcina de a demonstra că premisele pentru aplicarea articolului 87 alineatul (1) CE nu erau îndeplinite în ceea ce privește anumite categorii de întreprinderi sau sectoare de activitate interesate de reduceri, concluzionând că decizia în litigiu nu a încălcat articolul 87 alineatul (1) CE și nici principiul egalității de tratament și nu ar fi afectată de contradicții interne sau de lipsă de motivare. În plus, Tribunalul a omis să răspundă la critica formulată de recurentă în acțiunea sa, cu privire la încălcarea articolului 87 alineatul (1) CE în legătură cu principiul nediscriminării și cu vădita contradictorialitate a motivației în ceea ce privește examinarea derogării în temeiul articolului 87 alineatul (2) CE.
   Al treilea motiv se referă la o denaturare a faptelor și a elementelor de probă și la o eroare de drept referitoare la respectarea obligațiilor procedurale și a principiului examinării cu diligență și cu imparțialitate care sunt în sarcina Comisiei. Într-adevăr, din documentația produsă în cursul judecății în primă instanță rezultă că Tribunalul a denaturat faptele și elementele de probă aflate la dispoziția sa și a săvârșit o eroare gravă de drept nearătând că Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile procedurale și pe cele de examinare diligentă, exactă și nediscriminatorie pe care este obligată să o efectueze în exercitarea atribuțiilor sale care rezultă din articolele 87 CE și 88 CE.
   Al patrulea motiv se referă la o eroare de drept, precum și la insuficiența și contradictorialitatea motivării hotărârii atacate, în evaluarea lipsei de motivare a deciziei în litigiu, sub aspectul conținutului juridic al scrisorilor Comisiei din 29 august și din 29 octombrie 2001 în legătură cu examinarea cerințelor de denaturare a concurenței și a schimburilor de către reducerile contestate. În lumina normelor și principiilor care se află la baza sistemului de control al ajutoarelor de stat prevăzut de tratat, poziția Tribunalului este eronată și nemotivată deoarece: (i) a concluzionat că motivarea deciziei în litigiu este suficientă pentru a permite autorităților italiene să determine întreprinderile respective să restituie ajutoarele percepute, în executarea deciziei în litigiu; (ii) a minimalizat conținutul juridic al indicațiilor oferite de Comisie autorităților italiene prin scrisorile din 29 august și din 29 octombrie 2001, calificându-le drept acte care intră în sfera cooperării loiale dintre Comisie și autoritățile naționale.

      (1)  Decizia 2000/394/CE a Comisiei din 25 noiembrie 1999 privind măsurile de ajutor în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și al Chioggiei, prevăzute de Legile nr. 30/1997 și nr. 206/1995 de instituire a unor reduceri ale contribuțiilor sociale (JO 2000, L 150, p. 50).


title: Cauza T-405/15: Acțiune introdusă la 25 iulie 2015 – Fulmen/Consiliul

text:
               12.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/25

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2015 – Fulmen/Consiliul
   (Cauza T-405/15)
   (2015/C 337/25)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Fulmen (Teheran, Iran) (reprezentanţi: A. Bahrami și N. Korogiannakis, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acţiunii ca admisibilă şi fondată,

               —

               obligarea Consiliului la plata sumei de 1 1 0 09  560 de euro cu titlu de daune materiale şi a sumei de 1 00  000 cu titlu de daune materiale,

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe o încălcare gravă şi vădită săvârşită de Consiliu mergând până la un abuz de putere.
   Reclamanta invocă faptul că nu a existat nici cel mai mic element de care să fi dispus Consiliul pentru a-şi motiva decizia de a include numele său pe lista persoanelor şi a entităţilor care fac obiectul unor măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului şi că ar fi utilizat măsurile în litigiu în scopul de a aduce atingere capacităţii industriale şi dezvoltării economice a Iranului.


title: Cauza T-36/09: Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2009 — dm-drogerie markt/OAPI — Distribuciones Mylar (dm)

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/30

         Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2009 — dm-drogerie markt/OAPI — Distribuciones Mylar (dm)
   (Cauza T-36/09)
   (2009/C 82/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: dm-drogerie markt GmbH + Co. KG (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți: O. Bludovsky și C. Mellein, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Distribuciones Mylar, SA (Gelves, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 30 octombrie 2008 în cauza R 228/2008-1 și, pentru modificare, respingerea opoziției în întregime;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 30 octombrie 2008 în cauza R 228/2008-1 și trimiterea cauzei OAPI;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 30 octombrie 2008 în cauza R 228/2008-1; și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Reclamanta

      Marca comunitară vizată: Marca verbală „dm” pentru bunuri din clasele 1, 3-6, 8-11, 14, 16, 18, 20-22, 24-32 și 34 și pentru servicii din clasa 40

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Marca figurativă „DM” înregistrată în Spania sub nr. 2 561 742 pentru produse și servicii din clasele 9 și 39

      Decizia diviziei de opoziție: Admiterea în parte a opoziției

      Decizia camerei de recurs: Respingerea recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolelor 57 și 59 din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului în măsura în care Camera de recurs a concluzionat în mod eronat că scrisoarea OAPI din 8 iunie 2007 nu suspendă termenul de introducere a acțiunii; încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului în măsura în care camera de recurs a considerat în mod eronat că există un risc de confuzie între mărcile vizate din cauza similitudinii produselor acoperite; încălcarea normei 17 alineatele (2) și (4) din Regulamentul nr. 2868/95 (1) al Comisiei, în măsura în care camera de recurs nu a stabilit că cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs nu a indicat elementele esențiale ale opoziției

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza C-576/14 P: Recurs introdus la 11 decembrie 2014 de Mirelta Ingatlanhasznosító kft împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a cincea) din 19 noiembrie 2014 în cauza T-430/14, Mirelta Ingatlanhasznosító Kft./Comisia Europeană și Ombudsmanul European

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/14

      Recurs introdus la 11 decembrie 2014 de Mirelta Ingatlanhasznosító kft împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a cincea) din 19 noiembrie 2014 în cauza T-430/14, Mirelta Ingatlanhasznosító Kft./Comisia Europeană și Ombudsmanul European
      (Cauza C-576/14 P)
      (2015/C 073/20)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Recurentă: Mirelta Ingatlanhasznosító kft (reprezentant: Pap K. D., avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Ombudsmanul European

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea ordonanței atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

            Motivul principal: interpretarea eronată a acțiunii de către Tribunal

      Potrivit reclamantei, Tribunalul ar fi interpretat și reformulat în mod greșit concluziile cererii sale introductive și ar fi interpretat eronat motivarea acțiunii sale considerând că acesta fusese introdusă din cauza „[r]efuzului Comisiei de a iniția o procedură de neîndeplinire a obligațiilor”.
      Reclamanta pretinde că prin acțiunea sa solicita Tribunalului
            „să oblige Comisia Europeană să desfășoare o procedură conformă cu dreptul Uniunii, care să garanteze efectivitatea dreptului Uniunii”
         .
      Reclamanta a introdus acțiunea împotriva Comisiei pe acest temei întrucât încălcarea vădită a dreptului său la o procedură echitabilă a avut drept consecință încălcarea unui drept fundamental care îi este recunoscut prin Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Ea consideră că Comisia, prin faptul că nu a desfășurat o procedură echitabilă, nu a procedat la o analiză conformă cu dreptul Uniunii și nu a asigurat efectivitatea dreptului Uniunii (în special, Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene) a privat-o nu numai de dreptul la o procedură echitabilă, ci și, prin aceasta, de dreptul la o procedură jurisdicțională efectivă.
      Reclamanta consideră că interpretarea acțiunii sale reținută de Tribunal presupune că o procedură conformă cu dreptul Uniunii implică în mod automat că, în cazul unei examinări obiective în temeiul dreptului Uniunii, Comisia este obligată să desfășoare o procedură de neîndeplinire a obligațiilor, lucru pe care reclamanta nu îl poate solicita.
      În schimb, reclamanta consideră că din dispozițiile Cartei drepturilor fundamentale, care are aceeași valoare juridică ca cea a tratatelor, reiese că Comisia are posibilitatea de a aprecia, întemeindu-se pe jurisprudență, oportunitatea inițierii unei proceduri de neîndeplinire a obligațiilor numai după ce procedează la o examinare echitabilă. În consecință, o procedură echitabilă reprezintă o cerința primordială, iar Comisia nu își poate exercita puterea de apreciere – care, în opinia reclamantei, nu poate conduce la încălcarea drepturilor fundamentale – decât în urma unei proceduri echitabile, în caz contrar, precum în prezenta cauză, Comisia putându-se regăsi în situația de a nu avea nimic de apreciat.

            Motiv subsidiar: dreptul Uniunii nu prevede posibilitatea discreționară de apreciere a Comisiei de a recunoaște statelor membre o exonerare de la obligația lor de aplicare a dreptului derivat și a regulamentului, cu atât mai puțin în mod indirect.

      Analiza Tribunalului expusă la punctul 6 din ordonanță în legătură cu puterea de apreciere a Comisiei încalcă sub mai multe aspecte dispozițiile imperative și neechivoce ale tratatelor și, prin urmare, nesusceptibile să fie supuse puterii de apreciere a Comisiei; reclamanta consideră, în plus, că obligația de a asigura respectarea drepturilor fundamentale prevăzute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene nu poate nici ea să facă obiectul puterii de apreciere a Comisiei.
      Prin acțiunea formulată, reclamanta nu a criticat nici măcar o dată dreptul de apreciere al Comisiei, ci a denunțat în realitate faptul că Comisia nu a avut nici măcar posibilitatea de a-și exercita puterea de apreciere în sensul jurisprudenței constante invocate de Tribunal, întrucât exercitarea puterii de apreciere presupune ca examinarea să fie ea însăși echitabilă și să existe ceva de apreciat în mod util.
      Tratatul, care are rang superior jurisprudenței, prevede că Comisia este ținută să asigure efectivitatea dreptului Uniunii.

         În cazul de față, agentul Uniunii (organ al Uniunii) care a efectuat examinarea a privat recurenta de un drept fundamental prin faptul că a procedat el însuși la o apreciere și a luat o decizie în locul Comisiei, în prealabil și în mod inechitabil, cu privire la aspecte care nu puteau face obiectul unei puteri de apreciere; cu alte cuvinte, în loc să exercite posibilitatea de apreciere, agentul însărcinat cu examinarea dosarului a soluționat el însuși cauza reclamantei, întemeindu-se pe constatări de fapt eronate.

      Reclamanta consideră că nici instanța națională, nici Comisia Europeană nu pot aprecia dacă, în situația aplicării articolului 101 TFUE, trebuie sau nu trebuie să se facă aplicare Regulamentului (CE) nr. 1/2003 al Consiliului, privind punerea în aplicare a acestei dispoziții, fără ca Comisia să poată stabili dacă refuzul aplicării regulamentului Uniunii (lipsa vădită de aplicare) ar echivala cu „o aplicare de o anumită manieră”. În sine, această singură constatare demonstrează deja încălcarea dreptului recurentei la o procedură echitabilă și, în consecință, privarea ei de o procedură jurisdicțională efectivă și de accesul la o instanță stabilită prin lege.


title: Cauza T-28/10: Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2010 — Euro-Information/OAPI (EURO AUTOMATIC PAYMENT)

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/37

         Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2010 — Euro-Information/OAPI (EURO AUTOMATIC PAYMENT)
   (Cauza T-28/10)
   2010/C 80/62
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Européenne de traitement de l’information (Euro-Information) (Strasbourg, Franța) (reprezentant: A. Grolée, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei adoptate la 11 noiembrie 2009 de Camera a doua de recurs în cauza R 635/2009-2, în măsura în care a respins cererea de înregistrare a mărcii nr. 7 077 654 în privința produselor și serviciilor care fac obiectul prezentei acțiuni;

               —

               admiterea cererii de înregistrare a mărcii comunitare „EURO AUTOMATIC PAYMENT” nr. 7 077 654 pentru toate produsele și serviciile din clasele 9 și 36 refuzate la înregistrare;

               —

               obligarea OAPI să suporte cheltuielile de judecată ale reclamantei efectuate în cadrul procedurii în fața OAPI precum și în cadrul prezentei acțiuni, în conformitate cu dispozițiile articolului 87 din regulamentul de procedură.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „EURO AUTOMATIC PAYMENT” pentru produse și servicii din clasele 9, 35, 36, 37, 38, 42 și 45 (cererea de înregistrare nr. 7 077 654)

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 în măsura în care marca propusă la înregistrare nu este descriptivă, ci distinctivă pentru toate produsele și serviciile pentru care s-a refuzat înregistrarea.


title: Cauza T-507/12: Hotărârea Tribunalului din 28 ianuarie 2016 – Slovenia/Comisia („Ajutoare de stat — Fabricarea de echipamente de agrement — Ajutor pentru restructurare — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și se dispune recuperarea sa — Obligația de motivare — Imputabilitate în sarcina statului — Criteriul investitorului privat”)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/27

         Hotărârea Tribunalului din 28 ianuarie 2016 – Slovenia/Comisia
   (Cauza T-507/12) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Fabricarea de echipamente de agrement - Ajutor pentru restructurare - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și se dispune recuperarea sa - Obligația de motivare - Imputabilitate în sarcina statului - Criteriul investitorului privat”))
   (2016/C 098/35)
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Republica Slovenia (reprezentanți: V. Klemenc și A. Grum, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, T. Maxian Rusche, M. Kocjan și B. Rous Demiri, agenți, asistați inițial de M. Ulčar și M. Ménard, ulterior de M. Ménard, P. Božičko și A. Krošel, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei 2014/273/UE din 19 septembrie 2012 privind măsurile în favoarea Elan d.o.o. SA.26379 (C 13/10) (ex NN 17/10) puse în aplicare de Slovenia (JO 2014, L 144, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Republica Slovenia suportă cheltuielile de judecată, inclusiv pe cele aferente procedurii privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 32, 2.2.2013.


title: Cauza F-138/07: Acțiune introdusă la 6 decembrie 2007 — Van Arum/Parlamentul European

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/48

         Acțiune introdusă la 6 decembrie 2007 — Van Arum/Parlamentul European
   (Cauza F-138/07)
   (2008/C 92/98)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Rinse van Arum (Winksele, Belgia) (reprezentant: W. van den Muijsenbergh, avocat)

      Pârât: Parlamentul European
   Obiectul și descrierea litigiului
   Pe de o parte, reclamantul solicită modificarea deciziei AIPN prin care i se acordă un singur punct de merit în sensul acordării a două puncte de merit, și, în subsidiar, anularea deciziei menționate și obligarea AIPN să transmită Tribunalului toate înscrisurile în temeiul cărora a fost luată decizia litigioasă. Pe de altă parte, reclamantul solicită obligarea pârâtului la plata sumei simbolice de 1 euro, reprezentând daune interese.
   Concluziile reclamantului

               —

               Modificarea deciziei prin care i se acordă un singur punct de merit în sensul acordării a două puncte;

               —

               în subsidiar, obligarea AIPN să transmită Tribunalului toate înscrisurile în temeiul cărora directorul general și-a întemeiat deciziile din 7 septembrie și din 23 noiembrie 2006 și anularea acestor decizii, precum și a deciziei comitetului paritar;

               —

               obligarea AIPN să plătească reclamantului suma simbolică de 1 euro, prezentând daune interese;

               —

               obligarea Parlamentul European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-172/09: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2009 — Gem-Year și Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang)/Consiliul

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/46

         Acțiune introdusă la 24 aprilie 2009 — Gem-Year și Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang)/Consiliul
   (Cauza T-172/09)
   2009/C 153/90
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Gem-Year Industrial Co. Ltd și Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd (reprezentanți: K. Adamantopoulos și Y. Melin, lawyers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 al Consiliului privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, în măsura în care:

                           —

                           încălcând articolul 5 alineatele (1) și (4) din regulamentul de bază, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere a situației de fapt concluzionând că producătorii comunitari care au depus plângere aveau calitate de a acționa,

                           —

                           încalcă articolul 1 alineatele (1), (2) și (4) și articolul 2 alineatul (8), precum și articolul 5 alineatele (2) și (10) din regulamentul de bază, impunând taxe antidumping asupra unor diferite produse,

                           —

                           încalcă articolul 3 alineatele (3) și (4) din regulamentul de bază prin faptul că, în temeiul unei erori vădite de apreciere a situației de fapt din speță, consideră că industria comunitară a suferit un prejudiciu material,

                           —

                           respinge fără justificare cererile producătorilor exportatori chinezi de acordare a unui tratament ca societăți care funcționează în condițiile unei economii de piață, încălcând a doua parte a primei liniuțe de la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază,

                           —

                           încalcă articolul 2 alineatul (7) litera (c), astfel cum a fost interpretat conform Acordului OMC și alineatului 15 din Protocolul de aderare a Chinei la OMC, prin faptul că a respins cererea producătorilor din industria elementelor de fixare de acordare a unui tratament ca societăți care funcționează în condițiile unei economii de piață întemeindu-se pe situația din altă industrie,

                           —

                           concluziile acestuia sunt întemeiate pe informații insuficiente, încălcând obligația de a examina cu atenție și imparțialitate toate aspectele relevante ale fiecărui caz individual, astfel cum garantează dreptul comunitar în procedurile administrative,

                           —

                           încalcă articolul 1 alineatele (1) și (2), articolul 2, articolul 3 alineatul (1), articolul 5, articolul 6, articolul 8, articolul 10 alineatul (1), articolul 11 și articolul 15 din regulamentul de bază antisubvenții, întrucât utilizează respingerea cererii de acordare a unui tratament ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață pentru a compensa subvențiile;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată, reclamantele urmăresc să obțină anularea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 al Consiliului privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (1) întemeindu-se pe următoarele motive:
   Reclamantele susțin că Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere a situației de fapt concluzionând că întreprinderile care au depus plângere aveau calitate de a acționa potrivit articolului 5 alineatele (1) și (4) din regulamentul de bază (2), în condițiile în care ar fi trebuit să țină seama de marja de eroare din statisticile pe care le-a utilizat pentru a calcula producția comunitară totală și ar fi trebuit să corecteze această valoare în consecință. În plus, reclamantele susțin că regulamentul atacat încalcă articolul 1 alineatele (1), (2) și (4), articolul 2 alineatul (8), precum și articolul 5 alineatele (2) și (10) din regulamentul de bază, impunând taxe antidumping asupra unor diferite produse, deși o anchetă antidumping nu poate privi decât un singur produs. În continuare, reclamantele afirmă că Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere a situației de fapt din speță și a încălcat articolul 3 alineatele (3) și (4) din regulamentul de bază întrucât a concluzionat, la considerentul (161) al regulamentului atacat, că industria comunitară a suferit un prejudiciu material, în condițiile în care această concluzie nu este întemeiată decât pe un indicator negativ de prejudiciu, pe o concluzie contradictorie și pe mai multe evaluări întemeiate pe speculații.
   Reclamantele susțin de asemenea că regulamentul atacat încalcă a doua parte a primei liniuțe de la articolul 2 alineatul (7) litera (c) prin faptul că respinge cererile producătorilor exportatori chinezi de acordare a unui tratament ca societăți care funcționează în condițiile unei economii de piață pentru motivul că costurile celui mai important factor de producție nu reflectau prețurile internaționale nedenaturate de pe piață, în condițiile în care acest articol impune societăților care solicită să li se acorde tratament ca societăți care funcționează în condițiile unei economii de piață numai să dovedească faptul că achiziționează principalul factor de producție la prețul pieței.
   În plus, reclamantele susțin că regulamentul atacat încalcă articolul 2 alineatul (7) litera (c), astfel cum a fost interpretat conform Acordului OMC și alineatului 15 din Protocolul de aderare a Chinei la OMC, prin faptul că a respins cererea producătorilor din industria elementelor de fixare de acordare a unui tratament ca societăți care funcționează în condițiile unei economii de piață întemeindu-se pe situația din altă industrie. Mai mult, în opinia reclamantelor, concluziile din regulamentul atacat sunt întemeiate pe informații insuficiente, încălcând obligația de a examina cu atenție și imparțialitate toate aspectele relevante ale fiecărui caz individual, astfel cum garantează dreptul comunitar în procedurile administrative.
   În sfârșit, reclamantele susțin că regulamentul atacat încalcă articolul 1 alineatele (1) și (2), precum și articolul 2 și articolul 3 alineatul (1) din regulamentul de bază antisubvenții (3), prin faptul că nu a stabilit dacă subvențiile constatate în cursul anchetei antidumping erau erau subvenții astfel cum sunt definite în aceste articole, cu alte cuvinte, că au existat contribuții financiare, că acestea erau specifice, că acordau un avantaj și că rezulta așadar un prejudiciu pentru industria comunitară. În mod similar, potrivit reclamantelor, Comisia nu a analizat deloc prejudiciul, conform articolului 8 din regulamentul de bază antisubvenții, nici nu a calculat avantajele conferite beneficiarului, astfel cum impun articolele 5 și 6 din regulamentul menționat. În plus, reclamantele afirmă că nu au fost urmate de către Comisie procedurile prevăzute la articolul 10 alineatul (1) și la articolul 11 și că aceasta nu a stabilit întemeindu-se pe fapte existența unor subvenții în compensație și a prejudiciului rezultat astfel, după cum impune articolul 15 din regulamentul de bază antisubvenții, întrucât utilizează respingerea cererii de acordare a unui tratament ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață pentru a compensa subvențiile.

      (1)  JO L 29, p. 1.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996, L 56, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 2026/97 al Consiliului din 6 octombrie 1997 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 288, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 15, p. 180).


title: Cauza C-24/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la data de 25 ianuarie 2007 — Cantina Produttori Cormons, Luigi Soini/Ministero delle Politiche Agricole, alimentari e forestali, Regione Friuli Venezia Giulia

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/15

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la data de 25 ianuarie 2007 — Cantina Produttori Cormons, Luigi Soini/Ministero delle Politiche Agricole, alimentari e forestali, Regione Friuli Venezia Giulia
   (Cauza C-24/07)
   (2007/C 82/27)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Cantina Produttori Cormons, Luigi Soini

      Pârâți: Ministero delle Politiche Agricole, alimentari e forestali, Regione Friuli Venezia Giulia
   Întrebările preliminare

               1)

               Tratatul de Aderare a Republicii Ungaria la Uniunea Europeană (JO L 236, 23.9.2003) trebuie interpretat astfel încât să se considere că, în ce privește denumirea vinurilor produse în Ungaria și în Comunitatea Europeană, începând cu 1 mai 2004 se aplică exclusiv dispozițiile din reglementarea comunitară prevăzută de Regulamentul nr. 1493/99 (1) și de Regulamentul nr. 753/2002 (2), astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 1429/2004 (3)?

               2)

               Articolul 52 din Regulamentul nr. 1493/99 reprezintă un temei juridic suficient pentru a autoriza Comisia Europeană să elimine denumirea unui vin (în speță: „Tocai friulano”) derivată dintr-o specie de viță de vie înregistrată legal în registrele corespunzătoare ale Statului italian și reprodusă în regulamentele comunitare aferente?

               3)

               Articolul 34 alineatul (2) al doilea paragraf din Tratatul CE, care interzice discriminările între producătorii și consumatorii de produse agricole în interiorul Comunității Europene, include interdicția de a discrimina producătorii și utilizatorii unei singure denumiri de vin, aceea privind vinul „Tocai friulano”, între cele 122 de denumiri enumerate în Anexa I din Regulamentul nr. 753/2002 (astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 1429/2004), în sensul de a împiedica ca această ultimă denumire să continue a fi folosită ulterior datei de 31 martie 2007?

               4)

               Articolul 19 alineatul (2) din Regulamentul nr. 753/2002 al Comisiei care stabilește utilizarea în mod legitim a denumirilor soiurilor de viță de vie enumerate în Anexa I din același Regulament (astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 1429/2004), trebuie să fie interpretat astfel încât să se considere posibilă și legal admisă existența cazurilor de omonimie între numele soiurilor de viță de vie și indicațiile geografice referitoare la vinurile produse în Comunitatea europeană?

               5)

               În caz de răspuns afirmativ la întrebarea precedentă nr. 4, articolul 34 alineatul (2) al doilea paragraf din Tratatul CE, care interzice discriminările între producătorii și consumatorii de produse agricole în interiorul Comunității Europene, interzice Comisiei să aplice într-un Regulament propriu (753/2002), criteriul de omonimie în modul care rezultă din Anexa I la acest regulament, și anume în sensul de a recunoaște legitimitatea utilizării a numeroase nume de soiuri de viță de vie care conțin denumiri parțial și total omonime cu indicații geografice identice, excluzând legitimitatea de utilizare indicată mai sus pentru un singur nume de soi de viță de vie („Tocai friulano”), utilizat în mod legitim de secole pe piața europeană?

               6)

               Articolul 50 din Regulamentul nr. 1493/99 trebuie interpretat în sensul că, în aplicarea dispozițiilor articolelor 23-24 din Acordul TRIPS, și, în special, a dispoziției articolului 24.6 din același acord în materia denumirilor omonime de vinuri, Consiliul de Miniștri și statele membre (și cu atât mai mult Comisia Europeană) nu pot adopta sau autoriza dispoziții, precum Regulamentul nr. 753/2002 al Comisiei, care, în materia denumirilor omonime, prevăd un tratament diferit pentru denumirile de vinuri care prezintă aceleași trăsături din punct de vedere al omonimiei?

               7)

               Referirea expresă la articolele 23 și 24 din Acordul TRIPS, inclusă în considerentul nr. (56) și în articolul 50 din Regulamentul nr. 1493/99, face direct aplicabilă în ordinea juridică comunitară, în lumina jurisprudenței Curții de Justiție, dispoziția articolului 24.6 care stabilește dreptul statelor care au aderat la acordul citat mai sus de a proteja denumirile omonime?

      (1)  JO L 179, p. 1.

      (2)  JO L 118, p. 1.

      (3)  JO L 263, p. 11.


title: Cauza T-262/15: Acțiune introdusă la 22 mai 2015 – Kiselev/Consiliul

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/70

         Acțiune introdusă la 22 mai 2015 – Kiselev/Consiliul
   (Cauza T-262/15)
   (2015/C 294/85)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Dmitry Konstantinovich Kiselev (Korolev, Rusia) (reprezentanți: T. Otty și B. Kennelly, barristers, și J. Linneker, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/432 a Consiliului din 13 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/145/PESC privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO L 70, p. 47) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/427 al Consiliului din 13 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 269/2014 privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO L 70, p. 1), în măsura în care aceste măsuri i se aplică reclamantului;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe faptul că Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a considerat că reclamantul îndeplinește criteriul privind includerea pe listă prevăzut la articolul 1 alineatul (1) din decizie (cu modificările ulterioare) și la articolul 2 alineatul (1) din regulament (cu modificările ulterioare).

                           —

                           Reclamantul arată că pentru a asigura respectarea articolului 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 10 din Convenția europeană a drepturilor omului, criteriile privind includerea pe listă din decizie și din regulament trebuie să fie interpretate în conformitate cu dreptul la libertatea de exprimare. În opinia reclamantului, criteriul privind desemnarea persoanelor care au „sprijinit activ” politicile guvernului rus în Ucraina trebuie înțeles în sensul că persoana în cauză are o mai mare putere de influențare a politicilor respective decât simpla exprimare a unei opinii într-un context jurnalistic. Reclamantul susține că este doar un jurnalist și directorul unei societăți de mass-media și, în consecință, nu are influența necesară sau impactul concret în ceea ce privește situația din Ucraina, și nici nu răspunde pentru aceasta. În realitate, reclamantul nu și-a manifestat niciodată sprijinul în vederea „desfășurării forțelor ruse în Ucraina”, astfel cum susține Consiliul.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea libertății de exprimare.

                           —

                           Potrivit reclamantului, măsurile restrictive îl sancționează pentru opiniile politice pe care le-a exprimat în calitate de jurnalist și de comentator. Aceste măsuri îi limitează și posibilitatea de a-și exercita dreptul la libertatea de exprimare, precum și funcționarea agenției de presă Rossiya Segodnya pe care o conduce. În opinia reclamantului, simplul fapt că Consiliul nu este de acord cu conținutul anumitor reportaje pe care le-a realizat nu poate justifica restricțiile. În plus, nu există probe că a incitat la violență sau că a săvârșit acte de natură să justifice o restricție a libertății sale de exprimare.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă ale reclamantului.

                           —

                           Reclamantul arată că nu i s-au comunicat niciodată „probe serioase și credibile” sau „probe sau informații concrete” care să permită stabilirea împrejurărilor care să justifice măsurile restrictive adoptate împotriva sa. Reclamantul susține că „probele” invocate de Consiliu i-au fost comunicate (și atunci doar în parte) numai după reincluderea sa pe listă.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că Consiliul nu a motivat în mod suficient decizia de includere pe listă a reclamantului.

                           —

                           Reclamantul arată că motivele invocate sunt excesiv de vagi și nu identifică motivele concrete și specifice care să justifice adoptarea unor măsuri restrictive împotriva sa.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat, cu titlu subsidiar, pe faptul că Consiliul s-a întemeiat pe un act nelegal (în măsura în care aplicarea criteriului privind includerea pe listă poate determina o încălcare a dreptului reclamantului la libertatea de exprimare).

                           —

                           Reclamantul arată că, în cazul în care, contrar primului motiv invocat, criteriul trebuie interpretat în sensul că permite includerea pe listă a persoanelor fizice care exercită o activitate în domeniul mass-mediei numai din cauza exprimării unor opinii politice pe care Consiliul le consideră criticabile, criteriul de desemnare ar fi lipsit de temei legal și/sau ar fi disproporționat față de obiectivele deciziei și ale regulamentului.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea Acordului de parteneriat şi cooperare dintre Uniunea Europeană și Rusia.

                           —

                           Reclamantul arată că nu a fost efectuată nicio încercare de a justifica încălcarea articolului 52 din Acordul de parteneriat și cooperare, în ceea ce privește (printre altele) restricțiile care afectează libera circulație a capitalurilor sale și că nu a fost efectuată nicio încercare de convocare a Consiliului de cooperare prevăzut la articolul 90.