title: Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 8 noiembrie 2007. # Regatul Spaniei împotriva Consiliului Uniunii Europene. # Pescuit - Regulamentul (CE) nr. 27/2005 - Repartizarea cotelor de captură între statele membre - Actul de aderare a Regatului Spaniei - Încheierea perioadei tranzitorii - Cerința stabilității relative - Principiul nediscriminării - Noi posibilități de pescuit - Admisibilitate. # Cauza C-141/05.

text:
      Cauza C‑141/05
      Regatul Spaniei
      împotriva
      Consiliului Uniunii Europene
      „Pescuit — Regulamentul (CE) nr. 27/2005 — Repartizarea cotelor de captură între statele membre — Actul de aderare a Regatului Spaniei — Încheierea perioadei tranzitorii — Cerința stabilității relative — Principiul nediscriminării — Noi posibilități de pescuit — Admisibilitate”
      Sumarul hotărârii
      1.        Procedură — Intervenție — Excepție de inadmisibilitate neinvocată de pârât
      [Statutul Curții de Justiție, art. 40 al patrulea paragraf; Regulamentul de procedură al Curții, art. 93 alin. (4)]
      2.        Drept comunitar — Principii — Egalitate de tratament — Discriminare pe motiv de cetățenie sau naționalitate
      (Actul de aderare din 1985; Regulamentul nr. 27/2005 al Consiliului)
      3.        Aderarea unor noi state membre la Comunități — Spania — Pescuit
      (Actul de aderare din 1985, art. 156-164; Regulamentul nr. 27/2005 al Consiliului)
      4.        Pescuit — Conservarea resurselor mării — Sistemul cotelor de pescuit
      (Regulamentul nr. 2371/2002 al Consiliului, art. 20)
      1.        În temeiul articolului 40 al patrulea paragraf din Statutul Curții de Justiție, concluziile cererii de intervenție nu pot
         avea un alt obiect decât susținerea concluziilor uneia dintre părți. În plus, conform articolului 93 alineatul (4) din Regulamentul
         de procedură, intervenientul ia procedura în starea în care se află în momentul intervenției sale. În consecință, acesta nu
         are dreptul să ridice o excepție de inadmisibilitate care nu se regăsește în concluziile pârâtului.

      (a se vedea punctele 27 și 28)
      2.        Prin faptul că nu a acordat Regatului Spaniei, prin Regulamentul nr. 27/2005 de stabilire pentru 2005 a posibilităților de
         pescuit și a condițiilor asociate pentru anumite stocuri de pește și grupe de stocuri de pește, aplicabile în apele comunitare
         și, pentru navele comunitare, în apele în care sunt necesare limitări ale capturilor, un tratament identic cu cel de care
         au beneficiat statele membre care au participat la repartizarea inițială a cotelor de pescuit, înainte de aderarea acestui
         stat membru la Comunitate, sau la repartizări ulterioare, în perioada tranzitorie, Consiliul nu a acționat în mod discriminatoriu
         față de acest stat.

      Într‑adevăr, trebuie să se facă o distincție între noțiunea de acces la ape și noțiunea de acces la resurse. Dacă, după încheierea
         perioadei tranzitorii, Regatul Spaniei poate din nou să aibă acces la apele Mării Nordului și ale Mării Baltice, nu rezultă
         din aceasta că navele spaniole pot avea acces la resursele acestor două mări în aceeași măsură ca și navele statelor membre
         care au participat la repartizarea inițială sau la repartizări ulterioare.

      (a se vedea punctele 47 și 51)
      3.        Prin faptul că nu a alocat Regatului Spaniei, în temeiul Regulamentului nr. 27/2005 de stabilire pentru 2005 a posibilităților
         de pescuit și a condițiilor asociate pentru anumite stocuri de pește și grupe de stocuri de pește, aplicabile în apele comunitare
         și, pentru navele comunitare, în apele în care sunt necesare limitări ale capturilor, anumite cote de pescuit în Marea Nordului
         și în Marea Baltică, Consiliul nu a încălcat Actul de aderare a Regatului Spaniei și a Republicii Portugheze. Articolele 156-164
         din actul menționat nu definesc regimul aplicabil în sectorul pescuitului decât pentru perioada tranzitorie. Prin urmare,
         aceste articole nu pot, în principiu, să constituie temeiul unor revendicări referitoare la o perioadă care începe la o dată
         ulterioară încheierii perioadei tranzitorii. La sfârșitul perioadei tranzitorii se aplică, așadar, acquis‑ul comunitar care
         include cheia de repartizare stabilită de reglementarea existentă la momentul aderării Regatului Spaniei.

      (a se vedea punctele 59, 61 și 63)
      4.        Cerința stabilității relative a alocării posibilităților de pescuit între statele membre, impusă prin articolul 20 alineatul
         (1) din Regulamentul nr. 2371/2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica
         comună în domeniul pescuitului trebuie înțeleasă ca însemnând menținerea unui procentaj fix pentru fiecare stat membru, iar
         cheia de repartizare stabilită inițial va continua să se aplice câtă vreme nu a fost adoptat un regulament de modificare.
         În măsura în care aplicarea, în ceea ce privește posibilitățile de pescuit existente, a principiului stabilității relative
         duce la menținerea unei chei de repartizare deja stabilite între statele membre, instituirea unei prime chei de repartizare
         între statele membre implică alocarea unor noi posibilități de pescuit și o repartizare care ține seama de interesele fiecăruia
         dintre aceste state. Noțiunea de interes poate cuprinde nevoia de a menține stabilitatea relativă a activităților de pescuit,
         dar nu se limitează la această nevoie. Astfel, atunci când o primă cheie de repartizare este stabilită pe stat membru, în
         special după ce statele membre și‑au exercitat dreptul lor de a pescui într‑o zonă și cu privire la specii pentru care Comunitatea
         a dispus de o cotă globală, Consiliul hotărăște luând în considerare interesul fiecăruia dintre state, conform prevederilor
         articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2371/2002. Întrucât, prin definiție, nicio cheie de repartizare nu poate
         fi menținută într‑un asemenea caz, nu trebuie să se aplice prevederile articolului 20 alineatul (1) din acest regulament.

      (a se vedea punctele 85-88)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
      8 noiembrie 2007(*)

      „Pescuit – Regulamentul (CE) nr. 27/2005 – Repartizarea cotelor de captură între statele membre – Actul de aderare a Regatului Spaniei – Încheierea perioadei tranzitorii – Cerința stabilității relative – Principiul nediscriminării – Noi posibilități de pescuit – Admisibilitate”
      În cauza C‑141/05,
      având ca obiect o acțiune în anulare formulată în temeiul articolului 230 CE, introdusă la 29 martie 2005,
      Regatul Spaniei, reprezentat de domnii E. Braquehais Conesa și M. A. Sampol Pucurull, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în Luxemburg,

      reclamant,
      împotriva
      Consiliului Uniunii Europene, reprezentat de domnii F. Florindo Gijón și A. de Gregorio Merino, în calitate de agenți,

      pârât,
      susținut de:
      Comisia Comunităților Europene, reprezentată de domnii F. Jimeno Fernández și T. van Rijn, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în Luxemburg,

      intervenientă,
      CURTEA (Camera a treia),
      compusă din domnul A. Rosas, președinte de cameră, domnii U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh și doamna P. Lindh
         (raportor), judecători,

      avocat general: domnul Y. Bot,
      grefier: domnul J. Swedenborg, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 6 iunie 2007,
      având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Prin cererea introductivă, Regatul Spaniei solicită anularea Regulamentului (CE) nr. 27/2005 al Consiliului din 22 decembrie
         2004 de stabilire pentru 2005 a posibilităților de pescuit și a condițiilor asociate pentru anumite stocuri de pește și grupe
         de stocuri de pește, aplicabile în apele comunitare și, pentru navele comunitare, în apele în care sunt necesare limitări
         ale capturilor (JO 2005, L 12, p. 1), în măsura în care acest regulament nu îi alocă anumite cote în apele comunitare ale
         Mării Nordului și ale Mării Baltice.

       Cadrul juridic
       Actul privind condițiile de aderare a Regatului Spaniei și a Republicii Portugheze și adaptările tratatelor
      2        Articolele 156-166 din Actul privind condițiile de aderare a Regatului Spaniei și a Republicii Portugheze și adaptările tratatelor
         (JO 1985, L 302, p. 23, denumit în continuare „actul de aderare”) reglementează în special accesul navelor spaniole la apele
         comunitare, precum și la resursele acestora. Din dispozițiile respectivului articol 166 rezultă că regimul astfel definit
         este aplicabil pe o perioadă care se încheie la 31 decembrie 2002 (denumită în continuare „perioadă tranzitorie”).

       Regulamentele (CEE) nr. 170/83 și nr. 172/83
      3        Prin Regulamentul (CEE) nr. 170/83 al Consiliului din 25 ianuarie 1983 de instituire a unui regim comunitar de conservare
         și gestionare a resurselor de pescuit (JO L 24, p. 1), legiuitorul a stabilit reguli de repartizare între statele membre a
         volumului global al capturilor. Obiectivul Consiliului Uniunii Europene era în special să contribuie la o stabilitate relativă
         a activităților de pescuit. Al cincilea, al șaselea și al șaptelea considerent ale acestui regulament prezintă noțiunea de
         stabilitate relativă ca urmărind ocrotirea nevoilor speciale ale regiunilor ale căror populații locale depind în mare măsură
         de pescuit și de industriile conexe, având în vedere situația biologică momentană a stocurilor.

      4        Prin Regulamentul (CEE) nr. 172/83 al Consiliului din 25 ianuarie 1983 de stabilire, pentru anumite stocuri sau grupe de stocuri
         de pește aflate în zona de pescuit a Comunității, a totalurilor admisibile de captură pentru anul 1982, a părții din aceste
         capturi disponibilă pentru Comunitate, a repartizării acestei părți între statele membre și a condițiilor în care pot fi pescuite
         totalurile admisibile de captură (JO L 24, p. 30), s‑a procedat pentru prima dată la repartizarea resurselor disponibile în
         apele comunitare (denumită în continuare „repartizarea inițială”).

      5        Din al patrulea considerent al Regulamentului nr. 172/83 rezultă că, pentru a permite o repartizare echitabilă a resurselor
         disponibile, Consiliul a ținut seama în special de activitățile tradiționale de pescuit, de nevoile specifice ale regiunilor
         care depind în mare măsură de pescuit și de industriile conexe, precum și de pierderea potențialului de pescuit în apele țărilor
         terțe.

      6        Perioada de referință luată în considerare pentru această repartizare este aceea care s‑a scurs între 1973 și 1978 (denumită
         în continuare „perioadă de referință inițială”).

       Regulamentul (CEE) nr. 3760/92
      7        Regulamentul (CEE) nr. 3760/92 al Consiliului din 20 decembrie 1992 privind instituirea unui sistem comunitar al pescuitului
         și acvaculturii (JO L 389, p. 1) a abrogat Regulamentul nr. 170/83. Acesta cuprinde o definiție a noțiunii de stabilitate
         relativă, care o reia, în esență, pe aceea care figura în Regulamentul nr. 170/83, și norme referitoare la repartizarea capturilor
         prevăzute în special la articolul 8 alineatul (4).

      8        Această dispoziție prevede la punctul (iii):

      „atunci când creează pentru o zonă de pescuit sau pentru un grup de zone de pescuit posibilități noi de pescuit care nu au
         fost exploatate înainte în temeiul politicii comune de pescuit, [Consiliul] stabilește metodele de repartizare, ținând seama
         de interesele tuturor statelor membre”. [traducere neoficială]

       Regulamentul (CE) nr. 2371/2002
      9        Regulamentul nr. 3760/92 a fost abrogat și înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002
         privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului
         (JO L 358, p. 59, Ediție specială, 04/vol. 6, p. 237). Articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2371/2002 prevede că
         navele comunitare de pescuit au acces în mod egal la ape și resurse în toate apele comunitare definite la acest articol, sub
         rezerva măsurilor adoptate pentru asigurarea conservării și durabilității speciilor.

      10      Conform articolului 20 alineatul (1) din acest regulament, articol intitulat „Alocarea posibilităților de pescuit”, Consiliul
         adoptă limitele de captură și/sau ale efortului de pescuit, alocarea posibilităților de pescuit între statele membre, precum
         și condițiile asociate acestor limite. Posibilitățile de pescuit sunt repartizate între statele membre astfel încât fiecărui
         stat membru să i se asigure o stabilitate relativă a activităților de pescuit pentru fiecare populație piscicolă sau zonă
         piscicolă.

      11      Principiul stabilității relative este definit în considerentele (16)-(18) ale respectivului regulament, care se referă în
         special la situația biologică temporară a populațiilor piscicole și la nevoile specifice ale regiunilor unde populațiile locale
         sunt în mod special dependente de pescuit și de activitățile conexe.

      12      Articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2371/2002 prevede că atunci când Comunitatea stabilește noi posibilități de
         pescuit, Consiliul decide cu privire la alocarea acelor posibilități, luând în considerare interesele fiecărui stat membru.

       Regulamentul nr. 27/2005
      13      La 22 decembrie 2004, Consiliul, având ca temei în special dispozițiile articolului 20 din Regulamentul nr. 2371/2002, a adoptat
         Regulamentul nr. 27/2005, care face obiectul prezentei acțiuni.

       Istoricul cauzei și procedura
      14      Apreciind că avea dreptul, începând de la încheierea perioadei tranzitorii, să participe la repartizarea speciilor supuse
         unor limitări de captură în Marea Nordului și în Marea Baltică, Regatul Spaniei a prezentat Consiliului o cerere în vederea
         obținerii unor cote de pescuit în aceste două mări.

      15      Acest stat membru a susținut că se impunea revizuirea cotelor repartizate după aderarea sa la Comunitate, în zona la care
         flota spaniolă nu avea acces în această perioadă, pentru a se ține seama, pe de o parte, de incapacitatea strict legală în
         care se afla de a participa la această repartizare și, pe de altă parte, de capturile respectivei flote în Marea Nordului
         în perioada de referință inițială.

      16      Consiliul a respins cererea Regatului Spaniei.

      17      Ca urmare a acestei respingeri, Regatul Spaniei a introdus două prime acțiuni în fața Curții referitoare la repartizările
         pentru anul 2003 (cauze în care s‑a pronunțat Hotărârea din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, C‑87/03 și C‑100/03, Rec., p. I‑2915),
         două acțiuni referitoare la repartizările pentru anul 2004 [cauze în care s-au pronunțat Ordonanța președintelui Curții din
         20 iunie 2006, Spania/Consiliul (C‑133/04, nepublicată în Recueil) ca urmare a renunțării Regatului Spaniei la acțiune și
         Hotărârea din 19 aprilie 2007, Spania/Consiliul (C‑134/04, nepublicată în Repertoriu, Rep., p. I‑54*)], precum și prezenta
         acțiune privind anul 2005.

      18      Regatul Spaniei apreciază că, întrucât Regulamentul nr. 27/2005 nu i‑a acordat anumite cote de pescuit în Marea Nordului și
         în Marea Baltică, flota spaniolă se află practic, în pofida încheierii perioadei tranzitorii, în imposibilitatea de a pescui
         majoritatea speciilor supuse cotelor în aceste două mări. În susținerea acțiunii, Regatul Spaniei invocă trei motive. Primul
         este întemeiat pe o încălcare a principiului nediscriminării, al doilea pe o încălcare a actului de aderare și al treilea
         pe o încălcare a articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2371/2002.

      19      În cadrul celui de al treilea motiv, Regatul Spaniei a arătat, la punctul 27 din cerere, că era vorba despre următoarele specii:
         uvă (zonele IIa, IV), pește‑pescar (zonele IIa, IV), limandă și cambulă de Baltica (zonele IIa, IV), cardină (zonele IIa,
         IV), cambulă cenușie (zonele IIa, IV), langustină (zonele IIa, IV), putasu (zonele IIa, IV), crevete (zonele IIa, IIIa, IV),
         calcan și calcan‑mare (zonele IIa, IV), vulpe‑de‑mare (zonele IIa, IV), câine de mare (zonele IIa, IV) și stavrid (zonele
         IIa, IV).

      20      Prin Ordonanța președintelui Curții din 21 iunie 2005, a fost admisă intervenția Comisiei Comunităților Europene în susținerea
         concluziilor Consiliului în cadrul prezentei acțiuni.

      21      Prin Decizia președintelui Curții din 10 mai 2005, procedura a fost suspendată în cauza de față până la pronunțarea Hotărârii
         din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior, prin care Curtea s‑a pronunțat asupra primelor două acțiuni.

      22      Ca urmare a acestei hotărâri, Regatul Spaniei a fost întrebat dacă își menține prezenta acțiune. Prin scrisoarea din 27 aprilie
         2006, acesta a răspuns afirmativ.

      23      În această scrisoare, statul membru menționat a susținut, întemeindu‑se pe respectiva hotărâre, că următoarele specii constituie
         noi posibilități de pescuit, întrucât, în opinia sa, au făcut pentru prima dată obiectul unei repartizări sub formă de cote
         în Regulamentul nr. 27/2005:

      –        ierosme, zona IV (apele norvegiene);
      –        pește‑pescar, zonele IIa (apele comunitare) și IV (apele comunitare);
      –        putasu, zona IV (apele norvegiene);
      –        mihalț‑de‑mare, zona IV (apele norvegiene);
      –        langustină, zona IV (apele norvegiene).
      24      În opinia Regatului Spaniei, Consiliul și‑ar fi încălcat obligațiile care rezultă din articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul
         nr. 2371/2002 prin faptul că nu i‑a alocat nicio cotă pentru aceste specii.

       Cu privire la admisibilitatea acțiunii
      25      În memoriul în intervenție, Comisia invocă inadmisibilitatea acțiunii Regatului Spaniei, întrucât, prin scrisoarea din 27
         aprilie 2006, acesta ar fi schimbat obiectul acțiunii sale, concentrându‑se numai pe al treilea motiv invocat și menționând
         specii care au făcut obiectul unei repartizări pentru prima dată prin Regulamentul nr. 27/2005, adoptat în decembrie 2004,
         care nu erau menționate în cererea sa inițială. Pe de altă parte, chiar dacă acțiunea inițială era menținută, aceasta ar fi
         devenit, în orice caz, lipsită de obiect ca urmare a pronunțării Hotărârii din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior.

      26      Trebuie arătat totuși că nu s‑a ridicat nicio excepție de inadmisibilitate împotriva acțiunii Regatului Spaniei de către Consiliu,
         pârât în susținerea căruia a fost admisă intervenția Comisiei.

      27      Or, în temeiul articolului 40 al patrulea paragraf din Statutul Curții de Justiție, concluziile cererii de intervenție nu
         pot avea un alt obiect decât susținerea concluziilor uneia dintre părți. În plus, conform articolului 93 alineatul (4) din
         Regulamentul de procedură, intervenientul ia procedura în starea în care se află în momentul intervenției sale.

      28      În consecință, Comisia, în calitate de intervenient, nu avea dreptul să ridice o excepție de inadmisibilitate (a se vedea
         Hotărârea din 30 ianuarie 2002, Italia/Comisia, C‑107/99, Rec., p. I‑1091, punctul 29).

      29      Cu toate acestea, trebuie să se examineze din oficiu, în temeiul articolului 92 alineatul (2) din Regulamentul de procedură,
         dacă Regatul Spaniei nu a modificat obiectul litigiului pe parcursul procesului, cu încălcarea prevederilor articolului 38
         din Regulamentul de procedură, și dacă acțiunea nu a devenit lipsită de obiect ca urmare a pronunțării Hotărârii din 30 martie
         2006, Spania/Consiliul, citată anterior.

      30      Cu privire la primul aspect, trebuie să se constate că, prin scrisoarea din 27 aprilie 2006, prin care a răspuns la întrebarea
         Curții dacă, având în vedere pronunțarea acestei hotărâri, își menținea acțiunea, Regatul Spaniei a răspuns afirmativ. De
         altfel, acesta a confirmat răspunsul său cu ocazia ședinței în fața Curții.

      31      Este adevărat că, în această scrisoare, Regatul Spaniei menționează importanța care trebuie acordată, ca urmare a pronunțării
         hotărârii menționate, examinării problemei dacă anumite specii de pești reprezintă noi posibilități de pescuit în sensul articolului
         20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2371/2002, care face obiectul celui de al treilea motiv invocat în cererea sa. Prin
         urmare, va trebui să se verifice, dacă este cazul, în cadrul analizei acestui motiv, dacă menționarea acestor specii intră
         în obiectul acțiunii inițiale sau dacă reprezintă o extindere inadmisibilă a acesteia.

      32      Cu privire la aspectul dacă prezenta acțiune a devenit lipsită de obiect ca urmare a pronunțării Hotărârii din 30 martie 2006,
         Spania/Consiliul, citată anterior, trebuie să se constate că regulamentul a cărui anulare parțială a fost solicitată de Regatul
         Spaniei în litigiul în care s-a pronunțat acea hotărâre este diferit de regulamentul atacat în prezenta cauză. Într‑adevăr,
         regulamentul vizat în respectiva hotărâre era Regulamentul (CE) nr. 2341/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 de stabilire
         pentru 2003 a posibilităților de pescuit și a condițiilor asociate pentru anumite stocuri de pește și grupe de stocuri de
         pește, aplicabile în apele comunitare și, pentru navele comunitare, în ape în care sunt necesare limitări ale capturilor (JO
         L 356, p. 12), în timp ce regulamentul atacat în prezenta acțiune este Regulamentul nr. 27/2005 de stabilire a posibilităților
         de pescuit pentru anul 2005. Cele două cauze au, prin urmare, obiecte diferite.

      33      Prin urmare, trebuie să se considere că prezenta acțiune este admisibilă.

       Cu privire la fond
       Cu privire la motivul întemeiat pe o încălcare a principiului nediscriminării
       Argumentele părților
      34      Regatul Spaniei arată că, începând de la încheierea perioadei tranzitorii, navele spaniole trebuiau să beneficieze de un acces
         egal nu numai la apele comunitare, care nu le este contestat, dar și la resursele acestor ape, ceea ce ar presupune alocarea
         unor cote de pescuit în Marea Nordului și în Marea Baltică. Or, Regulamentul nr. 27/2005 nu ar fi alocat practic nicio cotă
         Regatului Spaniei în aceste două mări. Acest regulament nu ar respecta condițiile egalității de tratament și ar crea o discriminare
         împotriva pescarilor spanioli.

      35      Niciun motiv obiectiv nu ar justifica această discriminare. Ar trebui respectată regula generală potrivit căreia dreptul comunitar,
         în ansamblul său, se aplică pe deplin noilor state membre de la data aderării acestora la Comunitate. Derogările de la această
         regulă, prevăzute într‑un act de aderare, ar fi temporare și ar trebui să fie interpretate în mod strict.

      36      Potrivit acestui stat membru, noțiunile de acces la ape și la resurse ar fi legate în mod intrinsec. Regulamentul nr. 27/2005
         nu ar face nicio distincție între acestea și, prin urmare, ar reveni Consiliului sarcina de a adopta măsurile corespunzătoare
         pentru a modifica cheia de repartizare.

      37      În practică, lipsa accesului la resurse ar lipsi de conținut dreptul de acces la ape. Speciile supuse cotelor ar fi singurele
         care au o valoare economică. În plus, obligația, în lipsa cotelor, de a arunca în mare exemplarele pescuite aparținând acestor
         specii, chiar moarte, ar crea un prejudiciu biologic. În sfârșit, în condițiile în care nu dispune practic de nicio cotă în
         aceste două mări, Regatul Spaniei ar fi în imposibilitatea de a proceda la schimburile de posibilități de pescuit prevăzute
         la articolul 20 alineatul (5) din Regulamentul nr. 2371/2002.

      38      Regatul Spaniei arată că situația sa este diferită de aceea a statelor membre care nu au obținut nici ele cote în temeiul
         Regulamentului nr. 27/2005. Într‑adevăr, navele acestor state nu ar avea în mod necesar interesul de a pescui în apele respective,
         spre deosebire de navele Regatului Spaniei, stat membru a cărui populație depinde de pescuit, în special în Galicia și în
         provinciile basce. Regatul Spaniei susține că, în lipsa unor dispoziții tranzitorii, ar fi participat la prima repartizare
         de cote după aderarea sa la Comunitate în 1986 și, prin urmare, i s‑ar fi alocat cote în 2003.

      39      Potrivit Consiliului, Regulamentul nr. 27/2005 nu creează o discriminare împotriva Regatului Spaniei. Într‑adevăr, acesta
         din urmă ar fi supus aceluiași tratament ca și statele membre care nu au beneficiat de cote întrucât nu desfășurau activități
         de pescuit a căror stabilitate Consiliul ar fi putut să decidă să o asigure, respectivele state reprezentând aproape jumătate
         dintre statele membre. Consiliul subliniază că guvernul spaniol nu face distincția necesară între noțiunea de acces la apele
         comunitare și noțiunea de acces la resursele acestor ape.

       Aprecierea Curții
      40      Principiul nediscriminării impune ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie
         tratate în același mod, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv (a se vedea în
         special Hotărârea din 17 octombrie 1995, Fishermen’s Organisations și alții, C‑44/94, Rec., p. I‑3115, punctul 46, Hotărârea
         din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior, punctul 48, și Hotărârea din 19 aprilie 2007, Spania/Consiliul, citată
         anterior, punctul 28).

      41      Se pune astfel întrebarea dacă situația Regatului Spaniei este comparabilă cu aceea a statelor membre care au obținut cote
         de pescuit în apele Mării Nordului și ale Mării Baltice în temeiul Regulamentului nr. 27/2005.

      42      Astfel cum a amintit la punctul 50 din Hotărârea din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior, Curtea a examinat
         deja problema unei eventuale discriminări față de statele membre care nu obținuseră anumite cote de pescuit ulterior aderării
         lor la Comunitate.

      43      De la punctul 14 din Hotărârea din 13 octombrie 1992, Portugalia și Spania/Consiliul (C‑63/90 și C‑67/90, Rec., p. I‑5073),
         reiese că Republica Portugheză invocase faptul că flota portugheză desfășurase activități de pescuit în apele Groenlandei
         în perioada 1973-1977, și anume în cursul unei părți din perioada de referință inițială. Aceasta subliniase că, în ceea ce
         privește cantitățile pescuite de flota portugheză, acestea erau comparabile cu cele pescuite de flota germană și net superioare
         celor pescuite de flota Regatului Unit.

      44      Curtea a apreciat totuși că situația Republicii Portugheze nu era comparabilă cu aceea a statelor membre care beneficiaseră
         de cote. Aceasta a hotărât că, în măsura în care actul de aderare nu a modificat situația existentă în domeniul repartizării
         resurselor externe, acquis‑ul comunitar rămâne aplicabil și că, prin urmare, noile state membre nu ar putea invoca împrejurări
         anterioare aderării, printre care în special activitățile lor de pescuit desfășurate în perioada de referință, pentru a înlătura
         aplicarea respectivelor dispoziții. De la data aderării, acestea se află în aceeași situație ca și statele membre excluse
         de la repartizări în temeiul principiului stabilității relative a activităților de pescuit, concretizată, în ceea ce privește
         acordurile anterioare aderării, în repartizarea efectuată în 1983 (a se vedea Hotărârea Portugalia și Spania/Consiliul, punctele
         43 și 44, citată anterior, Hotărârea din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, punctul 52, citată anterior, precum și Hotărârea
         din 19 aprilie 2007, Spania/Consiliul, punctul 32, citată anterior).

      45      Acest raționament poate fi transpus în prezenta cauză. Rezultă din aceasta că Regatul Spaniei nu se află într‑o situație comparabilă
         cu aceea a statelor membre care au beneficiat de cote cu ocazia repartizării inițiale și că, prin urmare, acesta nu poate
         invoca activitățile de pescuit desfășurate de navele spaniole între anii 1973 și 1976 în Marea Nordului, în perioada de referință
         inițială. Situația sa este, în schimb, comparabilă cu aceea a statelor membre ale căror nave nu au obținut astfel de cote,
         indiferent dacă aceste state membre au desfășurat sau nu au desfășurat o activitate de pescuit în apele Mării Nordului și/sau
         ale Mării Baltice în această perioadă (a se vedea Hotărârea din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior, punctul
         53, și Hotărârea din 19 aprilie 2007, Spania/Consiliul, citată anterior, punctul 33).

      46      Încheierea perioadei tranzitorii nu schimbă cu nimic această situație.

      47      Într‑adevăr, Consiliul a invocat, în mod întemeiat, că trebuie să se facă o distincție între noțiunea de acces la ape și noțiunea
         de acces la resurse. Dacă, după încheierea perioadei tranzitorii, Regatul Spaniei poate din nou să aibă acces la apele Mării
         Nordului și ale Mării Baltice, nu rezultă din aceasta că navele spaniole pot avea acces la resursele acestor două mări în
         aceeași măsură ca și navele statelor membre care au participat la repartizarea inițială sau la repartizări ulterioare (a se
         vedea Hotărârea din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior, punctul 55, și Hotărârea din 19 aprilie 2007, Spania/Consiliul,
         citată anterior, punctul 35).

      48      Consiliul a putut să aprecieze că, întrucât navele spaniole nu au pescuit în apele Mării Nordului și ale Mării Baltice timp
         de peste 20 de ani, lipsa alocării unor cote nu ar aduce atingere principiului stabilității relative a activităților de pescuit
         ale populațiilor vizate. Consiliul a putut de asemenea să considere, astfel cum rezultă din aceasta, că Regatul Spaniei nu
         se afla într‑o situație echivalentă cu aceea a statelor membre ale căror nave pescuiseră recent, în perioada de referință
         relevantă, în aceste ape (a se vedea Hotărârea din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior, punctul 56, și Hotărârea
         din 19 aprilie 2007, Spania/Consiliul, citată anterior, punctul 36).

      49      Trebuie adăugat că imposibilitatea de a participa la noi repartizări de cote de pescuit, în care s‑a găsit Regatul Spaniei
         în perioada tranzitorie, în temeiul unei interdicții legale pur temporare de acces la apele Mării Nordului și ale Mării Baltice,
         nu schimbă cu nimic această constatare. Nu rezultă din aceasta că ar fi existat o obligație a Consiliului de a schimba cheia
         de repartizare la încheierea acestei perioade, pentru a lua în considerare interesele Regatului Spaniei. Într‑adevăr, contrar
         celor susținute de acest stat membru în cursul procedurii scrise și al ședinței, nu s‑a demonstrat în niciun fel că, în lipsa
         interzicerii accesului la cele două mări vizate în perioada tranzitorie, acest stat membru ar fi obținut anumite cote pentru
         speciile care fac obiectul unei noi repartizări în respectiva perioadă.

      50      În plus, celelalte argumente prezentate de Regatul Spaniei și amintite la punctul 37 din prezenta hotărâre nu sunt de natură
         să modifice constatarea făcută la punctul 47 din aceasta. Astfel, împrejurarea că speciile supuse cotelor au o valoare mai
         mare decât celelalte specii nu ar putea să aibă ca rezultat faptul că unui stat trebuie să i se aloce anumite cote. Pretinsul
         risc ecologic nu a fost demonstrat. Imposibilitatea de a efectua anumite schimburi de cote decurge din nealocarea acestora.
         Într‑adevăr, articolul 20 alineatul (5) din Regulamentul nr. 2371/2002 prevede numai posibilitatea de a schimba cotele pe
         care statele membre le dețin. Acesta nu dă naștere însă unui drept de a obține cote.

      51      Prin urmare, prin faptul că nu a acordat Regatului Spaniei, prin Regulamentul nr. 27/2005, un tratament identic cu cel de
         care au beneficiat statele membre care au participat la repartizarea inițială a cotelor de pescuit, înainte de aderarea acestui
         stat membru la Comunitate, sau la repartizări ulterioare, în perioada tranzitorie, Consiliul nu a acționat în mod discriminatoriu
         față de acest stat.

      52      Având în vedere considerațiile de mai sus, motivul întemeiat pe o încălcare a principiului nediscriminării trebuie respins.

       Cu privire la motivul întemeiat pe o încălcare a actului de aderare
       Argumentele părților
      53      Guvernul spaniol consideră că, prin faptul că nu a alocat Regatului Spaniei o parte din cotele de pescuit care au făcut obiectul
         unei repartizări în ceea ce privește zona apelor comunitare ale Mării Nordului și ale Mării Baltice, după aderarea acestui
         stat membru la Comunitate, Regulamentul nr. 27/2005 prorogă perioada tranzitorie dincolo de ceea ce prevede actul de aderare
         și încalcă astfel prevederile acestuia.

      54      Regatul Spaniei apreciază că extinderea derogărilor prevăzute în actul de aderare dincolo de perioada tranzitorie stabilită
         în acest act conduce la nerespectarea naturii excepționale, tranzitorii și limitate a acestora.

      55      Acest stat membru adaugă că, deși Curtea a examinat deja existența unei încălcări a actului de aderare în Hotărârea din 30
         martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior, cauza de față este totuși diferită în măsura în care, spre deosebire de regulamentul
         analizat în această hotărâre, Regulamentul nr. 27/2005 se referă în special la cotele alocate pentru prima dată în 2005 și
         care constituie noi posibilități de pescuit.

      56      Consiliul susține, în ceea ce îl privește, că prevederile actului de aderare și‑au încetat aplicarea la încheierea perioadei
         tranzitorii și nu mai pot, prin urmare, să constituie un criteriu pentru aprecierea legalității actelor adoptate de Consiliu.

      57      Pe de altă parte, actul de aderare nu ar impune și nici nu ar prevedea o revizuire a sistemului de repartizare a cotelor.

      58      Consiliul adaugă că articolele 156-164 din actul de aderare, care sunt dispoziții tranzitorii, nu reglementează modul în care
         Consiliul ar trebui să repartizeze noi posibilități de pescuit în 2005, prin urmare la mai mulți ani după ce respectivele
         dispoziții au încetat să se mai aplice.

       Aprecierea Curții
      59      Trebuie amintit că, astfel cum arată Consiliul, articolele 156-164 din actul de aderare nu definesc regimul aplicabil în sectorul
         pescuitului decât pentru perioada tranzitorie. Prin urmare, aceste articole nu pot, în principiu, să constituie temeiul unor
         revendicări referitoare la o perioadă care începe la o dată ulterioară încheierii perioadei tranzitorii (a se vedea Hotărârea
         din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior, punctul 64, și Hotărârea din 19 aprilie 2007, Spania/Consiliul, citată
         anterior, punctul 44).

      60      În plus, din actul de aderare nu rezultă că exista o obligație a Consiliului de a modifica pe viitor cheia de repartizare
         a posibilităților de pescuit adoptată ulterior aderării Regatului Spaniei, în perioada tranzitorie.

      61      Chiar dacă regimul aplicabil în perioada tranzitorie este, prin definiție, temporar, nu rezultă din aceasta că toate restricțiile
         prevăzute de acesta încetează în mod automat la încheierea perioadei respective, dacă acestea rezultă și din acquis‑ul comunitar
         aplicabil statului membru. Or, astfel cum s‑a constatat la punctul 29 din Hotărârea din 30 martie 2006, Spania/Consiliul,
         citată anterior, acquis‑ul comunitar include cheia de repartizare stabilită de reglementarea existentă la momentul aderării
         Regatului Spaniei. Această cheie de repartizare rămâne, în principiu, în vigoare câtă vreme nu este modificată printr‑un act
         al Consiliului.

      62      În ceea ce privește repartizările de cote efectuate în perioada tranzitorie, acestea sunt reglementate de regulamentele de
         stabilire a cotelor respective și de principiul stabilității relative, iar nu de actul de aderare (a se vedea Hotărârea din
         30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată anterior, punctul 66, și Hotărârea din 19 aprilie 2007, Spania/Consiliul, citată
         anterior, punctul 47). În ceea ce privește repartizările efectuate pentru prima dată prin Regulamentul nr. 27/2005, nici acestea
         nu sunt supuse actului de aderare.

      63      În consecință, prin faptul că nu a alocat Regatului Spaniei, în temeiul Regulamentului nr. 27/2005, anumite cote de pescuit
         în Marea Nordului și în Marea Baltică, Consiliul nu a încălcat actul de aderare.

      64      Prin urmare, motivul întemeiat pe o încălcare a actului de aderare trebuie respins.

       Cu privire la motivul întemeiat pe o încălcare a articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2371/2002
       Argumentele părților
      65      Regatul Spaniei consideră că cele cinci specii menționate în scrisoarea din 27 aprilie 2006 și amintite la punctul 23 din
         prezenta hotărâre constituie noi posibilități de pescuit. Prin faptul că nu i‑a alocat nicio cotă pentru aceste specii, Consiliul
         ar fi omis să ia în considerare interesele acestui stat membru și, prin urmare, ar fi încălcat prevederile articolului 20
         alineatul (2) din Regulamentul nr. 2371/2002.

      66      Consiliul recunoaște că speciile care au făcut obiectul unei prime repartizări în temeiul Regulamentului nr. 27/2005 constituie
         noi posibilități de pescuit. Cu toate acestea, dintre cele cinci specii menționate de autoritățile spaniole, numai speciile
         următoare, care au fost repartizate în zone specifice pentru prima dată în 2005, ar constitui, la acea dată, noi posibilități
         de pescuit:

      –        ierosme, zona IV (apele norvegiene);
      –        pește‑pescar, zona IV (apele norvegiene);
      –        mihalț‑de‑mare, zona IV (apele norvegiene);
      –        langustină, zona IV (apele norvegiene).
      67      În schimb, specia pește‑pescar, zona IIa (apele comunitare) și zona IV (apele comunitare), menționată la punctul 23 din prezenta
         hotărâre, ar fi făcut obiectul unei prime repartizări în 1998. Specia putasu, zona IV (apele norvegiene), menționată la punctul
         23 amintit, ar fi făcut deja obiectul unei repartizări anterior anului 2002. Regatul Spaniei ar menționa, prin urmare, în
         mod greșit aceste specii ca reprezentând noi posibilități de pescuit.

      68      În ceea ce privește cele patru noi posibilități de pescuit pe care le‑a identificat, Consiliul susține că a luat în considerare
         interesele tuturor statelor membre, inclusiv pe cele ale Regatului Spaniei, și că nu rezultă din luarea în considerare a acestor
         noi posibilități că toate statele membre ar trebui să beneficieze de alocarea de cote. Consiliul ar fi stabilit o perioadă
         de referință care cuprindea anii 1999-2003. Întrucât, în această perioadă, navele spaniole nu pescuiseră speciile în discuție
         în zona vizată, deși aveau posibilitatea, nicio cotă nu a fost alocată acestui stat membru. Consiliul concluzionează că nu
         a depășit marja de apreciere de care dispune și că, prin urmare, nu a încălcat prevederile articolului 20 alineatul (2) din
         Regulamentul nr. 2371/2002.

      69      În memoriul în replică, Regatul Spaniei recunoaște că a comis o eroare în ceea ce privește identificarea speciilor care reprezentau
         noi posibilități de pescuit și admite că numai cele patru specii menționate de Consiliu pentru zone specifice corespund noțiunii
         în cauză. În schimb, acesta susține în continuare că, în privința celor patru specii, Consiliul a încălcat articolul 20 alineatul
         (2) menționat.

      70      Comisia, în ceea ce o privește, apreciază că, întrucât cele patru specii menționate de Consiliu intrau în categoria „alte
         specii” pentru care Comunității îi era alocată o cotă globală, în temeiul regulamentelor anterioare anului 2005, acestea nu
         constituie noi posibilități de pescuit. Această noțiune nu s‑ar aplica decât speciilor de care Comunitatea dispune ca urmare
         a accesului la noi ape sau la noi specii.

      71      Comisia adaugă că, în situația în care Curtea nu ar împărtăși interpretarea sa cu privire la noțiunea „noi posibilități de
         pescuit” și ar hotărî că cele patru specii menționate de Consiliu ar intra în sfera acestei noțiuni, ar trebui să se considere
         că, în orice caz, Consiliul nu a depășit limitele puterii sale de apreciere și, prin urmare, nu a încălcat articolul 20 alineatul
         (2) din Regulamentul nr. 2371/2002.

       Aprecierea Curții
      –       Observații introductive
      72      Regatul Spaniei, Consiliul și Comisia sunt de acord în privința faptului că numai cele patru specii menționate de Consiliu
         și amintite la punctul 66 din prezenta hotărâre au făcut obiectul unei prime repartizări în temeiul Regulamentului nr. 27/2005
         și sunt vizate de al treilea motiv al prezentei acțiuni.

      73      Cu toate acestea, se pune problema admisibilității acestei acțiuni.

      74      Într‑adevăr, astfel cum s‑a arătat la punctul 31 din prezenta hotărâre, trebuie să se verifice dacă Regatul Spaniei, menționând
         aceste patru specii, nu a modificat obiectul litigiului în mod contrar prevederilor articolului 38 din Regulamentul de procedură.

      75      Trebuie să se constate că, printre cele patru specii avute în vedere, specia pește‑pescar este menționată la punctul 27 din
         cererea introductivă a Regatului Spaniei cu referire la zona IV, fără să se precizeze dacă este vorba despre apele comunitare,
         apele norvegiene sau toate aceste ape împreună. În scrisoarea din 27 aprilie 2006, guvernul spaniol menționează specia pește‑pescar,
         zona IV (apele comunitare), însă rectifică această mențiune în replică și susține că avea în vedere apele norvegiene.

      76      Ținând seama de menționarea generală a zonei IV în cererea introductivă, trebuie să se considere că erau vizate toate apele
         acestei zone și, prin urmare, că al treilea motiv, în ceea ce privește specia pește‑pescar, zona IV (apele norvegiene), este
         admisibil.

      77      În schimb, în ceea ce privește celelalte trei specii, speciile ierosme și mihalț‑de‑mare nu figurează la punctul 27 din cererea
         introductivă, iar specia langustină nu este menționată pentru zona IV. Prin urmare, trebuie să se considere că cererea introductivă
         nu viza nici specia ierosme, nici specia mihalț‑de‑mare și nu viza specia langustină decât pentru zona III. Referirea la aceste
         trei specii pentru zona IV (apele norvegiene) în scrisoarea din 27 aprilie 2006, precum și în replică constituie o extindere
         a obiectului litigiului care trebuie respinsă ca inadmisibilă. Împrejurarea că aceste specii figurează în anexa I la Regulamentul
         nr. 27/2005, care face obiectul prezentului litigiu, nu este suficientă, în condițiile în care Regatul Spaniei solicită numai
         anularea regulamentului în măsura în care acesta nu alocă anumite cote flotei spaniole și a precizat la punctul 27 menționat
         numai speciile vizate prin al treilea motiv.

      –       Cu privire la motiv
      78      Regatul Spaniei susține că repartizarea speciei pește‑pescar în zona IV (apele norvegiene), efectuată prin Regulamentul nr. 27/2005,
         constituie o nouă posibilitate de pescuit și că, prin faptul că nu i‑a alocat nicio cotă pentru această specie, Consiliul
         nu a luat în considerare interesele sale, încălcând astfel prevederile articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2371/2002.

      79      Trebuie să se analizeze dacă repartizarea speciei pește‑pescar în zona IV (apele norvegiene) constituie o nouă posibilitate
         de pescuit în sensul articolului 20 alineatul (2) menționat și, dacă este cazul, dacă interesele Regatului Spaniei au fost
         luate în considerare de către Consiliu.

      80      Cu privire la primul aspect, este cert că repartizarea efectuată prin Regulamentul nr. 27/2005 constituie prima repartizare
         între statele membre a cotelor pentru această specie.

      81      Potrivit Comisiei, specia pește‑pescar în zona IV (apele norvegiene) nu ar constitui totuși o nouă posibilitate de pescuit,
         ci ar fi o posibilitate de pescuit existentă, întrucât nu ar fi vorba despre o specie exploatată pentru prima dată în temeiul
         politicii comunitare, conform articolului 8 alineatul (4) litera (iii) din Regulamentul nr. 3760/92. Or, articolul 20 alineatul
         (2) din Regulamentul nr. 2371/2002 ar fi înlocuit acest articol 8 alineatul (4) litera (iii) și ar trebui interpretat în lumina
         acestuia din urmă. Ar rezulta de aici că pentru această specie ar trebui să se efectueze o repartizare conform principiului
         stabilității relative prevăzut la articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2371/2002, iar nu luând în considerare,
         conform articolului 20 alineatul (2) menționat, interesele statelor membre.

      82      Trebuie arătat totuși că Regulamentul nr. 2371/2002 prezintă diferențe față de Regulamentul nr. 3760/1992.

      83      Astfel, Regulamentul nr. 2371/2002 clarifică noțiunea „posibilități de pescuit”, pe care o definește la articolul 3 litera
         (q) ca fiind un drept cuantificat de a pescui. În ceea ce privește articolul 20 alineatul (2) din acest regulament, textul
         său este diferit față de cel al articolului 8 alineatul (4) litera (iii) menționat și prevede numai că, atunci când Comunitatea
         stabilește noi posibilități de pescuit, Consiliul decide cu privire la alocarea acelor posibilități, luând în considerare
         interesele fiecărui stat membru.

      84      Prin urmare, noțiunea „noi posibilități de pescuit” trebuie interpretată ținând seama de economia și de obiectivul articolului
         20 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 2371/2002 coroborat cu jurisprudența (a se vedea Hotărârea din 16 iunie 1987,
         Romkes, 46/86, Rec., p. 2671, Hotărârile din 13 octombrie 1992, Spania/Consiliul, C‑70/90, Rec., p. I‑5159, Spania/Consiliul,
         C‑71/90, Rec., p. I‑5175, Spania/Consiliul, C‑73/90, Rec., p. I‑5191, și Hotărârea din 30 martie 2006, Spania/Consiliul, citată
         anterior).

      85      Astfel, din analiza acestor două alineate ale articolului 20 menționat rezultă că primul dintre acestea se referă la posibilități
         de pescuit existente, în timp ce al doilea se referă la noi posibilități de pescuit. Posibilitățile de pescuit existente sunt
         repartizate între statele membre în temeiul principiului stabilității relative.

      86      Curtea a hotărât că cerința stabilității relative trebuie înțeleasă ca însemnând menținerea unui procentaj fix pentru fiecare
         stat membru, iar cheia de repartizare stabilită inițial va continua să se aplice câtă vreme nu a fost adoptat un regulament
         de modificare (a se vedea în special Hotărârea Romkes, citată anterior, punctul 17, și Hotărârea din 30 martie 2006, Spania/Consiliul,
         citată anterior, punctul 27).

      87      În măsura în care aplicarea, în ceea ce privește posibilitățile de pescuit existente, a principiului stabilității relative
         duce la menținerea unei chei de repartizare deja stabilite între statele membre, trebuie să se considere că instituirea unei
         prime chei de repartizare între statele membre implică alocarea unor noi posibilități de pescuit și o repartizare care ține
         seama de interesele fiecăruia dintre aceste state. Noțiunea de interes poate cuprinde nevoia de a menține stabilitatea relativă
         a activităților de pescuit, dar nu se limitează la această nevoie.

      88      Astfel, contrar punctului de vedere exprimat de către Comisie, atunci când o primă cheie de repartizare este stabilită pe
         stat membru, în special după ce statele membre și‑au exercitat dreptul lor de a pescui într‑o zonă și cu privire la specii
         pentru care Comunitatea a dispus de o cotă globală, Consiliul hotărăște luând în considerare interesul fiecăruia dintre state,
         conform prevederilor articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2371/2002. Întrucât, prin definiție, nicio cheie de
         repartizare nu poate fi menținută într‑un asemenea caz, nu trebuie să se aplice prevederile articolului 20 alineatul (1) din
         acest regulament.

      89      Trebuie adăugat că interpretarea propusă de Comisie ar duce la o situație paradoxală în care dreptul de acces al statelor
         membre la noi ape și la noi specii ar putea să nu fie niciodată calificat ca noi posibilități de pescuit și, în consecință,
         să nu permită niciodată luarea în considerare a intereselor acestor state, în sensul articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul
         nr. 2371/2002. Acest lucru s‑ar întâmpla de fiecare dată când, ca și în speță, noul drept de acces ar lua, într‑o primă etapă,
         forma unei cote globale în favoarea Comunității, înainte de a fi alocat, într‑o a doua etapă, statelor membre în mod individual.
         Or, din Regulamentul nr. 2371/2002 nu reiese că legiuitorul ar fi dorit să limiteze astfel luarea în considerare a intereselor
         statelor membre.

      90      Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se considere că prima alocare către statele membre a speciei pește‑pescar
         în zona IV (apele norvegiene), bazată pe stabilirea unei prime chei de repartizare pentru această specie în respectivele ape,
         constituie o nouă posibilitate de pescuit.

      91      Prin urmare, trebuie să se examineze dacă interesele Regatului Spaniei au fost luate în considerare în mod corespunzător de
         către Consiliu.

      92      Întrucât este vorba despre un regulament în materie de pescuit, în cadrul politicii agricole comune, rezultă dintr‑o jurisprudență
         constantă că legiuitorul comunitar dispune în acest domeniu de o largă putere de apreciere, care corespunde responsabilităților
         politice pe care articolele 34-37 CE i le conferă (a se vedea în special Hotărârea din 23 martie 2006, Unitymark și North
         Sea Fishermen’s Organisation, C‑535/03, Rec., p. I‑2689, punctul 55).

      93      Trebuie totuși să se verifice dacă legiuitorul comunitar nu a depășit limitele puterii sale de apreciere.

      94      Regatul Spaniei arată că, în perioada de referință aleasă de Consiliu, și anume 1999-2003, prevederile articolelor 156-164
         din actul de aderare îi interziceau accesul la apele în cauză. Hotărând să nu aloce cote decât statelor membre a căror flotă
         pescuise speciile vizate, în special specia pește‑pescar, în această perioadă și nealocându‑i nicio cotă, deși absența navelor
         spaniole din zona respectivă era cauzată de o interdicție strict legală, Consiliul nu ar fi luat în considerare interesele
         sale.

      95      Trebuie totuși să se constate că, astfel cum a arătat Consiliul în memoriul în apărare și în duplică, articolele 156-164 din
         actul de aderare se referă numai la accesul la apele comunitare, iar nu la accesul la apele norvegiene, și că, în consecință,
         argumentul Regatului Spaniei nu este relevant.

      96      În cursul ședinței, Regatul Spaniei a încercat să ofere alte argumente pentru a demonstra imposibilitatea navelor spaniole
         de a pescui în apele norvegiene. Mai întâi, acesta a arătat că nu este totdeauna ușor să se identifice, în interiorul unei
         zone determinate, apele în care navele își desfășoară activitatea, apoi a afirmat că nu i s‑a alocat nicio cotă în apele norvegiene.

      97      Aceste argumente nu sunt totuși determinante, întrucât specia pește‑pescar, care nu era supusă niciunei cote specifice pe
         stat membru, putea fi pescuită în mod liber de diferitele flote ale statelor membre, sub rezerva unei cote globale aplicabile
         Comunității pentru diferitele specii din care făcea parte.

      98      Trebuie să se constate că nealocarea în favoarea Regatului Spaniei sau a unui alt stat membru a unor cote pentru specia pește‑pescar
         nu presupune că interesele acestor state membre nu au fost luate în considerare de către Consiliu.

      99      În ceea ce privește alegerea perioadei de referință, astfel cum Curtea a hotărât deja, Consiliul dispune de o anumită flexibilitate
         (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 octombrie 2001, Italia/Consiliul, C‑120/99, Rec., p. I‑7997, punctul 42). Perioada
         de cinci ani cuprinsă între 1999 și 2003 reprezintă o perioadă recentă și suficient de lungă care nu pare criticabilă.

      100    Prin faptul că a alocat cote pentru specia pește‑pescar numai statelor membre ale căror nave pescuiseră această specie în
         această perioadă și prin faptul că nu a alocat nicio astfel de cotă Regatului Spaniei pe motiv că navele spaniole nu pescuiseră
         această specie, deși aveau dreptul de acces la zona vizată, Consiliul nu a depășit limitele puterii sale de apreciere.

      101    Prin urmare, al treilea motiv trebuie respins.

      102    Întrucât niciunul dintre motivele invocate nu a fost admis, acțiunea Regatului Spaniei trebuie respinsă.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      103    În temeiul articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere,
         la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Consiliul a solicitat obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată,
         iar Regatul Spaniei a căzut în pretenții, se impune obligarea acestuia la plata cheltuielilor de judecată. În temeiul alineatului
         (4) al doilea paragraf al aceluiași articol, Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară și hotărăște:
      1)      Respinge acțiunea.
      2)      Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.
      3)      Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.
      Semnături
      * Limba de procedură: spaniola.