title: Cauza C-15/12 P: Recurs introdus la 13 ianuarie 2012 de Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 16 decembrie 2011 în cauza T-423/09, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/13

         Recurs introdus la 13 ianuarie 2012 de Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 16 decembrie 2011 în cauza T-423/09, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul
   (Cauza C-15/12 P)
   2012/C 89/21
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd (reprezentanți: J.-F. Bellis și R. Luff, avocați)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Declararea prezentului recurs drept admisibil și fondat;

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 16 decembrie 2011 pronunțate în cauza T-423/09 Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul și soluționarea litigiului care face obiectul acestei cauze;

               —

               admiterea concluziilor prezentate în primă instanță și, în consecință, anularea taxei antidumping impuse recurentei prin Regulamentul (CE) nr. 826/2009 al Consiliului din 7 septembrie 2009 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1659/2005 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite cărămizi de magnezie originare din Republica Populară Chineză (1), în măsura în care taxa antidumping stabilită prin regulament o depășește pe cea care ar fi aplicabilă dacă aceasta ar fi fost stabilită pe baza metodei aplicate în cursul anchetei inițiale pentru a ține cont de nerambursarea TVA-ului chinez la export conform articolului 2 alineatul (10) din regulamentul de bază (2);

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului formulat, recurenta invocă trei motive îndreptate împotriva respingerii de către Tribunal al celui de al doilea motiv de anulare invocat de aceasta, întemeiat pe încălcarea de către Consiliu și de către Comisie a articolului 11 alineatul (9) din regulamentul antidumping de bază.
   Prin intermediul primului motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, întrucât refuză să clarifice aspectul privind metoda de comparație între prețul de export și valoarea normală care fusese aplicată în ancheta inițială și, în consecință, acesta nu a putut concluziona în mod legal că în procedura de reexaminare nu a avut loc o „schimbare de metodă”, în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. În realitate, ar fi avut loc o schimbare radicală de metodă de comparație între ancheta inițială în care comparația a fost efectuată pe o bază „fără TVA” și procedura de reexaminare în care comparația a fost efectuată pe o bază „TVA inclus”. Aplicarea acestei din urmă metode a determinat o marjă de dumping mai ridicată decât cea care ar fi rezultat din aplicarea metodei utilizate în ancheta inițială.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că instituțiile au obligația de a nu mai aplica metoda de comparație între prețul de export și valoarea normală, aplicată în cursul anchetei inițiale, dacă aceasta determină o ajustare nepermisă conform articolului 2 alineatul (10) litera (b) din regulamentul de bază, confundând astfel conceptele „ajustare” și „metodă de comparație”.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât concluzionează că diferența cotei de rambursare a TVA ului la export între perioada avută în vedere în ancheta inițială și cea avută în vedere de procedura de reexaminare constituie o schimbare a circumstanțelor care justifică o schimbare de metodă, deși Tribunalul nu a stabilit că această diferență ar fi făcut inaplicabilă metoda de comparație utilizată în ancheta inițială. Întrucât excepția pentru „schimbarea circumstanțelor” este de strictă interpretare, motivarea care figurează la punctele 62-64 din hotărârea atacată nu îndeplinește în mod clar această cerință riguroasă.

      (1)  JO L 240, p. 7.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223).


title: Cauza C-203/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 13 aprilie 2017 – Eberhard Schmeer/TUIfly GmbH

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 13 aprilie 2017 – Eberhard Schmeer/TUIfly GmbH
   (Cauza C-203/17)
   (2017/C 221/14)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Eberhard Schmeer

      Pârâtă: TUIfly GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Absența pentru motive medicale a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)? În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: absența spontană a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, motivată de o grevă neconformă cu legislația muncii și cu contractul colectiv de muncă („grevă spontană”) este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004? În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ prima sau la a doua întrebare: împrejurarea excepțională trebuie să fi existat cu privire la zborul anulat sau operatorul efectiv de transport aerian poate să elaboreze un nou plan de zbor pentru motive economice?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima sau la a doua întrebare: noțiunea de caracter evitabil se raportează la împrejurarea excepțională sau la consecințele producerii împrejurării excepționale?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p.1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-22/15: Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Ţărilor de Jos

text:
               13.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 228/2

         Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Ţărilor de Jos
   (Cauza C-22/15)
   (2015/C 228/02)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Lozano Palacios şi G. Wils, agenţi)

      Pârât: Regatul Ţărilor de Jos

      Concluziile reclamantei

   Comisia solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, prin acordarea scutirii de TVA pentru închirierea de cheiuri și de amplasamente pentru bărci către membrii asociațiilor de sporturi nautice care, pentru prestarea serviciilor lor, nu angajează una sau mai multe persoane în legătură cu activitățile de navigare sau de relaxare ce nu pot fi asimilate practicării sportului sau educației fizice, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 alineatul (1), al articolului 24 alineatul (1) și al articolului 133 din Directiva 2006/112/CE (1) a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, coroborate cu articolul 132 alineatul (1) litera (m) din aceasta;

               —

               constatarea faptului că, prin limitarea scutirii de TVA pentru închirierea de cheiuri și de amplasamente pentru bărci la asociațiile de sport nautic care, în cadrul serviciilor lor, nu angajează una sau mai multe persoane, în cazul în care cheiurile și amplasamentele pentru bărci sunt închiriate membrilor care practică un sport și închirierea este direct legată și indispensabilă practicării acestui sport, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 alineatul (1), al articolului 24 alineatul (1) și al articolului 133 din Directiva 2006/112/CE, coroborate cu articolul 132 alineatul (1) litera (m) din aceasta,

               —

               obligarea Regatului Ţărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1

               Directiva 2006/112/CE impune statelor membre să scutească anumite servicii direct legate de practicarea sportului sau educației fizice prestate de organisme fără scop lucrativ persoanelor care practică sportul sau educația fizică.

               2

               Articolul 11 alineatul (1) litera (e) din Legea olandeză din 1968 privind impozitul pe cifra de afaceri scutește de TVA serviciile prestate de asociațiile sportive membrilor acestora, cu excepția serviciilor prestate de asociațiile de sporturi nautice care au recurs, pentru a presta serviciile lor, la una sau la mai multe persoane angajate de asociație, în măsura în care aceste servicii constau în desfășurarea, cu ajutorul acestor persoane, de activități legate de bărci sau de punerea la dispoziție de cheiuri și de amplasamente pentru bărci.

               3

               În opinia Comisiei, această scutire olandeză este prea vastă și prea strictă.

               4

               Mai întâi, Comisia nu este de acord asupra faptului că scutirea de TVA nu este limitată la închirierea de cheiuri sau de amplasamente pentru bărci către membrii asociațiilor fără scop lucrativ care practică un sport, ci o extinde și la închirierea către membrii asociațiilor care utilizează, doar în scop recreativ sau poate chiar rezidențial, bărcile care se află pe cheiuri sau pe amplasamentele închiriate, fără a părăsi portul. Scutirea contravine în acest sens articolului 2 alineatul (1), articolului 24 alineatul (1) și articolului 133 din Directiva TVA.

               5

               În plus, Comisia nu este de acord cu faptul că, pentru a beneficia de scutire, asociațiile în cauză nu trebuie să aibă salariați. Țările de Jos adaugă astfel o condiție care depășește ceea ce este permis de articolul 133 [coroborat cu articolul 132 alineatul (1) litera (m)] din Directiva TVA.

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza T-284/16: Acțiune introdusă la 23 mai 2016 – Gulli/EUIPO – Laverana (Lybera)

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/61

         Acțiune introdusă la 23 mai 2016 – Gulli/EUIPO – Laverana (Lybera)
   (Cauza T-284/16)
   (2016/C 270/67)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Diego Gulli (Genova, Italia) (reprezentanți: M. Andreolini și F. Andreolini, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementul verbal „Lybera” – cererea de înregistrare nr. 12 155 743

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 17 martie 2016 în cauza R 3219/2014-5

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-538/14: Acțiune introdusă la 16 iulie 2014 – Peri/OAPI (Multiprop)

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/22

         Acțiune introdusă la 16 iulie 2014 – Peri/OAPI (Multiprop)
   (Cauza T-538/14)
   2014/C 329/31
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Peri GmbH (Weißenhorn, Germania) (reprezentanți: M. Eck și A. Bognár, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 aprilie 2014 în cauza R 1661/2013-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: Marca verbală „Multiprop” pentru produse și servicii din clasele 6, 19 și 37 – cererea de înregistrare nr. 1 1 5 87  219.

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-36/09 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 11 noiembrie 2010 — Transportes Evaristo Molina, SA/Comisia Europeană (Recurs — Înțelegeri — Piața spaniolă de stații-servicii — Contracte pe termen lung de aprovizionare exclusivă cu carburanți — Decizia Comisiei — Drept de răscumpărare acordat anumitor stații-servicii — Condiții de aprovizionare de către Repsol — Lista stațiilor-servicii în cauză — Acțiune în anulare — Termene de introducere a acțiunii — Punct de plecare)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/4

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 11 noiembrie 2010 — Transportes Evaristo Molina, SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-36/09 P) (1)

   (Recurs - Înțelegeri - Piața spaniolă de stații-servicii - Contracte pe termen lung de aprovizionare exclusivă cu carburanți - Decizia Comisiei - Drept de răscumpărare acordat anumitor stații-servicii - Condiții de aprovizionare de către Repsol - Lista stațiilor-servicii în cauză - Acțiune în anulare - Termene de introducere a acțiunii - Punct de plecare)
   2011/C 13/06
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Transportes Evaristo Molina, SA (reprezentanți: A. Hernández Pardo, S. Beltrán Ruiz și M. L. Ruiz Ezquerra, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentant: E. Gippini Fournier, agent)

      Intervenientă în susținerea celeilaltei părți în proces: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA (reprezentanți: F. Lorente Hurtado și P. Vidal Martínez, avocați)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 14 noiembrie 2008, Transportes Evaristo Molina/Comisia (T-45/08), prin care Tribunalul a respins cererea de anulare a Deciziei 2006/446/CE a Comisiei din 12 aprilie 2006 privind o procedură în temeiul articolului 81 CE (cazul COMP/B-1/38.348 — Repsol CPP) (rezumat publicat în JO L 176, p. 104) prin care se declară obligatorii angajamentele asumate de Repsol CPP, adoptată în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Transportes Evaristo Molina, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 4.4.2009.


title: Cauza C-174/06: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte suprema di cassazione — Italia) — Ministero delle Finanze/CO.GE.P. srl (A șasea directivă — TVA — Operațiuni scutite — Închiriere de bunuri imobile — Bun domenial)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/14

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte suprema di cassazione — Italia) — Ministero delle Finanze/CO.GE.P. srl
   (Cauza C-174/06) (1)

   (A șasea directivă - TVA - Operațiuni scutite - Închiriere de bunuri imobile - Bun domenial)
   (2007/C 315/23)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Corte suprema di cassazione
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ministero delle Finanze

      Pârâtă: CO.GE.P. srl
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Corte suprema di cassazione — Interpretarea articolului 13 secțiunea B litera (b) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Scutirea operațiunii de închiriere de bunuri imobile — Concesionarea dreptului de folosință a unui bun domenial
   Dispozitivul
   Articolul 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că un raport juridic, precum cel în cauză în acțiunea principală, în cadrul căruia se acordă unei persoane dreptul de a ocupa și de a folosi, chiar și în mod exclusiv, un bun public, respectiv zone din domeniul maritim, pe o durată determinată și în schimbul unei remunerații, intră în sfera de aplicare a noțiunii „închiriere de bunuri imobile” în sensul articolului menționat.

      (1)  JO C 154, 1.7.2006.


title: Cauza C-516/09: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 10 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Tanja Borger/Tiroler Gebietskrankenkasse [Securitatea socială a lucrătorilor — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Domeniu de aplicare personal — Interpretarea noțiunii „lucrător salariat” — Alocații pentru creșterea copilului — Prelungire a concediului fără plată]

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/7

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 10 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Tanja Borger/Tiroler Gebietskrankenkasse
   (Cauza C-516/09) (1)

   (Securitatea socială a lucrătorilor - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Domeniu de aplicare personal - Interpretarea noțiunii „lucrător salariat” - Alocații pentru creșterea copilului - Prelungire a concediului fără plată)
   2011/C 139/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Tanja Borger

      Pârâtă: Tiroler Gebietskrankenkasse

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberster Gerichtshof — Interpretarea articolului 1 litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26) — Prestații pentru copilul aflat în întreținere — Domeniu de aplicare personal — Interpretarea noțiunii „lucrător” — Persoană care locuiește în Elveția și care stabilește de comun acord cu angajatorul său stabilit într-un stat membru o suspendare a raportului de muncă în urma nașterii copilului său („Karenz”) care depășește perioada de suspendare de doi ani prevăzută de legislația acestui stat membru

      Dispozitivul

   Calitatea de „lucrător salariat” în sensul articolului 1 litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1606/98 al Consiliului din 29 iunie 1998, trebuie să fie recunoscută unei persoane aflate în situația reclamantei din acțiunea principală, în perioada de prelungire cu șase luni a concediului fără plată de care a beneficiat ca urmare a nașterii copilului său, cu condiția ca, în decursul acestei perioade, persoana în cauză să fie asigurată, chiar și pentru un singur risc, în temeiul unei asigurări obligatorii sau facultative în cadrul unui regim general sau special de securitate socială prevăzut la articolul 1 litera (a) din regulamentul menționat. Revine instanței naționale sarcina de a verifica dacă această condiție este îndeplinită în litigiul cu a cărui soluționare a fost sesizată.

      (1)  JO C 63, 13.3.2010.


title: Cauza C-416/06: Ordonanța președintelui Camerei întâi a Curții din 10 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/37

         Ordonanța președintelui Camerei întâi a Curții din 10 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-416/06) (1)

   (2008/C 209/59)

      Limba de procedură: poloneza

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza T-384/06 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 28 martie 2007 — IBP și International Building Products France/Comisie ( Măsuri provizorii — Cerere de suspendare a executării — Concurență — Plata unei amenzi — Garanție bancară — Absența urgenței )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/37

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 28 martie 2007 — IBP și International Building Products France/Comisie
   (Cauza T-384/06 R)
   („Măsuri provizorii - Cerere de suspendare a executării - Concurență - Plata unei amenzi - Garanție bancară - Absența urgenței’)
   (2007/C 96/76)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: IBP Ltd (Tipton, West Midlands, Regatul Unit) și International Building Products France SA (Sartrouville, Franța) (reprezentanți: M. Clough, QC și A. Aldred, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Castillo de la Torre și V. Bottka, agenți)
   Obiectul cauzei
   Cerere privind suspendarea executării articolului 2 literele c) și d) din Decizia Comisiei din 20 septembrie 2006, referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul SEE (cauza COMP/F-1/38.121 — Racorduri) și, în special, exonerarea de obligația de a depune o garanție bancară astfel cum aceasta a fost impusă în scrisoarea Comisiei din 4 octombrie 2006, de notificare a deciziei către reclamante.
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se va soluționa odată cu fondul.


title: Cauza T-569/14: Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Laverana/OAPI (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/35

         Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Laverana/OAPI (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION)
   (Cauza T-569/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 354/40)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Germania) (reprezentanți: J. Wachinger, M. Zöbisch și D. Chatterjee, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Obiectul

   Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 27 mai 2014 (cauza R 122/2014-4), privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Obligă Laverana GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 361, 13.10.2014.


title: Cauza C-285/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 14 iunie 2007 — Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG/Finanzamt Stuttgart-Körperschaften

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/2

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 14 iunie 2007 — Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG/Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
   (Cauza C-285/07)
   (2007/C 247/02)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesfinanzhof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG

      Pârâtă: Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 8 alineatele (1) și (2) din Directiva 90/434/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 (1) se opune reglementărilor fiscale ale unui stat membru, conform cărora, în cazul transferului de acțiuni ale unei societăți de capital din Uniunea Europeană către altă societate de capital din Uniunea Europeană, societatea cedentă poate menține valoarea contabilă a acțiunilor cedate doar dacă societatea beneficiară a evaluat, de asemenea, acțiunile cedate la valoarea contabilă a acestora (așa numita „corespondență biunivocă a valorii contabile”)?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: reglementările de mai sus sunt contrare articolelor 43 CE și 56 CE, deși așa numita „corespondența biunivocă a valorii contabile” este impusă și pentru un transfer de acțiuni ale unei societăți de capital către o societate de capital integral impozabilă?

      (1)  JO L 225, p. 1.


title: Cauza T-168/13: Acțiune introdusă la 18 martie 2013 — EPAW/Comisia

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/36

         Acțiune introdusă la 18 martie 2013 — EPAW/Comisia
   (Cauza T-168/13)
   2013/C 207/59
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: European Platform Against Windfarms (EPAW) (Kingscourt, Republica Irlanda) (reprezentant: C. Kiss, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Comunicării Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social și Comitetul Regiunilor „Energia din surse regenerabile: o prezență majoră pe piața energetică europeană” COM(2012) 271;

               —

               anularea răspunsului formulat de DG Energie din cadrul Comisiei Europene la 21 ianuarie 2013 [nr. AG/ss ener.c.l(2012)1664829] la cererea de reexaminare internă introdusă de EPAW.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive:

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe nelegalitatea Comunicării Comisiei COM(2012) 271.

                           —

                           Comunicarea Comisiei COM(2012) 271 nu a permis participarea publicului la strategia privind energia din surse regenerabile, astfel cum prevăd dispozițiile Convenției de la Aarhus.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe nelegalitatea Comunicării Comisiei COM(2012) 271.

                           —

                           Comunicarea Comisiei COM(2012) 271 nu a respectat Regulamentul privind Convenția de la Aarhus [Regulamentul (CE) nr. 1367/2006].

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe nelegalitatea scrisorii Comisiei nr. AG/ss ener.c.l(2012)1664829.

                           —

                           În scrisoarea Comisiei se afirmă în mod nelegal că un act administrativ, pentru a putea fi reexaminat prin intermediul unei cereri de reexaminare internă formulată în temeiul Regulamentului nr. 1367/2006, trebuie să fie un act cu aplicabilitate individuală și să fie un act adoptat de o instituție a UE care să aibă efecte juridice obligatorii.


title: Cauza F-127/15: Acțiune introdusă la 29 septembrie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/43

         Acțiune introdusă la 29 septembrie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-127/15)
   (2015/C 414/54)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: C. W. Godfrey, C. Antoine, M. Gomes Lopes, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de aplicare a sancțiunii disciplinare a reținerii sumei de 185 de euro din pensia reclamantului pentru o durată de douăsprezece luni care va produce efecte la data la care acesta se va pensiona, adoptată pentru motivul exercitării unei activități exterioare neautorizate

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei Europene datate 16 decembrie 2014, împreună cu toate consecințele sale juridice.

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-563/13: Hotărârea Tribunalului din 10 decembrie 2015 – Belgia/Comisia („FEGA — Cheltuieli excluse de la finanțare — Cheltuieli efectuate de Belgia — Fructe și legume — Obligație de motivare — Condiții de recunoaștere a unei organizații de producători — Externalizarea de către o organizație de producători a unor activități esențiale — Cuantumul care trebuie exclus — Proporționalitate”)

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/47

         Hotărârea Tribunalului din 10 decembrie 2015 – Belgia/Comisia
   (Cauza T-563/13) (1)

   ((„FEGA - Cheltuieli excluse de la finanțare - Cheltuieli efectuate de Belgia - Fructe și legume - Obligație de motivare - Condiții de recunoaștere a unei organizații de producători - Externalizarea de către o organizație de producători a unor activități esențiale - Cuantumul care trebuie exclus - Proporționalitate”))
   (2016/C 038/61)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Belgiei (reprezentanți: J.-C. Halleux și M. Jacobs, agenți, asistați de F. Tuytschaever și M. Varga, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Kranenborg și P. Rossi, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei de punere în aplicare 2013/433/UE a Comisiei din 13 august 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare”, în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 219, p. 49), în măsura în care privește cheltuielile efectuate de Regatul Belgiei sau, în orice caz, cerere de limitare a cuantumului care trebuie exclus de la finanțare.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 367, 14.12.2013.


title: Cauza T-233/13: Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2014 – Paul Hartmann/Comisia ( „Acțiune în anulare — Mediu — Directiva 94/62/CE — Ambalaje și deșeuri de ambalaje — Directiva 2013/2/UE — Role, tuburi și cilindrii în jurul cărora este înfășurat un material flexibil — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate” )

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/54

         Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2014 – Paul Hartmann/Comisia
   (Cauza T-233/13) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Mediu - Directiva 94/62/CE - Ambalaje și deșeuri de ambalaje - Directiva 2013/2/UE - Role, tuburi și cilindrii în jurul cărora este înfășurat un material flexibil - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate”))
   2014/C 315/91
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Paul Hartmann SA (Châtenois, Franța) (reprezentanți: J.-M. Leprêtre și N. Chahid-Nouraï, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și J.-F. Brakeland, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Directivei 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 de modificare a anexei I la Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (JO L 37, p. 10), în măsura în care Comisia include rolele, tuburile și cilindrii în jurul cărora este înfășurat un material flexibil, cu excepția rolelor, tuburilor și cilindrilor destinați a fi părți ale unor echipamente de producție și care nu se utilizează cu scopul de a prezenta un produs ca unitate de vânzare, pe lista exemplelor ilustrative pentru aplicarea criteriilor care definesc noțiunea „ambalaj”

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Paul Hartmann SA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza F-72/13: Acțiune introdusă la 15 iulie 2013 — ZZ și alții/FEI

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/32

         Acțiune introdusă la 15 iulie 2013 — ZZ și alții/FEI
   (Cauza F-72/13)
   2013/C 274/54
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârât: Fondul European de Investiții (FEI)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor, care figurează în fișele de salariu, de a le aplica reclamanților decizia consiliului de administrație de stabilire a unei creșteri salariale limitate la 2,3 %, decizia directorului general al FEI de stabilire a unei noi grile de merit care determină o pierdere cuprinsă între 1 și 2 % din salariu, potrivit reclamanților, și decizia Comitetului de direcție al BEI de definire a unei grile de merit care determină o pierdere cuprinsă între 1 și 2 % din salariu, potrivit reclamanților, precum și, pe de altă parte, cerere subsecventă de obligare a FEI la plata diferenței de remunerație, precum și la plata unor daune interese

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor de aplicare în cazul reclamanților a deciziei Consiliului de administrație al FEI din 4 februarie 2013 de stabilire a unei creșteri salariale limitate la 2,3 %, a deciziei directorului general al FEI de stabilire a unei noi grile de merit care determină o pierdere cuprinsă între 1 și 2 % din salariu, potrivit reclamanților, decizii care rezultă din decizia Consiliului de administrație al BEI din 18 decembrie 2012 de stabilire a unei creșteri salariale limitate la 2,3 %, și a deciziei Comitetului de direcție al BEI din 29 ianuarie 2013 de definire a unei grile de merit care determină o pierdere cuprinsă între 1 și 2 % din salariu, potrivit reclamanților (deciziile FEI menționate mai sus fiind evidențiate de fișele de salariu din aprilie 2013), precum și anularea, în aceeași măsură, a tuturor deciziilor FEI cuprinse în fișele de salariu ulterioare;

               —

               obligarea pârâtului la plata diferenței de remunerație care rezultă din deciziile, citate anterior, adoptate de Consiliul de administrație al FEI și de directorul general al FEI la 4 februarie 2013, de Consiliul de administrație al BEI la 18 decembrie 2012 și de Comitetul de direcție al BEI la 29 ianuarie 2013, în raport cu aplicarea grilei de merit „4-3-2-1-0” și a grilei „tânăr”„5-4-3-1-0”, sau, cu titlu subsidiar, pentru reclamanții care au avut o notă A, în raport cu aplicarea grilei de merit 3-2-1-0-0 și, pentru reclamanții cărora li se aplică grila „tânăr”, în raport cu o grilă tânăr „4-3-2-0-0”; această diferență de remunerație trebuie majorată cu dobânzi de întârziere care încep să curgă de la 15 aprilie 2013 și apoi de la data de 15 a fiecărei luni până la plata integrală a sumei datorate, dobânzile respective fiind stabilite la nivelul ratei BCE majorate cu 3 puncte;

               —

               obligarea pârâtei la plata unor daune interese pentru prejudiciul suferit ca urmare a pierderii puterii de cumpărare, acest prejudiciu fiind evaluat ex aequo et bono și cu titlu provizoriu la 1,5 % din remunerația lunară a fiecărui reclamant;

               —

               în cazul în care pârâtul nu le prezintă din proprie inițiativă, solicitarea prezentării de către acesta, în cadrul unor măsuri de organizare a procedurii, a următoarelor documente:

                           —

                           decizia Consiliului de administrație al FEI din 24 septembrie 2001 privind alinierea statutului și a condițiilor de muncă ale agenților FEI;

                           —

                           decizia adoptată de FEI privind organizarea „procedurii adecvate” menționate de decizia Consiliului de administrație al FEI din 24 septembrie 2001 privind alinierea statutului și a condițiilor de muncă ale agenților FEI;

                           —

                           decizia Consiliului de administrație al FEI, în principiu din 4 februarie 2013, de stabilire a bugetului pentru personal pentru anul 2013;

                           —

                           decizia directorului general al FEI de stabilire a noii grile de merit pentru anul 2013;

                           —

                           procesul-verbal al reuniunii Consiliului de administrație al BEI din 18 decembrie 2012;

                           —

                           procesul-verbal al reuniunii Comitetului de direcție al BEI din 29 ianuarie 2013;

                           —

                           nota „personnel/ASP/2013-5” din 29 ianuarie 2013 a Direcției personal din cadrul BEI;

                           —

                           documentul Corporate Operational Plans 2013-2015 al BEI și al FEI.

               —

               obligarea FEI la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-612/13 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2013 de ClientEarth împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 Septembrie 2013 în cauza T-111/11, ClientEarth/Comisia

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/5

      Recurs introdus la 26 noiembrie 2013 de ClientEarth împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 Septembrie 2013 în cauza T-111/11, ClientEarth/Comisia
      (Cauza C-612/13 P)
      (2014/C 71/08)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: ClientEarth (reprezentant: P. Kirch, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 13 septembrie 2013 în cauza T-111/11;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, potrivit căruia Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a interpretat în mod eronat termenul „anchetă” și formularea „aduce atingere protecției […] obiectivelor activităților […] de anchetă”, astfel cum s-a prevăzut la articolul 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 (1)

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că „studiile în litigiu se înscriu în cadrul unei activități de anchetă a Comisiei, în sensul articolului 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001”.
                  Primul aspect al acestui motiv privește interpretarea eronată dată de Tribunal termenului „anchetă”.
                  Al doilea aspect: chiar considerând că a avut loc o anchetă, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept interpretând eronat termenul „aduce atingere”. Tribunalul a legat conceptul de divulgare de conceptul de atingere adusă, fără o demonstrație concretă a modului în care divulgarea ar fi adus atingere „obiectivelor” anchetelor.

                  2.

                  Al doilea motiv, potrivit căruia Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât a încălcat articolul 4 alineatul (1), articolul 4 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (4) din Convenția de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la Aarhus, Danemarca, pe 25 iunie 1998 și aprobată prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (2)

                  Acest motiv de recurs cuprinde cinci argumente. În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare prin aplicarea restrictivă a obligației sale de a interpreta articolul 4 alineatul (4) litera (c) din Convenția de la Aarhus. În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare în aplicarea măsurii menționate în lumina Convenției de la Aarhus. În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare în raport cu obligația sa de a interpreta Convenția de la Aarhus în conformitate cu dreptul internațional cutumiar. În al patrulea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a refuzat aplicabilitatea directă a articolului 4 și a articolului 4 alineatul (4) litera (c) din Convenția de la Aarhus. În cele din urmă, Tribunalul a săvârșit o eroare în aplicarea legii în raport cu acceptarea unei derogări de la aplicarea Convenției de la Aarhus pe baza „aspectelor specifice” ale Uniunii Europene.

                  3.

                  Al treilea motiv de recurs, potrivit căruia Tribunalul a încălcat articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1367/2006 (3) și articolul 4 alineatul (2) in fine și articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001
                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât și-a întemeiat refuzul de a recunoaște existența interesului public superior privind divulgarea numai pe analiza argumentelor formulate de reclamant. Această abordare este contrară prevederilor Regulamentului nr. 1049/2001, precum și jurisprudenței relevante. Astfel, argumentele formulate de un reclamant în această privință nu pot fi prin ele însele motivul refuzului de a se constata existența interesului public superior întrucât legea nu prevede că sarcina probei împrejurărilor superioare revine reclamantului. Aprecierea comparativă a intereselor în cauză privind divulgarea trebuie realizată de instituția vizată.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

         (2)  Decizia Consiliului din 17 februarie 2005 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Convenției privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126).


title: Cauza C-118/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 25 februarie 2016 – X Denmark A/S/Skatteministeriet

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/25

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 25 februarie 2016 – X Denmark A/S/Skatteministeriet
   (Cauza C-118/16)
   (2016/C 270/31)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: X Denmark A/S

      Pârât: Skatteministeriet

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2003/49/CE (1) coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din aceasta trebuie să fie interpretat în sensul că o societate rezidentă într-un stat membru care este vizată de articolul 3 din directivă şi, în împrejurări cum sunt cele din prezenta cauză, primeşte dobânzi din partea unei filiale din alt stat membru, este „beneficiarul” acestei dobânzi în sensul directivei?

                           1.1.

                           Noţiunea „beneficiar” de la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2003/49/CE coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din aceasta trebuie să fie interpretată în concordanţă cu noţiunea corespunzătoare de la articolul 11 din Modelul de convenție fiscală din 1977 al OCDE?

                           1.2.

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.1., noţiunea trebuie să fie interpretată doar din perspectiva comentariului la articolul 11 din Modelul de convenție fiscală al OCDE (punctul 8) sau pot fi integrate în interpretare comentariile ulterioare, inclusiv completările aduse în 2003 referitoare la „societăţile-conductă” (punctul 8.1, în prezent punctul 10.1) şi completările aduse în 2014 referitoare la „obligaţiile legale sau contractuale” (punctul 10.2)?

                           1.3.

                           Dacă pot fi integrate în interpretare Comentariile din 2003, trebuie să fi existat efectiv, ca o condiţie pentru a considera că o societate nu este un „beneficiar” în sensul Directivei 2003/49/CE, o direcţionare de fonduri către aceste persoane care sunt considerate de statul în care este rezident plătitorul dobânzii ca fiind „beneficiarii” dobânzii în cauză şi – în cazul unui răspuns afirmativ – transferul efectiv trebuie să aibă loc, ca o condiţie suplimentară, la un moment apropiat de plata dobânzilor şi/sau să aibă loc ca plată a unor dobânzi?

                                       1.3.1.

                                       Care este în acest context relevanţa aspectului dacă se utilizează capital social pentru credit, dacă dobânzile în cauză sunt incluse în suma pentru care sunt plătite (sunt „capitalizate”), dacă beneficiarul dobânzilor a efectuat ulterior un transfer în cadrul grupului către societatea-mamă rezidentă în acelaşi stat în vederea ajustării câştigurilor în scopuri fiscale potrivit normelor care prevalează în statul respectiv, dacă dobânzile în cauză sunt convertite ulterior în capital social în societatea debitoare, dacă beneficiarul dobânzilor a avut obligaţia legală sau contractuală de a transfera dobânzile către o altă persoană şi dacă majoritatea persoanelor considerate de statul în care este rezidentă persoana care plăteşte dobânzile ca fiind „beneficiarii” dobânzilor sunt rezidente în alte state membre sau alte state cu care Danemarca a încheiat o convenţie privind dubla impunere, astfel încât potrivit legislaţiei fiscale daneze nu ar fi existat un temei pentru reținerea unui impozit la sursă în cazul în care aceste persoane au fost creditori şi astfel au primit dobânzile în mod direct?

                           1.4.

                           Ce relevanţă are pentru aprecierea aspectului dacă beneficiarul dobânzilor trebuie să fie considerat ca fiind un „beneficiar” în sensul directivei faptul că instanţa de trimitere, în urma analizării împrejurărilor cauzei, concluzionează că beneficiarul – fără să fi fost obligat în mod legal sau contractual să transfere dobânzile primite către o altă persoană – nu a avut dreptul „deplin”„de uz și de folosință” a dobânzilor astfel cum este menţionat în Comentariile din 2014 referitoare la Modelul de convenție fiscală din 1977?

               2.

               Pentru invocarea de către un stat membru a articolului 5 alineatul (1) din directivă privind aplicarea dispoziţiilor naţionale pentru prevenirea fraudelor sau a abuzurilor ori a articolului 5 alineatul (2) din directivă, este necesar ca statul membru în cauză să fi adoptat o dispoziţie internă specială de punere în aplicare a articolului 5 din directivă sau ca dreptul naţional să conţină dispoziţii generale ori principii referitoare la fraude, abuzuri sau evaziunea fiscală care pot fi interpretate în conformitate cu articolul 5?

                           2.1.

                           În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, articolul 2 alineatul (2) litera (d) din Legea privind impozitul pe profit, care prevede că obligaţiile fiscale limitate pentru veniturile din dobânzi nu includ „dobânzile scutite de impozit […] în temeiul Directivei 2003/49/CE privind sistemul comun de impozitare, aplicabil plăților de dobânzi și de redevențe efectuate între societăți asociate din state membre diferite”, poate fi considerat ca fiind o dispoziţie naţională specială în sensul articolului 5 din directivă?

               3.

               O dispoziţie dintr-o convenţie privind dubla impunere încheiată între două state membre şi întocmită în conformitate cu Modelul de convenție fiscală al OCDE, potrivit căreia impozitarea dobânzilor este condiționată de aspectul dacă persoana care primeşte dobânzile este considerată ca fiind beneficiarul dobânzilor, constituie o dispoziţie împotriva abuzurilor întemeiată pe convenții care este vizată de articolul 5 din directivă?

               4.

               Există un abuz etc. potrivit Directivei 2003/49/CE în situaţia în care, în statul membru în care este rezident plătitorul dobânzilor, sunt permise deducerile fiscale în cazul dobânzilor, în timp ce dobânzile din statul membru în care este rezident beneficiarul dobânzilor nu sunt impozitate?

               5.

               O societate rezidentă în Luxemburg, înfiinţată şi înregistrată potrivit dreptului societăţilor comerciale din acest stat ca „société en commandite par actions” (S.C.A.) şi calificată de asemenea ca „société d’investissement en capital à risque” (SICAR) în conformitate cu Legea luxemburgheză din 15 iunie 2004 referitoare la societăţile de investiţii în capital de risc (SICAR), este vizată de Directiva 2003/49/CE?

                           5.1.

                           În cazul unui răspuns afirmativ la a cincea întrebare, o „S.C.A./SICAR” luxemburgheză poate fi atunci „beneficiarul” dobânzilor în sensul Directivei 2003/49/EC, chiar dacă statul membru în care este rezidentă societatea care plăteşte dobânzile consideră că societatea în cauză este o entitate cu transparenţă fiscală potrivit dreptului său intern?

                           5.2.

                           În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, situaţie în care societatea care primeşte dobânzile nu este considerată „beneficiarul” dobânzilor în cauză, S.C.A./SICAR poate fi considerată atunci, în împrejurări cum sunt cele din prezenta cauză, ca fiind „beneficiarul” dobânzilor aflate în discuţie în sensul Directivei?

               6.

               Un stat membru care nu doreşte să recunoască faptul că o societate dintr-un alt stat membru este beneficiarul dobânzilor şi susţine că societatea din celălalt stat membru este o aşa-zisă societate-conductă artificială, este obligat în conformitate cu Directiva 2003/49/CE sau cu articolul 10 CE să precizeze în acest caz cine este considerat de statul membru ca fiind beneficiarul?

               7.

               Dacă o societate rezidentă într-un stat membru (societate-mamă) este considerată de fapt ca nefiind scutită de impozitul cu reţinere la sursă potrivit Directivei 2003/49/CE în ceea ce priveşte dobânzile primite de la o societate rezidentă în alt stat membru (filială) şi se consideră că societatea-mamă din acest din urmă stat membru are obligaţii fiscale limitate pentru dobânzile respective în statul membru menţionat, articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 CE se opune atunci unei reglementări potrivit căreia cel din urmă stat membru impune societăţii obligate să reţină impozitul la sursă (filiala) să plătească dobânzi de întârziere în cazul plăţii cu întârziere a creanţelor generate de impozitul cu reţinere la sursă la o rată mai mare a dobânzii decât rata dobânzii de întârziere percepute de statul membru în cauză pentru creanţele generate de impozitul pe profit (inclusiv pe veniturile din dobânzi) revendicate împotriva unei societăţi rezidente în acelaşi stat membru?

               8.

               Dacă o societate rezidentă într-un stat membru (societate-mamă) este considerată de fapt ca nefiind scutită de reţinerea la sursă a impozitului potrivit Directivei 2003/49/CE în ceea ce priveşte dobânzile primite de la o societate rezidentă în alt stat membru (filială), iar societatea-mamă din acest din urmă stat membru este considerată ca fiind persoană impozabilă cu obligaţii fiscale limitate în cazul dobânzii respective în statul membru menţionat, articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 (în subsidiar articolul 56 CE), analizate separat sau împreună, se opune unei reglementări potrivit căreia:

                           a)

                           cel din urmă stat membru impune persoanei care plăteşte dobânzile să reţină la sursă impozitul pentru dobânzi şi consideră că persoana respectivă datorează autorităţilor pentru impozitul nereţinut la sursă, atunci când nu există o asemenea obligaţie de reţinere la sursă a impozitului în cazul în care beneficiarul dobânzilor este rezident în cel din urmă stat membru?

                           b)

                           o societate-mamă din cel din urmă stat membru nu ar fi fost obligată să efectueze plăţi în avans ale impozitului pe profit în primii doi ani fiscali, ci ar fi început să plătească impozitul pe profit doar mult mai târziu în raport cu dată-limită pentru impozitul cu reţinere la sursă?

                     Se solicită Curţii de Justiţie a Uniunii să includă răspunsul la a şaptea întrebare în răspunsul său la a opta întrebare.

      (1)  Directiva 2003/49/CE a Consiliului din 3 iunie 2003 privind sistemul comun de impozitare, aplicabil plăților de dobânzi și de redevențe efectuate între societăți asociate din state membre diferite (JO 2003, L 157, p. 49, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 75).


title: Cauza T-151/15: Ordonanța Tribunalului din 15 martie 2017 – EFB/Comisia

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/61

         Ordonanța Tribunalului din 15 martie 2017 – EFB/Comisia
   (Cauza T-151/15) (1)

   (2017/C 144/89)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 190, 8.6.2015.


title: Cauza T-195/13: Acțiune introdusă la 3 aprilie 2013 — dm-drogerie markt/OAPI — V-Contact (CAMEA)

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/31

         Acțiune introdusă la 3 aprilie 2013 — dm-drogerie markt/OAPI — V-Contact (CAMEA)
   (Cauza T-195/13)
   2013/C 171/58
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți: B. Beinert și O. Bludovsky, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: V-Contact Kft (Szada, Ungaria)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 ianuarie 2013 (cale de atac privind procedura de opoziție nr. R 452/2012-1) și, după rejudecare, respingerea cererii de înregistrare a unei mărci formulată de solicitant,

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 ianuarie 2013 (cale de atac formulată în legătură cu procedura de opoziție nr. R 452/2012-1) și trimiterea cauzei spre rejudecare Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne,

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 ianuarie 2013 (cale de atac formulată în legătură cu procedura de opoziție nr. R 452/2012-1).

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „CAMEA” pentru, între altele, produse din clasele 3, 5 și 16 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 279 928.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: marca internațională înregistrată desemnând, printre altele, teritoriul Uniunii Europene, pentru produse din clasele 3, 5 și 8.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/2

         Intrarea în funcție a unui nou judecător al Curții
   (2008/C 51/02)
   Numit judecător la Curtea de Justiție a Comunităților Europene prin decizia reprezentanților guvernelor statelor membre ale Comunităților Europene din 5 decembrie 2007 (1), domnul Jean-Jaques Kasel a depus jurământul în fața Curții la 14 ianuarie 2008.

      (1)  JO L 325, 11.12.2007, p. 89.


title: Repartizarea judecătorilor pe camere

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/40

         Repartizarea judecătorilor pe camere
   (2007/C 269/70)
   La 19 și 25 septembrie 2007, Tribunalul de Primă Instanță a hotărât să constituie în cadrul său opt camere compuse din cinci judecători și opt camere compuse din trei judecători pentru perioada cuprinsă între 25 septembrie 2007 și 31 august 2010 și să repartizeze judecătorii pe camere după cum urmează:
   Camera întâi extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:
   Doamna Tiili, președinte de cameră, domnul Dehousse, doamna Wiszniewska-Białecka, doamna Jürimäe și domnul Soldevila Fragoso, judecători.
   Camera întâi, întrunită în complet de trei judecători:
   Doamna Tiili, președinte de cameră;
   Domnul Dehousse, judecător;
   Doamna Wiszniewska-Białecka, judecător.
   Camera a doua extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:
   Doamna Pelikánová, președinte de cameră, domnul Dehousse, doamna Wiszniewska-Białecka, doamna Jürimäe și domnul Soldevila Fragoso, judecători.
   Camera a doua, întrunită în complet de trei judecători:
   Doamna Pelikánová, președinte de cameră;
   Doamna Jürimäe, judecător;
   Domnul Soldevila Fragoso, judecător.
   Camera a treia extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:
   Domnul Azizi, președinte de cameră, domnul Cooke, doamna Cremona, doamna Labucka și domnul Frimodt Nielsen, judecători.
   Camrera a treia, întrunită în complet de trei judecători:
   Domnul Azizi, președinte de cameră;
   Doamna Cremona, judecător;
   Domnul Frimodt Nielsen, judecător.
   Camera a patra extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:
   Domnul Czúcz, președinte de cameră, domnul Cooke, doamna Cremona, doamna Labucka și domnul Frimodt Nielsen, judecători.
   Camera a patra, întrunită în complet de trei judecători:
   Domnul Czúcz, președinte de cameră;
   Domnul Cooke, judecător;
   Doamna Labucka, judecător.
   Camera a cincea extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:
   Domnul Vilaras, președinte de cameră, domnul Vadapalas, domnul Prek, domnul Tchipev și domnul Ciucă, judecători.
   Camera a cincea, întrunită în complet de trei judecători:
   Domnul Vilaras, președinte de cameră;
   Domnul Prek, judecător;
   Domnul Ciucă, judecător.
   Camera a șasea extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:
   Domnul Meij, președinte de cameră, domnul Vadapalas, domnul Prek, domnul Tchipev și domnul Ciucă, judecători.
   Camera a șasea, întrunită în complet de trei judecători:
   Domnul Meij, președinte de cameră;
   Domnul Vadapalas, judecător;
   Domnul Tchipev, judecător.
   Camera a șaptea extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:
   Domnul Forwood, președinte de cameră, domnul Šváby, domnul Papasavvas, domnul Moavero Milanesi, domnul Wahl, domnul Dittrich și domnul Truchot, judecători.
   Camera a șaptea, întrunită în complet de trei judecători:
   Domnul Forwood, președinte de cameră;

               a)

               Domnul Šváby și domnul Moavero Milanesi, judecători.

               b)

               Domnul Šváby și domnul Truchot, judecători.

               c)

               Domnul Moavero Milanesi și domnul Truchot, judecători.

         Camera a opta extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:
   Doamna Martins Ribeiro, președinte de cameră, domnul Šváby, domnul Papasavvas, domnul Moavero Milanesi, domnul Wahl, domnul Dittrich și domnul Truchot, judecători.
   Camera a opta, întrunită în complet de trei judecători:
   Doamna Martins Ribeiro, președinte de cameră;

               a)

               Domnul Papasavvas și domnul Wahl, judecători.

               b)

               Domnul Papasavvas și domnul Dittrich, judecători.

               c)

               Domnul Wahl și domnul Dittrich, judecători.

         În camerele a șaptea și a opta extinse, întrunite în complet de cinci judecători, judecătorii întruniți împreună cu președintele de cameră pentru a compune completul de cinci judecători vor fi cei trei judecători ai completului sesizat inițial, al patrulea judecător din această cameră și un judecător aparținând celeilalte camere compuse din patru judecători. Acesta din urmă, care nu va fi președintele de cameră, va fi desemnat pentru un an, potrivit unui sistem de rotație, în ordinea prevăzută de articolul 6 din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță.
   În camerele a șaptea și a opta extinse, întrunite în complet de trei judecători, președintele de cameră se va întruni în mod susccesiv cu judecătorii menționați la subpunctele a), b) sau c), în funcție de completul din care face parte judecătorul raportor. În cauzele în care președintele de cameră este judecător raportor, președintele de cameră se va întruni alternativ cu judecătorii fiecărui complet în ordinea înregistrării cauzelor, fără a se aduce atingere conexității cauzelor.


title: Cauza C-541/10 P: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 30 septembrie 2011 — Sociedade Quinta do Portal, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Vallegre, Vinhos do Porto SA [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Marca comunitară verbală PORTO ALEGRE — Marca națională verbală anterioară VISTA ALEGRE — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Declarație de nulitate a mărcii]

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/23

      Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 30 septembrie 2011 — Sociedade Quinta do Portal, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Vallegre, Vinhos do Porto SA
      (Cauza C-541/10 P) (1)

      (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Marca comunitară verbală PORTO ALEGRE - Marca națională verbală anterioară VISTA ALEGRE - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Declarație de nulitate a mărcii)
      (2012/C 25/39)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Recurentă: Sociedade Quinta do Portal, SA (reprezentant: F. Bolota Belchior, avocat)

         Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. López Ronda și G. Macias Bonilla, avocați), Vallegre, Vinhos do Porto SA

         Obiectul

      Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 8 septembrie 2010 — Quinta do Portal/OAPI — Vallegre (T-369/09), prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 18 iunie 2009 (cauza R 1012/2008-1) privind o procedură de declarare a nulității între Vallegre, Vinhos do Porto, SA și Sociedade Quinta do Portal, SA

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge recursul.

                  2.

                  Obligă Quinta do Portal SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 38, 5.2.2011.


title: Hotărârea Curții din 10 noiembrie 2014 în cauza E-2/14 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Directiva 2005/35/CE – Neaplicare)

text:
               13.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/13

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 10 noiembrie 2014
   în cauza E-2/14
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda
   (Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Directiva 2005/35/CE – Neaplicare)
   (2015/C 158/07)
   În cauza E-2/14, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – Cerere de declarare a faptului că, prin neadoptarea și/sau nenotificarea către Autoritatea AELS de Supraveghere, în termenul prevăzut, a tuturor măsurilor necesare pentru transpunerea în legislația națională a actului menționat la punctul 56v din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni în caz de încălcare), astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord și prin Decizia nr. 65/2009 din 29 mai 2009 a Comitetului mixt al SEE, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat anterior și al articolului 7 din Acordul privind SEE, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 10 noiembrie 2014, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               Declară că, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 56v din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni în caz de încălcare), astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord și prin Decizia nr. 65/2009 din 29 mai 2009 a Comitetului mixt al SEE, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat anterior și al articolului 7 din Acordul privind SEE.

               2.

               Obligă Islanda la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-542/11: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 27 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Financiën/Codirex Expeditie BV [Codul vamal comunitar — Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 — Mărfuri depozitate temporar — Mărfuri necomunitare — Regim vamal de tranzit comunitar extern — Momentul atribuirii unei destinații vamale — Acceptarea declarației vamale — Acordarea liberului de vamă mărfurilor — Datorie vamală]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/14

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 27 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Financiën/Codirex Expeditie BV
   (Cauza C-542/11) (1)

   (Codul vamal comunitar - Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Mărfuri depozitate temporar - Mărfuri necomunitare - Regim vamal de tranzit comunitar extern - Momentul atribuirii unei destinații vamale - Acceptarea declarației vamale - Acordarea liberului de vamă mărfurilor - Datorie vamală)
   2013/C 225/22
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Financiën

      Pârâtă: Codirex Expeditie BV

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 50 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58) — Mărfuri depozitate temporar care au fost declarate în vederea plasării sub regimul vamal de tranzit comunitar extern — Momentul atribuirii unei destinații vamale

      Dispozitivul

   Articolele 50, 67 și 73 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 648/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, trebuie interpretate în sensul că mărfurile necomunitare care au făcut obiectul unei declarații vamale acceptate de autoritățile vamale în vederea plasării lor sub regimul vamal de tranzit comunitar extern și care au statutul de mărfuri depozitate temporar sunt plasate sub acest regim vamal și obțin astfel o destinație vamală la momentul acordării liberului de vamă.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012


title: Cauza C-54/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supreme Court of the United Kingdom la 7 februarie 2011 — JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch, J.P. Morgan Securities Limited/Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts

text:
               16.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 120/4

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supreme Court of the United Kingdom la 7 februarie 2011 — JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch, J.P. Morgan Securities Limited/Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts
   (Cauza C-54/11)
   2011/C 120/07
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court of the United Kingdom.

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch, J.P. Morgan Securities Limited

      Pârâți: Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts

      Întrebările preliminare

               1.

               Atunci când stabilește, în sensul articolului 22 punctul 2 și al articolului 25 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) („Regulamentul Bruxelles I”), care este obiectul litigiului și aspectul pe care îl privește în principal, instanța națională trebuie să țină seama numai de pretențiile formulate de reclamant (reclamanți) sau trebuie să aibă în vedere și apărările și argumentele invocate de pârâți?

               2.

               În cazul în care o parte invocă un aspect de procedură care intră sub incidența articolului 22 punctul 2 din Regulamentul Bruxelles I, precum validitatea deciziei unui organ al unei societăți sau al unei alte persoane juridice, rezultă în mod necesar că acest aspect constituie un obiect al litigiului sau că litigiul privește în principal respectivul aspect, dacă acesta poate conduce la soluționarea litigiului, indiferent de natura și de numărul celorlalte aspecte invocate în cadrul litigiului, precum și de întrebarea dacă toate aspectele sau numai unele dintre acestea pot conduce, la rândul lor, la soluționarea litigiului?

               3.

               În cazul în care răspunsul la a doua întrebare este negativ, instanța națională are obligația, pentru a identifica obiectul litigiului și aspectul pe care îl privește în principal, să examineze procedura în ansamblu și să facă o apreciere globală a obiectului acesteia și a aspectului său principal? În caz contrar, care este criteriul pe care trebuie să îl aplice instanța de trimitere pentru a identifica aceste chestiuni?

      (1)  JO 2001 L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74


title: Cauza T-33/15: Hotărârea Tribunalului din 18 martie 2016 – Grupo Bimbo/OAPI (BIMBO) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BIMBO — Motive absolute de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/38

         Hotărârea Tribunalului din 18 martie 2016 – Grupo Bimbo/OAPI (BIMBO)
   (Cauza T-33/15) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BIMBO - Motive absolute de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 156/50)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexico, Mexic) (reprezentant: N. Fernández Fernández-Pacheco, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: E. Zaera Cuadrado, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 19 noiembrie 2014 (cauza R 251/2014-2) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului verbal BIMBO

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Grupo Bimbo, SAB de CV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza T-215/15: Hotărârea Tribunalului din 7 iulie 2017 – Azarov/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețarea fondurilor — Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Menținerea numelui reclamantului pe listă — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul de proprietate — Dreptul de a desfășura o activitate economică — Proporționalitate — Abuz de putere — Principiul bunei administrări — Eroare vădită de apreciere”)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/32

         Hotărârea Tribunalului din 7 iulie 2017 – Azarov/Consiliul
   (Cauza T-215/15) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețarea fondurilor - Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Menținerea numelui reclamantului pe listă - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul de proprietate - Dreptul de a desfășura o activitate economică - Proporționalitate - Abuz de putere - Principiul bunei administrări - Eroare vădită de apreciere”))
   (2017/C 277/47)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Mykola Yanovych Azarov (Kiev, Ucraina) (reprezentanți: G. Lansky și A. Egger, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix și F. Naert, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (PESC) 2015/364 a Consiliului din 5 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2015, L 62, p. 25) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/357 al Consiliului din 5 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2015, L 62, p. 1), în măsura în care aceste acte mențin numele reclamantului pe lista persoanelor vizate de măsurile restrictive în cauză.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Mykola Yanovych Azarov la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 221, 6.7.2015.


title: Cauza T-438/11: Acțiune introdusă la 12 august 2011 — BelTechExport/Consiliul

text:
               1.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 290/15

         Acțiune introdusă la 12 august 2011 — BelTechExport/Consiliul
   (Cauza T-438/11)
   2011/C 290/21
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BelTechExport ZAO (Minsk, Belarus) (reprezentanți: V. Vaitkute Pavan, A. Smaliukas și E. Matulionyte, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Regulamentului (UE) nr. 588/2011 al Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 765/2006 al Consiliului privind măsurile restrictive împotriva președintelui Lukașenko și anumitor funcționari din Belarus (JO L 161, p. 1), în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               anularea Deciziei 2011/357/PESC a Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsurile restrictive împotriva anumitor funcționari din Belarus (JO L 161, p. 25), în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât a obligației de a prezenta o motivare adecvată pentru includerea reclamantei pe listele cu persoane și entități cărora li se aplică măsurile restrictive.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât a dreptului la apărare și a dreptului la un proces echitabil prevăzute la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și la articolele 6 și 13 din Convenția Europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, întrucât pârâtul:

                           —

                           nu a comunicat în nicio etapă a procedurii motivele detaliate pentru includerea reclamantei pe listele cu persoane și entități care fac obiectul măsurilor restrictive;

                           —

                           nu a dat reclamantei posibilitatea de a-și exercita efectiv dreptul la apărare, în special dreptul de a fi audiată și dreptul de a beneficia de o procedură care să îi permită să solicite în mod efectiv retragerea sa de pe listele cu persoane și entități care fac obiectul măsurilor restrictive.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere, în măsura în care pârâtul a considerat, în cadrul măsurilor contestate, că reclamanta este cea mai mare societate de import/export de produse de apărare din Belarus și că, prin urmare, este în vreun fel legată de sau asociată cu încălcările normelor electorale și ale drepturilor omului sau cu represiunea împotriva societății civile din Belarus.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât a dreptului fundamental la proprietate prevăzut la articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și la articolul 1 din Protocolul nr. 1 la Convenția Europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, în mod nejustificat și disproporționat, fără probe decisive.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât a principiului proporționalității, în măsura în care acesta a impus o limitare disproporționată a drepturilor fundamentale ale reclamantei, fără a prezenta garanții procedurale adecvate și probe decisive.


title: Cauza C-349/16: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 15 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgia) – T.KUP SAS/Belgische Staat [Trimitere preliminară — Dumping — Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 — Importuri de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din China și din Vietnam — Validitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 — Procedură de reexaminare a măsurilor antidumping care urmează să expire — Importatori independenți — Eșantionare — Interesul Uniunii Europene]

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/17

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 15 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgia) – T.KUP SAS/Belgische Staat
   (Cauza C-349/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Dumping - Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 - Importuri de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din China și din Vietnam - Validitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 - Procedură de reexaminare a măsurilor antidumping care urmează să expire - Importatori independenți - Eșantionare - Interesul Uniunii Europene])
   (2017/C 277/23)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: T.KUP SAS

      Pârât: Belgische Staat

      Dispozitivul

   Examinarea întrebărilor adresate nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Vietnam și din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele expediate din RAS Macao, indiferent dacă acestea sunt declarate ca originare din RAS Macao sau nu, în urma unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului.

      (1)  JO C 335, 12.9.2016.


title: Cauza C-116/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België (Belgia) la 17 martie 2008 — C. Meerts/Proost NV

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/24

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België (Belgia) la 17 martie 2008 — C. Meerts/Proost NV
   (Cauza C-116/08)
   (2008/C 128/43)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hof van Cassatie van België (Belgia)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: C. Meerts

      Pârât: Proost NV
   Întrebările preliminare
   Dispozițiile clauzei (2) alineatele (4), (5), (6) și (7) din Acordul-cadru referitor la concediul pentru creșterea copilului încheiat la 14 decembrie 1995 între organizațiile interprofesionale cu vocație generală UNICE, CEEP și CES, care constituie anexa la Directiva 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind Acordul-cadru referitor la concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES (1), trebuie interpretate în sensul că, în cazul rezilierii unilaterale, fără motiv grav și fără respectarea termenului legal de preaviz, a contractului de muncă de către angajator în perioada de muncă cu fracțiune de normă, despăgubirea de concediere datorată lucrătorului trebuie stabilită în funcție de remunerația de bază calculată ca și cum lucrătorul nu și-ar fi desfășurat activitatea cu fracțiune de normă pentru a beneficia de concediu pentru îngrijirea copilului în sensul clauzei 1 alineatul (3) litera (a) din acordul-cadru?

      (1)  JO L 145, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 160.


title: Cauza T-45/07: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2011 — Unipetrol/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața cauciucului butadienic și a cauciucului stiren butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Participare la înțelegere — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Amenzi” )

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/42

         Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2011 — Unipetrol/Comisia
   (Cauza T-45/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața cauciucului butadienic și a cauciucului stiren butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Participare la înțelegere - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Amenzi)
   2011/C 269/93
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Unipetrol a.s. (Praga, Republica Cehă) (reprezentanți: J. Matějček și I. Janda, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial M. Kellerbauer, V. Bottka și O. Weber, ulterior M. Kellerbauer, V. Bottka și V. Di Bucci, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, în privința Unipetrol a.s., a Deciziei Comisiei C(2006) 5700 final din 29 noiembrie 2006 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/F/38.638 — Cauciuc butadienic și cauciuc stiren butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie) sau, în subsidiar, exercitarea de către Tribunal a deplinei sale jurisdicții

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Comisiei C(2006) 5700 final din 29 noiembrie 2006 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/F/38.638 — Cauciuc butadienic și cauciuc stiren butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie) în măsura în care aceasta vizează Unipetrol a.s.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza C-525/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Latonia) la 17 octombrie 2011 — SIA „Mednis” /Valsts ieņēmumu dienests

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Latonia) la 17 octombrie 2011 — SIA „Mednis”/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-525/11)
   2012/C 6/08
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāts

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: SIA „Mednis”

      Pârât: Valsts ieņēmumu dienests

      Întrebarea preliminară

   Articolul 183 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) conferă unui stat membru, fără a efectua vreo analiză specifică, bazându-se numai pe calcule matematice, dreptul de a nu rambursa partea excedentului de taxă care depășește 18 % (cota normală a taxei pe valoarea adăugată) din valoarea totală a operațiunilor taxabile realizate în perioadele fiscale lunare corespunzătoare până când administrația fiscală națională primește declarația fiscală anuală a persoanei impozabile referitoare la taxa pe valoarea adăugată?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-10/15 P: Recurs introdus la 12 ianuarie 2015 de Christos Theophilou și Eleni Theophilou împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 10 noiembrie 2014 în cauza T-293/13, Christos Theophilou și Eleni Theophilou/Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/11

         Recurs introdus la 12 ianuarie 2015 de Christos Theophilou și Eleni Theophilou împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 10 noiembrie 2014 în cauza T-293/13, Christos Theophilou și Eleni Theophilou/Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană
   (Cauza C-10/15 P)
   (2015/C 171/13)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurenți: Christos Theophilou și Eleni Theophilou (reprezentanți: C. Paschalides, Solicitor, A. Paschalides, avocat, și A. Riza QC)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană

      Concluziile recurenților

   Recurenții solicită Tribunalului:

               —

               admiterea recursului, respingerea cererilor pârâților, obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată, atât a celor efectuate în fața Curții, cât și a celor efectuate în fața Tribunalului, și soluționarea cauzei pe fond.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Tribunalul a încălcat dreptul UE în aprecierea mai multor afirmații, după cum urmează.

                           a)

                           Tribunalul s-a întemeiat pe faptul că „atribuțiile încredințate Comisiei […] în cadrul Tratatului MES nu presupun nicio putere decizională proprie și […] că activitățile exercitate de aceste două instituții în cadrul aceluiași tratat nu angajează decât MES” (1), fără a evalua deloc impactul afirmației juridice pe care a acceptat-o arguendo la punctul 48, potrivit căreia Comisia „nu a cedat controlul efectiv al rolului său în procesul decizional în temeiul articolului 136 alineatul (3) [TFUE] conform competențelor care îi sunt recunoscute la articolul 17 [TUE] de a acționa în calitate de instituție UE responsabilă să asigure compatibilitatea cu dreptul Uniunii a actelor încheiate în temeiul Tratatului MES”.

                           b)

                           Se susține că în Hotărârea Pringle (2), pe care s-a întemeiat Tribunalul (3), s-a decis că, deși Comisia și BCE nu angajează decât MES (4), cu toate acestea, Curtea a observat, inter alia
                               (5),la punctul 164 din hotărârea respectivă, că „competențele atribuite Comisiei prin Tratatul MES îi permit, astfel cum prevede articolul 13 alineatele (3) și (4) din acesta, să asigure compatibilitatea cu dreptul Uniunii a protocoalelor de acord încheiate de MES”, iar la punctul 174 că, „în temeiul articolului 13 alineatul (3) din acest tratat, protocolul de acord care este negociat cu statul membru care a solicitat un sprijin pentru stabilitate trebuie să fie pe deplin compatibil cu dreptul Uniunii”.

                           c)

                           Afirmația „o cerere de despăgubire formulată împotriva Uniunii și întemeiată pe simpla nelegalitate a unui act sau a unui comportament care nu a fost adoptat de o instituție a Uniunii sau de agenții săi trebuie respinsă ca inadmisibilă” (6) a fost aplicată fără o evaluare a argumentelor din replica recurenților, conform cărora „[…] BCE [ar fi] acționat în calitate de [instituție UE], întrucât MES nu putea să exercite în mod legal un control efectiv al puterii coercitive în temeiul dreptului UE pentru a permite și/sau a face și/sau a acționa în virtutea amenințării. Puterea coercitivă menționată este acordată exclusiv […] în controlul efectiv al BCE, care nu poate fi cedat în temeiul dreptului Uniunii.”

                           d)

                           „[C]omportamentul care se pretinde că se află la originea prejudiciului invocat este o abținere de a acționa din partea Comisiei cu ocazia semnării protocolului de acord […]. Cu toate acestea, semnarea protocolului de acord a intervenit după reducerea valorii depozitului reclamanților […]. Astfel, această reducere a avut loc la intrarea în vigoare a [măsurilor din 29 martie 2013]. În consecință, nu se poate considera că reclamanții au reușit să dovedească cu certitudinea necesară că prejudiciul pe care apreciază că l-a suferit a fost efectiv cauzat de inacțiunea reproșată Comisiei.” (7) Această afirmație ignoră modul în care recurenții și-au expus cauza, menționat la punctul 41 din ordonanță, și anume: „[c]ondițiile referitoare la [FAF] acordată [Republicii Cipru] la 26 aprilie 2013și modul în care acestea au fost solicitate de Comisie și de BCE sunt cele care au cauzat reclamanților prejudiciul pentru care urmărește să obțină o despăgubire în temeiul articolelor 268 și 340 TFUE”. Modul în care acestea au fost impuse a implicat neasigurarea de către Comisie a conformității condiționalității cu dreptul UE și amenințarea BCE de a înceta furnizarea de euro către Cipru, care au constituit o succesiune de acte/abțineri de a acționa începând de la 15 martie 2013 și terminând cu respectarea condiționării la 29 martie 2013.

                           e)

                           Conținutul protocolului de acord a fost contestat pentru motivul că acesta făcea referire la o respectare prealabilă a condiționării prealabile, care, ex hypotesi, a intervenit anterior reducerii valorii depozitelor recurenților, aspect pe care Tribunalul nu l-a apreciat ca parte integrantă a unei conduite.

                           f)

                           „[Î]n cazurile în care comportamentul care se pretinde că se află la originea prejudiciului invocat constă într-o abținere de a acționa, este necesar în mod special să existe certitudinea că prejudiciul menționat a fost cauzat efectiv de inacțiunile reproșate și că nu a putut fi provocat de comportamente distincte de cele reproșate instituției pârâte”: Ordonanța Portela/Comisia (8). Cu alte cuvinte, „chiar și în cazul în care” (9) Comisia a acționat conform obligației sale de a asigura faptul că condițiile sunt conforme cu dreptul UE, acest lucru nu ar fi schimbat nimic, întrucât „semnarea protocolului de acord a intervenit după reducerea valorii depozitului reclamanților la BoC.” (10) Tribunalul a omis din nou să aprecieze argumentele pe care s-au întemeiat recurenții: a se vedea, inter alia, literele (d) și (e) de mai sus.

                           g)

                           În plus și cu titlu subsidiar, Tribunalul a săvârșit o eroare de fapt considerând că protocolul de acord a fost semnat după reducerea valorii depozitelor în toate cazurile. În cazul BoC, reducerea definitivă a valorii nu a intervenit decât după semnarea protocolului de acord la 26 aprilie 2013, și anume la sfârșitul lunii iunie 2013.

               2.

               În cazul în care CJE recunoaște faptul că pârâții au avut capacitatea juridică de a acționa în calitate de instituții ale UE, rezultă că decizia Tribunalului cu privire la al doilea capăt de cerere [privind anularea], menționat la punctele 55-60 din ordonanță, ar fi a fortiori inoperant.

      (1)  Punctul 45 din ordonanță.

      (2)  Hotărârea C-370/12 (EU:C:2012:756).

      (3)  Punctul 45 din ordonanță.

      (4)  Punctul 45 din Ordonanța din 10 noiembrie 2014.

      (5)  A se vedea de asemenea punctele 112 și 163.

      (6)  Punctul 43 din ordonanță și Ordonanța din 4 iulie 2013, Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon/Comisia și alții (C-520/12 P, EU:C:2013:457)

      (7)  Punctul 54 din ordonanță.

      (8)  Ordonanța din 17 decembrie 2008, Portela/Comisia (T-137/07, EU:T:2008:589, punctul 80).

      (9)  Hotărârea din 25 iunie 1997, Perillo/Comisia (T-7/96, Rec, EU:T:1997:94).

      (10)  Punctul 54 din ordonanță.