title: Hotărârea Tribunalului (camera a opta) din 21 aprilie 2010. # Peek & Cloppenburg şi van Graaf GmbH & Co. KG împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Thai Silk - Marcă națională figurativă anterioară reprezentând o pasăre - Admisibilitatea acțiunii - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009]. # Cauza T-361/08.

text:
      Cauza T‑361/08
      Peek & Cloppenburg și van Graaf GmbH & Co. KG
      împotriva
      Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
      „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Thai Silk — Marcă națională figurativă anterioară reprezentând o pasăre — Admisibilitatea acțiunii — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul
         nr. 207/2009]”

      Sumarul hotărârii
      1.      Marcă comunitară — Procedura căii de atac — Acțiune în fața instanței comunitare — Persoane îndreptățite să formuleze acțiunea
            și să se constituie părți în procedură
      [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 63 alin. (4)]
      2.      Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci
            anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare — Risc de confuzie cu marca
            anterioară
      [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)]
      1.      Articolul 63 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară prevede că acțiunea împotriva unei decizii
         a unei camere de recurs este „deschisă oricărei părți la procedura înaintea camerei de recurs, în măsura în care decizia nu
         a fost pronunțată în favoarea sa”.

      Referitor la o procedură de opoziție, noii titulari ai unei mărci anterioare pot formula, în această privință, o acțiune în
         fața Tribunalului și trebuie să fie admise ca părți în procedură, din moment ce s‑a stabilit că sunt titulari ai dreptului
         invocat în fața Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale).

      În cazul în care noul titular al mărcii anterioare a prezentat dovada cesiunii în favoarea sa și a faptului că Oficiul a înregistrat
         această cesiune în urma procedurii aflate pe rolul camerei de recurs, acesta devine, în consecință, parte în procedura în
         fața Oficiului.

      (a se vedea punctele 30-32 și 34)
      2.      Nu există, pentru consumatorul germanofon mediu, vreun risc de confuzie, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b)
         din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară, între semnul figurativ Thai Silk, a cărui înregistrare ca marcă comunitară
         este solicitată pentru „mătase” și pentru „articole de îmbrăcăminte din mătase”, care fac parte din clasa 24 și, respectiv,
         din clasa 25 în sensul Aranjamentului de la Nisa, și marca figurativă reprezentând o pasăre, înregistrată anterior în Germania
         pentru produse și servicii care fac parte din clasele 18, 25 și 35 din aranjamentul menționat.

      Diferențele vizuale și fonetice dintre mărcile în cauză sunt de natură să neutralizeze similitudinea conceptuală scăzută.
         Astfel, confruntat cu cele două semne în cauză, este categoric exclus ca publicul vizat să poată stabili între acestea o legătură
         care creează un risc de confuzie în percepția sa și care i‑ar sugera că produsele vizate provin de la aceeași întreprindere
         sau de la întreprinderi legate din punct de vedere economic. Pe de altă parte, chiar dacă producătorii de articole de îmbrăcăminte
         creează uneori mai multe linii de produse, este categoric improbabil ca publicul vizat, confruntat cu cele două semne în cauză,
         să poată considera că este vorba despre variante ale aceleiași mărci sau despre submărci ale aceluiași fabricant.

      (a se vedea punctele 52 și 73)
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a opta)
      21 aprilie 2010(*)

      „Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Thai Silk – Marcă națională figurativă anterioară reprezentând o pasăre – Admisibilitatea acțiunii – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul
         nr. 207/2009]”

      În cauza T‑361/08,
      Peek & Cloppenburg, cu sediul în Hamburg (Germania),

      van Graaf GmbH & Co. KG, cu sediul în Viena (Austria),

      reprezentate de V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde și J. Pause, avocați,
      reclamante,
      împotriva
      Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), reprezentat de domnul S. Schäffner, în calitate de agent,

      pârât,
      după admiterea cererii intervenientului în fața Tribunalului de a se substitui Office of the Permanent Secretary, The Prime
         Minister’s Office, Thailand (Thailanda), cealaltă parte în procedura aflată pe rolul camerei de recurs a OAPI fiind

      The Queen Sirikit Institute of Sericulture, Office of the Permanent Secretary, Ministry of Agriculture and Cooperatives, Thailand
            (Thailanda), cu sediul în Bangkok (Thailanda), reprezentat de A. Kockläuner, avocat,

      având ca obiect o acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 10 iunie 2008 (cauza R 1677/2007‑4),
         privind o procedură de opoziție între Peek & Cloppenburg și Office of the Permanent Secretary, The Prime Minister’s Office,
         Thailand,

      TRIBUNALUL (Camera a opta),
      compus din doamna M. E. Martins Ribeiro (raportor), președinte, domnii S. Papasavvas și N. Wahl, judecători,
      grefier: domnul J. Plingers, administrator,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
       Istoricul cauzei
      1        La 29 octombrie 2004, Office of the Permanent Secretary, The Prime Minister’s Office, Thailand (Thailanda), a formulat o cerere
         de înregistrare a unei mărci comunitare la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
         (OAPI) în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11,
         p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), cu modificările ulterioare [înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului
         din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)].

      2        Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul figurativ reprodus în continuare:

      3        Produsele pentru care s‑a solicitat înregistrarea fac parte din clasele 24 și 25 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind
         clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor, din 15 iunie 1957, cu revizuirile
         și modificările ulterioare, și corespund, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri:

      –        clasa 24: „Mătase”;
      –        clasa 25: „Articole de îmbrăcăminte de mătase”.
      4        Această cerere a fost publicată în Buletinul mărcilor comunitare nr. 24/2005 din 13 iunie 2005.

      5        La 7 septembrie 2005, una dintre cele două reclamante din prezenta cauză, și anume Peek & Cloppenburg, a formulat opoziție
         împotriva înregistrării mărcii solicitate în temeiul articolului 42 din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 41 din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009], invocând un risc de confuzie în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94
         [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009].

      6        Opoziția se întemeia pe înregistrarea nr. 30336340 a următoarei mărci figurative germane:

      7        Această marcă a fost depusă la 18 iulie 2003 și a fost înregistrată la 14 iunie 2004 pentru următoarele produse și servicii
         care fac parte din clasele 18, 25 și 35:

      –        clasa 18: „Articole din piele, în special curele, genți, containere (care fac parte din clasa 18) și articole de marochinărie,
         în special portmonee, portofele, etuiuri pentru chei, umbrele”;

      –        clasa 25: „Articole de îmbrăcăminte (inclusiv articole de îmbrăcăminte tricotate și țesute și articole de îmbrăcăminte din
         piele) pentru femei, bărbați și copii, în special articole de îmbrăcăminte pentru exterior, pentru loisir și pentru sport;
         articole de încălțăminte, inclusiv cizme și papuci, curele”;

      –        clasa 35: „Publicitate, conducerea și administrarea afacerilor, lucrări de birou, prezentare de produse, distribuție de eșantioane
         în scopuri publicitare, vânzare la licitație a unor produse și servicii, studiul pieței”.

      8        Opoziția privea totalitatea produselor precizate în cererea de înregistrare.

      9        Prin Decizia din 15 octombrie 2007, divizia de opoziție a respins opoziția pentru motivul că semnele în conflict nu erau similare
         și că, în orice caz, nu exista niciun risc de confuzie pe teritoriul comunitar.

      10      La 26 octombrie 2007, Peek & Cloppenburg a introdus o cale de atac la OAPI împotriva deciziei diviziei de opoziție.

      11      La 15 noiembrie 2007, Peek & Cloppenburg a solicitat Deutsches Patent- und Markenamt (Oficiul German pentru Brevete și Mărci)
         transferul mărcii anterioare către cealaltă reclamantă din prezenta cauză, și anume van Graaf GmbH & Co. KG (denumită în continuare
         „van Graaf”).

      12      Prin Decizia din 10 iunie 2008 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera a patra de recurs a OAPI a respins calea
         de atac. Aceasta din urmă a confirmat decizia diviziei de opoziție, în sensul că semnele în cauză erau diferite din punct
         de vedere vizual, fonetic și conceptual, astfel încât nu era necesar să se compare produsele în cauză, deoarece nu era îndeplinită
         una dintre condițiile prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94. Camera de recurs a precizat
         că, presupunând chiar că există o similitudine între semne, în temeiul simplei lor similitudini conceptuale, rezultatul nu
         ar fi modificat chiar dacă produsele în cauză ar fi considerate identice, deoarece publicul în cauză nu s‑ar înșela cu privire
         la originea comercială a acestora.

      13      La 11 august 2008, Deutsches Patent- und Markenamt a întocmit un certificat din care reieșea că de la 17 noiembrie 2007 van
         Graaf era noua titulară a mărcii, în locul Peek & Cloppenburg.

       Procedura și concluziile părților
      14      Prin cerere depusă la grefa Tribunalului la 27 august 2008, reclamantele au introdus prezenta acțiune.

      15      OAPI și The Queen Sirikit Institute of Sericulture, Office of the Permanent Secretary, Ministry of Agriculture and Cooperatives,
         Thailand, au depus memoriul în răspuns la grefa Tribunalului la 16 decembrie 2008.

      16      La 16 decembrie 2008, în cadrul memoriului său în răspuns, The Queen Sirikit Institute of Sericulture, Office of the Permanent
         Secretary, Ministry of Agriculture and Cooperatives, Thailand, a introdus o cerere de substituire pentru a interveni în cadrul
         procedurii aflate pe rolul Tribunalului în locul Office of the Permanent Secretary, The Prime Minister’s Office, Thailand,
         și, la 8 ianuarie 2009, a transmis la grefa Tribunalului o copie a contractului de cesiune a mărcii comunitare Thai Silk.

      17      Prin scrisoarea înregistrată la grefa Tribunalului la 2 februarie 2009, OAPI și‑a exprimat acordul cu privire la această cerere
         de substituire. Prin scrisoarea înregistrată în aceeași zi, reclamantele au menționat că nu au obiecții față de aceasta.

      18      Prin Ordonanța din 19 iunie 2009, Tribunalul a admis substituirea Office of the Permanent Secretary, The Prime Minister’s
         Office, Thailand, cu The Queen Sirikit Institute of Sericulture, Office of the Permanent Secretary, Ministry of Agriculture
         and Cooperatives, Thailand, ca intervenient în cadrul procedurii în fața Tribunalului.

      19      Prin decizia din 9 iulie 2009, Tribunalul a decis să respingă ca inadmisibil memoriul în răspuns al The Queen Sirikit Institute
         of Sericulture, Office of the Permanent Secretary, Ministry of Agriculture and Cooperatives, Thailand, pentru motivul că acesta
         a devenit intervenient în litigiu abia de la data emiterii Ordonanței Tribunalului din 19 iunie 2009, astfel încât, la data
         depunerii memoriului menționat, și anume 16 decembrie 2008, acesta nu era parte în litigiu. Tribunalul a invitat intervenientul
         să își prezinte argumentația privind prezenta cauză în cadrul ședinței.

      20      Prin scrisoarea depusă la grefa Tribunalului la 24 iulie 2009, The Queen Sirikit Institute of Sericulture, Office of the Permanent
         Secretary, Ministry of Agriculture and Cooperatives, Thailand, a depus din nou memoriul său din 16 decembrie 2008, precum
         și anexele la acesta, pentru a fi luat în considerare în cadrul prezentei proceduri, aceasta în vederea păstrării în mod efectiv
         a dreptului său de a fi ascultat.

      21      Președintele Camerei a opta a Tribunalului a decis, având în vedere împrejurările specifice ale cauzei, să accepte respectivul
         document și să permită celorlalte părți să se poată pronunța în cadrul ședinței.

      22      Reclamantele, Peek & Cloppenburg, precum și van Graaf, solicită Tribunalului:

      –        anularea deciziei atacate;
      –        obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.
      23      OAPI solicită Tribunalului:

      –        respingerea acțiunii introduse de van Graaf ca inadmisibilă;
      –        respingerea acțiunii introduse de Peek & Cloppenburg ca neîntemeiată;
      –        obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată.
      24      Intervenientul solicită Tribunalului:

      –        respingerea acțiunii ca inadmisibilă;
      –        respingerea acțiunii ca neîntemeiată;
      –        obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată.
      25      Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 8 octombrie
         2009.

       Cu privire la admisibilitatea acțiunii
       Argumentele părților
      26      Reclamantele precizează că, din motive procedurale și prudențiale, acțiunea a fost introdusă de Peek & Cloppenburg, ca parte
         lezată din punct de vedere formal în sensul articolului 63 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 65
         alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009], și de van Graaf, ca parte lezată din punct de vedere material. Acestea solicită
         de asemenea să fie informate cu privire la orice eventuală decizie a Tribunalului potrivit căreia numai una dintre reclamante
         ar avea calitate procesuală activă.

      27      Întemeindu‑se pe articolul 63 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94, OAPI arată că Peek & Cloppenburg era parte în procedura
         aflată pe rolul camerei de recurs, astfel încât numai aceasta dispune de un drept de a exercita o acțiune. Cu siguranță, marca
         ar fi fost cesionată către van Graaf și aceasta ar fi lezată din punct de vedere material prin decizia atacată. Cu toate acestea,
         calitatea formală a părții în procedură ar fi decisivă în scopul acestei dispoziții. Întrucât Van Graaf nu a fost niciodată
         parte în procedura aflată pe rolul camerei de recurs, aceasta nu ar avea calitate procesuală activă.

      28      În opinia OAPI, care face trimitere la jurisprudența Tribunalului, van Graaf ar putea interveni în locul Peek & Cloppenburg,
         în temeiul cesiunii mărcii anterioare, cu condiția să solicite substituirea în drepturile acesteia din urmă și cu condiția
         ca Tribunalul să admită această substituire printr‑o ordonanță. Or, van Graaf nu ar fi prezentat nicio cerere de substituire.

      29      Intervenientul susține că acțiunea este inadmisibilă, pentru motivul, pe de o parte, că Peek & Cloppenburg nu mai este titulară
         a mărcii de la 17 noiembrie 2007, astfel încât decizia atacată nu o poate prejudicia în sensul articolului 63 alineatul (4)
         din Regulamentul nr. 40/94, și, pe de altă parte, că van Graaf nu a fost parte în procedura aflată pe rolul camerei de recurs
         și nu a intervenit în această procedură, deși a devenit titulara mărcii anterioare la puțin timp după introducerea căii de
         atac în fața camerei de recurs. Prin urmare, niciuna dintre cele două reclamante nu ar avea calitate procesuală activă.

       Aprecierea Tribunalului
      30      Articolul 63 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 prevede că acțiunea împotriva unei decizii a unei camere de recurs este
         „deschisă oricărei părți la procedura înaintea camerei de recurs, în măsura în care decizia nu a fost pronunțată în favoarea
         sa”.

      31      În această privință, trebuie să se arate că, într‑o cauză în care cesiunea unei mărci a intervenit după decizia camerei de
         recurs, dar înainte de introducerea acțiunii la Tribunal, s‑a statuat că, în conformitate cu articolul 63 alineatul (4) din
         Regulamentul nr. 40/94, noii titulari ai unei mărci anterioare pot formula o acțiune în fața Tribunalului și trebuie să fie
         admise ca părți în procedură, din moment ce s‑a stabilit că sunt titulari ai dreptului invocat în fața OAPI [Hotărârea Tribunalului
         din 28 iunie 2005, Canali Ireland/OAPI – Canal Jean (CANAL JEAN CO. NEW YORK), T‑301/03, Rec., p. II‑2479, punctul 19].

      32      De asemenea, trebuie să se observe că, în această cauză în care s‑a pronunțat Hotărârea CANAL JEAN CO. NEW YORK, punctul 31
         de mai sus, întrucât noul titular al mărcii a prezentat dovada cesiunii mărcii menționate și întrucât OAPI a înregistrat această
         cesiune ulterior procedurii aflate pe rolul camerei de recurs, acest nou titular devenise parte în procedura în fața OAPI
         (punctul 20).

      33      În prezenta cauză, reiese din dosar că, prin scrisoarea din 15 noiembrie 2007, Peek & Cloppenburg a solicitat Deutsches Patent-
         und Markenamt cesiunea mai multor mărci, printre care marca anterioară, către van Graaf și că Deutsches Patent- und Markenamt
         a furnizat, la 11 august 2008, reprezentantului acesteia din urmă un certificat prin care se stabilește cesiunea respectivei
         mărci în favoarea sa începând cu 17 noiembrie 2007, astfel încât van Graaf a devenit parte în procedura în fața OAPI în sensul
         articolului 63 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 [a se vedea de asemenea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 13
         decembrie 2007, Xentral/OAPI – Pages jaunes (PAGESJAUNES.COM), T‑134/06, Rep., p. II‑5213].

      34      Această concluzie nu poate fi infirmată de faptul că cesiunea mărcii anterioare a fost înregistrată în mod oficial de Deutsches
         Patent- und Markenamt, iar nu de OAPI, din moment ce marca anterioară a fost înregistrată în Germania și nu s‑a contestat
         faptul că a existat o cesiune a acestei mărci în favoarea van Graaf.

      35      Așadar, acțiunea este admisibilă în privința van Graaf.

      36      Întrucât este vorba despre una și aceeași acțiune, nu se impune examinarea calității procesuale active a Peek & Cloppenburg
         (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 24 martie 1993, CIRFS și alții/Comisia, C‑313/90, Rec., p. I‑1125, punctul
         31, Hotărârea Tribunalului din 8 iulie 2003, Verband der freien Rohrwerke și alții/Comisia, T‑374/00, Rec., p. II‑2275, punctul
         57, și Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2007, Sun Chemical Group și alții/Comisia, T‑282/06, Rep., p. II‑2149, punctul 50).

      37      Din tot ceea ce precedă rezultă că acțiunea trebuie declarată admisibilă.

       Cu privire la fond
      38      Reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94.

       Argumentele părților
      39      Reclamantele susțin că produsele vizate de marca solicitată care fac parte din clasa 25 sunt identice cu cele vizate de marca
         anterioară. În ceea ce privește produsele vizate de marca solicitată care fac parte din clasa 24 și cele vizate de marca anterioară
         care fac parte din clasa 25, ar exista o similitudine, întrucât articolele de îmbrăcăminte, precum și mătasea aparțin categoriei
         textilelor. Pe de altă parte, întrucât articolele de îmbrăcăminte servesc la îmbrăcare, iar mătasea intră în compoziția acestora
         și servește la fabricarea lor, respectivele produse ar fi concurente. Canalele de distribuție și locurile de comercializare
         ar fi de asemenea deseori identice.

      40      Reclamantele pretind că, pe plan vizual, semnele în cauză sunt foarte similare, deoarece sunt dominate de ilustrarea unui
         păun, astfel încât diferențele minime dintre semnele menționate în reprezentarea păunilor și în elementele secundare nu ar
         fi suficiente pentru a antrena o percepere diferită a acestor semne de către consumator. Acestea pretind că este nerealist
         și total incomprehensibil să se considere, astfel cum a procedat camera de recurs, că este imposibilă „asocierea elementelor
         figurative respective cu o anumită specie de animale”. Dimpotrivă, reclamantele apreciază că un consumator mediu recunoaște
         în semnele în cauză reprezentarea unui păun, care nu are niciun caracter descriptiv pentru produsele care fac parte din clasele
         24 și 25, atrăgând astfel atenția respectivului consumator. În plus, elementele care ar varia de la un semn la altul, și anume
         cadrul, linia și culorile, ar fi secundare, astfel încât nu ar deturna atenția consumatorului mediu de la elementele dominante
         comune. Pe de altă parte, expresia „thai silk” ar fi descriptivă referitor la mătase și la articolele de îmbrăcăminte în privința
         consumatorului german, care ar înțelege perfect semnificația acesteia, și, prin urmare, nu ar avea influență asupra perceperii
         mărcii solicitate.

      41      Potrivit reclamantelor, numeroase hotărâri ale Tribunalului au constatat existența unui risc de confuzie în temeiul unor elemente
         vizuale similare, deși unul dintre semnele care trebuie comparate conține în plus un element verbal, fără să fie luat în considerare
         caracterul distinctiv crescut al celuilalt semn.

      42      Reclamantele adaugă că, pe plan fonetic, semnele în cauză sunt fie foarte similare, fie necomparabile și că, pe plan conceptual,
         acestea sunt fie foarte similare, fie identice.

      43      Acestea concluzionează că, pe piața germană, există un risc de confuzie în percepția publicului vizat, care este constituit
         din consumatori normal informați și suficient de atenți și de avizați. În plus, ar trebui să se ia în considerare faptul că,
         pe de o parte, consumatorul păstrează în memorie o imagine imperfectă a mărcilor și, pe de altă parte, marca anterioară dispune
         de un caracter distinctiv intrinsec ridicat. Comparația vizuală a mărcilor ar fi deosebit de importantă, având în vedere produsele
         în cauză, care sunt în general vândute în magazine cu autoservire.

      44      OAPI și intervenientul solicită respingerea motivului.

       Aprecierea Tribunalului
      45      Potrivit articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, la opoziția titularului unei mărci anterioare,
         se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când, „din cauza identității sau asemănării sale cu marca anterioară și
         din cauza identității sau asemănării produselor sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie
         pe teritoriul în care este protejată marca anterioară; riscul de confuzie include riscul de asociere cu marca anterioară”.

      46      Pe de altă parte, în temeiul articolului 8 alineatul (2) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul
         8 alineatul (2) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul nr. 207/2009], „mărci anterioare” înseamnă mărcile înregistrate într‑un
         stat membru a căror dată de depunere este anterioară cererii de înregistrare a mărcii comunitare.

      47      Potrivit unei jurisprudențe constante, constituie un risc de confuzie riscul ca publicul să poată crede că produsele sau serviciile
         în cauză provin de la aceeași întreprindere sau, eventual, de la întreprinderi legate din punct de vedere economic [a se vedea
         Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2008, Boston Scientific/OAPI – Terumo (CAPIO), T‑325/06, punctul 70 și jurisprudența
         citată; a se vedea de asemenea, prin analogie, Hotărârea Curții din 29 septembrie 1998, Canon, C‑39/97, Rec., p. I‑5507, punctul
         29, și Hotărârea Curții din 22 iunie 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rec., p. I‑3819, punctul 17].

      48      În plus, riscul de confuzie în percepția publicului trebuie apreciat în mod global, ținând seama de toți factorii pertinenți
         ai cauzei (a se vedea Hotărârea CAPIO, punctul 47 de mai sus, punctul 71 și jurisprudența citată; a se vedea, prin analogie,
         Hotărârea Curții din 11 noiembrie 1997, SABEL, C‑251/95, Rec., p. I‑6191, punctul 22, și Hotărârea Curții din 22 iunie 2000,
         Marca Mode, C‑425/98, Rec., p. I‑4861, punctul 40).

      49      Această apreciere globală implică o anumită interdependență între factorii luați în considerare și, în special, între similitudinea
         mărcilor și cea a produselor sau serviciilor desemnate. Astfel, un grad scăzut de similitudine între produsele sau serviciile
         desemnate poate fi compensat printr‑un grad ridicat de similitudine între mărci și invers [Hotărârea Curții din 13 septembrie
         2007, Il Ponte Finanziaria/OAPI, C‑234/06 P, Rep., p. I‑7333, punctul 48, și Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2002,
         Matratzen Concord/OAPI – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Rec., p. II‑4335, punctul 25]. Interdependența dintre acești factori
         își găsește expresia în al șaptelea considerent al Regulamentului nr. 40/94, potrivit căruia noțiunea de similitudine trebuie
         interpretată în relație cu riscul de confuzie, a cărui apreciere depinde de numeroși factori, în special de cunoașterea mărcii
         pe piață, de asocierea care poate fi făcută cu semnul folosit sau înregistrat, de gradul de asemănare dintre marcă și semn
         și dintre produsele sau serviciile desemnate (a se vedea Hotărârea CAPIO, punctul 47 de mai sus, punctul 72 și jurisprudența
         citată).

      50      Pe de altă parte, aprecierea globală trebuie, în ceea ce privește similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală dintre mărcile
         în conflict, să se întemeieze pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând seama în special de elementele lor distinctive
         și dominante. Într‑adevăr, din modul de redactare a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, potrivit
         căruia „există un risc de confuzie [în percepția publicului]”, rezultă că percepția asupra mărcilor pe care o are consumatorul
         mediu al tipului de produs sau de serviciu în cauză are un rol determinant în aprecierea globală a riscului de confuzie. Or,
         în mod normal, consumatorul mediu percepe o marcă ca pe un tot și nu face o examinare a diferitelor detalii ale acesteia (a
         se vedea Hotărârea CAPIO, punctul 47 de mai sus, punctul 73 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea, prin analogie,
         Hotărârea SABEL, punctul 48 de mai sus, punctul 23, și Hotărârea Lloyd Schuhfabrik Meyer, punctul 47 de mai sus, punctul 25).

      51      În vederea aprecierii globale a riscului de confuzie, consumatorul mediu al produselor vizate este prezumat a fi normal informat
         și suficient de atent și de avizat. De altfel, trebuie să se țină seama de faptul că numai rareori consumatorul mediu are
         posibilitatea să compare în mod direct diferitele mărci, trebuind să se bazeze pe imaginea imperfectă a acestora pe care a
         păstrat‑o în memorie. Este necesar să se țină seama și de faptul că nivelul de atenție al consumatorului mediu poate varia
         în funcție de categoria de produse sau de servicii în cauză [Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2002, Oberhauser/OAPI
         – Petit Liberto (Fifties), T‑104/01, Rec., p. II‑4359, punctul 28, și Hotărârea Tribunalului din 30 iunie 2004, BMI Bertollo/OAPI
         – Diesel (DIESELIT), T‑186/02, Rec., p. II‑1887, punctul 38; a se vedea, prin analogie, Hotărârea Lloyd Schuhfabrik Meyer,
         punctul 47 de mai sus, punctul 26].

      52      În speță, reiese de la punctul 16 din decizia atacată, pe de o parte, că publicul germanofon a fost luat în considerare de
         către camera de recurs, din moment ce marca anterioară este o marcă germană, și, pe de altă parte, că publicul vizat în percepția
         căruia trebuie apreciat riscul de confuzie este cel constituit din consumatorul germanofon mediu, prezumat a fi normal informat
         și suficient de atent și de avizat. Această premisă, care, de altfel, nu a fost contestată de reclamante, trebuie validată.

      53      Cu siguranță, intervenientul pretinde că publicul vizat este un public care are un grad de atenție ridicat.

      54      Cu toate acestea, în ceea ce privește produse precum cele în cauză, care sunt de consum curent, trebuie să se constate că
         în mod întemeiat a considerat camera de recurs că publicul vizat era constituit din consumatorul mediu, prezumat a fi normal
         informat și suficient de atent și de avizat [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2005, Bunker
         & BKR/OAPI – Marine Stock (B.K.R.), T‑423/04, Rec., p. II‑4035, punctul 54 și jurisprudența citată].

       Cu privire la similitudinea semnelor
      55      În primul rând, în ceea ce privește comparația pe plan vizual, în mod întemeiat a constatat camera de recurs, la punctul 17
         din decizia atacată, că semnele în cauză erau diferite din punct de vedere vizual.

      56      Într‑adevăr, este cert că cele două semne sunt compuse dintr‑un element care reprezintă un animal. Astfel, marca solicitată
         este compusă dintr‑un animal prezumat a reprezenta în mod stilizat un păun văzut din profil, stând în picioare și orientat
         înspre dreapta, ghearele nefiind vizibile și coada lungă părând a fi acoperită de pete în formă de ochi. Acest element este
         de culoare albastră și figurează în centrul unui cerc tot de culoare albastră, deasupra căruia apare expresia „thai silk”.
         În comparație, marca anterioară este compusă dintr‑un element care reprezintă de asemenea o pasăre văzută din profil, stând
         în picioare și orientată înspre dreapta, care nu poate fi identificată imediat ca reprezentând un păun, deoarece reprezentarea
         este schematică. Această pasăre dispune de o creastă, de gheare desenate în mod schematic și de o coadă care pare a fi acoperită
         de solzi. Cu toate acestea, chiar dacă o parte din publicul vizat ar putea percepe în acest element figurativ reprezentarea
         unui păun, respectiva reprezentare este atât de îndepărtată de reprezentarea stilizată a acestui animal în cadrul mărcii solicitate,
         încât publicul menționat le‑ar percepe în mod diferit din punct de vedere vizual.

      57      Astfel cum a arătat în mod întemeiat camera de recurs la punctul 21 din decizia atacată, simplul fapt că cele două reprezentări
         sunt orientate înspre dreapta nu poate genera o similitudine vizuală între semnele în conflict.

      58      În al doilea rând, în ceea ce privește comparația pe plan fonetic, trebuie amintit că, în sens strict, reproducerea fonetică
         a unui semn complex corespunde celei a tuturor elementelor sale verbale, independent de specificitățile grafice ale acestora,
         care țin mai degrabă de analiza semnului pe plan vizual [Hotărârea Tribunalului din 25 mai 2005, Creative Technology/OAPI
         – Vila Ortiz (PC WORKS), T‑352/02, Rec., p. II‑1745, punctul 42].

      59      În această privință, după cum a arătat în mod întemeiat camera de recurs la punctul 23 din decizia atacată, trebuie să se
         considere că semnele în cauză sunt de asemenea diferite. Astfel, marca solicitată este compusă din elementul verbal „thai
         silk”, care nu figurează în marca anterioară. Întrucât publicul vizat va utiliza acest element verbal pentru a se referi la
         marca solicitată, nu există nicio similitudine fonetică ce ar putea, eventual, să provină din faptul că publicul menționat
         ar identifica același animal în cadrul celor două semne. Astfel, nu poate fi imaginată ipoteza ca publicul vizat să se refere
         la marca solicitată nu prin pronunțarea elementului verbal al acesteia, ci a termenului german ce desemnează animalul reprezentat
         în elementul figurativ al acesteia, de altfel oarecum imprecis, deoarece nu se poate exclude ca publicul menționat să nu recunoască
         în mod direct un păun în acest element figurativ.

      60      Presupunând chiar că elementul verbal al mărcii solicitate poate fi considerat descriptiv, astfel cum pretind reclamantele,
         acest lucru nu împiedică posibilitatea ca publicul vizat, aflat în situația de a se referi la marca menționată, să pronunțe
         în mod exclusiv elementul verbal al acesteia, iar nu termenul care corespunde animalului reprezentat în elementul său figurativ,
         în măsura în care respectiva corespondență este, prin natură, indirectă, precum și, în speță, nesigură în ceea ce privește
         termenul menționat, aceasta în pofida jurisprudenței, invocate de reclamante, potrivit căreia publicul nu va considera un
         element descriptiv al unei mărci complexe drept elementul distinctiv și dominant al impresiei de ansamblu produse de această
         marcă [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2008, NewSoft Technology/OAPI – Soft (Presto! Bizcard Reader), T‑205/06,
         punctul 56 și jurisprudența citată].

      61      În al treilea rând, în ceea ce privește comparația pe plan conceptual, este evident că, astfel cum a arătat camera de recurs
         la punctul 24 din decizia atacată, pentru a exista o similitudine, ar trebui ca cele două reprezentări să fie percepute de
         publicul vizat ca reprezentarea unui păun. Este deopotrivă adevărat că o astfel de ipoteză nu poate fi confirmată, în măsura
         în care cele două reprezentări sunt diferite din punct de vedere vizual.

      62      Cu toate acestea, nu se poate exclude ca o parte a publicului vizat să recunoască un păun în cele două elemente figurative,
         ceea ce ar putea conduce astfel la o anumită similitudine conceptuală a semnelor în conflict. Într‑adevăr, marca anterioară,
         deși desenată în mod schematic, reia anumite caracteristici ale păunului, și anume creasta și coada lungă. Marca solicitată,
         la rândul său, este în mod direct mai apropiată de o reprezentare a păunului datorită prezenței petelor în formă de ochi și
         datorită posturii generale.

      63      În această privință, trebuie amintit că similitudinea conceptuală decurge din faptul că două mărci utilizează imagini concordante
         din punctul de vedere al conținutului lor semantic (Hotărârea SABEL, punctul 48 de mai sus, punctul 24). Astfel, întrucât
         s‑ar considera că publicul vizat ar putea ajunge să perceapă un păun în semnele în conflict, acestea din urmă utilizează imagini
         concordante din punctul de vedere al conținutului lor conceptual, în sensul că astfel de imagini sugerează sau transmit publicului
         menționat o idee de frumusețe sau de eleganță a produselor vizate, care este atribuită, prin tradiție, păunului.

      64      Cu toate acestea, se impune să se constate că o astfel de similitudine conceptuală trebuie considerată scăzută, în temeiul
         faptului că semnele în conflict sugerează sau transmit publicului vizat un același conținut conceptual numai în mod indirect.

      65      În această măsură, trebuie să se constate că în mod eronat a concluzionat camera de recurs la punctul 24 din decizia atacată
         că semnele în cauză nu sunt similare din punct de vedere conceptual. Totuși, este necesar să se arate că această constatare
         nu poate, în această etapă, să aibă drept consecință anularea deciziei atacate, deoarece, pe de altă parte, la punctul 29
         din decizia atacată, camera de recurs, în aprecierea existenței unei similitudini conceptuale între semnele în cauză, a examinat
         existența unui eventual risc de confuzie.

       Cu privire la similitudinea produselor
      66      Astfel cum reiese din cuprinsul punctului 29 din decizia atacată, produsele vizate de marca anterioară care fac parte din
         clasa 25, și anume articolele de îmbrăcăminte, le includ pe cele vizate de marca comunitară figurativă Thai Silk care fac
         parte din clasele 24 și 25, și anume mătasea și articolele de îmbrăcăminte din mătase.

      67      Rezultă că produsele în cauză trebuie considerate ca fiind identice, astfel încât nu poate fi primit argumentul intervenientului
         potrivit căruia articolele de îmbrăcăminte și mătasea nu ar fi identice.

       Cu privire la riscul de confuzie
      68      Deși produsele în cauză sunt identice și în pofida existenței unei similitudini conceptuale scăzute între semnele în conflict,
         camera de recurs a concluzionat în mod întemeiat că impresia de ansamblu degajată de mărcile în cauză nu putea crea un risc
         de confuzie în percepția publicului vizat.

      69      În această privință, trebuie amintit că nu se poate exclude ca similitudinea conceptuală ce decurge din faptul că cele două
         mărci utilizează imagini concordante din punctul de vedere al conținutului lor semantic să poată crea un risc de confuzie
         în cazul în care marca anterioară deține un caracter distinctiv special fie în mod intrinsec, fie grație notorietății de care
         se bucură în percepția publicului. Cu toate acestea, în cazul în care marca nu se bucură de o anumită notorietate și constă
         într‑o imagine ce prezintă puține elemente imaginare, simpla similitudine conceptuală dintre mărci nu este suficientă pentru
         a crea un risc de confuzie (a se vedea Hotărârea SABEL, punctul 48 de mai sus, punctele 24 și 25).

      70      Or, trebuie să se constate că din dosar sau din argumentele reclamantelor nu reiese deloc că marca anterioară are un caracter
         distinctiv special, fie în mod intrinsec, fie în temeiul unei pretinse notorietăți.

      71      Pe de altă parte, trebuie arătat că, în aprecierea globală a riscului de confuzie, aspectele vizual, fonetic sau conceptual
         ale semnelor în conflict nu au întotdeauna aceeași importanță. Trebuie să se analizeze condițiile obiective în care mărcile
         se pot prezenta pe piață. Importanța elementelor de similitudine sau de diferență între semne poate să depindă, în special,
         de caracteristicile intrinseci ale acestora sau de condițiile de comercializare a produselor sau a serviciilor pe care le
         desemnează mărcile în conflict. Dacă produsele desemnate de mărcile în cauză sunt în mod normal vândute în magazine cu autoservire,
         în care consumatorul alege el însuși produsul și trebuie, prin urmare, să se bazeze în principal pe imaginea mărcii aplicate
         pe acest produs, o similitudine vizuală a semnelor va avea, în general, o mai mare importanță. Dacă, în schimb, pentru vânzarea
         produsului vizat este necesară pronunțarea mărcii, se va atribui în mod normal o mai mare importanță unei similitudini fonetice
         a semnelor [Hotărârea Tribunalului din 6 octombrie 2004, New Look/OAPI – Naulover (NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE și NLCollection),
         T‑117/03-T‑119/03 și T‑171/03, Rec., p. II‑3471, punctul 49].

      72      Având în vedere produsele vizate și modul de comercializare a acestora, trebuie să se constate că în mod sigur lipsesc similitudinile
         vizuală și fonetică ale semnelor în cauză, care sunt, în speță, cele mai importante.

      73      Astfel, diferențele vizuale și fonetice constatate sunt de natură să neutralizeze similitudinea conceptuală scăzută. Așadar,
         este categoric exclus ca publicul vizat, confruntat cu cele două semne în cauză, să poată stabili între acestea o legătură
         care creează un risc de confuzie în percepția sa și care i‑ar sugera că produsele vizate provin de la aceeași întreprindere
         sau de la întreprinderi legate din punct de vedere economic. Pe de altă parte, chiar dacă producătorii de articole de îmbrăcăminte
         ar crea uneori mai multe linii de produse, este categoric improbabil, astfel cum a constatat în mod întemeiat camera de recurs
         la punctul 32 din decizia atacată, ca publicul vizat, confruntat cu cele două semne în cauză, să poată considera că este vorba
         despre variante ale aceleiași mărci sau de submărci ale aceluiași fabricant.

      74      În aceste condiții, este necesar să se respingă motivul unic și, prin urmare, acțiunea.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      75      Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere,
         la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Peek & Cloppenburg, precum și van Graaf au căzut în pretenții, se impune obligarea
         acestora la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor OAPI și ale intervenientului.

      Pentru aceste motive,
      TRIBUNALUL (Camera a opta)
      declară și hotărăște:
      1)      Respinge acțiunea.
      2)      Obligă societățile Peek & Cloppenburg, precum și van Graaf GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

               Martins Ribeiro

                Papasavvas

                Wahl

         Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 21 aprilie 2010.
      Semnături
      * Limba de procedură: germana.


Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2013.#Nynäs Petroleum AB și Nynas Petróleo, SA împotriva Comisiei Europene.#Concurență – Înțelegeri – Piața spaniolă a bitumului de penetrație – Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE – Acorduri anuale de împărțire a pieței și de coordonare a prețurilor – Dovada participării la încălcare – Calculul cuantumului amenzii.#Cauza T-482/07.


Hotărârea Curții din data de 12 noiembrie 1969. # Erich Stauder împotriva Stadt Ulm - Sozialamt. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Verwaltungsgericht Stuttgart - Germania. # Cauza 29-69.


Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 14 iunie 2001. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Italiene. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru. # Cauza C-207/00.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 20 mai 1976. # Margherita Macevicius împotriva Parlamentului European. # Cauza 66-75.


title: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 26 mai 2016.#GD European Land Systems – Steyr GmbH împotriva Zollamt Eisenstadt Flughafen Wien.#Cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof.#Trimitere preliminară – Tariful vamal comun – Clasificarea mărfurilor – Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 – Nomenclatura combinată – Poziția 8710 și subpoziția 9305 91 00 – Nota 3 din secțiunea XVII și nota 1 litera (c) din capitolul 93 – Tancuri și alte vehicule blindate de luptă, motorizate – Arme de război – Clasificarea unui sistem de tip turelă.#Cauza C-262/15.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a noua)
      26 mai 2016 (
            *1
         )
      „Trimitere preliminară — Tariful vamal comun — Clasificarea mărfurilor — Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 — Nomenclatura combinată — Poziția 8710 și subpoziția 9305 91 00 — Nota 3 din secțiunea XVII și nota 1 litera (c) din capitolul 93 — Tancuri și alte vehicule blindate de luptă, motorizate — Arme de război — Clasificarea unui sistem de tip turelă”
      În cauza C‑262/15,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă, Austria), prin decizia din 19 mai 2015, primită de Curte la 1 iunie 2015, în procedura

         GD European Land Systems – Steyr GmbH

      împotriva

         Zollamt Eisenstadt Flughafen Wien,

      CURTEA (Camera a noua),
      compusă din domnul C. Lycourgos (raportor), președinte de cameră, domnul E. Juhász și doamna K. Jürimäe, judecători,
      avocat general: domnul M. Campos Sánchez‑Bordona,
      grefier: domnul A. Calot Escobar,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru GD European Land Systems – Steyr GmbH, de P. Csoklich și de R. Schneider, Rechtsanwälte;

               —

               pentru Comisia Europeană, de A. Caeiros și de B.‑R. Killmann, în calitate de agenți,

         având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea notei 3 din secțiunea XVII și a notei 1 litera (c) din capitolul 93 din Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO 1987, L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), în versiunea rezultată din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1001/2013 al Comisiei din 4 octombrie 2013 (JO 2013, L 290, p. 1, denumită în continuare „NC”).

               2

               Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între GD European Land Systems – Steyr (denumită în continuare „GD”), pe de o parte, și Zollamt Eisenstadt Flughafen Wien (Biroul vamal Eisenstadt Flughafen Wien, Austria) (denumit în continuare „biroul vamal”), pe de altă parte, în legătură cu clasificarea, în cadrul NC, a unui sistem de tip turelă (stație de arme Multi Gun Turret System).

         Cadrul juridic

         NC

               3

               Clasificarea vamală a mărfurilor importate în Uniunea Europeană este reglementată de NC.

               4

               Articolul 12 din Regulamentul nr. 2658/87, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 254/2000 al Consiliului din 31 ianuarie 2000 (JO 2000, L 28, p. 16, Ediție specială, 02/vol. 12, p. 33), prevede că Comisia Europeană adoptă în fiecare an un regulament care include o versiune completă a Nomenclaturii combinate, împreună cu ratele autonome sau convenționale ale drepturilor aferente din Tariful vamal comun, astfel cum rezultă din măsurile adoptate de Consiliul Uniunii Europene sau de Comisie. Acest regulament se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene până la data de 31 octombrie și se aplică de la data de 1 ianuarie a anului următor. Din dosarul prezentat Curții reiese că versiunea NC aplicabilă situației de fapt din litigiul principal este cea aferentă anului 2014, stabilită prin Regulamentul nr. 1001/2013.

               5

               Partea I din NC, referitoare la „Dispoziții preliminare”, cuprinde Secțiunea I consacrată „Reguli[lor] generale”, a cărei subsecțiune A, intitulată „Reguli generale pentru interpretarea [NC]”, prevede, printre altele:
               „Clasificarea mărfurilor în [NC] se efectuează în conformitate cu următoarele principii:

                        1.

                        Enunțul titlurilor secțiunilor, capitolelor sau subcapitolelor este considerat ca având numai o valoare indicativă, clasificarea mărfurilor considerându‑se legal determinată atunci când este în concordanță cu textele pozițiilor și notelor de secțiuni și de capitole și, atunci când nu sunt contrare termenilor utilizați în acele poziții și note, după următoarele reguli.

                  […]”

               6

               Partea II din NC, intitulată „Tabelul drepturilor”, cuprinde secțiunea XVII intitulată „Mijloace de transport și echipamente auxiliare”, ale cărei notă 2 litera (ij) și notă 3 au următorul cuprins:

                        „2.

                        Nu sunt considerate ca «părți» sau «accesorii», chiar atunci când sunt recunoscute ca destinate produselor din această secțiune:

                  […]

                        (ij)

                        armele (capitolul 93);

                  […]

                        3.

                        În sensul capitolelor 86-88, referirile la «părți» sau la «accesorii» nu cuprind părțile sau accesoriile care nu sunt în exclusivitate sau în principal destinate vehiculelor sau articolelor de la această secțiune. Atunci când o parte sau un accesoriu este susceptibil de a se clasifica în același timp la două sau mai multe poziții ale secțiunii, acesta trebuie să fie clasificat la poziția care corespunde cu utilizarea sa principală.”

               7

               Secțiunea XVII din NC cuprinde capitolul 87, intitulat „Vehicule terestre, altele decât materialul rulant de cale ferată și tramvai; părți și accesorii ale acestora”, cuprinde poziția 8710. Această poziție are următorul cuprins:„8710 00 00Tancuri și alte vehicule blindate de luptă, motorizate, înarmate sau nu; părți ale acestora………………...….”

               8

               Secțiunea XIX din partea II din NC, intitulată „Arme, muniție, părți și accesorii ale acestora”, cuprinde capitolul 93, intitulat de asemenea „Arme, muniție, părți și accesorii ale acestora”, a cărui notă 1 litera (c) precizează:

                        „1.

                        Capitolul nu cuprinde:

                  […]

                        (c)

                        carele de luptă și automobilele blindate (poziția 8710);

                  […]”

               9

               Acest capitol 93 cuprinde pozițiile 9301-9305 din NC:

                           „9301
                           […]

                           Arme de război, altele decât revolvere, pistoale și arme albe (de la poziția 9307):

                           9302 00 00

                           Revolvere și pistoale, altele decât cele de la poziția 9303 sau 9304…………………………………………

                           9303

                           Alte arme de foc și dispozitive care utilizează încărcături explozive […]:

                           […]
                           9304 00 00

                           […]
                           Alte arme (de exemplu, puști, carabine și pistoale cu resort, cu aer comprimat sau cu gaz, bastoane), cu excepția celor de la poziția 9307……………………..

                           9305

                           Părți și accesorii ale articolelor de la pozițiile 9301-9304:

                           […]
                           9305 20 00
                           9305 91 00
                           9305 99 00

                           […]
                           – De puști sau carabine de la poziția 9303………………………………………….…………
                           ‐ Altele:
                           – – Ale armelor de război de la poziția 9301……………………………………………………
                           – – Altele……………………………………………...”

         Regulamentul (CEE) nr. 2913/92

               10

               Articolul 12 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO 1992, L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 82/97 al Parlamentului European și al Consiliului din 19 decembrie 1996 (JO 1997, L 17, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 9, p. 250), prevede:
               „(1)   Autoritățile vamale emit la cerere scrisă și acționând în conformitate cu normele stabilite conform procedurii comitetului informații tarifare obligatorii și informații obligatorii în materie de origine.
               (2)   Informațiile tarifare obligatorii sau informațiile obligatorii privind originea sunt obligatorii pentru autoritățile vamale, față de titularul informațiilor, care are obligații doar în privința încadrării tarifare sau determinării originii mărfurilor.
               Informațiile tarifare obligatorii sau informațiile obligatorii privind originea sunt obligatorii pentru autoritățile vamale doar în ceea ce privește mărfurile în legătură cu care au fost efectuate formalitățile vamale după data la care le‑au fost furnizate informațiile.”

         Notele explicative ale Sistemului armonizat de denumire și codificare a mărfurilor

               11

               Consiliul de Cooperare Vamală, devenit Organizația Mondială a Vămilor (OMV), a fost instituit prin convenția privind înființarea consiliului respectiv, încheiată la Bruxelles la 15 decembrie 1950. Sistemul armonizat de denumire și codificare a mărfurilor (denumit în continuare „SA”) a fost elaborat de OMV și instituit prin Convenția internațională privind Sistemul armonizat de denumire și codificare a mărfurilor, încheiată la Bruxelles la 14 iunie 1983 și aprobată, împreună cu protocolul de modificare a acesteia din 24 iunie 1986, în numele Comunității Economice Europene, prin Decizia 87/369/CEE a Consiliului din 7 aprilie 1987 (JO 1987, L 198, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 3, p. 199). NC reia pozițiile și subpozițiile din șase cifre din SA. Numai a șaptea și a opta cifră din compunerea subdiviziunilor îi sunt proprii.

               12

               Notele explicative la SA sunt elaborate în cadrul OMV în conformitate cu dispozițiile convenției sus‑menționate.

               13

               Nota explicativă referitoare la poziția 8710 din SA precizează:
               „Poziția cuprinde atât tancurile și vehiculele motorizate blindate, înarmate sau nu, cât și părțile lor.
               Tancurile sau carele de luptă […] sunt vehicule blindate cu șenile, înarmate cu diferite arme ofensive (tunuri, mitraliere, lansatoare de flăcări etc.) introduse în general în una sau mai multe turele pivotante. […]
               Părți
               Poziția cuprinde de asemenea părțile de vehicule blindate menționate mai sus, în măsura în care aceste părți satisfac următoarele două condiții:

                        1.

                        Să poată fi recunoscute ca fiind destinate exclusiv sau în principal respectivelor autovehicule.

                        2.

                        Să nu fie excluse în virtutea considerațiilor generale de la secțiunea XVII.

                  Printre aceste părți sunt menționate:

                        1.

                        Șasiurile de vehicule blindate și părțile lor (turele, uși și capote blindate etc.).

                  […]”

               14

               Nota explicativă referitoare la poziția 9305 din SA prevede:
               „Printre părțile și accesoriile incluse la această poziție se numără:

                        1.

                        Părți ale armelor de război, precum țevile (inclusiv învelișurile de schimb ale acestora), frânele și culasele de tunuri de toate tipurile, turelele, afeturile, trepiedele și alte suporturi speciale pentru tunuri, mitraliere, puști‑mitralieră etc., chiar și cu mecanism pentru ochire și încărcare.

                  […]”

         Litigiul principal și întrebările preliminare

               15

               GD este o societate cu răspundere limitată care face parte dintr‑un grup din industria armamentului ce își desfășoară activitatea la nivel mondial și al cărei obiect de activitate constă, printre altele, în fabricarea de tancuri. La 25 februarie 2014, această societate a declarat la biroul vamal o marfă desemnată ca fiind un sistem de tip turelă pentru tancuri, în vederea punerii sale în liberă circulație în cadrul Uniunii.

               16

               Biroul vamal a acceptat punerea în liberă circulație a acestei mărfi, iar ulterior a comunicat GD nivelul taxelor la import datorate de aceasta, și anume 1,7 %, decurgând din încadrarea mărfii menționate la poziția 8710 din NC. Biroul vamal a considerat, astfel, că marfa în cauză era „o turelă de tanc, care constitui[a] o parte deja identificabilă, instalată în exclusivitate sau în principal pe tancuri”. Potrivit instanței de trimitere, această comunicare constituie o decizie în materie de taxe vamale.

               17

               La 11 martie 2014, GD a introdus o reclamație împotriva comunicării biroului vamal, solicitând încadrarea mărfii în discuție în litigiul principal la subpoziția 9305 91 00 din NC, corespunzătoare „armelor de război”, ceea ce implică un nivel al taxelor vamale de 0 %. În urma respingerii reclamației sale de către biroul vamal, GD a formulat o acțiune la Bundesfinanzgericht (Tribunalul Fiscal Federal, Austria).

               18

               În fața acestei instanțe, GD a prezentat o informație tarifară obligatorie emisă la 11 aprilie 2014 de Hauptzollamt Hannover (Biroul Vamal Principal din Hanovra, Germania), potrivit căreia o marfă identică celei în cauză în litigiul principal era încadrată la subpoziția 9305 91 00 din NC.

               19

               Descrierea mărfii în discuție în litigiul principal figurează în această informație tarifară, pe care instanța de trimitere o reproduce în cererea sa de decizie preliminară. Această descriere are următorul cuprins:
               „[…] este vorba despre o combinație între o serie de elemente tehnice care sunt integrate în principal într‑o construcție similară unei turele, făcută din metal comun. Sistemul de tip turelă constituie baza unei stații de arme și este dotat, în principal, cu subsistemele și componentele enumerate în continuare: motoare electrice, stabilizator concentric, instrumente de vedere optice și electronice, inclusiv ecrane și instrumente de comandă pentru echipaj (ochitor, comandant), un sistem [de conducere a focului], mai mulți senzori, magazii de muniție și dispozitive de alimentare a armei cu muniție. Sistemul este pregătit pentru a include un tun automat și o mitralieră (aceste două arme de război nefăcând obiectul acestei informații tarifare obligatorii). Prin interacțiunea subsistemelor menționate, echipajul are posibilitatea de a folosi tunul de bord și mitraliera și, astfel, de a efectua tiruri țintite. Sistemul de tip turelă trebuie să fie montat pe acoperișul sistemelor mobile de transport maritime și terestre, în poziție pivotantă, sau trebuie de asemenea să fie utilizat în cadrul unor instalații fixe.”

               20

               La 29 octombrie 2014, Bundesfinanzgericht (Tribunalul Fiscal Federal) a respins acțiunea GD. Această instanță a încadrat sistemul de tip turelă în discuție în litigiul principal, ca parte a unui tanc, la poziția 8710 din NC și a arătat că informația tarifară furnizată de Biroul Vamal Principal din Hanovra nu putea avea efect retroactiv.

               21

               GD a formulat o acțiune la Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă, Austria) împotriva deciziei Bundesfinanzgericht (Tribunalul Fiscal Federal) de respingere a acțiunii sale. Această din urmă instanță arată că, potrivit Bundesfinanzgericht (Tribunalul Fiscal Federal), marfa la care se referă informația tarifară obligatorie furnizată de Biroul Vamal Principal din Hanovra și prezentată de GD este aceeași cu cea în discuție în litigiul principal. Ea apreciază totuși că această informație tarifară nu se poate aplica în speță, dat fiind că declarația din 25 februarie 2014 este anterioară adoptării, la 11 aprilie 2014, a informației tarifare menționate.

               22

               Instanța de trimitere precizează că marfa în discuție în litigiul principal a fost instalată pe un vehicul care ar trebui încadrat la poziția 8710 din NC ca fiind un tanc sau un automobil blindat autopropulsat. Or, ar exista o contradicție între notele explicative referitoare la poziția 8710 din SA, potrivit cărora sunt incluse la această poziție „[ș]asiurile de vehicule blindate și părțile lor (turele, uși și capote blindate etc.)” și cele referitoare la poziția 9305 din SA, din care reiese că sunt incluse la această poziție părți ale armelor de război precum, printre altele, turelele, mitralierele și puștile‑mitralieră.

               23

               În plus, această instanță ridică problema interpretării ce trebuie dată notei 3 din secțiunea XVII din NC, care prevede că numai părțile care sunt în exclusivitate sau în principal destinate produselor de la capitolele 86-88 din NC, în special de la poziția 8710 din NC, constituie „părți” în sensul acestor capitole.

               24

               În aceste condiții, Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

                        „1)

                        Excepția prevăzută la nota 1 litera (c) din capitolul 93 din NC, în versiunea aplicabilă situației de fapt din prezenta cauză, referitoare la «carele de luptă și automobilele blindate (poziția 8710)» se aplică și «părților acestora»?

                        2)

                        Nota 3 din secțiunea XVII din NC trebuie interpretată în sensul că o «stație de arme (turelă de tanc)», care poate fi utilizată pe tancuri, pe «sisteme de transport maritim mobile» sau chiar în instalații fixe, trebuie clasificată ca parte a unui tanc la poziția 8710 din NC, dat fiind că această stație de arme a fost importată de producătorul de tancuri în scopul fabricării sau al asamblării tancurilor și este utilizată efectiv în acest scop?”

         Cu privire la întrebările preliminare

               25

               Prin intermediul întrebărilor formulate, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă NC trebuie să fie interpretată în sensul că un sistem de tip turelă precum cel în discuție în litigiul principal se încadrează la poziția 8710 sau la subpoziția 9305 91 00 din NC, ținând seama de faptul că a fost importat în scopul fabricării sau al asamblării tancurilor și că, în consecință, a fost utilizat efectiv în acest scop.

               26

               Potrivit acestei instanțe, dacă un astfel de sistem ar trebui să fie considerat parte a unui tanc, ar fi necesară clasificarea sa la poziția 8710 din NC, care include tocmai „[t]ancuri și alte vehicule blindate de luptă, motorizate, înarmate sau nu, [și] părți ale acestora”. Dacă, în schimb, sistemul amintit ar trebui considerat o parte sau un accesoriu al unei arme de război, el s‑ar încadra la subpoziția 9305 91 00 din aceasta, care privește în mod specific astfel de părți sau de accesorii ale unei arme de război.

               27

               Trebuie arătat că, atunci când Curtea este sesizată cu o trimitere preliminară în materia clasificării tarifare, funcția sa constă în a oferi clarificări instanței naționale cu privire la criteriile a căror punere în aplicare va permite acesteia din urmă să clasifice în mod corect produsele în cauză în NC, mai degrabă, decât în a efectua ea însăși această clasificare, iar aceasta cu atât mai mult cu cât Curtea nu dispune în mod necesar de toate elementele indispensabile în această privință (Hotărârea din 7 noiembrie 2002, Lohmann și Medi Bayreuth, C‑260/00-C‑263/00, EU:C:2002:637, punctul 26, precum și Hotărârea din 22 noiembrie 2012, Digitalnet și alții, C‑320/11, C‑330/11, C‑382/11 și C‑383/11, EU:C:2012:745, punctul 61).

               28

               Pe de altă parte, Curtea a statuat că regulile generale pentru interpretarea NC prevăd că clasificarea mărfurilor se consideră legal determinată atunci când este în concordanță cu textul pozițiilor și al notelor de secțiuni și de capitole, enunțul titlurilor secțiunilor, ale capitolelor sau ale subcapitolelor fiind considerat ca având numai o valoare indicativă (Hotărârea din 12 iunie 2014, Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, punctul 33, și Hotărârea din 11 iunie 2015, Baby Dan, C‑272/14, EU:C:2015:388, punctul 25).

               29

               Rezultă de asemenea dintr‑o jurisprudență constantă a Curții că, în interesul securității juridice și al facilitării controalelor, criteriul decisiv pentru clasificarea tarifară a mărfurilor trebuie căutat, în general, în caracteristicile și în proprietățile lor obiective, astfel cum au fost definite în formularea poziției din NC și în notele de secțiune sau de capitol (a se vedea în special Hotărârea din 16 februarie 2006, Proxxon, C‑500/04, EU:C:2006:111, punctul 21, precum și Hotărârea din 5 martie 2015, Vario Tek, C‑178/14, EU:C:2015:152, punctul 21 și jurisprudența citată).

               30

               În speță, este necesar să se constate că, pe de o parte, potrivit notei 2 litera (ij) din secțiunea XVII din NC, referitoare în special la poziția 8710 din NC, armele incluse în capitolul 93 din NC nu sunt considerate „părți” sau „accesorii” ale unui mijloc de transport care intră sub incidența acestei secțiuni, chiar dacă pot fi recunoscute ca fiind destinate acestui mijloc de transport. Pe de altă parte, nota 1 litera (c) din capitolul 93 din NC exclude în mod expres din acest capitol tancurile de la poziția 8710 din NC.

               31

               Dat fiind că această din urmă poziție menționează și părțile tancurilor, această excludere vizează în mod necesar nu numai tancurile, ci și părțile lor. Prin urmare, trebuie să se stabilească dacă sistemul de tip turelă în discuție în litigiul principal poate fi considerat o „parte” a unui tanc, în sensul poziției 8710 din NC. Astfel, dacă aceasta este situația, sistemul amintit nu poate fi o armă, în sensul poziției 9301 din NC, și nu poate intra, în consecință, sub incidența excluderii prevăzute la nota 2 litera (ij) din secțiunea XVII din NC.

               32

               Din nota 3 din secțiunea XVII din NC rezultă că un sistem de tip turelă precum cel în discuție în litigiul principal nu poate fi considerat ca fiind o „parte” sau un „accesoriu” al unui tanc, în sensul poziției 8710 din NC, decât dacă este destinat „în exclusivitate” sau „în principal” unui tanc.

               33

               Instanța de trimitere solicită să se stabilească, în această privință, dacă utilizarea finală a acestui sistem de tip turelă este un element determinant pentru a se răspunde la întrebarea dacă sistemul menționat trebuie considerat ca fiind o parte destinată „în exclusivitate” sau „în principal” unui tanc.

               34

               Este necesar să se arate că destinația „exclusivă” sau „principală” a sistemului de tip turelă menționat trebuie să poată fi verificată la momentul vămuirii și, în consecință, cu ocazia examinării cererii de punere în liberă circulație a acestei mărfi (a se vedea în acest sens Hotărârea din 23 aprilie 2015, ALKA, C‑635/13, EU:C:2015:268, punctul 37).

               35

               Prin urmare, împrejurarea că un sistem de tip turelă a fost importat în scopul fabricării sau al asamblării tancurilor și că, în consecință, a fost utilizat efectiv în acest scop, deși poate constitui un element care trebuie luat în considerare, nu înseamnă în mod necesar că acest sistem este destinat „în exclusivitate” sau „în principal” tancurilor menționate, în sensul notei 3 din secțiunea XVII din NC sau al notei explicative referitoare la poziția 8710 din SA.

               36

               Din decizia de trimitere reiese că sistemul de tip turelă în discuție în litigiul principal poate fi montat pe acoperișul sistemelor mobile de transport maritim și terestru, în poziție pivotantă, sau poate fi utilizat și în cadrul unor instalații fixe. Prin urmare, acest sistem de tip turelă nu poate fi considerat ca fiind o parte destinată „în exclusivitate” unui tanc.

               37

               În aceste condiții, instanței de trimitere îi revine sarcina de a verifica dacă, având în vedere caracteristicile și proprietățile sale obiective, sistemul de tip turelă menționat este destinat „în principal” unui tanc. În cazul unui răspuns afirmativ, el ar trebui să fie încadrat la poziția 8710, fără ca utilizarea finală care îi este dată în speță să fie determinantă în această privință.

               38

               Dacă din această verificare ar reieși o situație diferită, instanței de trimitere i‑ar reveni sarcina de a examina dacă sistemul de tip turelă în discuție în litigiul principal, care, potrivit elementelor furnizate de instanța menționată, nu este o „armă de război”, poate totuși să fie considerat o „parte” sau un „accesoriu” al unei asemenea arme, în sensul subpoziției 9305 91 00 din NC.

               39

               În această privință, Curtea a statuat deja, cu privire la părțile și la accesoriile unor mașini, aparate și instrumente, că noțiunea „părți” implică prezența unui ansamblu pentru a cărui funcționare aceste părți sunt indispensabile și că noțiunea „accesorii” include sistemele de echipamente interschimbabile care permit adaptarea unui aparat la o anumită activitate, care îi conferă posibilități suplimentare sau care îl fac în măsură să asigure un anumit serviciu în legătură cu funcția sa principală. Pentru a asigura o aplicare coerentă și uniformă a tarifului vamal comun, aceste definiții trebuie să poată fi aplicate poziției 9305 din NC și, în special, subpoziției 9305 91 00 din aceasta (a se vedea prin analogie Hotărârea din 4 martie 2015, Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, punctul 69 și jurisprudența citată).

               40

               Or, este necesar să se arate că, potrivit descrierii sistemului de tip turelă în discuție în litigiul principal efectuate de instanța de trimitere, acest sistem poate fi considerat o „parte” sau un „accesoriu” al unei arme de război, cum ar fi un tun sau o mitralieră, în sensul subpoziției 9305 91 00 din NC. Astfel, din decizia de trimitere reiese că sistemul de tip turelă permite să fie echipat cu un tun automat și cu o mitralieră. Același sistem de tip turelă constituie baza unei stații de arme și este dotat, în principal, cu mai multe subsisteme și componente cum ar fi, printre altele, motoare electrice, instrumente de vedere optice și electronice, inclusiv ecrane și instrumente de comandă pentru echipaj (ochitor, comandant), un sistem de arme teleghidate, mai multe magazii de muniție și dispozitive de alimentare a armei cu muniție, care oferă echipajului menționat posibilitatea de a folosi tunul de bord, precum și mitraliera și permit, în consecință, efectuarea de tiruri țintite.

               41

               Astfel, având în vedere caracteristicile obiective proprii ale acestuia, dacă s‑ar dovedi că sistemul de tip turelă în discuție în litigiul principal nu este destinat în principal unui tanc, el ar trebui să fie considerat fie ca o „parte” a unei arme de război, în măsura în care prezența lui s‑ar dovedi indispensabilă pentru funcționarea tunului sau a mitralierei cu care este echipat, fie, cel puțin, ca un „accesoriu” al unei asemenea arme de război, în măsura în care permite ca aceasta din urmă să fie adaptată la o anumită utilizare sau să i confere posibilități suplimentare.

               42

               Această apreciere este confirmată de nota explicativă referitoare la poziția 9305 din SA, potrivit căreia sunt incluse la această poziție părți ale armelor de război precum, printre altele, „turelele, afeturile, trepiedele și alte suporturi speciale pentru tunuri, mitralierele, puștile‑mitralieră etc., chiar și cu mecanism pentru ochire și încărcare”. Prin urmare, din această notă explicativă coroborată cu nota explicativă referitoare la poziția 8710 din SA reiese că turelele, atunci când nu constituie o parte din șasiul unor vehicule blindate, sunt părți ale unor „arme de război”, în măsura în care servesc ca suport pentru funcționarea sau pentru utilizarea acestor arme.

               43

               În aceste condiții, sistemul de tip turelă în discuție în litigiul principal ar trebui să fie încadrat la subpoziția 9305 91 00 din NC.

               44

               Având în vedere toate considerațiile ce precedă, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că NC trebuie interpretată în sensul că un sistem de tip turelă precum cel în discuție în litigiul principal, care a fost importat pentru fabricarea de tancuri și, ulterior, a fost efectiv utilizat în acest scop, se clasifică la poziția 8710 din NC dacă este destinat „în principal” unui tanc, aspect pe care instanța de trimitere trebuie să îl verifice ținând seama de caracteristicile și de proprietățile obiective ale sistemului de tip turelă amintit, fără ca utilizarea finală a acestuia în speță să fie determinantă pentru încadrarea sa. În caz contrar, sistemul de tip turelă menționat trebuie încadrat, ca parte sau ca accesoriu al „armelor de război”, la subpoziția 9305 91 00 din NC.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               45

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:

                     Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunea rezultată din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1001/2013 al Comisiei din 4 octombrie 2013, trebuie interpretată în sensul că un sistem de tip turelă precum cel în discuție în litigiul principal, care a fost importat pentru fabricarea de tancuri și, ulterior, a fost efectiv utilizat în acest scop, se clasifică la poziția 8710 din această Nomenclatură combinată dacă este destinat „în principal” unui tanc, aspect pe care instanța de trimitere trebuie să îl verifice ținând seama de caracteristicile și de proprietățile obiective ale sistemului de tip turelă amintit, fără ca utilizarea finală a acestuia în speță să fie determinantă pentru încadrarea sa. În caz contrar, sistemul de tip turelă menționat trebuie încadrat, ca parte sau ca accesoriu al „armelor de război”, la subpoziția 9305 91 00 din Nomenclatura combinată menționată.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: germana.


title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a opta) din data de 17 aprilie 2008. # Nordmilch eG împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Vitality - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94. # Cauza T-294/06.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 17 aprilie 2008 – Nordmilch/OAPI (Vitality) (Cauza T‑294/06)
      „Marcă comunitară – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Vitality – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94”
      Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive absolute de refuz – Mărci lipsite de caracter distinctiv [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele
         28-30)

      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 9 august 2006 (cauza R 746/2004‑4) privind înregistrarea
                  semnului verbal Vitality ca marcă comunitară

            Date privind cauza

               Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare:

               Nordmilch eG

               Marca comunitară vizată:

               Marca verbală Vitality pentru produse și servicii din clasele 29, 30, 32, 33 și 43 – cererea nr. 2835684

               Decizia examinatorului:

               Respinge parțial cererea de înregistrare

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge recursul

      Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă Nordmilch eG la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 22 iunie 2006. # Conseil général de la Vienne împotriva Directeur général des douanes et droits indirects. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Cour d'appel de Poitiers - Franța. # Cauza C-419/04.


title: Hotărârea Tribunalului (Camera a treia) din 27 iunie 2012.#Berning & Söhne GmbH & Co. KG împotriva Comisiei Europene.#Concurență — Înțelegeri — Piețe ale fermoarelor și ale „altor tipuri de închizători”, precum și ale mașinilor de aplicare — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Majorări de prețuri coordonate, stabilire de prețuri minime, împărțire a clientelei și a piețelor și schimb de alte informații comerciale — Probă — Dreptul la apărare — Încălcare unică și continuă — Prescripție — Amenzi — Durata și gravitatea încălcării — Circumstanțe atenuante — Egalitate de tratament — Proporționalitate.#Cauza T-445/07.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a treia) din 27 iunie 2012 — Berning & Söhne/Comisia
      (Cauza T-445/07)
      „Concurență — Înțelegeri — Piețe ale fermoarelor și ale «altor tipuri de închizători», precum și ale mașinilor de aplicare — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Majorări de prețuri coordonate, stabilire de prețuri minime, împărțire a clientelei și a piețelor și schimb de alte informații
         comerciale — Probă — Dreptul la apărare — Încălcare unică și continuă — Prescripție — Amenzi — Durata și gravitatea încălcării — Circumstanțe atenuante — Egalitate de tratament — Proporționalitate”

      1.                     Procedură jurisdicțională — Activități de cercetare judecătorească — Audierea martorilor — Puterea de apreciere a Tribunalului
            (Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 68) (a se vedea punctele 37 și 38)
      2.                     Concurență — Procedură administrativă — Comunicare privind obiecțiunile — Conținut necesar — Decizia Comisiei de constatare
            a unei încălcări — Decizie care nu este identică cu comunicarea privind obiecțiunile — Încălcarea dreptului la apărare — Condiție
            [art. 81 CE și 82 CE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 27 alin. (1)] (a se vedea punctele 47-50)
      3.                     Înțelegeri — Acorduri și practici concertate care constituie o încălcare unică — Întreprinderi cărora li se poate reproșa
            încălcarea ce constă în participarea la o înțelegere globală — Criterii [art. 81 alin. (1) CE] (a se vedea punctele 69-72)
      4.                     Concurență — Procedură administrativă — Prescripție în domeniul investigațiilor — Întrerupere — Decizia Comisiei privind inspecția —
            Domeniu de aplicare [Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 25 alin. (3) și (4)] (a se vedea punctele 104 și 105)
      5.                     Concurență — Procedură administrativă — Decizia Comisiei de constatare a unei încălcări — Obligația Comisiei de a dovedi durata
            încălcării — Întinderea sarcinii probei (art. 81 CE și 82 CE) (a se vedea punctele 107, 109 și 110)
      6.                     Înțelegeri — Participare la reuniuni având un obiect anticoncurențial — Împrejurare care permite, în lipsa unei distanțări
            în raport cu deciziile adoptate, să se constate participarea la înțelegerea subsecventă — Comportament diferit de cel convenit
            în cadrul înțelegerii — Irelevanță [art. 81 alin. (1) CE] (a se vedea punctele 113-118 și 130-134)
      7.                     Concurență — Procedură administrativă — Decizia Comisiei de constatare a unei încălcări — Mijloc de probă — Recurgere la o
            serie de indicii — Nivelul necesar al forței probante în raport cu fiecare dintre indicii (art. 81 CE și 82 CE) (a se vedea
            punctele 125-129)
      8.                     Concurență — Procedură administrativă — Decizia Comisiei de constatare a unei încălcări — Obligația Comisiei de a face dovada
            încălcării și a duratei acesteia — Forța probantă a unor depoziții voluntare efectuate de participanții principali la o înțelegere
            pentru a beneficia de aplicarea Comunicării privind cooperarea [art. 81 alin. (1) CE, Comunicările 96/C 207/04 și 2002/C 45/03
            ale Comisiei] (a se vedea punctele 135, 136, 167 și 168)
      9.                     Concurență — Amenzi — Cuantum — Stabilire — Criterii — Marjă de apreciere rezervată Comisiei — Control jurisdicțional — Întindere
            [art. 81 CE și 82 CE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei] (a se vedea
            punctele 202-206)
      10.                     Concurență — Amenzi — Cuantum — Stabilire — Criterii — Gravitatea și durata încălcării — Elemente de apreciere (art. 81 CE
            și 82 CE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (2) și (3); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei] (a se vedea
            punctele 207, 208 și 210)
      11.                     Concurență — Amenzi — Cuantum — Stabilire — Criterii — Gravitatea încălcării — Circumstanțe atenuante — Rol pasiv sau imitativ
            al întreprinderii — Criterii de apreciere [art. 81 alin. (1) CE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (2)
            și (3); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, punctul 3 prima liniuță]) (a se vedea punctele 216, 217 și 219)
      Obiectul

               Cu titlu principal, cerere de anulare a Deciziei C(2007) 4257 final a Comisiei din 19 septembrie 2007 privind o procedură
                  de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/39.168 ‐ PO/Articole de mercerie din metal și din plastic: închizători) și,
                  cu titlu subsidiar, cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin această decizie

            Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă Berning & Söhne GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Curții din data de 12 martie 1987. # Comisia Comunităților Europene împotriva Regatului Belgiei. # Cauza 9/86.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) din data de 17 octombrie 2000. # Humbert Drabbe împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari. # Cauza T-27/99.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 16 ianuarie 1997. # Unità Socio-Sanitaria Locale nº 47 di Biella (USSL) împotriva Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL). # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Pretura circondariale di Biella - Italia. # Cauza C-134/95.