title: Hotărârea Curții (camera întâi) din 10 mai 2012. # Helena Rubinstein SNC și L'Oréal SA împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (5) - Mărcile comunitare verbale BOTOLIST și BOTOCYL - Mărcile figurative și verbale comunitare și naționale BOTOX - Declararea nulității - Motive relative de refuz - Atingere adusă renumelui. # Cauza C-100/11 P.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
      10 mai 2012 (
            *1
         )
      „Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (5) — Mărcile comunitare verbale BOTOLIST și BOTOCYL — Mărcile figurative și verbale comunitare și naționale BOTOX — Declararea nulității — Motive relative de refuz — Atingere adusă renumelui”
      În cauza C-100/11 P,
      având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție, introdus la 28 februarie 2011,

         Helena Rubinstein SNC, cu sediul în Paris (Franța),

         L’Oréal SA, cu sediul în Paris,
      reprezentate de A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt,
      recurente
      celelalte părți în proces fiind:

         Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), reprezentat de domnul A. Folliard-Monguiral, în calitate de agent,
      pârât în primă instanță,

         Allergan Inc., cu sediul în Irvine (Statele Unite), reprezentată de F. Clark, barrister,
      parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI,
      CURTEA (Camera întâi),
      compusă din domnul A. Tizzano, președinte de cameră, domnii A. Borg Barthet (raportor), E. Levits și J.-J. Kasel și doamna M. Berger, judecători,
      avocat general: domnul P. Mengozzi,
      grefier: doamna L. Hewlett, administrator principal,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 11 ianuarie 2012,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 16 februarie 2012,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Prin recursul formulat, Helena Rubinstein SNC (denumită în continuare „Helena Rubinstein”) și L’Oréal SA (denumită în continuare „L’Oréal”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 16 decembrie 2010, Rubinstein și L’Oréal/OAPI – Allergan (BOTOLIST și BOTOCYL) (T-345/08 și T-357/08, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s-a respins, în cauza T-345/08, acțiunea formulată de Helena Rubinstein și având ca obiect anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 28 mai 2008 (cauza R 863/2007-1), referitoare la procedura de anulare dintre Allergan, Inc. și Helena Rubinstein SNC, și, în cauza T-357/08, acțiunea formulată de L’Oréal și având ca obiect anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 5 iunie 2008 (cauza R 865/2007-1), referitoare la procedura de anulare dintre Allergan, Inc. și L’Oréal SA (în continuare, împreună, „deciziile în litigiu”).

         Cadrul juridic

               2

               Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146) a fost abrogat și înlocuit prin Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1), care a intrat în vigoare la 13 aprilie 2009. Cu toate acestea, ținând seama de perioada de desfășurare a situației de fapt, prezentul litigiul continuă să fie reglementat de Regulamentul nr. 40/94.

               3

               Articolul 8 din Regulamentul nr. 40/94, intitulat „Motive relative de refuz”, prevede la alineatul (5):
               „La opoziția titularului unei mărci anterioare în înțelesul alineatului (2), se respinge înregistrarea mărcii solicitate, [...] în cazul în care este identică sau similară cu marca anterioară și în cazul în care este destinată să fie înregistrată pentru produse sau servicii care nu sunt similare celor pentru care este înregistrată marca anterioară, atunci când, în cazul unei mărci comunitare anterioare, aceasta este de notorietate [a se citi «se bucură de renume»] în cadrul Comunității și, în cazul unei mărci naționale anterioare, este de notorietate [a se citi «se bucură de renume»] în respectivul stat membru și în cazul în care utilizarea fără un motiv întemeiat a mărcii solicitate ar genera un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare sau în cazul în care ar aduce atingere acestora.”

               4

               Articolul 52 din acest regulament, intitulat „Cauze de nulitate relativă”, prevede la alineatul (1) litera (a) că marca comunitară este declarată nulă, ca urmare a unei cereri depuse la OAPI, „atunci când există o marcă anterioară menționată la articolul 8 alineatul (2) și când se îndeplinesc condițiile prevăzute la alineatul (1) sau (5) din prezentul articol”.

               5

               Articolul 63 din Regulamentul nr. 40/94, intitulat „Acțiune în fața Curții de Justiție”, prevede la alineatele (1)-(3):
               „(1)   Hotărârile camerelor de recurs prin care se pronunță asupra unei căi de atac pot forma obiectul unei acțiuni în fața Curții de Justiție.
               (2)   Acțiunea se înaintează pe motive de necompetență, încălcarea unor norme fundamentale de procedură, nerespectarea tratatului, nerespectarea dispozițiilor prezentului regulament sau a oricărei norme de drept privind aplicarea acestuia sau abuzul de putere.
               (3)   Curtea de Justiție are competența atât de a anula, cât și de a modifica hotărârea atacată.”

               6

               Articolul 73 din același regulament prevede că hotărârile OAPI sunt motivate și că acestea nu se pot întemeia decât pe motive sau dovezi asupra cărora părțile interesate au avut posibilitatea de a formula observații.

               7

               Articolul 115 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94 prevede că limbile OAPI sunt engleza, franceza, germana, italiana și spaniola. Alineatul (5) al aceluiași articol prevede că actul de opoziție și cererea de decădere sau în nulitate se depun în una dintre limbile OAPI.

               8

               Conform normei 38 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 40/94 (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189):
               „Atunci când dovezile furnizate în sprijinul cererii nu sunt redactate în limba procedurii de decădere sau în nulitate, solicitantul trebuie să prezinte o traducere în această limbă în termen de două luni de la depunerea dovezilor.”

         Situația de fapt

               9

               La 6 mai 2002, Helena Rubinstein a introdus la OAPI, în temeiul Regulamentului nr. 40/94, o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului verbal „BOTOLIST”. L’Oréal a depus la 19 iulie 2002 o cerere similară în ceea ce privește semnul verbal „BOTOCYL”.

               10

               Produsele pentru care s-au solicitat înregistrările fac parte din clasa 3 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, și corespund următoarei descrieri: „Parfumuri; apă de toaletă; geluri și sare de baie și de duș care nu au utilizare medicală; săpunuri de toaletă; deodorante corporale; cosmetice, în special creme, lapte, loțiuni, geluri și pudră pentru față, corp și mâini; lapte, geluri și uleiuri pentru bronzat și după plajă (cosmetice); produse de machiaj; șampon; gel, spumă, balsam și produse sub formă de aerosol pentru coafat și pentru îngrijirea părului; lac pentru păr; coloranți și produse pentru decolorarea părului; produse pentru ondularea și buclarea părului; uleiuri esențiale”.

               11

               Mărcile comunitare BOTOLIST și BOTOCYL (denumite în continuare, împreună, „mărcile în litigiu”) au fost înregistrate la 14 octombrie și, respectiv, la 19 noiembrie 2003.

               12

               La 2 februarie 2005, Allergan Inc. (denumită în continuare „Allergan”) a introdus o cerere de declarare a nulității înregistrării mărcilor în litigiu pentru produsele vizate la punctul 10 din prezenta hotărâre.

               13

               Cererile de declarare a nulității erau întemeiate pe existența mai multor mărci anterioare figurative și verbale, comunitare și naționale, care conțineau semnul „BOTOX”, înregistrate printre altele pentru produse care fac parte din clasa 5 în sensul Aranjamentului de la Nisa menționat mai sus și corespund următoarei descrieri: „Produse farmaceutice pentru tratamentul tulburărilor neurologice, distonie musculară, probleme ale musculaturii netede, tulburări ale sistemului nervos autonom, dureri de cap, riduri, hiperhidroză, vătămări asociate sportului, paralizie cerebrală, spasme, tremure și dureri”. Cea mai veche dintre aceste mărci a fost înregistrată la 12 aprilie 1991, iar cea mai recentă a fost înregistrată la 7 august 2003.

               14

               Motivele invocate în susținerea respectivelor cereri de declarare a nulității erau cele prevăzute la articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) și cu articolul 8 alineatele (4) și (5) din regulamentul menționat.

               15

               Prin deciziile din 28 martie și din 4 aprilie 2007, divizia de anulare a respins ambele cereri de declarare a nulității.

               16

               La 1 iunie 2007, Allergan a formulat la OAPI câte o cale de atac împotriva fiecăreia dintre cele două decizii ale diviziei de anulare.

               17

               Prin deciziile în litigiu, Camera întâi de recurs a OAPI a admis aceste două căi de atac. În special, aceasta a considerat că, deși mărcile în litigiu nu duceau la o confuzie cu „marca anterioară”, cererile de declarare a nulității fondate pe articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 erau întemeiate.

         Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată

               18

               Prin cererile introductive depuse la grefa Tribunalului la 22 august și, respectiv, la 1 septembrie 2008, Helena Rubinstein și L’Oréal au formulat câte o acțiune având ca obiect anularea, pe de o parte, a deciziei OAPI pronunțate la 28 mai 2008 și, pe de altă parte, a celei pronunțate la 5 iunie 2008.

               19

               Prin Ordonanța președintelui Camerei a treia a Tribunalului din 11 mai 2010, cauzele T-345/08 și T-357/08 au fost conexate pentru buna desfășurare a procedurii orale și în vederea pronunțării hotărârii.

               20

               În susținerea acțiunilor formulate, recurentele au invocat două motive identice în fiecare dintre cauze. Primul motiv era întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94, iar al doilea era întemeiat pe încălcarea articolului 73 din același regulament.

               21

               În ceea ce privește primul motiv, Tribunalul a subliniat, la punctele 38-41 din hotărârea atacată, în cadrul observațiilor introductive, că cererile de declarare a nulității erau întemeiate pe existența mai multor mărci comunitare și naționale, figurative și verbale, referitoare la semnul „BOTOX”, înregistrate, în cea mai mare parte a acestora, înainte ca mărcile solicitate BOTOLIST și BOTOCYL să fie depuse, la 6 mai și, respectiv, la 19 iulie 2002.

               22

               Tribunalul a observat că camera de recurs s-a „distanțat de abordarea urmată de divizia de anulare, care își întemeiase deciziile numai pe înregistrarea mărcii comunitare anterioare nr. 2015832 a semnului figurativ BOTOX, apreciind că renumele era dobândit atât pentru mărcile figurative, cât și pentru mărcile verbale BOTOX înregistrate anterior datei de 6 mai 2002, indiferent dacă acestea sunt comunitare sau naționale”. Potrivit Tribunalului, abordarea camerei de recurs poate fi ilustrată prin faptul că, în deciziile în litigiu, nu s-a referit la elementul figurativ al mărcii comunitare BOTOX.

               23

               În acest context, Tribunalul a apreciat, la punctul 40 din hotărârea atacată, că examinarea sa putea să se limiteze la două mărci naționale anterioare înregistrate la 14 decembrie 2000 în Regatul Unit pentru tratamentul ridurilor și cuprinzând semnul „BOTOX” (denumite în continuare „mărcile anterioare”), întrucât este vorba despre teritoriul pentru care au fost furnizate de Allergan cele mai multe elemente de probă și în măsura în care simplul fapt că un motiv relativ de refuz este constatat într-un stat membru este suficient să justifice aplicarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94.

               24

               Astfel, Tribunalul a precizat, la punctul 41 din hotărârea atacată, că urma să verifice dacă condițiile de aplicare a acestei dispoziții sunt îndeplinite în speță, și anume, în primul rând, „dacă aceste [mărci anterioare] beneficiază de renume în Regatul Unit”, în al doilea rând, „dacă mărcile [în litigiu] prezintă o similitudine cu aceste mărci anterioare” și, în sfârșit, în al treilea rând, „dacă utilizarea fără motive întemeiate a mărcilor [în litigiu] ar genera un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcilor anterioare sau le-ar aduce prejudicii”. Tribunalul adaugă că, întrucât aceste condiții sunt cumulative, lipsa uneia dintre ele ar fi suficientă ca să determine inaplicabilitatea dispozițiilor articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94.

               25

               În primul rând, în ceea ce privește renumele mărcilor anterioare, Tribunalul a examinat, la punctele 46-63 din hotărârea atacată, diversele probe furnizate de Allergan în susținerea cererilor de declarare a nulității și a căilor de atac în fața camerei de recurs, și anume cuantumul vânzărilor de produse comercializate sub marca BOTOX pe parcursul anilor 1999-2003 în 14 state membre, promovarea acestei mărci în articole publicate în limba engleză în reviste științifice în cursul anilor 1999 și 2001, acoperirea mediatică importantă, începând cu anul 2001, a produselor comercializate sub marca menționată, în special în presa engleză, inserarea cuvântului „BOTOX” în mai multe dicționare de limba engleză, care ar recunoaște acest cuvânt ca marcă, o decizie din 26 aprilie 2005 a United Kingdom Intellectual Property Office prin care acesta se pronunța asupra unei cereri de declarare a nulității înregistrării mărcii BOTOMASK în Regatul Unit pentru cosmetice și o declarație a unei persoane din conducerea Allergan, precum și un studiu de piață efectuat pe parcursul lunilor septembrie și octombrie ale anului 2004 în Regatul Unit.

               26

               În ceea ce privește, mai precis, admisibilitatea articolelor de presă redactate în limba engleză, care era contestată de recurente în fața Tribunalului pentru motivul că publicarea lor era ulterioară datei de depunere a mărcilor în litigiu, Tribunalul a amintit, la punctul 52 din hotărârea atacată, jurisprudența potrivit căreia, „deși renumele unei mărci anterioare trebuie să fie stabilit la data de depunere a cererii de înregistrare a mărcii contestate, cu toate acestea, documentele cu o dată ulterioară acestei date nu pot fi private de valoarea probatorie dacă permit deducerea unor concluzii asupra situației astfel cum aceasta se prezenta la aceeași dată”.

               27

               De asemenea, Tribunalul a respins, la punctul 54 din această hotărâre, argumentele recurentelor întemeiate pe inadmisibilitatea articolelor publicate în revistele științifice și în presa generalistă pentru motivul că nu fuseseră traduse în limba franceză, limba de procedură în fața OAPI. Instanța a apreciat că însăși existența acestor articole constituia „un element relevant în vederea constatării renumelui mărcii BOTOX în rândul publicului larg, indiferent de conținutul pozitiv sau negativ al [acestora]”.

               28

               În ceea ce privește argumentul recurentelor întemeiat pe inadmisibilitatea deciziei din 26 aprilie 2005 a United Kingdom Intellectual Property Office, pentru motivul că această decizie era ulterioară datei de depunere a mărcilor în litigiu, Tribunalul l-a respins făcând trimitere la jurisprudența citată la punctul 52 din hotărârea atacată.

               29

               Cu privire la argumentul recurentelor întemeiat pe inadmisibilitatea declarației persoanei din conducerea Allergan și a studiului de piață, pentru motivul că aceste elemente fuseseră depuse pentru prima oară în fața camerei de recurs, Tribunalul a amintit, la punctul 62 din această hotărâre, că, potrivit articolului 74 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94, „[OAPI] poate să nu ia în considerare faptele pe care părțile nu le-au invocat sau dovezile pe care nu le-au furnizat în timp util”, astfel încât camera de recurs dispune de o largă putere de apreciere. Tribunalul a hotărât că, în lipsa unei decizii exprese a camerei de recurs cu privire la admisibilitatea acestor elemente de probă, aceasta a apreciat implicit, însă în mod necesar că erau admisibile.

               30

               La punctul 64 din hotărârea atacată, Tribunalul a conchis că, ținând seama de totalitatea elementelor de probă prezentate de Allergan, camera de recurs nu a încălcat articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 considerând că, la data de depunere a mărcilor în litigiu, marca BOTOX se bucura de renume în Regatul Unit în ceea ce privește „produsele farmaceutice pentru tratamentul ridurilor”.

               31

               În al doilea rând, în ceea ce privește similitudinea mărcilor în cauză, Tribunalul a verificat, la punctele 69-79 din hotărârea atacată, dacă, apreciind că între mărcile anterioare și mărcile în litigiu exista un asemenea grad de similitudine încât publicul să stabilească o legătură între aceste mărci, camera de recurs nu a săvârșit nicio eroare de drept.

               32

               Tribunalul a confirmat, în esență, raționamentul camerei de recurs, care, pentru aprecierea similitudinii mărcilor în cauză, luase în considerare împrejurarea că prefixul „boto” este comun acestora. În opinia sa, silaba „bot” nu are un înțeles special și nu face trimitere la principiul activ din produsul farmaceutic vândut de Allergan, și anume toxina botulinică, contrar a ceea ce invocă recurentele. Tribunalul a arătat și că nu fusese invocat niciun motiv pentru a permite să se înțeleagă pentru ce această silabă trebuia să fie preferată prefixului „boto”, luat în considerare de camera de recurs.

               33

               Tribunalul a considerat că, presupunând că semnul „BOTOX” poate fi descompus în „bo” pentru „botulină” și „tox” pentru „toxină”, cu referire la principiul activ utilizat, acest semn ar fi dobândit un caracter distinctiv, intrinsec sau prin utilizare, cel puțin în Regatul Unit.

               34

               De asemenea, Tribunalul a constatat, la punctul 76 din hotărârea atacată, că „importanța cotei de piață a BOTOX în Regatul Unit, de 74,3 % în 2003, asemenea gradului de cunoaștere a mărcii, de 75 %, în cadrul publicului specializat obișnuit cu tratamente farmaceutice împotriva ridurilor, este suficientă pentru susținerea existenței unui grad considerabil de recunoaștere pe piață”.

               35

               Potrivit Tribunalului, camera de recurs a constatat în mod întemeiat că produsele vizate de mărcile în cauză, care sunt oricum diferite pentru că Allergan comercializează produse farmaceutice pentru tratamentul ridurilor, iar recurentele comercializează produse cosmetice, fac parte din „sectoare de piață adiacente”.

               36

               Tribunalul a conchis, în consecință, că în mod întemeiat a considerat camera de recurs că publicul relevant ar fi determinat în mod firesc să stabilească o legătură între mărcile în litigiu și marca de renume BOTOX, chiar înainte de a o asocia cu „botulina”.

               37

               În al treilea rând, în ceea ce privește aprecierea efectelor utilizării mărcilor în litigiu asupra mărcilor anterioare, Tribunalul a amintit, la punctul 81 din hotărârea atacată, că, în această privință, există trei tipuri de riscuri. Astfel, primo, utilizarea fără motive întemeiate a unei mărci a cărei înregistrare este solicitată poate aduce prejudicii caracterului distinctiv al mărcii anterioare. Secundo, această utilizare poate să aducă prejudicii și renumelui mărcii anterioare. Tertio, titularul unei mărci solicitate poate obține un profit necuvenit, prin utilizarea mărcii sale, din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare. Este suficient să existe unul dintre aceste trei tipuri de riscuri pentru ca articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 să fie aplicabil.

               38

               Recunoscând în același timp, la punctul 87 din hotărârea atacată, că, atunci când a stabilit efectele utilizării mărcilor în litigiu, camera de recurs a fost destul de lapidară, Tribunalul a arătat totuși că motivația oferită de camera de recurs pentru această insuficiență, și anume faptul că publicul relevant va sesiza neapărat o legătură între mărcile în conflict, a făcut obiectul unor importante expuneri în cadrul procedurii administrative și în fața Tribunalului.

               39

               Tribunalul a amintit, la punctul 88 din hotărârea atacată, argumentul Allergan conform căruia prin mărcile în litigiu se intenționa să se profite în mod concret de caracterul distinctiv și de renumele dobândit de marca BOTOX în domeniul tratamentului ridurilor, ceea ce va avea ca efect micșorarea valorii acestei mărci. Potrivit Tribunalului, aceste riscuri sunt suficient de serioase și de neipotetice pentru justificarea aplicării articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94. Tribunalul a subliniat că, în ședință, recurentele au recunoscut că, în pofida faptului că produsele lor nu conțineau toxina botulinică, ele intenționau totuși să profite de imaginea care era asociată acestui produs care se găsește în marca BOTOX, marcă unică în această privință.

               40

               Prin urmare, Tribunalul a respins primul motiv în totalitate.

               41

               În ceea ce privește al doilea motiv, Tribunalul a constatat, la punctul 93 din hotărârea atacată, că, în deciziile în litigiu, camera de recurs a prezentat motivația care permitea să se înțeleagă rațiunile pentru care marca BOTOX este de renume.

               42

               De asemenea, la punctul 94 din hotărârea atacată, acesta a considerat că deciziile în litigiu cuprind o motivare suficientă în ceea ce privește efectele utilizării fără motive întemeiate a mărcilor în litigiu, care trebuia să permită recurentelor să dispună de toate informațiile pertinente pentru contestarea în fața Tribunalului a motivelor reținute de camera de recurs.

               43

               În consecință, Tribunalul a respins al doilea motiv și acțiunile în totalitate.

         Concluziile în fața Curții

               44

               Prin recursul formulat, recurentele solicită Curții:

                        —

                        anularea hotărârii atacate;

                        —

                        respingerea acțiunilor în anulare formulate de Allergan împotriva deciziilor diviziei de anulare din 28 martie și din 4 aprilie 2007, precum și

                        —

                        obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii de recurs, al procedurii în fața Tribunalului și al procedurii în fața camerei de recurs a OAPI.

               45

               OAPI și Allergan solicită Curții respingerea recursului și obligarea recurentelor la plata cheltuielilor de judecată.

         Cu privire la recurs

               46

               În susținerea recursului lor, recurentele invocă patru motive. Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (1) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94. Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a încălcat articolul 115 din Regulamentul nr. 40/94 coroborat cu norma 38 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2868/95. Al treilea și al patrulea motiv sunt întemeiate pe încălcarea articolului 63 și, respectiv, a articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94.

         Cu privire la primul motiv

               47

               Primul motiv cuprinde patru aspecte.

         Cu privire la primul aspect
      — Argumentele părților

               48

               Prin intermediul primului aspect al primului motiv, recurentele susțin că, întrucât a apreciat că examinarea cererii de declarare a nulității se poate efectua din perspectiva celor două mărci anterioare înregistrate în Regatul Unit care nu constituiau temeiul deciziilor în litigiu, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept. Camera de recurs a OAPI și-ar fi întemeiat deciziile numai pe marca comunitară anterioară nr. 2015832, compusă din semnul figurativ „BOTOX”.

               49

               OAPI și Allergan susțin că primul aspect al primului motiv trebuie respins ca nefondat, pentru motivul că, în deciziile în litigiu, camera de recurs nu ar fi făcut trimitere expresă la înregistrarea acestei mărci comunitare figurative anterioare.

         — Aprecierea Curții

               50

               La punctul 38 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat că cererile de declarare a nulității formulate de Allergan se întemeiau pe mai multe mărci comunitare, naționale, figurative și verbale care conțin semnul „BOTOX”, înregistrate, pentru cea mai mare parte dintre acestea, înainte de depunerea mărcilor în litigiu, BOTOLIST și BOTOCYL, la 6 mai și, respectiv, la 19 iulie 2002. Tribunalul a făcut trimitere în această privință la punctul 2 din deciziile în litigiu, care enumeră aceste mărci.

               51

               La punctul 39 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat că camera de recurs nu a urmat abordarea diviziei de anulare, care își întemeiase deciziile numai pe înregistrarea mărcii comunitare figurative anterioare nr. 2015832, și că aceasta a considerat că renumele era dobândit atât pentru mărcile figurative, cât și pentru mărcile verbale BOTOX înregistrate anterior datei de 6 mai 2002, indiferent dacă acestea sunt comunitare sau naționale. Tribunalul a arătat de asemenea că abordarea camerei de recurs poate fi ilustrată prin faptul că aceasta nu face trimitere, în deciziile în litigiu, la elementul figurativ al mărcii comunitare anterioare nr. 2015832.

               52

               Având în vedere aceste diferite elemente, Tribunalul a putut în mod legitim să își limiteze examinarea la mărcile naționale anterioare înregistrate în Regatul Unit la 14 decembrie 2000 pentru tratamentul ridurilor, întrucât era vorba despre teritoriul pentru care au fost furnizate de Allergan cele mai multe elemente de probă.

               53

               Trebuie să se constate și că recurentele se limitează să invoce la modul general că, la fel ca și divizia de anulare, camera de recurs și-a întemeiat aprecierea numai pe marca comunitară figurativă anterioară, fără să invoce niciun argument de natură să susțină argumentația lor.

               54

               Rezultă că primul aspect al primului motiv trebuie înlăturat.

         Cu privire la al doilea aspect
      — Argumentele părților

               55

               Prin intermediul celui de al doilea aspect al primului motiv, recurentele consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept apreciind că mărcile anterioare erau de renume.

               56

               În ceea ce privește publicul relevant, deși recurentele nu contestă aprecierea efectuată de Tribunal în această privință, și anume că respectivul public este constituit din marele public și din profesioniști din domeniul sănătății, acestea susțin că Tribunalul nu a efectuat totuși nicio analiză specifică în ceea ce privește existența unui renume al mărcilor menționate printre fiecare dintre cele două categorii de persoane care alcătuiesc publicul relevant.

               57

               În ceea ce privește teritoriul relevant, hotărârea atacată nu ar conține nicio indicație cu privire la teritoriul pe care mărcile anterioare erau considerate că se bucură de renume.

               58

               În ceea ce privește proba renumelui, recurentele contestă valoarea probatorie a anumitor elemente de probă furnizate de Allergan, și anume volumul vânzărilor de produse comercializate sub marca BOTOX, care sunt menționate la punctele 46 și 47 din hotărârea atacată, și promovarea mărcii BOTOX în reviste științifice, prezentate la punctele 48 și 49 din această hotărâre. În ceea ce privește acoperirea mediatică importantă a respectivelor produse, amintită la punctele 50-54 din hotărâre, recurentele susțin că Tribunalul a denaturat acest element de probă în măsura în care nu era susținut de proba răspândirii, în Regatul Unit, a ziarelor sau a magazinelor în care au fost publicate articolele privind produsele comercializate sub marca BOTOX. Acestea estimează că aprecierea efectuată de Tribunal la punctele 55 și 56 din hotărârea atacată, referitoare la inserarea termenului „BOTOX” în mai multe dicționare, se bazează pe o denaturare a faptelor. Recurentele consideră și că, la punctele 60-63 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o denaturare a elementelor de probă în ceea ce privește studiul de piață realizat în cursul lunilor septembrie și octombrie ale anului 2004 în Regatul Unit. În această privință, ele contestă pertinența studiului în măsura în care nu cuprinde elemente, care reveneau în sarcina Allergan să le prezinte, de natură să stabilească o legătură între datele care sunt conținute în acesta și situația care exista la data depunerii cererii de înregistrare a mărcilor în litigiu.

               59

               În ceea ce privește decizia din 26 aprilie 2005 a United Kingdom Intellectual Property Office, recurentele apreciază că acest element de probă ar fi trebuit declarat inadmisibil de Tribunal, în măsura în care privește un litigiu diferit, la care recurentele nu erau părți.

               60

               OAPI consideră că al doilea aspect al primului motiv trebuie respins în parte ca inadmisibil și în parte ca nefondat.

               61

               În primul rând, în ceea ce privește gradul de notorietate a mărcilor anterioare din perspectiva fiecăreia dintre categoriile de persoane care alcătuiesc publicul relevant, OAPI susține că orice marcă care se bucură de renume în rândul publicului larg se prezumă că este cunoscută de profesioniști.

               62

               În al doilea rând, în ceea ce privește teritoriul relevant, OAPI consideră că, întrucât și-a limitat examinarea la două mărci anterioare înregistrate în Regatul Unit, Tribunalul a arătat în mod clar că teritoriul relevant era Regatul Unit.

               63

               În al treilea rând, în ceea ce privește proba renumelui, OAPI și Allergan susțin că argumentele recurentelor în această privință, pe de o parte, sunt eronate, întrucât urmăresc să repună în discuție valoarea probatorie a fiecărui element de probă, în condițiile în care aceste elemente trebuie apreciate în ansamblu, și, pe de altă parte, sunt inadmisibile, deoarece privesc aspecte de fapt.

         — Aprecierea Curții

               64

               În primul rând, trebuie să se constatate că argumentul recurentelor întemeiat pe o pretinsă eroare de drept a Tribunalului în ceea ce privește renumele mărcilor anterioare în rândul ambelor categorii de persoane care alcătuiesc publicul relevant se bazează pe o interpretare eronată a hotărârii atacate.

               65

               Astfel, din cuprinsul punctelor 48, 49 și 54 din hotărârea atacată rezultă că Tribunalul a examinat, ca elemente de probă care tind să stabilească renumele mărcilor anterioare, promovarea mărcii BOTOX efectuată mai ales prin publicarea de articole, redactate în limba engleză, atât în reviste științifice, care sunt destinate tocmai practicienilor, cât și în presa generalistă.

               66

               În continuare, astfel cum a arătat OAPI, dacă o marcă este de renume în rândul publicului larg, se prezumă că, în principiu, aceasta este cunoscută de profesioniști. În consecință, ținând seama de acoperirea mediatică importantă în rândul marelui public a produselor comercializate sub această marcă sau de inserarea termenului „BOTOX” în dicționare de limba engleză, nu se poate susține în mod valabil că renumele mărcii BOTOX a putut fi ignorat de profesioniștii din domeniul sănătății.

               67

               Așadar, prin efectuarea acestor constatări, din care rezultă că a ținut seama atât de publicul larg, cât și de profesioniștii din domeniul sănătății, Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept considerând, la punctul 64 din hotărârea atacată, că, la data de depunere a mărcilor în litigiu, și anume la 6 mai sau la 19 iulie 2002, marca BOTOX se bucura de renume în Regatul Unit în ceea ce privește „produsele farmaceutice pentru tratamentul ridurilor” în privința fiecăreia dintre categoriile care alcătuiesc publicul relevant.

               68

               În consecință, trebuie respins argumentul potrivit căruia Tribunalul nu ar fi efectuat nicio analiză specifică în ceea ce privește existența unui renume al mărcilor anterioare în rândul fiecăreia dintre cele două categorii de persoane care alcătuiesc publicul relevant.

               69

               În al doilea rând, în ceea ce privește lipsa unor indicații referitoare la teritoriul pe care mărcile anterioare erau considerate că se bucură de renume, trebuie, pe de o parte, să se arate că, din faptul că Tribunalul și-a limitat examinarea la două mărci naționale înregistrate în Regatul Unit la 14 decembrie 2000 se poate deduce clar că acesta a considerat că teritoriul relevant era Regatul Unit.

               70

               Pe de altă parte, din diferitele elemente de probă luate în considerare de Tribunal, cum sunt articolele de presă redactate în limba engleză și publicate în reviste științifice sau în cotidiene engleze, inserarea cuvântului „BOTOX” în dicționare de limbă engleză și decizia United Kingdom Intellectual Property Office, rezultă că examinarea renumelui mărcilor anterioare a fost efectuată în raport cu întregul teritoriu al Regatului Unit.

               71

               Prin urmare, argumentul potrivit căruia Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește teritoriul relevant trebuie respins.

               72

               În al treilea rând, în ceea ce privește proba renumelui mărcii BOTOX, trebuie să se sublinieze, cu titlu introductiv, că Tribunalul a făcut în această privință o apreciere globală a elementelor de probă aduse de Allergan, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 64 din hotărârea atacată. Or, argumentele recurentelor care vizează contestarea probei acestui renume privesc fiecare dintre respectivele elemente de probă luate în considerare în mod separat. În consecință, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 20 din concluzii, deși Curtea ar trebui să primească anumite argumente invocate de recurente, aceasta nu ar afecta însă aprecierea efectuată de Tribunal, deoarece rămânea încă să se determine valoarea, în aprecierea globală a Tribunalului, a elementului de probă care trebuia înlăturat. Or, niciun argument în acest sens nu a fost invocat de recurente în cadrul recursului.

               73

               Prin urmare, în măsura în care recurentele contestă valoarea probatorie a unor elemente de probă, cum sunt volumul vânzărilor produselor comercializate sub marca BOTOX și promovarea acestei mărci în reviste științifice, este suficient să se constate că, prin această argumentație, ele urmăresc în realitate să obțină o nouă apreciere a acestor elemente de probă în fața Curții.

               74

               Or, potrivit unei jurisprudențe constante, Curtea nu este competentă să se pronunțe asupra situației de fapt și nici, în principiu, să examineze probele pe care Tribunalul le-a reținut în susținerea acesteia. Astfel, din moment ce aceste probe au fost obținute în mod legal și au fost respectate principiile generale de drept, precum și normele de procedură aplicabile în materie de sarcină a probei și de administrare a probelor, numai Tribunalul are competența de a aprecia valoarea care trebuie să fie atribuită elementelor care i-au fost prezentate. Prin urmare, această apreciere nu constituie o problemă de drept supusă ca atare controlului Curții, cu excepția cazului denaturării acestor elemente (Hotărârea din 8 mai 2008, Eurohypo/OAPI, C-304/06 P, Rep., p. I-3297, punctul 33 și jurisprudența citată).

               75

               În consecință, întrucât nicio denaturare nu a fost susținută în speță, argumentul recurentelor care viza contestarea valorii probatorii a anumitor elemente de probă trebuie respins ca inadmisibil.

               76

               În măsura în care recurentele susțin că Tribunalul a denaturat elementele de probă referitoare la importanța acoperirii mediatice a produselor comercializate sub marca BOTOX și la studiul de piață efectuat în cursul lunilor septembrie și octombrie ale anului 2004 în Regatul Unit și că Tribunalul și-a întemeiat aprecierea privind inserarea termenului „BOTOX” în mai multe dicționare pe o denaturare a situației de fapt, trebuie să se constate că, deși invocă o denaturare a acestor elemente de probă sau o denaturare a situației de fapt, recurentele se limitează să conteste pertinența acestora prin afirmații generale și nesusținute și, în realitate, vizează o nouă apreciere a acestor elemente de probă de către Curte.

               77

               Or, astfel cum reiese dintr-o jurisprudență constantă a Curții, amintită la punctul 74 din prezenta hotărâre, asemenea argumente trebuie respinse ca inadmisibile.

               78

               În sfârșit, în ceea ce privește inadmisibilitatea, susținută de recurente, a deciziei din 26 aprilie 2005 a United Kingdom Intellectual Property Office deoarece aceasta privește un litigiu diferit, trebuie să se arate că constatările menționate în această decizie constituie, prin ele însele, un fapt care, dacă este pertinent, poate fi luat în considerare de Tribunal în cadrul puterii sale de apreciere a situației de fapt pentru stabilirea renumelui mărcilor anterioare în Regatul Unit. Pe de altă parte, recurentele nu au formulat niciun argument de natură să conteste exactitatea constatărilor menționate în această decizie, nici în fața OAPI, nici în fața Tribunalului, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 58 din hotărârea atacată.

               79

               Argumentul recurentelor întemeiat pe o pretinsă inadmisibilitate a deciziei din 26 aprilie 2005 a United Kingdom Intellectual Property Office trebuie, în consecință, să fie respins ca nefondat.

               80

               În consecință, al doilea aspect al primului motiv trebuie înlăturat în parte ca inadmisibil și în parte ca nefondat.

         Cu privire la al treilea aspect
      — Argumentele părților

               81

               Prin intermediul celui de al treilea aspect al primului motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept confirmând existența unei legături între mărcile anterioare BOTOX și mărcile în litigiu în temeiul elementului comun „bot” sau „boto”, întrucât acest element comun este descriptiv sau generic în măsura în care se referă la „toxina botulinică”. O asemenea legătură nu trebuia să fie stabilită din moment ce solicitantul unei mărci ar trebui să fie autorizat să includă în marca sa un asemenea element descriptiv.

               82

               În opinia OAPI și a Allergan, acest al treilea aspect trebuie înlăturat ca inadmisibil, pentru motivul că privește o problemă de fapt supusă aprecierii suverane a Tribunalului.

         — Aprecierea Curții

               83

               În măsura în care, prin intermediul celui de al treilea aspect al primului motiv, recurentele au în vedere contestarea analizei efectuate de Tribunal, la punctele 70-73 din hotărârea atacată, pentru a stabili că prefixul „bot” sau „boto” nu este descriptiv, trebuie să se constate că o asemenea apreciere este de natură factuală.

               84

               Or, astfel cum rezultă din articolul 256 TFUE și din articolul 58 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, recursul este limitat la chestiuni de drept și, prin urmare, Tribunalul este singurul competent să constate faptele, cu excepția cazului în care inexactitatea materială a constatărilor sale ar rezulta din înscrisurile aflate la dosar care i-au fost prezentate, și să aprecieze aceste fapte. Aprecierea faptelor nu constituie, așadar, cu excepția cazului denaturării elementelor de probă prezentate în fața Tribunalului, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții (a se vedea în special Hotărârea din 5 iunie 2003, O’Hannrachain/Parlamentul European, C-121/01 P, Rec., p. I-5539, punctul 35, și Hotărârea din 2 aprilie 2009, Bouygues și Bouygues Télécom/Comisia, C-431/07 P, Rep., p. I-2665, punctul 137).

               85

               Întrucât nu s-a invocat, cu privire la aprecierea menționată la punctele 70-73 din hotărârea atacată, nicio denaturare, nici a situației de fapt, nici a elementelor de probă prezentate Tribunalului, acest al treilea aspect trebuie înlăturat ca fiind inadmisibil în măsura în care vizează contestarea acestei aprecieri.

               86

               În schimb, prin intermediul aspectului menționat, recurentele susțin și că solicitantul unei mărci trebuie să poată include, în marca pentru care solicită înregistrarea, un element care face parte din marca anterioară a unui terț, în măsura în care acest element comun are un caracter descriptiv. Trebuie să se constate că o asemenea argumentație invocă o problemă de drept supusă controlului Curții în cadrul unui recurs.

               87

               Este necesar să se observe în această privință că această argumentație se bazează pe premisa conform căreia elementul comun „bot” sau „boto” ar fi descriptiv.

               88

               Or, pe de o parte, din cuprinsul punctelor 70-73 din hotărârea atacată rezultă că Tribunalul a considerat că prefixul „bot” sau „boto” nu este descriptiv. Pe de altă parte, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 83-85 din prezenta hotărâre, argumentele invocate de recurente care urmăresc să repună în discuție această apreciere nu pot fi supuse Curții în cadrul unui recurs.

               89

               În aceste condiții, al treilea aspect al primului motiv este inoperant în măsura în care recurentele susțin că aveau dreptul să includă în mărcile în litigiu un element comun cu cel al unei mărci anterioare întrucât acest element este descriptiv.

               90

               Din cele de mai sus rezultă că al treilea aspect al primului motiv trebuie înlăturat.

         Cu privire la al patrulea aspect
      — Argumentele părților

               91

               Prin intermediul celui de al patrulea aspect al primului motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând drept stabilit riscul unor prejudicii aduse renumelui mărcilor anterioare. Aprecierea Tribunalului, la punctul 88 din hotărârea atacată, conform căreia prin mărcile în litigiu se urmărește în mod concret să se profite de caracterul distinctiv sau de renumele dobândit de mărcile anterioare BOTOX în domeniul tratamentului ridurilor, nu poate fi susținută prin niciun element de probă. Recurentele arată și că, deși mărcile în litigiu conțineau eventual o referire la toxina botulinică, acestea nu vizau, nu doreau sau nu intenționau să fie asociate mărcii BOTOX, care este înregistrată pentru produse farmaceutice eliberate numai pe bază de prescripție medicală.

               92

               În opinia OAPI și a Allergan, acest aspect trebuie respins ca nefondat. Astfel, legătura dintre mărcile anterioare și mărcile în litigiu ar fi susceptibilă să determine o denaturare a renumelui mărcilor anterioare în măsura în care s-ar sugera că produsele cosmetice ale recurentelor ar avea un efect comparabil cu cel obținut cu produsul BOTOX. Aceasta ar avea ca efect micșorarea valorii mărcilor anterioare.

         — Aprecierea Curții

               93

               Trebuie amintit că, pentru a beneficia de protecția instituită prin articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94, titularul mărcii anterioare trebuie să aducă proba că prin utilizarea mărcii a cărei înregistrare se solicită s-ar genera un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare ori s-ar aduce atingere acestora. În acest scop, titularul mărcii anterioare nu este obligat să demonstreze existența unei atingeri efective și actuale aduse mărcii sale în sensul respectivului articol 8 alineatul (5). Astfel, atunci când este previzibil că o astfel de atingere va rezulta din utilizarea pe care titularul mărcii ulterioare o poate da mărcii sale, titularul mărcii anterioare nu este obligat să aștepte realizarea sa efectivă pentru a solicita interzicerea utilizării respective. Titularul mărcii anterioare trebuie totuși să stabilească existența elementelor care permit stabilirea unui risc serios ca o astfel de atingere să se producă în viitor (a se vedea prin analogie Hotărârea din 27 noiembrie 2008, Intel Corporation, C-252/07, Rep., p. I-8823, punctele 37 și 38).

               94

               În plus, pentru a stabili dacă prin utilizarea semnului se generează un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii, trebuie efectuată o apreciere globală, care să țină seama de toți factorii pertinenți din cauză (Hotărârea din 18 iunie 2009, L’Oréal și alții, C-487/07, Rep., p. I-5185, punctul 44).

               95

               Astfel, Tribunalul a considerat în mod întemeiat, la punctul 82 din hotărârea atacată, că titularul mărcii anterioare nu este obligat să demonstreze existența unei atingeri efective și actuale aduse mărcii sale, ci trebuie să prezinte elementele care permit să se conchidă prima facie în sensul unui risc viitor neipotetic de profit necuvenit sau de prejudiciu, și că o asemenea concluzie poate fi stabilită în special pe baza deducțiilor logice care rezultă dintr-o analiză a probabilităților și luând în considerare practicile obișnuite în sectorul comercial relevant, precum și orice altă împrejurare din cauză.

               96

               Trebuie să se constate și că, în urma analizării diferitor elemente, Tribunalul a conchis că exista o legătură între mărcile anterioare și mărcile în litigiu. În special, acesta a reținut, la punctele 70-72 din hotărârea atacată, caracterul comun mărcilor în cauză al prefixului „boto”, care nu poate fi considerat ca o abreviere pentru „botulinic” sau „botulină”, la punctele 73 și 74 din această hotărâre, dobândirea caracterului distinctiv al semnului „BOTOX”, la punctul 76 din hotărârea menționată, importanța renumelui mărcilor anterioare și, la punctul 78 din aceeași hotărâre, faptul că produsele vizate făceau parte din „sectoare de piață adiacente”. Tribunalul a precizat și că publicul relevant va stabili această legătură înainte de a asocia mărcile în litigiu cu „botulina”. Tribunalul a arătat, la punctul 88 din hotărârea atacată, și că, în ședință, recurentele recunoscuseră că, deși produsele lor nu conțineau toxină botulinică, ele urmăreau totuși să profite de imaginea care era asociată acestui produs care se regăsește în marca BOTOX.

               97

               În aceste condiții, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 36 din concluzii, în urma unei aprecieri globale a elementelor pertinente cauzei, Tribunalul a conchis, la punctul 88 din hotărârea atacată, că, prin mărcile în litigiu se urmărea să se profite de caracterul distinctiv și de renumele dobândit de mărcile anterioare BOTOX. În consecință, argumentul recurentelor potrivit căruia constatarea existenței unei intenții de parazitare nu este susținută de niciun element de probă este nefondat.

               98

               Pe de altă parte, trebuie respins argumentul recurentelor conform căruia, în ipoteza în care mărcile în litigiu conțineau eventual o referire la toxina botulinică, acestea nu urmăreau să fie asociate cu marca BOTOX. Astfel, acest argument vizează să repună în discuție aprecierea Tribunalului potrivit căreia prefixul „boto” nu este descriptiv și nu poate fi considerat ca o referire la toxina botulinică, pe care se întemeiază constatarea acestuia menționată la punctul 88 din hotărârea atacată. Or, o asemenea apreciere fiind de natură factuală, nu poate fi supusă controlului Curții în cadrul unui recurs, conform jurisprudenței amintite la punctul 84 din prezenta hotărâre.

               99

               Rezultă că al patrulea aspect al primului motiv trebuie înlăturat. Prin urmare, primul motiv trebuie respins în totalitate.

         Cu privire la al doilea motiv

      Argumentele părților

               100

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele reproșează Tribunalului că a încălcat articolul 115 din Regulamentul nr. 40/94 și norma 38 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2868/95, întrucât a respins motivul îndreptat împotriva deciziei camerei de recurs prin care se declară admisibile articolele de presă redactate în limba engleză, deși ar fi trebuit să fie traduse în limba de procedură în fața camerei de recurs, și anume limba franceză.

               101

               OAPI, susținut de Allergan, consideră că al doilea motiv trebuie respins ca nefondat, întrucât norma 38 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2868/95, care reglementează procedura de declarare a nulității, nu prevede o sancțiune în cazul în care persoana care solicită declararea nulității nu depune o traducere în limba de procedură a probelor furnizate în susținerea cererii sale.

         Aprecierea Curții

               102

               Trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței, norma potrivit căreia probele prezentate în susținerea opoziției sau a cererii de declarare a nulității sau de decădere din drepturile asupra mărcii trebuie să fie depuse în limba de procedură sau să fie însoțite de o traducere în această limbă se justifică prin necesitatea de a respecta principiul contradictorialității și egalitatea de arme între părți în procedurile inter partes [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 30 iunie 2004, GE Betz/OAPI – Atofina Chemicals (BIOMATE), T-107/02, Rec., p. II-1845, punctul 72, și Hotărârea Tribunalului din 6 noiembrie 2007, SAEME/OAPI – Racke (REVIAN’s), T-407/05, Rep., p. II-4385, punctul 35].

               103

               În speță, nu se poate considera că lipsa traducerii articolelor de presă depuse în limba engleză a afectat exercitarea dreptului la apărare al recurentelor, întrucât ele au putut să conteste în fața Tribunalului valoarea probatorie a acestor articole, recurentele admițând, la punctul 112 din cererea de recurs, că au înțeles conținutul acestora, și întrucât limba engleză era limba de procedură a acțiunii în fața Tribunalului.

               104

               În plus, trebuie constatat că, după cum a amintit Tribunalul la punctul 54 din hotărârea atacată, recurentele nu au exprimat nicio obiecție sau contestație, nici în fața diviziei de anulare, nici în fața camerei de recurs, în ceea ce privește luarea în considerare a elementelor de probă depuse în limba engleză și care sunt anexate cererii de declarare a nulității mărcilor în litigiu.

               105

               În consecință, al doilea motiv trebuie respins ca nefondat.

         Cu privire la al patrulea motiv

               106

               În interesul unei bune administrări a justiției, al patrulea motiv trebuie analizat înaintea celui de al treilea.

         Argumentele părților

               107

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurentele reproșează Tribunalului că a încălcat articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 respingând motivul lor întemeiat pe lipsa motivării deciziilor în litigiu în ceea ce privește concluzia în sensul existenței renumelui mărcilor anterioare BOTOX și a unui risc de prejudiciu pentru acestea.

               108

               OAPI susține că al patrulea motiv trebuie respins ca inadmisibil întrucât recurentele se limitează să reia motivul pe care l-au invocat deja în fața Tribunalului.

               109

               În orice caz, în opinia OAPI și a Allergan, acest motiv trebuie respins ca nefondat întrucât camera de recurs nu ar fi obligată să își motiveze în mod expres aprecierile privind valoarea fiecărui element de probă care i-a fost prezentat și nici să își susțină motivația prin fapte.

         Aprecierea Curții

               110

               Trebuie să se sublinieze mai întâi că, susținând că Tribunalul a încălcat articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 deoarece a respins motivul lor întemeiat pe nemotivarea deciziilor în litigiu, recurentele contestă interpretarea sau aplicarea dreptului Uniunii efectuată de către Tribunal. În consecință, aspectele de drept analizate în primă instanță pot fi rediscutate în cadrul procedurii de recurs. Într-adevăr, dacă un reclamant nu ar putea să se bazeze astfel în recurs pe motive și pe argumente utilizate deja în fața Tribunalului, procedura respectivă ar fi lipsită de o parte din sensul său (a se vedea în special Hotărârea din 6 martie 2003, Interporc/Comisia, C-41/00 P, Rec., p. I-2125, punctul 17, și Hotărârea din 18 decembrie 2008, Les Éditions Albert René/OAPI, C-16/06 P, Rep., p. I-10053, punctul 110). Al patrulea motiv este, prin urmare, admisibil.

               111

               În continuare, trebuie amintit, după cum a arătat Tribunalul în mod întemeiat la punctul 92 din hotărârea atacată, că obligația de motivare a deciziilor OAPI prevăzută la articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 corespunde dublului obiectiv de a da posibilitatea, pe de o parte, persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate pentru a-și putea apăra drepturile și, pe de altă parte, instanței Uniunii să își exercite controlul asupra legalității deciziei.

               112

               O asemenea obligație poate fi îndeplinită fără să fie necesar să se răspundă expres și în mod exhaustiv la toate argumentele invocate de un reclamant.

               113

               În speță, Tribunalul a subliniat, la punctul 93 din hotărârea atacată, că, în deciziile în litigiu, camera de recurs a prezentat rațiunile pentru care marca BOTOX era de renume. El a arătat, în această privință, că „rațiunile rezultau astfel atât din rezumatul situației de fapt pertinente pentru analiză, cât și din analiza juridică propriu-zisă efectuată de camera de recurs în deciziile [în litigiu]”.

               114

               Trebuie constatat că argumentele detaliate invocate de recurente în fața Tribunalului, rezumate la punctul 27 din hotărârea atacată, în vederea contestării valorii probatorii a diferitor elemente de probă a renumelui mărcii menționate sau a admisibilității acestora demonstrează că recurentele au fost în măsură să își susțină dreptul la apărare.

               115

               Prin urmare, Tribunalul a putut, fără să săvârșească o eroare de drept, să respingă motivul întemeiat pe insuficiența motivării deciziilor în litigiu în ceea ce privește existența renumelui mărcii BOTOX.

               116

               În ceea ce privește motivarea privind riscul de prejudiciu cauzat mărcilor anterioare, deși, în mod cert, Tribunalul a arătat că aceasta era lapidară, a considerat totuși că deciziile în litigiu conțin motive care permit stabilirea faptului că, prin mărcile în litigiu, recurentele urmăresc să obțină un profit necuvenit din caracterul distinctiv al mărcilor anterioare. Tribunalul a făcut trimitere în această privință la punctele 42-44 din decizia Helena Rubinstein și la punctele 43-45 din decizia L’Oréal, care sunt reluate la punctul 86 din hotărârea atacată. Tribunalul a adăugat că recurentele dispun de toate informațiile pertinente pentru a le permite să conteste această motivare în cadrul acțiunii aflate pe rolul său.

               117

               În plus, trebuie să se constate că recurentele se limitează să susțină, de manieră peremptorie, că deciziile în litigiu nu sunt motivate în această privință, fără să invoce însă niciun argument în susținerea afirmației lor și fără să demonstreze prin ce această pretinsă nemotivare ar fi afectat dreptul lor la o cale de atac.

               118

               În aceste condiții, Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept respingând motivul întemeiat pe nemotivarea deciziilor în litigiu în ceea ce privește riscul de prejudiciu cauzat mărcilor anterioare.

               119

               Rezultă că al patrulea motiv trebuie respins ca nefondat.

         Cu privire la al treilea motiv

      Argumentele părților

               120

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a încălcat articolul 63 din Regulamentul nr. 40/94. Acest motiv cuprinde două aspecte.

               121

               Prin intermediul primului aspect al motivului menționat, recurentele consideră că, la analizarea renumelui mărcilor anterioare, pe de o parte, Tribunalul a luat în considerare mărci diferite de cele reținute de divizia de anulare și de camera de recurs și, pe de altă parte, a efectuat o examinare specifică a elementelor de probă depuse de Allergan, în lipsa oricărei analize a camerei de recurs în această privință.

               122

               Prin intermediul celui de al doilea aspect al aceluiași motiv, recurentele reproșează Tribunalului că a luat în considerare, în mod eronat, elemente de probă a renumelui mărcilor anterioare BOTOX depuse pentru prima oară în fața camerei de recurs și a căror admisibilitate fusese contestată de recurente, și anume o declarație a unei persoane din conducerea Allergan și un studiu de piață. Camera de recurs nu ar fi ținut seama de aceste elemente, deoarece s-ar fi întemeiat numai pe publicitatea indirectă și pe o acoperire mediatică intensă.

               123

               OAPI, susținut de Allergan, afirmă că al treilea motiv trebuie respins ca nefondat întrucât Tribunalul nu ar fi depășit limitele controlului său jurisdicțional.

               124

               În ceea ce privește primul aspect al acestui motiv, OAPI amintește că camera de recurs nu este obligată să își motiveze în mod expres aprecierile referitoare la valoarea fiecărui element de probă care i-a fost prezentat. Tribunalul nu a făcut decât să trateze fiecare dintre argumentele invocate de reclamante în acțiunea lor.

               125

               În ceea ce privește al doilea aspect al motivului menționat, ar trebui să se prezume că camera de recurs a considerat declarația persoanei din conducerea Allergan și studiul de piață drept elemente de probă admisibile, din moment ce, deși a apreciat că aceste elemente au fost depuse tardiv, ar fi trebuit să ia poziție în mod expres asupra admisibilității acestora, conform articolului 74 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94.

         Aprecierea Curții

               126

               În ceea ce privește primul aspect al celui de al treilea motiv, pentru rațiunile prezentate în cadrul examinării primului aspect al primului motiv, trebuie să se respingă critica întemeiată pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întemeindu-se pe mărci anterioare, și anume cele două mărci naționale înregistrate în Regatul Unit, diferite de cele reținute de divizia de anulare și de camera de recurs.

               127

               În ceea ce privește critica referitoare la examinarea specifică de către Tribunal a fiecărui element de probă a renumelui mărcilor anterioare depus de Allergan, pe de o parte, trebuie să se constate că aceasta se întemeiază pe premisa că camera de recurs nu ar fi efectuat o analiză individuală a acestor elemente de probă, care se bazează la rândul său pe constatarea că deciziile în litigiu nu sunt motivate cu privire la valoarea probatorie a fiecărui element de probă. Or, astfel cum reiese din examinarea celui de al patrulea motiv, deciziile în litigiu sunt motivate corespunzător cerințelor legale în ceea ce privește constatarea renumelui mărcilor anterioare și, prin urmare, camera de recurs nu era obligată să își motiveze în mod expres aprecierile cu privire la valoarea probatorie a fiecărui element de probă.

               128

               Pe de altă parte, în măsura în care recurentele au contestat fiecare element de probă din punctul de vedere al valorii probatorii și/sau al admisibilității sale, Tribunalul a trebui să examineze argumentele recurentelor și să răspundă la acestea. În consecință, în urma unei analize a acestor elemente, Tribunalul a hotărât că deciziile în litigiu nu erau afectate de nicio eroare de drept, astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 50 din concluzii. Prin urmare, acest aspect trebuie înlăturat.

               129

               În ceea ce privește al doilea aspect al celui de al treilea motiv, trebuie arătat că recurentele se limitează să susțină că, pentru stabilirea renumelui mărcii BOTOX, camera de recurs s-a întemeiat numai pe publicitatea indirectă și pe o campanie mediatică intensă. Or, este suficient să se constate că, în opinia camerei de recurs, renumele acestei mărci rezultă mai ales din publicitatea indirectă a produsului efectuată în media. Utilizând termenul „mai ales”, camera de recurs a dat întâietate, în vederea stabilirii renumelui mărcii BOTOX, elementului probatoriu referitor la campania mediatică intensă lansată la începutul anilor 2000, fără a exclude însă elemente de probă depuse de Allergan.

               130

               În consecință, recurentele nu au invocat niciun argument de natură să repună în discuție afirmația Tribunalului conform căreia camera de recurs a luat în considerare declarația persoanei din conducerea Allergan și studiul de piață drept elemente de probă a renumelui mărcii BOTOX. Dimpotrivă, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 44 și 45 din cererile introductive formulate la Tribunal, recurentele au susținut în fața acestuia că probele au fost luate în considerare în mod eronat de camera de recurs.

               131

               În aceste condiții, nu se poate reproșa Tribunalului că a încălcat articolul 63 din Regulamentul nr. 40/94, iar al doilea aspect al celui de al treilea motiv trebuie, așadar, înlăturat ca nefondat.

               132

               Prin urmare, al treilea motiv trebuie respins ca nefondat.

               133

               Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că recursul trebuie respins în totalitate.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               134

               Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 118 din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât OAPI a solicitat obligarea Helena Rubinstein și L’Oréal la plata cheltuielilor de judecată, iar Helena Rubinstein și L’Oréal au căzut în pretenții, se impune obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară și hotărăște:

                           1)

                           Respinge recursul.

                           2)

                           Obligă Helena Rubinstein SNC și L’Oréal SA la plata cheltuielilor de judecată.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: engleza.


title: Hotărârea Curții (camera întâi) din 9 iunie 2011. # Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. împotriva Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Fővárosi Bíróság - Ungaria. # Politica agricolă comună - Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 - Ajutor național direct complementar - Condiții de acordare. # Cauza C-115/10.

text:
      Cauza C‑115/10
      Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt.
      împotriva
      Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Bíróság)
      „Politica agricolă comună — Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 — Ajutor național direct complementar — Condiții de acordare”
      Sumarul hotărârii
      Agricultură — Politica agricolă comună — Sistem integrat de gestionare și control privind anumite scheme de ajutor — Ajutor
            național complementar
      [Regulamentul nr. 1782/2003 al Consiliului; Decizia 2004/281 a Consiliului]
      Regulamentul nr. 1782/2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune
         și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori, astfel cum a fost modificat prin Decizia 2004/281 privind
         adaptarea Actului privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii
         Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii
         Slovace și adaptările tratatelor care stau la baza Uniunii Europene, ca urmare a reformei politicii agricole comune, trebuie
         interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care exclude de la beneficiul ajutorului național complementar
         persoanele juridice care exercită o activitate agricolă pe teritoriul statului membru în cauză pentru motivul că fac obiectul
         unei proceduri de lichidare voluntară, în măsura în care o condiție privind absența unei astfel de proceduri nu a făcut obiectul
         unei autorizări prealabile a Comisiei.

      Astfel, deși Regulamentul nr. 1782/2003 acordă noilor state membre o anumită marjă de apreciere în cadrul punerii în aplicare
         a ajutorului național complementar, această putere de apreciere este limitată în măsura în care, conform prevederilor articolului
         143c alineatul (7) din regulamentul menționat, nivelul până la care se poate acorda ajutorul național complementar, precum
         și rata acestui ajutor și eventualele condiții de acordare a acestuia trebuie să facă obiectul unei autorizări prealabile
         a Comisiei.

      (a se vedea punctele 36, 38 și 41 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
      9 iunie 2011(*)

      „Politica agricolă comună – Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 – Ajutor național direct complementar – Condiții de acordare”
      În cauza C‑115/10,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Fővárosi Bíróság
         (Ungaria), prin decizia din 31 august 2009, primită de Curte la 3 martie 2010, în procedura

      Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt.
      împotriva
      Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve,
      CURTEA (Camera întâi),
      compusă din domnul A. Tizzano, președinte de cameră, domnii A. Borg Barthet (raportor), M. Ilešič, M. Safjan și doamna M.
         Berger, judecători,

      avocat general: domnul J. Mazák,
      grefier: domnul A. Calot Escobar,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru guvernul maghiar, de domnul M. Z. Fehér și de doamna K. Szíjjártó, în calitate de agenți;
      –        pentru Comisia Europeană, de doamna H. Tserepa‑Lacombe și de domnul A. Sipos, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 10 februarie 2011,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea Regulamentului (CEE) nr. 3508/92 al Consiliului din
         27 noiembrie 1992 de stabilire a unui sistem de gestionare și control integrat pentru anumite regimuri de ajutoare comunitare
         (JO L 355, p. 1) și a Regulamentului (CE) nr. 1259/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 de stabilire a normelor comune pentru
         schemele de sprijin direct în conformitate cu politica agricolă comună (JO L 160, p. 113).

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt.
         (denumită în continuare „Bábolna”), pe de o parte, și Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (Oficiul pentru
         Agricultură și Dezvoltare Rurală, denumit în continuare „Hivatal”), pe de altă parte, în legătură cu acordarea ajutorului
         național complementar pentru anul 2004 societății Bábolna.

       Cadrul juridic
       Reglementarea Uniunii
       Decizia 2004/281/CE
      3        Decizia 2004/281/CE a Consiliului din 22 martie 2004 privind adaptarea Actului privind condițiile de aderare a Republicii
         Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii
         Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor care stau la baza Uniunii
         Europene, ca urmare a reformei politicii agricole comune (JO L 93, p. 1), a fost adoptată în temeiul articolului 2 alineatul
         (3) din Tratatul privind aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii
         Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea
         Europeană, semnat la Atena la 16 aprilie 2003 (JO L 236, p. 17) și al articolului 23 din actul de aderare aferent (JO L 236,
         p. 33, denumit în continuare „actul de aderare”).

      4        Această decizie prevede printre altele, la articolul 1 punctul 5, înlocuirea punctului 27 din capitolul 6 secțiunea A din
         anexa II la actul de aderare, care modifica Regulamentul nr. 1259/1999, prin dispoziții care modifică Regulamentul (CE) nr. 1782/2003
         al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii
         agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93,
         (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE)
         nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, rectificare în JO 2004, L 94, p. 70, Ediție specială,
         03/vol. 49, p. 177, rectificare în Ediție specială, 03/vol. 76, p. 291, și în JO 2009, L 96, p. 39), în vederea luării în
         considerare a modificărilor introduse în legislația privind politica agricolă comună (PAC) prin adoptarea acestui din urmă
         regulament, care a avut loc după semnarea instrumentelor de aderare.

      5        Considerentul (10) al Deciziei 2004/281 prevede:

      „În vederea menținerii coerenței plăților naționale directe complementare, trebuie realizate adaptări în urma introducerii
         noii scheme de plată unică. În special, trebuie adaptate mecanismele descrise în actul de aderare pentru ca aceste plăți complementare
         să funcționeze conform previziunilor în funcție de trei scenarii diferite: în primul rând, sistemul plăților directe «clasice»,
         în al doilea rând, opțiunea regională a noii scheme de plată unică și, în al treilea rând, schema de plată unică pe suprafață.”

       Regulamentul nr. 1782/2003
      6        Regulamentul nr. 1782/2003 a abrogat Regulamentele nr. 3508/92 și 1259/1999 începând cu 1 mai 2004.

      7        Potrivit considerentului (21) al Regulamentului nr. 1782/2003:

      „Schemele de sprijin din cadrul [PAC] acordă un ajutor direct de venit, în special pentru a asigura un nivel de viață echitabil
         pentru populația agricolă. Acest obiectiv este direct legat de conservarea zonelor rurale. [...]”

      8        Articolul 1 din Regulamentul nr. 1782/2003, astfel cum a fost modificat prin Decizia 2004/281 (denumit în continuare „Regulamentul
         nr. 1782/2003”), prevede:

      „Prezentul regulament stabilește:
      –        normele comune care reglementează plățile directe aferente schemelor de sprijin de venit din cadrul [PAC], finanțate de Fondul
         european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), secțiunea Garantare, menționate în anexa I, cu excepția celor prevăzute
         în Regulamentul (CE) nr. 1257/1999;

      –        un ajutor de venit acordat agricultorilor (denumit în continuare «schema de plată unică»);
      –        un ajutor de venit simplificat și tranzitoriu acordat agricultorilor din noile state membre (denumit în continuare «schema
         de plată unică pe suprafață») [traducere neoficială],

      […]”
      9        Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 1782/2003:

      „[...] se definesc următorii termeni:
      (a)      «agricultor»: o persoană fizică sau juridică sau un grup de persoane fizice sau juridice, indiferent de statutul juridic pe
         care grupul și membrii săi îl dețin în temeiul dreptului național, a cărei exploatație se află pe teritoriul Comunității,
         așa cum este definit în articolul 299 [CE], și care desfășoară o activitate agricolă;

      (b)      «exploatație»: ansamblul unităților de producție gestionate de agricultor și situate pe teritoriul unui stat membru;
      (c)      «activitate agricolă»: producția, creșterea sau cultivarea de produse agricole, inclusiv recoltarea, mulsul, creșterea și
         deținerea de animale în scopuri agricole sau menținerea de terenuri în bune condiții agricole și de mediu, conform definițiilor
         prevăzute în articolul 5.”

      10      În titlul II din Regulamentul nr. 1782/2003, intitulat „Dispoziții generale”, articolul 22 din acesta din urmă, intitulat
         la rândul său „Cererile de ajutor”, prevede la alineatul (1):

      „În fiecare an, agricultorul depune o cerere de plată directă supusă condițiilor sistemului integrat, indicând, dacă este
         cazul:

      –        toate parcelele agricole ale exploatației,
      –        numărul și cuantumul drepturilor la plată,
      –        orice altă informație prevăzută în prezentul regulament sau de către statul membru în cauză.”
      11      Articolul 28 din regulamentul menționat, intitulat „Modalități de plată”, prevede la alineatul (1):

      „Dacă prezentul regulament nu conține dispoziții contrare, plățile din cadrul schemelor de ajutor enumerate în anexa I se
         efectuează integral către beneficiari.”

      12      Titlul III din Regulamentul nr. 1782/2003 este consacrat schemei de plată unică. Potrivit articolului 44 alineatele (1)-(3)
         din regulamentul menționat:

      „(1)      Orice drept la plată pentru un hectar eligibil pentru ajutor conferă dreptul la plata cuantumului stabilit de dreptul respectiv.
      (2)      Prin «hectar eligibil pentru ajutor» se înțelege orice suprafață agricolă a exploatației, ocupată cu terenuri arabile și pășuni
         permanente, cu excepția suprafețelor ocupate cu culturi permanente și păduri sau destinate unei activități neagricole.

      (3)      Agricultorul declară parcelele care corespund suprafeței eligibile aferente unui drept de plată. Cu excepția cazurilor de
         forță majoră sau de circumstanțe excepționale, aceste parcele stau la dispoziția agricultorului pe o perioadă de cel puțin
         zece luni de la o dată care urmează a fi stabilită de statul membru și care nu poate fi anterioară datei de 1 septembrie a
         anului calendaristic de dinaintea anului de depunere a cererii de participare la schema de plată unică.”

      13      Titlul IVa din Regulamentul nr. 1782/2003 este intitulat „Punerea în aplicare a schemelor de sprijin în noile state membre”.

      14      Potrivit articolului 143a din regulamentul menționat:

      „În noile state membre, plățile directe sunt introduse în tranșe după programul următor și exprimate ca procent din nivelul
         aplicabil plăților în cauză în Comunitate în forma sa din 30 aprilie 2004:

      –      25 % în 2004;
      –      30 % în 2005;
      –      35 % în 2006;
      –      40 % în 2007;
      –      50 % în 2008;
      –      60 % în 2009;
      –      70 % în 2010;
      –      80 % în 2011;
      –      90 % în 2012;
      –      100 % începând din 2013.” [traducere neoficială]
      15      Articolul 143b din Regulamentul nr. 1782/2003, intitulat „Schema de plată unică pe suprafață”, prevede la alineatele (1)-(3):

      „(1)      În decursul perioadei de aplicare prevăzute în alineatul (9), noile state membre pot decide, cel târziu până la data aderării,
         să înlocuiască plățile directe cu o plată unică pe suprafață care se calculează conform alineatului (2).

      (2)      Plata unică pe suprafață se efectuează o dată pe an. Aceasta se calculează prin împărțirea pachetului financiar anual stabilit
         conform alineatului (3) la suprafața agricolă a fiecărui nou stat membru, stabilită conform alineatului (4).

      (3)      Comisia stabilește un pachet financiar anual pentru fiecare nou stat membru:
      –        pe baza totalului de fonduri care va fi disponibil în raport cu anul calendaristic vizat pentru acordarea de plăți directe
         în acest nou stat membru,

      –        conform normelor comunitare relevante și pe baza unor parametri cantitativi, precum suprafața de bază, plafonul primelor și
         cantitățile maxime garantate (CMG), care sunt prevăzute pentru fiecare plată directă în actul de aderare și în legislația
         comunitară ulterioară, și

      –        ajustat prin utilizarea procentajului pertinent prevăzut la articolul 143a în ceea ce privește introducerea treptată a plăților
         directe.” [traducere neoficială]

      16      Articolul 143c din regulamentul menționat, intitulat „Plăți naționale directe complementare și plăți directe”, prevede:

      „[…]
      (2)      Noile state membre au posibilitatea, cu condiția autorizării de către Comisie, să completeze orice plăți directe până la:
      […]
      Sprijinul direct total care poate fi acordat unui fermier în noile state membre după aderare sub forma plății directe relevante,
         care include și toate plățile naționale directe complementare, nu poate depăși nivelul ajutorului direct pe care fermierul
         ar avea dreptul să îl primească în cadrul plății directe corespunzătoare, aplicabilă la acea dată statelor membre din Comunitate,
         în compunerea acesteia la data de 30 aprilie 2004.

      […]
      (4)      Dacă un nou stat membru decide să aplice schema de plată unică pe suprafață, respectivul nou stat membru poate acorda un ajutor
         național direct complementar în condițiile prevăzute la alineatele (5) și (8).

      (5)      În ceea ce privește anul 2004, cuantumul total pe (sub)sector al sprijinului național complementar acordat pentru acest an
         cu ocazia punerii în aplicare a schemei de plată unică pe suprafață se înscrie în limitele unui pachet financiar specific
         pe (sub)sector. Acest pachet financiar este egal cu diferența dintre:

      –        cuantumul total al sprijinului pe (sub)sector care rezultă din aplicarea alineatului (2) litera (a) sau (b), după caz, și
      –        cuantumul total al sprijinului direct care ar fi propus în același an pentru același (sub)sector în noul stat membru vizat
         pentru schema de plată unică pe suprafață.

      În ceea ce privește anii începând cu 2005, obligația de a aplica limita sus‑menționată prin intermediul unor pachete financiare
         (sub)sectoriale nu se aplică. Cu toate acestea, noile state membre au în continuare dreptul de a aplica pachete financiare
         (sub)sectoriale, cu condiția ca aceste pachete să privească numai

      –        plățile directe combinate cu o schemă de plată unică și/sau
      –        una sau mai multe dintre plățile directe care sunt sau care pot fi excluse din schema de plată unică în conformitate cu articolul
         70 alineatul (2) sau care pot face obiectul unei puneri în aplicare parțiale, astfel cum este prevăzută la articolul 64 alineatul
         (2).

      (6)      Noul stat membru poate decide, pe baza unor criterii obiective și în urma autorizării de către Comisie, cuantumurile de ajutor
         național complementar care urmează să fie acordate.

      (7)      Autorizarea de către Comisie:
      –        precizează schemele naționale de plată directă de tip PAC, dacă se aplică alineatul (2) litera (b),
      –        definește nivelul până la care se poate acorda ajutorul național complementar, rata ajutorului național complementar și, dacă
         este cazul, condițiile de acordare a respectivului ajutor și

      –        este acordată sub rezerva oricăror rectificări care se dovedesc a fi necesare în urma progreselor în [PAC].
      8.      Nicio plată sau ajutor național complementar nu se acordă pentru activități agricole pentru care plățile directe nu sunt prevăzute
         în Comunitate în forma sa din 30 aprilie 2004.

      […]” [traducere neoficială]
       Reglementarea națională
      17      Articolul 3 alineatul (1) litera a) din Decretul Guvernului nr. 6/2004 din 22 ianuarie 2004 privind condițiile generale de
         acordare a ajutoarelor agricole ale Uniunii Europene, a ajutoarelor complementare acestora de la bugetul național și a ajutoarelor
         agricole care intră în competența națională (Magyar Közlöny 2004/7) prevede că sunt eligibile pentru ajutoarele care intră în domeniul de aplicare al decretului menționat, printre care
         ajutorul național complementar, persoanele juridice și întreprinderile fără personalitate juridică care nu fac obiectul unei
         proceduri de concordat („csődeljárás”), al unei proceduri de faliment („felszámolás”), al unei proceduri colective pentru
         acoperirea pasivului („adósságrendezés”) sau al unei proceduri de lichidare voluntară („végelszámolás”).

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      18      La 28 mai 2004, Bábolna a înaintat la Hivatal o cerere de plată unică pe suprafață și de ajutor național complementar aferent
         acesteia.

      19      La 1 septembrie 2004, a fost declanșată o procedură de lichidare voluntară a societății Bábolna în aplicarea Deciziei Guvernului
         nr. 2186/2004 din 22 iulie 2004 de reorganizare a capitalului și de privatizare a societății Bábolna Mezőgazdasági Termelő,
         Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. [Határozatok Tára nr. 2004/33 (22 iulie)].

      20      Prin decizia din 17 mai 2005, Hivatal a admis în parte cererea societății Bábolna alocându‑i 174 410 400 HUF cu titlu de plată
         unică pe suprafață și 70 677 810 HUF cu titlu de ajutor național complementar pentru terenuri arabile.

      21      Însă, după ce a constatat că, de la 1 septembrie 2004, Bábolna face obiectul unei proceduri de lichidare voluntară, Hivatal
         a adoptat o nouă decizie, modificând‑o pe cea din 17 mai 2005. Prin această decizie de modificare, acesta a respins, în temeiul
         articolului 3 alineatul (1) litera a) din Decretul Guvernului nr. 6/2004, cererea de ajutor național complementar pentru terenuri
         arabile și a ordonat societății Bábolna să ramburseze suma de 15 829 789 HUF care îi fusese deja plătită cu acest titlu.

      22      Bábolna a introdus o acțiune având ca obiect anularea deciziei de modificare menționate și menținerea deciziei din 17 mai
         2005.

      23      Aceasta arată în fața Fővárosi Bíróság (Curtea din Budapesta) că normele comunitare aplicabile în speță nu prevăd nicio excludere
         legată de o situație de lichidare voluntară. Acordarea ajutorului ar fi supusă numai condiției ca exploatația în cauză să
         se situeze pe teritoriul Comunității, statutul juridic al solicitantului în raport cu dreptul național fiind irelevant în
         această privință.

      24      La rândul său, Hivatal solicită respingerea acțiunii.

      25      În opinia instanței de trimitere, în vederea soluționării litigiului pendinte în fața sa, este necesar să se stabilească dacă
         o societate comercială care desfășoară o activitate agricolă într‑un stat membru este îndreptățită să obțină un ajutor național
         complementar în condițiile în care este în curs de lichidare voluntară.

      26      Fővárosi Bíróság ridică în special problema dacă ajutorul național complementar poate fi reglementat în mod autonom, independent
         de principiile și de normele dreptului Uniunii. Astfel, această instanță urmărește să afle dacă un stat membru poate supune
         acordarea ajutorului național complementar unor condiții mai stricte decât cele prevăzute în cadrul schemei de plată unică
         pe suprafață instituite de acest drept.

      27      Pe de altă parte, instanța menționată arată, în raport cu a cincea întrebare preliminară pe care o adresează, că dreptul maghiar
         creează statute juridice distincte pentru procedurile de concordat, de faliment și de lichidare voluntară.

      28      Considerând că soluționarea litigiului cu care este sesizată depinde de interpretarea dreptului Uniunii aplicabil, Fővárosi
         Bíróság a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Condițiile de acordare a ajutoarelor comunitare din [PAC] (FEOGA) pot fi diferite de condițiile de acordare a ajutoarelor
         naționale complementare, cu alte cuvinte pot fi stabilite pentru ajutoarele naționale complementare condiții diferite și mai
         stricte decât cele care reglementează ajutoarele finanțate prin FEOGA?

      2)      Domeniul de aplicare referitor la beneficiarii ajutoarelor, stabilit la articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul [nr. 3508/92]
         și la articolul 10 litera (a) din Regulamentul [nr. 1259/1999], poate fi interpretat în sensul că, din punctul de vedere al
         determinării beneficiarilor lor, ajutoarele nu sunt subordonate decât îndeplinirii a două condiții: are dreptul să primească
         un ajutor a) un grup de producători agricoli (sau un producător agricol individual) b) ale căror/cărui exploatații se află
         pe teritoriul Comunității?

      3)      Regulamentele citate anterior pot fi interpretate în sensul că producătorul agricol a cărui exploatație se află pe teritoriul
         Comunității, dar care vrea să își înceteze activitatea pe viitor (după ce va fi utilizat subvenția), nu are dreptul să beneficieze
         de un ajutor?

      4)      Cum trebuie să fie interpretată noțiunea de statut juridic deținut în temeiul dreptului național, în sensul celor două regulamente
         citate anterior?

      5)      Statutul juridic deținut în temeiul dreptului național include și statutul juridic care reglementează modalitatea eventualei
         încetări a activității producătorului agricol (sau a grupului de producători)? […]

      6)      Pot fi prevăzute în mod distinct și în totală independență unele de celelalte condițiile de solicitare a plății (comunitare)
         unice pe suprafață și condițiile de solicitare a unui ajutor național complementar? Ce legătură există (sau poate să existe)
         între principiile, regimurile și obiectivele celor două tipuri de subvenții?

      7)      Se poate exclude de la beneficiul ajutorului național complementar un grup (sau un producător individual) care întrunește
         condițiile pentru acordarea plății unice pe suprafață?

      8)      Domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 1259/1999 include, în temeiul articolului 1 din acesta, și ajutorul național complementar,
         având în vedere că ceea ce nu se finanțează decât în parte prin FEOGA se finanțează prin intermediul ajutorului național complementar?

      9)      Un producător care funcționează efectiv și în deplină legalitate și a cărui exploatație se află pe teritoriul Comunității
         are dreptul la un ajutor național complementar?

      10)      În cazul în care dreptul național reglementează procesul de încetare a activității societăților comerciale prin intermediul
         unei legislații distincte, această legislație prezintă vreo relevanță din perspectiva ajutorului comunitar (și a ajutoarelor
         naționale care au legătură cu acesta)?

      11)      Normele comunitare și naționale care reglementează funcționarea [PAC] pot fi interpretate în sensul că prin acestea trebuie
         să se creeze un regim juridic complex, care trebuie interpretat în mod uniform și care funcționează potrivit unor principii
         și unor condiții identice?

      12)      Domeniul de aplicare determinat prin articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3508/92 și prin articolul 10 litera (a)
         din Regulamentul nr. 1259/1999 poate fi interpretat în sensul că, din punctul de vedere al subvenției, intenția producătorului
         agricol de a‑și înceta activitatea pentru viitor și statutul juridic corespunzător intenției respective sunt complet lipsite
         de relevanță?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Observație introductivă
      29      În contextul extinderii Uniunii Europene care a avut loc în 2004, actul de aderare a prevăzut inserarea de dispoziții privind
         introducerea plăților directe în noile state membre și a schemei de plată unică pe suprafață în Regulamentul nr. 1259/1999.
         Ulterior, acestea au fost integrate prin Decizia nr. 2004/281 în Regulamentul nr. 1782/2003, care a abrogat, începând cu 1
         mai 2004, Regulamentele nr. 3508/92 și 1259/1999.

      30      În aceste condiții, acțiunea principală este guvernată, ținând seama de data faptelor, de Regulamentul nr. 1782/2003.

      31      Misiunea Curții fiind aceea de a interpreta toate dispozițiile de drept al Uniunii care sunt necesare instanțelor naționale
         pentru a statua în cauzele cu care sunt sesizate, chiar dacă respectivele dispoziții nu sunt expres indicate în întrebările
         adresate de aceste instanțe (a se vedea în special Hotărârea din 8 martie 2007, Campina, C‑45/06, Rep., p. I‑2089, punctul
         31), întrebările preliminare trebuie înțelese ca referindu‑se la Regulamentul nr. 1782/2003 sau ca înscriindu‑se în contextul
         acestui regulament.

       Cu privire la ansamblul întrebărilor
      32      Prin intermediul celor 12 întrebări, care trebuie examinate împreună, instanța de trimitere urmărește să afle, în esență,
         dacă Regulamentul nr. 1782/2003 se opune unei reglementări naționale care exclude de la beneficiul ajutorului național complementar
         persoanele juridice care exercită o activitate agricolă pe teritoriul statului membru în cauză pentru motivul că fac obiectul
         unei proceduri de lichidare voluntară.

      33      Regulamentul nr. 1782/2003 stabilește printre altele, potrivit articolului 1 din acesta, norme comune care reglementează plățile
         directe aferente schemelor de sprijin de venit din cadrul PAC, un ajutor de venit acordat agricultorilor (schema de plată
         unică), precum și un ajutor de venit simplificat și tranzitoriu acordat agricultorilor din noile state membre (schema de plată
         unică pe suprafață).

      34      Conform articolelor 143a și 143c din Regulamentul nr. 1782/2003, plățile directe sau, dacă este cazul, schema de plată unică
         pe suprafață sunt introduse progresiv în noile state membre. Această introducere progresivă a schemelor de ajutoare ale Uniunii
         în noile state membre are obiectivul de a nu încetini restructurarea necesară a sectorului agricol din aceste state membre
         și de a nu crea disparități considerabile între venituri și dezechilibre sociale prin acordarea de ajutoare disproporționate
         în raport cu nivelul veniturilor agricultorilor și ale populației în general (a se vedea, prin analogie, Hotărârea din 23
         octombrie 2007, Polonia/Consiliul, C‑273/04, Rep., p. I‑8925, punctul 69).

      35      Potrivit articolului 143c alineatele (2) și (4) din Regulamentul nr. 1782/2003, noile state membre au totuși posibilitatea
         să completeze plățile directe sau plata unică pe suprafață printr‑un ajutor național complementar finanțat, cel puțin în parte,
         de bugetul lor național.

      36      În această privință, Regulamentul nr. 1782/2003 acordă statelor membre menționate o anumită marjă de apreciere în cadrul punerii
         în aplicare a ajutorului național complementar. În special articolul 143c alineatul (6) din regulamentul menționat prevede
         că noile state membre pot decide, pe baza unor criterii obiective și în urma autorizării de către Comisie, cuantumurile ajutoarelor
         naționale complementare care urmează să fie acordate.

      37      Cu toate acestea, având în vedere faptul că adoptarea unei reglementări naționale precum cea aplicabilă în acțiunea principală
         se înscrie în cadrul PAC, o astfel de reglementare nu poate fi adoptată sau aplicată într‑un mod care să compromită obiectivele
         urmărite de această politică (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 mai 2011, Kurt und Thomas Etling și alții, C‑230/09
         și C‑231/09, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 75) și în special pe cele vizate de schemele de sprijin prevăzute de
         Regulamentul nr. 1782/2003.

      38      În plus, puterea de apreciere de care dispun noile state membre este limitată în măsura în care, conform prevederilor articolului
         143c alineatul (7) din regulamentul menționat, nivelul până la care se poate acorda ajutorul național complementar, care trebuie
         să se înscrie în limitele definite la alineatul (2) – sau, daca este cazul, la alineatul (5) – al respectivului articol, precum
         și rata acestui ajutor și eventualele condiții de acordare a acestuia trebuie să facă obiectul unei autorizări prealabile
         a Comisiei.

      39      Or, în speță, trebuie constatat că din dosar reiese că programul Republicii Ungare din 18 mai 2004 privind plățile directe
         naționale complementare, aprobat prin Decizia Comisiei din 29 iunie 2004 [C(2004) 2295], nu conținea condiția potrivit căreia
         ajutorul național complementar nu poate fi acordat decât agricultorilor, în sensul Regulamentului nr. 1782/2003, care nu fac
         obiectul unei proceduri de lichidare voluntară.

      40      Prin urmare, este suficient să se constate că Regulamentul nr. 1782/2003 se opune, în ceea ce privește acordarea unui ajutor
         național complementar precum cel în cauză în acțiunea principală, impunerii unei condiții care nu a fost autorizată de Comisie,
         fără a fi necesară evaluarea compatibilității acesteia cu obiectivele acestui regulament și, în general, cu principiile generale
         de drept al Uniunii pe care statele membre trebuie de asemenea să le respecte (a se vedea Hotărârea Kurt und Thomas Etling
         și alții, citată anterior, punctul 74).

      41      Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că Regulamentul nr. 1782/2003
         trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care exclude de la beneficiul ajutorului național complementar
         persoanele juridice care exercită o activitate agricolă pe teritoriul statului membru în cauză pentru motivul că fac obiectul
         unei proceduri de lichidare voluntară, în măsura în care o condiție privind absența unei astfel de proceduri nu a făcut obiectul
         unei autorizări prealabile a Comisiei.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      42      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
      Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin
            direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare
            a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999,
            (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001, astfel cum a fost modificat prin Decizia
            2004/281/CE a Consiliului din 22 martie 2004, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care exclude
            de la beneficiul ajutorului național complementar persoanele juridice care exercită o activitate agricolă pe teritoriul statului
            membru în cauză pentru motivul că fac obiectul unei proceduri de lichidare voluntară, în măsura în care o condiție privind
            absența unei astfel de proceduri nu a făcut obiectul unei autorizări prealabile a Comisiei Europene.
      Semnături
      ** Limba de procedură: maghiara.