title: Cauza C-189/09: Acțiune introdusă la 28 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/33

         Acțiune introdusă la 28 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-189/09)
   2009/C 180/56
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Balta și B. Schöfer, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare în vederea transpunerii Directivei 2006/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele de comunicații publice și de modificare a Directivei 2002/58/CE (1) sau prin necomunicarea acestor acte Comisiei, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 15 septembrie 2007. La momentul la care a fost introdusă prezenta acțiune, pârâta nu adoptase actele necesare pentru transpunerea directivei sau, în orice caz, nu le comunicase Comisiei.

      (1)  JO L 105, 13.4.2006, p. 54, Ediție specială, 13/vol. 53, p. 51.


title: Cauza T-383/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 24 martie 2015 – Europower/Comisia („Măsuri provizorii — Contracte de achiziții publice de lucrări — Procedură de cerere de ofertă — Construirea și mentenanța unei centrale de trigenerare — Respingerea ofertei unui ofertant și atribuirea contractului altui ofertant — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni iuris — Lipsa urgenței”)

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/28

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 24 martie 2015 – Europower/Comisia
   (Cauza T-383/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Contracte de achiziții publice de lucrări - Procedură de cerere de ofertă - Construirea și mentenanța unei centrale de trigenerare - Respingerea ofertei unui ofertant și atribuirea contractului altui ofertant - Cerere de suspendare a executării - Fumus boni iuris - Lipsa urgenței”))
   (2015/C 155/33)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Europower SpA (Milan, Italia) (reprezentanți: G. Cocco și L. Salomoni, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Cappelletti, L. Di Paolo și F. Moro, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării, în esență, a deciziei din 3 aprilie 2014 prin care Comisia a respins oferta prezentată de Europower în cadrul procedurii de cerere de ofertă JRC IPR 2013 C04 0031 OC privind construirea unei centrale de trigenerare dotate cu o turbină cu gaz și mentenanța conexă la sediul din Ispra (Italia) al Centrului Comun de Cercetare (CCR) al Comisiei (JO 2013/S 137-237146) și a atribuit contractul societății CPL Concordia și, pe cale de consecință, a tuturor celorlalte decizii subsecvente

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-207/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria regionale di Milano (Italia) la 2 mai 2011 — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria regionale di Milano (Italia) la 2 mai 2011 — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona
   (Cauza C-207/11)
   2011/C 211/26
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria regionale di Milano

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: 3D I srl

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

      Întrebarea preliminară

   Reglementarea unui stat membru, precum statul italian, prevăzută la articolului 2 alineatul 2 din Decretul legislativ nr. 544 din 30 decembrie 1992, potrivit căreia un transfer sau un schimb de acțiuni determină supunerea societății cedente la plata unui impozit aferent plusvalorilor rezultate din transfer, corespunzătoare diferenței dintre costurile inițiale de achiziție a acțiunilor sau părților sociale transferate și valoarea lor actuală, cu excepția cazului în care societatea cedentă înregistrează în bilanțul său un fond de rezervă special corespunzător plusvalorii rezultate din transfer, se opune, într-o situație precum cea din prezenta cauză, articolelor 2 și 4 și articolului 8 alineatele (1) și (2) din Directiva 90/434/CEE (1) a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre?

      (1)  JO L 225, p. 1, Ediție specială 09/vol. 1, p. 92.


title: Cauza T-419/07: Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2007 — Okalux/OAPI — Messe Düsseldorf (OKATECH)

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/27

         Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2007 — Okalux/OAPI — Messe Düsseldorf (OKATECH)
   (Cauza T-419/07)
   (2008/C 8/49)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Okalux GmbH (Marktheidenfeld, Germania) (reprezentant: M. Beckensträter, Rechtsanwältin)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Messe Düsseldorf GmbH
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs din 3 septembrie 2007, în cauza R 766/2007-2, notificată la 18 septembrie 2007, și respingerea cererii din 16 decembrie 2006 de decădere parțială din drepturi a titularului mărcii comunitare nr. 915 058, pentru motivele prezentate în cererea de recurs din 16 mai 2007;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei diviziei de anulare pentru rejudecarea recursului formulat la 16 mai 2007;

               —

               obligarea pârâtului, respectiv a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, la plata cheltuielilor de judecată recuperabile, inclusiv a cheltuielilor efectuate în procedura în fața OAPI.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „OKATECH” pentru produse și servicii din clasele 6, 19 și 42 (marca comunitară nr. 915 058).

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Messe Düsseldorf GmbH.

      Decizia diviziei de anulare: anulează marca respectivă pentru serviciile din clasa 42; anularea respectivei decizii în privința cheltuielilor de judecată.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul ca inadmisibil.

      Motivele invocate: în special, încălcarea articolelor 57 și 77a din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), precum și a dreptului de a fi audiat.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-287/14: Ordonanța Tribunalului din 22 mai 2015 – Schaeffler Technologies/Comisia [„Ajutoare de stat — Măsuri adoptate de Germania în sprijinul energiei electrice produse din surse de energie regenerabile și al întreprinderilor electro-intensive — Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE — Adoptarea deciziei finale după introducerea acțiunii — Nepronunțare asupra fondului”]

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/19

         Ordonanța Tribunalului din 22 mai 2015 – Schaeffler Technologies/Comisia
   (Cauza T-287/14) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Măsuri adoptate de Germania în sprijinul energiei electrice produse din surse de energie regenerabile și al întreprinderilor electro-intensive - Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE - Adoptarea deciziei finale după introducerea acțiunii - Nepronunțare asupra fondului”])
   (2015/C 245/23)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Schaeffler Technologies GmbH & Co. KG (Herzogenaurach, Germania) (reprezentanţi: T. Volz, B. Wißmann, M. Püstow, M. Ringel, C. Oehme şi T. Wielsch, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanţi: T. Maxian Rusche şi R. Sauer, agenţi, asistaţi de A. Luke şi C. Maurer, avocaţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C (2013) 4424 final a Comisiei din 18 decembrie 2013 de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE în ceea ce privește măsurile adoptate de Republica Federală Germania în sprijinul energiei electrice din surse regenerabile și al marilor consumatori de energie [ajutorul de stat SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului prezentei acțiuni.

               2)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție formulate de Autoritatea AELS de Supraveghere.

               3)

               Schaeffler Technologies GmbH & Co. KG suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Comisia Europeană, inclusiv pe cele aferente procedurii privind măsurile provizorii.

               4)

               Autoritatea AELS de Supraveghere suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014


title: Cauza C-483/10: Acțiune introdusă la 6 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/25

         Acțiune introdusă la 6 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-483/10)
   ()
   2010/C 328/43
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Støvlbæk și R. Vidal Puig, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (1), al articolului 11, al articolului 13 alineatul (2), al articolului 14 alineatul (1) și al articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță (1) precum și în temeiul articolului 10 alineatul (7) din Directiva 91/440/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind dezvoltarea căilor ferate comunitare (2);

               —

               obligarea Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care decurg din:

               1.

               articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE, în măsura în cuantumul tarifelor impuse pentru utilizarea infrastructurii feroviare este „determinat” exclusiv de către autoritățile statale, atribuțiile „administratorului infrastructurii” (ADIF) fiind reduse la simpla colectare a taxelor;

               2.

               articolul 11 din Directiva 2001/14/CE, întrucât sistemul de tarifare stabilit de autoritățile spaniole nu prevede niciun stimulent în sensul criteriilor impuse în directivă;

               3.

               articolul 30 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE, întrucât legislația spaniolă nu oferă suficiente garanții pentru independența organismului de reglementare (Comitetul pentru Reglementare Feroviară) în raport cu ADIF (administratorul infrastructurii feroviare) și în raport cu RENFE-Operadora (o întreprindere feroviară din subordinea Ministerului Dezvoltării);

               4.

               articolul 10 alineatul (7) din Directiva 91/440/CEE, deoarece organismul de reglementare (Comitetul de Reglementare Feroviară) nu dispune de mijloacele necesare pentru a-și exercita funcția de supraveghere a concurenței pe piețele serviciilor feroviare pe care i-o încredințează articolul menționat;

               5.

               articolul 13 alineatul (2) și articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE, în măsura în care legislația spaniolă impune o serie de criterii discriminatorii pentru atribuirea capacităților de infrastructură feroviară; aceste criterii pot duce, în realitate, la atribuirea unor trase pe durată mai mare decât maximul corespunzător unui grafic de circulație și nu sunt suficient de specifice.

      (1)  JO L 75, p. 29, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66.

      (2)  JO L 237, p. 25, Ediție specială, 07/vol.2, p. 86.


title: Cauza C-560/11: Ordonanța Curții (Camera a patra) din 13 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria provinciale di Parma — Italia) — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma [Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții — Inadmisibilitate vădită — Articolul 99 din Regulamentul de procedură — Răspuns care nu lasă loc niciunei îndoieli rezonabile — Fiscalitate — TVA — Articolul 17 alineatul (2) litera (a) din A șasea directivă TVA — Deducerea taxei achitate în amonte — Structuri sanitare publice sau private care exercită o activitate scutită — Legislație națională care exclude deducerea taxei aferente cumpărării de bunuri sau de servicii utilizate în scopul desfășurării activităților scutite — Pro rata de deducere]

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/2

         Ordonanța Curții (Camera a patra) din 13 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria provinciale di Parma — Italia) — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma
   (Cauza C-560/11) (1)

   (Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții - Inadmisibilitate vădită - Articolul 99 din Regulamentul de procedură - Răspuns care nu lasă loc niciunei îndoieli rezonabile - Fiscalitate - TVA - Articolul 17 alineatul (2) litera (a) din A șasea directivă TVA - Deducerea taxei achitate în amonte - Structuri sanitare publice sau private care exercită o activitate scutită - Legislație națională care exclude deducerea taxei aferente cumpărării de bunuri sau de servicii utilizate în scopul desfășurării activităților scutite - Pro rata de deducere)
   2013/C 55/02
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria provinciale di Parma

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Danilo Debiasi

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Commissione tributaria provinciale di Parma — Interpretarea articolului 17 alineatul (2) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Deducerea taxei achitate în amonte — Structuri sanitare publice sau private care exercită o activitate scutită — Legislație națională care exclude deducerea taxei aferente cumpărării de bunuri sau de servicii utilizate în scopul desfășurării activităților scutite menționate

      Dispozitivul

   Articolul 17 alineatele (2) și (5) și articolul 19 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale, precum cea în discuție în cauza principală, care nu autorizează deducerea taxei pe valoarea adăugată achitate în amonte în cazul cumpărării de bunuri și de servicii utilizate în scopul desfășurării unor activități scutite și care prevede, în consecință, că dreptul unei persoane impozabile mixte la deducerea acestei taxe este calculat pe baza unei pro rata corespunzătoare raportului dintre valoarea operațiunilor care dau drept de deducere și valoarea totală a operațiunilor efectuate în cursul anului, inclusiv a prestațiilor medico-sanitare scutite.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza C-323/14: Ordonanța președintelui Curții din 11 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Noord-Holland – Țările de Jos) – Helm AG/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/23

         Ordonanța președintelui Curții din 11 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Noord-Holland – Țările de Jos) – Helm AG/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond
   (Cauza C-323/14) (1)

   (2016/C 279/30)
   Limba de procedură: neerlandeza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 315, 15.9.2014.


title: Cauza C-278/10: Acțiune introdusă la 3 iunie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/31

         Acțiune introdusă la 3 iunie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-278/10)
   ()
   2010/C 209/43
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Margelis și Iro Dimitriou, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă

      Concluziile reclamantei

               —

               declararea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2008/103/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 de modificare a Directivei 2006/66/CE privind bateriile și acumulatorii și deșeurile de baterii și acumulatori în ceea ce privește introducerea pe piață a bateriilor și a acumulatorilor sau, în orice caz, prin necomunicare a acestora către Comisiei, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 din această directivă.

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2008/103/CE în dreptul intern a expirat la 5 ianuarie 2009.

      (1)  JO L 327, 5.12.2008, p. 7.


title: Cauza T-261/15: Acțiune introdusă la 22 mai 2015 – Spirig Pharma/OAPI (Daylong)

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/39

         Acțiune introdusă la 22 mai 2015 – Spirig Pharma/OAPI (Daylong)
   (Cauza T-261/15)
   (2015/C 245/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Spirig Pharma AG (Egerkingen, Elveția) (reprezentanți: T. de Haan și P. Péters, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „Daylong”– cererea de înregistrare nr. 12 537 627

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 24 martie 2015 în cauza R 2455/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în legătură cu procedura în fața Camerei a patra de recurs a Oficiului.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009, coroborat cu articolul 75 din același regulament;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-516/15 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 27 aprilie 2017 – Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV/Akcros Chemicals Ltd, Comisia Europeană [Recurs — Înțelegeri — Piețele europene ale stabilizatorilor din staniu și ale stabilizatorilor termici ESBO/esteri — Stabilire a prețurilor, împărțire a pieței și schimb de informații comerciale sensibile — Imputabilitate în sarcina societății-mamă a comportamentului ilicit al filialelor — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 25 alineatul (1) — Termene de prescripție pentru aplicarea sancțiunilor în privința filialelor — Efecte asupra situației juridice a societății-mamă]

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 27 aprilie 2017 – Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV/Akcros Chemicals Ltd, Comisia Europeană
   (Cauza C-516/15 P) (1)

   ([Recurs - Înțelegeri - Piețele europene ale stabilizatorilor din staniu și ale stabilizatorilor termici ESBO/esteri - Stabilire a prețurilor, împărțire a pieței și schimb de informații comerciale sensibile - Imputabilitate în sarcina societății-mamă a comportamentului ilicit al filialelor - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 25 alineatul (1) - Termene de prescripție pentru aplicarea sancțiunilor în privința filialelor - Efecte asupra situației juridice a societății-mamă])
   (2017/C 202/03)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV (reprezentanți: C. Swaak și R. Wesseling, advocaten)

      Celelalte părți din procedură: Akcros Chemicals Ltd, Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și P. Rossi, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH și Akzo Nobel Chemicals BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 406, 7.12.2015


title: Cauza T-718/13: Acțiune introdusă la 27 decembrie 2013 — The Directv Group/OAPI — Bolloré (DIRECTV)

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/24

      Acțiune introdusă la 27 decembrie 2013 — The Directv Group/OAPI — Bolloré (DIRECTV)
      (Cauza T-718/13)
      (2014/C 71/44)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: The Directv Group, Inc. (El Segundo, Statele Unite ale Americii) (reprezentant: F. Valentin, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bolloré SA (Érgue Gaberic, Franța)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 octombrie 2013, pronunțată în cauza R 1812/2012-2 și, în mod corelativ, constatarea validității mărcii contestate.

         Motivele și principalele argumente

         Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca verbală „DIRECTV” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35, 38, 41 și 42 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr 1 163 138.

         Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

         Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

         Decizia diviziei de anulare: anularea în parte a mărcii comunitare.

         Decizia camerei de recurs: anularea deciziei contestate și anularea în întregime a mărcii comunitare.

         Motivele invocate: încălcarea articolului 15 din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza C-328/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Obersten Gerichtshof (Austria) la 17 iunie 2013 — Österreichischer Gewerkschaftsbund/Wirtschaftskammer Österreich — Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Obersten Gerichtshof (Austria) la 17 iunie 2013 — Österreichischer Gewerkschaftsbund/Wirtschaftskammer Österreich — Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen
   (Cauza C-328/13)
   2013/C 274/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Österreichischer Gewerkschaftsbund

      Pârâtă: Wirtschaftskammer Österreich — Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen

      Întrebările preliminare

               (a)

               Formularea de la articolul 3 alineatul (3) din Directiva 2001/23/CE (1), potrivit căreia „condițiile de muncă” convenite printr-o convenție colectivă și aplicabile cedentului trebuie menținute „în aceleași condiții” până la „data rezilierii sau expirării convenției colective”, trebuie interpretată în sensul că vizează și acele condiții de muncă stabilite printr-o convenție colectivă și care, potrivit dreptului național, continuă să producă în continuare efecte pe o perioadă nelimitată chiar dacă a fost reziliată, atât timp cât nu este aplicabilă o altă convenție colectivă sau lucrătorii respectivi nu au încheiat alte acorduri individuale?

               (b)

               Articolul 3 alineatul (3) din Directiva 2001/23/CE trebuie interpretat în sensul că prin „aplicarea unei alte convenții colective” a cesionarului trebuie să se înțeleagă și faptul că convenția colectivă de asemenea reziliată a cesionarului continuă să producă efecte în sensul arătat mai sus?

      (1)  Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20)


title: Cauza C-568/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank Assen (Țările de Jos) la 22 decembrie 2008 — 1. Combinatie Spijker Infrabouw/de Jonge Konstruktie 2. van Spijker Infrabouw BV 3. de Jonge Konstruktie BV/Provincie Drenthe

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank Assen (Țările de Jos) la 22 decembrie 2008 — 1. Combinatie Spijker Infrabouw/de Jonge Konstruktie 2. van Spijker Infrabouw BV 3. de Jonge Konstruktie BV/Provincie Drenthe
   (Cauza C-568/08)
   (2009/C 69/39)
   Limba de procedură:olandeza
   Instanța de trimitere
   Rechtbank Assen
   Părțile din acțiunea principală
   Reclamanți:

               1.

               Combinatie Spijker Infrabouw/de Jonge Konstruktie

               2.

               van Spijker Infrabouw BV

               3.

               de Jonge Konstruktie

      Pârât: Provincie Drenthe
   Întrebările preliminare

               1)

                           a)

                           Articolul 1 alineatele (1) și (3) și articolul 2 alineatele (1) și (6) din Directiva 89/665/CEE (1) trebuie interpretate în sensul că sunt compatibile cu un sistem în care protecția juridică, pe care instanța națională trebuie să o garanteze în litigiile privind atribuirea contractelor de achiziții publice de drept european, a devenit mai dificilă din cauza faptului că, în acest sistem, în care atât instanța administrativă, cât și cea civilă pot avea competență în ceea ce privește aceeași decizie și efectele acesteia, aceste instanțe pot pronunța decizii paralele incompatibile?

                           b)

                           In acest context, este legal ca instanța administrativă să fie obligată să se limiteze la a se pronunța asupra deciziei de atribuire a contractului și, în cazul unui răspuns afirmativ, pentru care motiv și în ce condiții?

                           c)

                           În acest context, este legal ca Algemene wet bestuursrecht, care reglementează în general acțiunile cu care este sesizată instanța administrativă, nu permite sesizarea acesteia atunci când este vorba despre decizii privind încheierea unui contract de achiziții publice de lucrări de către autoritatea contractantă și unul dintre ofertanți și, în cazul unui răspuns afirmativ, pentru care motiv și în ce condiții?

                           d)

                           Răspunsul la a doua întrebare prezintă importanță în această privință?

               2)

                           a)

                           Articolul 1 alineatele (1) și (3) și articolul 2 alineatele (1) și (6) din Directiva 89/665/CEE trebuie interpretate în sensul că se opun unui sistem în care, pentru a obține repede o decizie, singura procedură disponibilă este acea care se caracterizează prin faptul că, în principiu, are ca obiect să permită adoptarea cu celeritate a unei măsuri obligatorii, avocații nu au dreptul să își exprime opinia, probele nu pot fi, în principiu, administrate în scris iar dispozițiile legale privind probele nu sunt aplicabile?

                           b)

                           În cazul unui răspuns negativ, același răspuns este valabil și în cazul în care hotărârea pronunțată nu conduce la stabilire definitivă a raporturilor juridice și nu face parte dintr-un proces decizional cu valoare de lucru judecat?

                           c)

                           Are importanță faptul că hotărârea pronunțată creează obligații numai în sarcina părților, deși ar putea exista și alte părți interesate?

               3)

               Este compatibil cu Directiva 89/665/CEE faptul că un judecător delegat cu luarea măsurilor provizorii obligă autoritatea contractantă să adopte o decizie de atribuire a unui contract de achiziții publice care, în cursul judecării pe fond ulterioare, este declarată incompatibilă cu dispozițiile privind achizițiile publice din dreptul european?

               4)

                           a)

                           În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, autoritatea contractantă trebuie considerată răspunzătoare în această privință și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce sens?

                           a)

                           Același răspuns este valabil și în cazul în care la acea întrebare se răspunde în sens afirmativ?

                           b)

                           În cazul în care acea autoritate contractantă ar trebui să repare prejudiciul, dreptul comunitar stabilește criterii în baza cărora acest prejudiciu trebuie constatat și evaluat și, în cazul unui răspuns afirmativ, care sunt aceste criterii?

                           c)

                           În cazul în care autoritatea contractantă nu poate fi considerată răspunzătoare, dreptul comunitar permite desemnarea unei alte persoane responsabile și în care temei?

               5)

               În cazul în care, în temeiul dreptului național și/sau al răspunsurilor date la întrebările de mai sus, este imposibil sau extrem de dificil în practică să se stabilească cui îi revine răspunderea, ce trebuie să facă instanța națională?

      (1)  Directiva Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66/CE (89/665/CEE) (JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237).


title: Cauza T-45/17: Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2017 – Kwang Yang Motor/EUIPO – Schmidt (CK1)

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/38

         Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2017 – Kwang Yang Motor/EUIPO – Schmidt (CK1)
   (Cauza T-45/17)
   (2017/C 078/53)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kwang Yang Motor Co., Ltd (Kaohsiung, Taiwan) (reprezentanți: A. González Hähnlein și A. Kleinheyer, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Udo Schmidt (Reken, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamantul din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „CK1” – cerere de înregistrare nr. 12 514 956

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 noiembrie 2016 în cauza R 2193/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-505/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Münster (Germania) la 12 noiembrie 2014 – Klausner Holz Niedersachsen GmbH/Land Nordrhein-Westfalen

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Münster (Germania) la 12 noiembrie 2014 – Klausner Holz Niedersachsen GmbH/Land Nordrhein-Westfalen
   (Cauza C-505/14)
   (2015/C 065/26)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Münster

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Klausner Holz Niedersachsen GmbH

      Pârât: Landul Renania de Nord-Westfalia

      Întrebarea preliminară

   Dreptul Uniunii, în special articolele 107 și 108 TFUE (respectiv articolele 87 și 88 TCE) și principiul efectivității, impune ca, într-un litigiu de drept civil privind executarea unui contract civil prin care se acordă un ajutor, să nu fie luată în considerare o hotărâre civilă în constatare, rămasă definitivă și pronunțată în legătură cu aceeași cauză, prin care s-a confirmat validitatea acestui contract fără să se fi examinat normele privind ajutoarele de stat, în cazul în care executarea contractului nu poate fi evitată într-un alt mod potrivit dreptului național?


title: Cauza T-856/16: Acțiune introdusă la 5 decembrie 2016 – Rare Hospitality International/EUIPO (LONGHORN STEAKHOUSE)

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/59

         Acțiune introdusă la 5 decembrie 2016 – Rare Hospitality International/EUIPO (LONGHORN STEAKHOUSE)
   (Cauza T-856/16)
   (2017/C 022/79)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Rare Hospitality International, Inc. (Orlando, Florida, Statele Unite) (reprezentant: I. Lázaro Betancor, lawyer)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „LONGHORN STEAKHOUSE” – cererea de înregistrare nr. 13 948 682

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 12 septembrie 2016 în cauza R 2149/2015-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) şi (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea principiilor egalităţii de tratament şi al bunei administrări.


title: Cauza C-555/08: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/23

         Acțiune introdusă la 16 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-555/08)
   (2009/C 32/42)
   Limba de procedură: suedeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Dejmek și K. Nyberg)

      Pârât: Regatul Suediei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind fuziunile transfrontaliere ale societăților comerciale pe acțiuni (1), în ceea ce privește unitățile financiare supuse autorizării de către o autoritate publică, în special unitățile bancare și de asigurări, și, în orice caz, prin necomunicarea acestor dispoziții către Comisie, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul respectivei directive;

               —

               obligarea Regatului Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Directiva trebuia transpusă înainte de 15 decembrie 2007.

      (1)  JO L 310, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 107.


title: Cauza T-66/12: Acțiune introdusă la 13 februarie 2012 — Sedghi și Azizi/Consiliul

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/24

         Acțiune introdusă la 13 februarie 2012 — Sedghi și Azizi/Consiliul
   (Cauza T-66/12)
   2012/C 109/52
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Ali Sedghi (Teheran, Iran) și Ahmad Azizi (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Gadhia și S. Ashley, Solicitors, D. Wyatt, QC, și M. Lester, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în măsura în care se referă la reclamanți, a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319 din 2 decembrie 2011, p. 71) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319 din 2 decembrie 2011, p. 11); și ca dispoziția în acest sens să fie imediat executorie, fără suspendare;

               —

               declararea inaplicabilității articolului 19 alineatul (1) litera (b) și a articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului și a articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului, în privința celui de al doilea reclamant;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, care constă în faptul că

                           —

                           niciunul dintre criteriile legale pentru includerea reclamanților pe listă nu este îndeplinit, și că nu există niciun temei de drept sau de fapt pentru această includere; Consiliul a comis o eroare vădită apreciind că includerea reclamanților pe listă este justificată;

               2.

               Al doilea motiv, care constă în faptul că

                           —

                           decizia și regulamentul atacate impun restricții nejustificate și disproporționate privind drepturile fundamentale ale reclamanților;

         Al doilea reclamant invocă două motive suplimentare, susținând că:

               —

               decizia și regulamentul atacate constituie o restricție nejustificată și disproporționată privind drepturile sale de liberă circulație în Uniunea Europeană; și

               —

               Consiliul nu era competent să îl includă pe al doilea reclamant în temeiul politicii externe și de securitate comună, deoarece este vorba de o situație pur internă a Uniunii Europene.


title: Cauza C-572/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgaria) la 11 noiembrie 2011 — Menidzherski biznes reshenia OOD/Direktor na Direktsia Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto — Veliko Tarnovo

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/36

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgaria) la 11 noiembrie 2011 — Menidzherski biznes reshenia OOD/Direktor na Direktsia Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto — Veliko Tarnovo
      (Cauza C-572/11)
      (2012/C 25/69)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Menidzherski biznes reshenia OOD

         Pârât: Direktor na Direktsia Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto — Veliko Tarnovo

         Întrebarea preliminară

      Articolul 203 coroborat cu articolul 168 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat, într-un caz precum cel din acțiunea principală și luând în considerare principiile neutralității fiscale și încrederii legitime, în sensul că deducerea poate fi refuzată, în pofida înlăturării riscului unor pierderi de venituri fiscale, în cazul în care acest pericol a fost înlăturat numai în privința plății către bugetul de stat a TVA-ului menționat pe factura unui furnizor, fără ca înlăturarea riscului unor pierderi de venituri fiscale să influențeze acțiunile sau intențiile furnizorului care au avut drept urmare conținutul fraudulos al unei facturi în care TVA-ul a fost menționat ca fiind datorat de către furnizorul menționat?


title: Cauza F-94/09: Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2009 — Nikolchov/Comisia

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/42

         Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2009 — Nikolchov/Comisia
   (Cauza F-94/09)
   2010/C 11/81
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Vladimir Nikolchov (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: B. Lemal, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei din 29 iulie 2009 a AIPN prin care se refuza acordarea diurnei reclamantului în urma recrutării acestuia ca funcționar stagiar la 16 ianuarie 2009

      Concluziile reclamantului

               —

               Constatarea admisibilității prezentei acțiuni din punctul de vedere al formei;

               —

               constatarea încălcării anexei VII la statut, a articolului 10 din anexa VII la statut și a deciziei Comisiei din 15 aprilie 2004 de adoptare a dispozițiilor generale de aplicare a articolului 7 alineatul (3);

               —

               pe cale de consecință, anularea deciziei AIPN (nr. R/9/09) din 29 iulie 2009 de respingere a reclamației reclamantului prin care acesta solicita acordarea diurnei aferente celei de a doua angajări în muncă a acestuia, în temeiul articolului 10 alineatul (2) litera (b) a doua liniuță din anexa VII la statut;

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamant a diurnei neplătite, în cuantum de 10 979,43 euro sau a oricărei alte sume stabilite de Tribunal și a dobânzilor de întârziere de la data formulării reclamației până la plata integrală a sumelor datorate;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-592/15: Ordonanța Tribunalului din 18 martie 2016 – Novartis/OAPI – SK Chemicals (Reprezentarea unui timbru transdermic) („Marcă comunitară — Procedură de anulare — Revocarea deciziei atacate — Lipsa necesității de a se pronunța”)

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/25

         Ordonanța Tribunalului din 18 martie 2016 – Novartis/OAPI – SK Chemicals (Reprezentarea unui timbru transdermic)
   (Cauza T-592/15) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de anulare - Revocarea deciziei atacate - Lipsa necesității de a se pronunța”))
   (2016/C 200/36)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Novartis AG (Basel, Elveția) (reprezentant: M. Douglas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: H. Kunz, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în faţa Tribunalului: SK Chemicals GmbH (Eschborn, Germania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 7 august 2015 (cauza R 2342/2014-5) privind o procedură de anulare între SK Chemicals GmbH și Novaris AG

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Novartis AG și de SK Chemicals GmbH.

      (1)  JO C 414, 14.12.2015.


title: Cauza F-28/07: Acțiune introdusă la 23 martie 2007 — Martin/Curtea de Justiție a Comunităților Europene

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/49

         Acțiune introdusă la 23 martie 2007 — Martin/Curtea de Justiție a Comunităților Europene
   (Cauza F-28/07)
   (2007/C 199/95)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Claire Martin (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: D. Martin, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Justiție a Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri din 4 iulie 2006 de numire a reclamantei funcționară stagiară în calitate de jurist lingvist începând de la 16 iunie 2006, în măsura în care i-a fost atribuit gradul AD7;

               —

               declararea și pronunțarea atribuirii cu titlu retroactiv către reclamantă, de la data numirii, la 16 iunie 2006, a încadrării în gradul A*10, corespunzător gradului LA 6 înainte de intrarea în vigoare la 1 mai 2005 a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 723/2004 al Consiliului din 22 martie 2004 de modificare a Statutului funcționarilor Comunităților Europene, precum și a regimului aplicabil altor agenți (1);

               —

               pronunțarea reconstituirii integrale a carierei reclamantei cu efect retroactiv de la 16 iunie 2006;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta invocă motive foarte asemănătoare celor invocate în cauza F-37/07 (2).

      (1)  JO L 124, 27.4.2004, p. 1.

      (2)  JO C 129, 9.6.2007, p. 28.


title: Cauza C-171/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgerichts Düsseldorf (Germania) la 11 aprilie 2011 — FRA.BO SpA/Deutsche Vereinigung des Gas- und Wasserfaches e.V. (DVGW) — Technisch-Wissenschaftlicher Verein

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgerichts Düsseldorf (Germania) la 11 aprilie 2011 — FRA.BO SpA/Deutsche Vereinigung des Gas- und Wasserfaches e.V. (DVGW) — Technisch-Wissenschaftlicher Verein
   (Cauza C-171/11)
   2011/C 226/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Fra.bo S.p.A

      Pârât: Deutsche Vereinigung des Gas- und Wasserfaches e.V. (DVGW) — Technisch-Wissenschaftlicher Verein

      Cealaltă parte în proces: DVGW-Cert GmbH

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 28 CE (în prezent articolul 34 TFUE), dacă este cazul coroborat cu articolul 86 alineatul (2) CE [articolul 106 alineatul (2) TFUE], trebuie interpretat în sensul că, organismele de drept privat înființate în scopul elaborării standardelor tehnice care se aplică într-un anumit domeniu, precum și în scopul certificării produselor în temeiul acestor standarde tehnice sunt obligate să respecte dispozițiile menționate atunci când elaborează standardele tehnice, precum și în procesul de certificare, în cazul în care legiuitorul național consideră produsele însoțite de certificate ca fiind în mod expres conforme cu dispozițiile legale și astfel, în practică, distribuția produselor care nu sunt însoțite de acest certificat este cel puțin îngreunată în mod considerabil?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
               Articolul 81 CE (articolul 101 TFUE) trebuie interpretat în sensul că activitatea unui organism de drept privat descris în detaliu la punctul 1 în domeniul elaborării standardelor tehnice și al certificării produselor în temeiul acestor standarde tehnice trebuie considerată „economică” în cazul în care organismul este controlat de întreprinderi?
               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă:
               Articolul 81 CE trebuie interpretat în sensul că elaborarea standardelor tehnice și certificarea produselor în temeiul acestor standarde de către o asociere de întreprinderi este susceptibilă să afecteze comerțul dintre statele membre în cazul în care un produs fabricat și distribuit în mod corespunzător într-un alt stat membru nu este distribuit sau poate fi distribuit doar cu dificultăți considerabile în statul membru importator, întrucât produsul nu îndeplinește cerințele standardului tehnic, iar în lumina gradului ridicat de aplicare pe piață a standardului tehnic și în temeiul unui act legislativ adoptat de legiuitorul național, conform căruia un certificat emis de asocierea de întreprinderi indică respectarea cerințelor stabilite prin lege, distribuția produselor în lipsa unui astfel de certificat este rareori posibilă și în cazul în care standardul tehnic, atunci când ar fi fost adoptat în mod direct de către legiuitorul național, nu ar putea fi aplicat întrucât aduce atingere principiilor privind libera circulație a mărfurilor?


title: Cauza T-141/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Glaverbel/OAPI (Textura unei suprafețe de sticlă) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative reprezentând textura unei suprafețe de sticlă — Motiv absolut de refuz — Lipsa probei caracterului distinctiv dobândit prin utilizare )

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/32

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Glaverbel/OAPI (Textura unei suprafețe de sticlă)
   (Cauza T-141/06) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative reprezentând textura unei suprafețe de sticlă - Motiv absolut de refuz - Lipsa probei caracterului distinctiv dobândit prin utilizare’)
   (2007/C 247/52)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Glaverbel SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Möbus și T. Koerl, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: Ó. Mondéjar, agent)
   Obiectul
   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 1 martie 2006 (cauza R 0986/2004-4) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unei mărci figurative reprezentând textura unei suprafețe de sticlă.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Glaverbel SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza C-61/12: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 20 martie 2014 – Comisia Europeană/Republica Lituania (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru  — Înmatricularea autovehiculelor  — Articolele 34 TFUE și 36 TFUE  — Directiva 70/311/CEE  — Directiva 2007/46/CE  — Conducere pe partea dreaptă într-un stat membru  — Obligația, în vederea înmatriculării, de a muta pe partea stângă sistemul de direcție al autoturismelor situat pe partea dreaptă)

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 20 martie 2014 – Comisia Europeană/Republica Lituania
   (Cauza C-61/12) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Înmatricularea autovehiculelor - Articolele 34 TFUE și 36 TFUE - Directiva 70/311/CEE - Directiva 2007/46/CE - Conducere pe partea dreaptă într-un stat membru - Obligația, în vederea înmatriculării, de a muta pe partea stângă sistemul de direcție al autoturismelor situat pe partea dreaptă))
   2014/C 142/04
   Limba de procedură: lituaniana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Steiblytė, G. Wilms și G. Zavvos, agenți)

      Pârâtă: Republica Lituania (reprezentanți: D. Kriaučiūnas și R. Krasuckaitė, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Estonia (reprezentant: M. Linntam, agent), Republica Letonia (reprezentanți: I. Kalniņš și A. Nikolajeva, agenți), Republica Polonă (reprezentanți: B. Majczyna și M. Szpunar, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Încălcarea articolului 34 TFUE, a articolului 2 a din Directiva 70/311/CEE a Consiliului din 8 iunie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la sistemul de direcție al autovehiculelor și al remorcilor acestora (JO L 133, p. 10, Ediție specială, 13/vol. 1, p. 76), precum și a articolului 4 alineatul (3) din Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (directivă cadru) (JO L 263, p. 1) – Legislație națională care interzice înmatricularea autoturismelor noi de pasageri cu volanul pe partea dreaptă în pofida conformității acestor vehicule cu cerințele stabilite în directiva cadru și în directivele speciale – Refuzul înmatriculării autoturismelor noi de pasageri cu volanul pe partea dreaptă înmatriculate anterior într-un alt stat membru

      Dispozitivul

               1)

               Întrucât interzice înmatricularea autoturismelor cu volanul instalat pe partea dreaptă și/sau solicită, pentru înmatricularea autoturismelor al căror sistem de direcție este situat pe partea dreaptă, noi sau înmatriculate anterior într-un alt stat membru, ca volanul să fie mutat pe partea stângă, Republica Lituania nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2a din Directiva 70/311/CEE a Consiliului din 8 iunie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la sistemul de direcție al autovehiculelor și al remorcilor acestora, al articolului 4 alineatul (3) din Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directivă cadru) și al articolului 34 TFUE.

               2)

               Obligă Republica Lituania la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Estonia, Republica Letonia și Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza F-119/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 8 mai 2008 — Kerstens/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Admisibilitate — Organigramă — Act care lezează — Schimbarea locului de muncă — Schimbarea atribuțiilor — Interesul serviciului — Echivalența locurilor de muncă — Sancțiune deghizată — Deturnare de putere)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/70

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 8 mai 2008 — Kerstens/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-119/06) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Admisibilitate - Organigramă - Act care lezează - Schimbarea locului de muncă - Schimbarea atribuțiilor - Interesul serviciului - Echivalența locurilor de muncă - Sancțiune deghizată - Deturnare de putere)
   (2008/C 209/128)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Petrus Kerstens (Overijse, Belgia) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Herrmann și M. Velardo, agenți)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea Deciziei din 8 decembrie 2005 a Comitetului de direcție al Oficiului pentru Administrarea și Plata Drepturilor Individuale (PMO) privind modificarea organigramei respectivului oficiul, în măsura în care această decizie a avut ca efect numirea reclamantului, la momentul respectiv șeful unității „resurse”, într-o funcție de studii și perspective, și pe de altă parte, o cerere de daune interese
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 294, 2.12.2006, p. 68.


title: Cauza T-145/08: Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2011 — Atlas Transport/OAPI — Atlas Air (ATLAS) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală ATLAS — Marca Benelux figurativă anterioară atlasair — Cerințe de formă — Depunerea unui memoriu în care se expun motivele de atac — Suspendarea procedurii administrative — Articolul 59 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 60 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Norma 20 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95” ]

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/18

         Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2011 — Atlas Transport/OAPI — Atlas Air (ATLAS)
   (Cauza T-145/08) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală ATLAS - Marca Benelux figurativă anterioară atlasair - Cerințe de formă - Depunerea unui memoriu în care se expun motivele de atac - Suspendarea procedurii administrative - Articolul 59 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 60 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Norma 20 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95)
   2011/C 186/33
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Atlas Transport GmbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern și B. Weichhaus, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Atlas Air, Inc. (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: inițial R. Dissmann și ulterior R. Dissmann și J. Guhn, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 24 ianuarie 2008 (cauza R 1023/2007-1), privind o procedură de declarare a nulității între Atlas Air Inc. și Atlas Transport GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Atlas Transport GmbH să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul de Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și de Atlas Air Inc.

      (1)  JO C 158, 21.6.2008


title: Cauza C-211/15 P: Recurs introdus la 8 mai 2015 de Orange, fostă France Télécom, împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 26 februarie 2015 în cauza T-85/12, Orange/Comisia

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/6

         Recurs introdus la 8 mai 2015 de Orange, fostă France Télécom, împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 26 februarie 2015 în cauza T-85/12, Orange/Comisia
   (Cauza C-211/15 P)
   (2015/C 245/09)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Orange, fostă France Télécom (reprezentanți: S. Hautbourg și S. Cochard-Quesson, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               pronunțarea definitivă pe fond în conformitate cu articolul 61 din Statutul Curții și admiterea concluziilor prezentate de Orange în prima instanță;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               obligarea Comisiei la plata în totalitate a cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă mai multe motive.
   În primul rând, Tribunalul ar fi săvârșit erori de drept atunci când a constatat că criteriile care permit reținerea calificării de ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE sunt îndeplinite. Pe de o parte, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că Orange a beneficiat de un avantaj chiar dacă măsura urmărea suprimarea dezavantajului structural care ar fi rezultat din menținerea dispozitivului prevăzut de legea din 1990 și să permită apariția unei concurențe depline și complete în contextul liberalizării totale a piețelor telecomunicațiilor. Pe de altă parte, recurenta impută Tribunalului faptul că a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că nu este necesar în speță, în vederea confirmării caracterului selectiv al măsurii în litigiu, să se verifice dacă este de natură să introducă diferențieri între operatorii aflați în situații de fapt și de drept comparabile chiar dacă, în împrejurările speței, nicio altă întreprindere nu putea fi inclusă în cadrul de referință reținut de Comisie. În sfârșit, Tribunalul și-ar fi încălcat obligația de motivare și ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când nu a efectuat nicio analiză a argumentelor invocate de recurentă pentru a considera că măsura nu putea să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.
   În al doilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit erori de drept atunci când a preluat analizele Comisiei privind aprecierea compatibilității măsurii în cauză. Pe de o parte, Tribunalul ar fi încălcat obligația sa de motivare și ar fi denaturat faptele atunci când a concluzionat că articolul 30 din Legea din anul 1996, astfel cum a fost modificat, nu prevedea nimic referitor la finalitatea contribuției forfetare excepționale și, astfel, nu se opune concluziei Comisiei potrivit căreia contribuția forfetară excepțională nu constituie o sarcină socială pentru întreprindere. Pe de altă parte, Tribunalul și-ar fi încălcat obligația de motivare atunci când a reluat aprecierile Comisiei și a constatat pur și simplu că precedentul „La Poste” nu putea fi transpus în cazul France Télécom (Orange).
   În ultimul rând, recurenta consideră că Tribunalul a săvârșit erori de drept atunci când a estimat perioada în care ajutorul definit în decizie este neutralizat de contribuția forfetară excepțională. În special, Tribunalul ar fi denaturat faptele și ar fi substituit propria motivare cu cea din decizia atacată atunci când a confirmat că excluderea cheltuielilor de compensare și de supracompensare făcea parte din ajutorul definit la articolul 1 din decizia atacată.


title: Cauzele conexe T-303/06 RENV și T-337/06 RENV: Hotărârea Tribunalului din 25 noiembrie 2014 – UniCredit/OAPI – Union Investment Privatfonds (UNIWEB ș UniCredit Wealth Management) („Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cereri de înregistrare a mărcilor comunitare verbale UNIWEB și UniCredit Wealth Management – Mărcile naționale verbale anterioare UNIFONDS și UNIRAK și marca națională figurativă anterioară UNIZINS – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Serie sau familie de mărci – Risc de asociere – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009] – Cereri de anulare și de reformare formulate de intervenientă – Articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură”)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/25

      Hotărârea Tribunalului din 25 noiembrie 2014 – UniCredit/OAPI – Union Investment Privatfonds (UNIWEB ș UniCredit Wealth Management)
      (Cauzele conexe T-303/06 RENV și T-337/06 RENV) (1)

      („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cereri de înregistrare a mărcilor comunitare verbale UNIWEB și UniCredit Wealth Management - Mărcile naționale verbale anterioare UNIFONDS și UNIRAK și marca națională figurativă anterioară UNIZINS - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Serie sau familie de mărci - Risc de asociere - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009] - Cereri de anulare și de reformare formulate de intervenientă - Articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură”)
      (2015/C 016/41)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: UniCredit SpA, fostă UniCredito Italiano SpA (Gênes, Italia) (reprezentanți: G. Floridia, R. Floridia și G. Sironi, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Bullock, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Union Investment Privatfonds GmbH (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: J. Zindel, avocat)

         Obiectul

      Acțiuni formulate împotriva Deciziilor Camerei a doua de recurs a OAPI din 5 septembrie 2006 (cauzele conexate R 196/2005-2 și R 211/2005-2) și din 25 septembrie 2006 (cauzele conexate R 456/2005-2 și R 502/2005-2) privind proceduri de opoziție între Union Investment Privatfonds GmbH și UniCredito Italiano SpA

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunile.

                  2)

                  Respinge cererile de anulare și de reformare prezentate de Union Investment Privatfonds GmbH.

                  3)

                  Obligă UniCredit SpA la plata cheltuielilor de judecată, cu excepția celor efectuate de Union Investment Privatfonds.

                  4)

                  Union Investment Privatfonds suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza C-623/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Namur (Belgia) la 22 decembrie 2010 — Adrien Daxhelet/État belge — SPF Finances

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Namur (Belgia) la 22 decembrie 2010 — Adrien Daxhelet/État belge — SPF Finances
   (Cauza C-623/10)
   2011/C 80/25
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Namur

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Adrien Daxhelet

      Pârât: État belge — SPF Finances

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 6 din titlul I „Dispoziții comune” din Tratatul de la Lisabona din 13 decembrie 2007 de modificare a Tratatului privind Uniunea Europeană, semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, în vigoare de la 1 decembrie 2009 (care reia în mare parte dispozițiile care figurau la articolul 6 din titlul I din Tratatul privind Uniunea Europeană semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, intrat el însuși în vigoare la 1 noiembrie 1993), precum și articolul 234 (fostul articol 177) din Tratatul de instituire a Comunității Europene (Tratatul CE) din 25 martie 1957, pe de o parte, și/sau articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din 7 decembrie 2000, pe de altă parte, se opun ca dispoziții legale naționale, în speță cele ale articolului 9 alineatul 2 din Legea belgiană din 6 ianuarie 1989 privind Cour d’arbitrage (în prezent, denumită Cour constitutionnelle), să impună instanțelor naționale jurisprudența care rezultă din hotărârile pronunțate de o instanță superioară de drept național (în speță, Cour constitutionnelle, menționată mai sus) cu privire la acțiuni în anularea unor dispoziții de drept intern cu care este sesizată, atunci când aceste acțiuni se întemeiază pe o încălcare a dispozițiilor dreptului Uniunii Europene aplicabil direct și cu prioritate în ordinea juridică internă?

               2.

               Articolul 6 din titlul I „Dispoziții comune” din Tratatul de la Lisabona din 13 decembrie 2007 de modificare a Tratatului privind Uniunea Europeană, semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, în vigoare de la 1 decembrie 2009 (care reia în mare parte dispozițiile care figurau la articolul 6 din titlul I din Tratatul privind Uniunea Europeană semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, intrat el însuși în vigoare la 1 noiembrie 1993), precum și articolul 234 (fostul articol 177) din Tratatul de instituire a Comunității Europene (Tratatul CE) din 25 martie 1957, pe de o parte, și/sau articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din 7 decembrie 2000, pe de altă parte, se opun ca dispoziții legale naționale, în speță cele ale articolului 26 alineatul 4 din Legea belgiană din 6 ianuarie 1989 privind Cour d’arbitrage (în prezent, denumită Cour constitutionnelle), astfel cum a fost modificată prin Legea din 12 iulie 2009, singure sau coroborate cu dispozițiile articolului 9 alineatul 2 din Legea specială amintită din 6 ianuarie 1989, să impună instanțelor naționale să adreseze unei instanțe superioare de drept național (în speță, Cour constitutionnelle, menționată mai sus) orice întrebare preliminară referitoare la interpretarea dispozițiilor care intră sub incidența dreptului Uniunii Europene aplicabil direct și cu prioritate în ordinea juridică internă, atunci când aceste dispoziții sunt de asemenea preluate în Constituția națională și atunci când respectivele instanțe prezumă că aceste dispoziții sunt încălcate în cadrul contestațiilor cu care sunt sesizate, totul inducând faptul că instanțele în cauză sunt private de posibilitatea de a aplica imediat dreptul Uniuni Europene, cel puțin în ipoteza în care instanța superioară menționată mai sus s-a pronunțat deja cu privire la o întrebare identică?


title: Cauza T-229/17: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2017 – Germania/Comisia

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/37

         Acțiune introdusă la 19 aprilie 2017 – Germania/Comisia
   (Cauza T-229/17)
   (2017/C 195/50)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și J. Möller, precum și, în calitate de avocați, M. Winkelmüller, F. van Schewick și M. Kottmann)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (UE) 2017/133 a Comisiei din 25 ianuarie 2017 privind menținerea cu o restricție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a trimiterii la standardul armonizat EN 14342:2013 „Pardoseli și parchet de lemn. Caracteristici, evaluarea conformității și marcare”, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2017, L 21, p. 113);

               —

               anularea Deciziei (UE) 2017/145 a Comisiei din 25 ianuarie 2017 privind menținerea cu o restricție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a trimiterii la standardul armonizat EN 14904:2006 „Suprafețe pentru activități sportive. Suprafețe pentru activități multisportive în sală. Specificație”, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2017, L 22, p. 62);

               —

               anularea Comunicării Comisiei în cadrul punerii în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor condiții armonizate pentru comercializarea produselor pentru construcții și de abrogare a Directivei 89/106/CEE a Consiliului (JO 2017, C 76, p. 32) în partea în care face referire la standardul armonizat EN 14342:2013 „Pardoseli și parchet de lemn. Caracteristici, evaluarea conformității și marcare”;

               —

               anularea Comunicării Comisiei în cadrul punerii în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor condiții armonizate pentru comercializarea produselor pentru construcții și de abrogare a Directivei 89/106/CEE a Consiliului (JO 2017, C 76, p. 32) în partea în care face referire la standardul armonizat EN 14904:2006„Suprafețe pentru activități sportive. Suprafețe pentru activități multisportive în sală. Specificație”;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură
               Republica Federală Germania susține că, în cadrul adoptării deciziilor atacate, Comisia a încălcat normele fundamentale de procedură prevăzute la articolul 18 din Regulamentul nr. 305/2011 (1). Astfel, Comisia nu ar fi sesizat Comitetul instituit prin articolul 5 din Directiva 98/34/CE (2), consultarea respectivului organism european de standardizare ar fi afectată de un viciu, iar deciziile în litigiu nu ar fi fost adoptate „în funcție de avizul” comitetului instituit prin articolul 5 din directiva menționată.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe nerespectarea obligației de motivare
               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că deciziile atacate aduc atingere obligației de motivare prevăzute la articolul 296 al doilea paragraf TFUE, întrucât prin acestea nu s-ar lua poziție cu privire la chestiunea, determinantă în temeiul articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul nr 305/2011, dacă standardele armonizate în discuție îndeplinesc cerințele prevăzute în mandatul relevant și garantează respectarea cerințelor fundamentale aplicabile construcțiilor. Din aceasta ar rezulta că nici Republica Federală Germania și nici Tribunalul nu pot stabili considerațiile esențiale de ordin juridic și factual pe care s-a bazat Comisia.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului nr. 305/2011
               Reclamanta susține în plus că deciziile și comunicările atacate aduc atingere unor dispoziții fundamentale din Regulamentul nr. 305/2011.

                           —

                           În primul rând, deciziile și comunicările atacate ar aduce atingere articolului 17 alineatul (5) primul și al doilea paragraf, întrucât Comisia, cu încălcarea acestor dispoziții, nu ar fi evaluat conformitatea standardelor armonizate în discuție cu mandatele corespunzătoare și, astfel, a ignorat lipsa efectivă de conformitate a standardelor respective.

                           —

                           În al doilea rând, deciziile și comunicările atacate ar aduce atinge articolului 18 alineatul (2) coroborat cu articolul 3 alineatele (1) și (2), precum și cu articolul 17 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul nr. 305/2011. Comisia ar fi ignorat faptul că normele în cauză nu conțin proceduri și criterii pentru aprecierea performanței în ceea ce privește emanațiile de alte substanțe periculoase și că, așadar, erau incomplete în ceea ce privește o caracteristică esențială a produselor pentru construcții și ar compromite, prin urmare, respectarea cerințelor fundamentale aplicabile construcțiilor.

                           —

                           În sfârșit, în cadrul adoptării actelor atacate, Comisia ar fi săvârșit o altă eroare de apreciere, ignorând posibilitatea prevăzută la articolul 18 alineatul (2) din Regulamentul nr. 305/2011 de a publica standardul armonizat în cauză, cu rezervele propuse de reclamantă, în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2011 de stabilire a unor condiții armonizate pentru comercializarea produselor pentru construcții și de abrogare a Directivei 89/106/CEE a Consiliului (JO 2011, L 88, p. 5).

      (2)  Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998 de modificare a Directivei 98/34/CE de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO 1998, L 217, p. 18, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 282).


title: Cauza T-470/17: Acțiune introdusă la 26 iulie 2017 – Sensotek/EUIPO – Senso Tecnologie (sensotek)

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/38

         Acțiune introdusă la 26 iulie 2017 – Sensotek/EUIPO – Senso Tecnologie (sensotek)
   (Cauza T-470/17)
   (2017/C 309/51)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Sensotek GmbH (Reichenbach an der Fils, Germania) (reprezentant: J. Klink, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Senso Tecnologie Srl (Roma, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitant: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „sensotek” – cererea de înregistrare nr. 10 648 871

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 16 mai 2017 în cauza R 1953/2016-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-570/10: Ordonanța președintelui Curții din 2 mai 2011 — Comisia Europeană/Irlanda

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/28

         Ordonanța președintelui Curții din 2 mai 2011 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-570/10) (1)

   2011/C 252/64
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 63, 26.2.2011.


title: Cauza C-425/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Baden-Württemberg — Germania) — Katja Ettwein/Finanzamt Konstanz (Acord între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor — Egalitate de tratament — Lucrători frontalieri care desfășoară o activitate independentă — Resortisanți ai unui stat membru al Uniunii Europene — Venituri profesionale realizate în acest stat membru — Transferul reședinței în Elveția — Refuzarea unui avantaj fiscal în statul membru menționat din cauza mutării reședinței)

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/13

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Baden-Württemberg — Germania) — Katja Ettwein/Finanzamt Konstanz
   (Cauza C-425/11) (1)

   (Acord între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor - Egalitate de tratament - Lucrători frontalieri care desfășoară o activitate independentă - Resortisanți ai unui stat membru al Uniunii Europene - Venituri profesionale realizate în acest stat membru - Transferul reședinței în Elveția - Refuzarea unui avantaj fiscal în statul membru menționat din cauza mutării reședinței)
   2013/C 114/17
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Baden-Württemberg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Katja Ettwein

      Pârâtă: Finanzamt Konstanz

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Finanzgericht Baden-Württemberg — Interpretarea Acordului din 21 iunie 1999 dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor, aprobat în numele Comunității prin Decizia Consiliului și a Comisiei din 4 aprilie 2002 (JO L 114, p. 6, Ediție specială, 11/vol. 74, p. 97) și, în special, a articolelor 1, 2, 11, 16 și 21 din acord, precum și a articolelor 9, 13 și 15 din anexa la acord — Impozitarea directă a lucrătorilor frontalieri — Reglementare a unui stat membru care permite impozitarea comună a soților (Ehegattensplitting) în cazul în care aceștia își au reședința într-un stat membru al Uniunii sau al Spațiului Economic European și care o exclude în cazul în care reședința se află în Confederația Elvețiană

      Dispozitivul

   Articolul 1 litera (a) din Acordul încheiat între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor, semnat la Luxemburg la 21 iunie 1999, precum și articolul 9 alineatul (2), articolul 13 alineatul (1) și articolul 15 alineatul (2) din anexa I la acest acord trebuie interpretate în sensul că se opun reglementării unui stat membru prin care se refuză beneficiul impozitării comune în temeiul așa-numitei metode de „splitting”, prevăzută de această reglementare, unor soți resortisanți ai acestui stat ale căror venituri impozabile sunt supuse în totalitate impozitului pe venit în același stat, pentru simplul motiv că reședința acestora este situată pe teritoriul Confederației Elvețiene.

      (1)  JO C 331, 12.11.2011.


title: Cauzele conexate T-261/13 și T-86/14: Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2015 – Țările de Jos/Comisia [„IAPC — Regulamentul (CE) nr. 2494/95 — Indicii armonizați ai prețurilor de consum la o valoare constantă a ratelor de impozitare (IAPC-CT) — Regulamentul (UE) nr. 119/2013 — Indicii prețurilor locuințelor ocupate de proprietari — Regulamentul (UE) nr. 93/2013 — Eurostat — Comitologie — Măsuri de punere în aplicare — Procedura de reglementare cu control”]

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/31

         Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2015 – Țările de Jos/Comisia
   (Cauzele conexate T-261/13 și T-86/14) (1)

   ([„IAPC - Regulamentul (CE) nr. 2494/95 - Indicii armonizați ai prețurilor de consum la o valoare constantă a ratelor de impozitare (IAPC-CT) - Regulamentul (UE) nr. 119/2013 - Indicii prețurilor locuințelor ocupate de proprietari - Regulamentul (UE) nr. 93/2013 - Eurostat - Comitologie - Măsuri de punere în aplicare - Procedura de reglementare cu control”])
   (2015/C 389/32)
   Limba de procedură: neerlandeză

      Părțile

      Reclamant: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: în cauza T-261/13, M. Bulterman, J. Langer și B. Koopman și, în cauza T-86/14, M. Bulterman și J. Langer, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Clausen și P. Van Nuffel, agenți)

      Obiectul

   În cauza T-261/13, cu titlu principal, o cerere de anulare a Regulamentului (UE) nr. 119/2013 al Comisiei din 11 februarie 2013 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2214/96 al Comisiei privind indicii armonizați ai prețurilor de consum (IAPC): transmiterea și difuzarea subindicilor IAPC, în ceea ce privește constituirea indicilor armonizați ai prețurilor de consum la o valoare constantă a ratelor de impozitare (JO L 41, p. 1) și, în subsidiar, o cerere de anulare a articolului 1 punctul 2 din Regulamentul nr. 119/2013, precum și, în cauza T-86/14, cu titlu principal, o cerere de anulare a Regulamentului (UE) nr. 93/2013 al Comisiei din 1 februarie 2013 de stabilire a normelor detaliate de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2494/95 al Consiliului privind indicii armonizați ai prețurilor de consum, în ceea ce privește stabilirea indicilor prețurilor locuințelor ocupate de proprietari (JO L 33, p. 14) și, în subsidiar, o cerere de anulare a articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 93/2013.

      Dispozitivul

               1)

               În cauza T-261/13, anulează articolul 1 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 119/2013 al Comisiei din 11 februarie 2013 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2214/96 al Comisiei privind indicii armonizați ai prețurilor de consum (IAPC): transmiterea și difuzarea subindicilor IAPC, în ceea ce privește constituirea indicilor armonizați ai prețurilor de consum la o valoare constantă a ratelor de impozitare.

               2)

               În cauza T-86/14, anulează articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 93/2013 al Comisiei din 1 februarie 2013 de stabilire a normelor detaliate de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2494/95 al Consiliului privind indicii armonizați ai prețurilor de consum, în ceea ce privește stabilirea indicilor prețurilor locuințelor ocupate de proprietari.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Regatul Țărilor de Jos.

      (1)  JO C 189, 29.6.2013.


title: Cauza C-96/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia n° 38 de Barcelona (Spania) la 17 februarie 2016 – Banco Santander, S.A./Mahamadou Demba şi Mercedes Godoy Bonet

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona (Spania) la 17 februarie 2016 – Banco Santander, S.A./Mahamadou Demba şi Mercedes Godoy Bonet
   (Cauza C-96/16)
   (2016/C 145/30)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Banco Santander, S.A

      Pârâţi: Mahamadou Demba y Mercedes Godoy Bonet

      Întrebările preliminare

               1)

               Practica comercială constând în cesiunea sau în cumpărarea de creanțe, potrivit căreia care consumatorul nu are posibilitatea să își stingă datoria plătind cesionarului prețul creanței, dobânzile, costurile și cheltuielile de judecată este conformă cu dreptul Uniunii și, mai exact, cu articolul 38 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, cu articol[ul] 2 C din Tratatul de la Lisabona, cu articolul 4 alineatul (2), cu articolul 12 și cu articolul 169 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (1)?

               2)

               Practica comercială respectivă, constând în cumpărarea unei datorii a unui consumator la un preț derizoriu, fără consimțământul sau cunoștința acestuia, fără ca această practică să figureze într-o condiție generală sau într-o clauză abuzivă impusă în contract, și fără [a acorda] consumatorului posibilitatea de a participa la tranzacția respectivă prin exercitarea dreptului de retractare este conformă principiilor consacrate de Directiva 93/13/CEE (2) a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, prin extindere, cu principiul efectivității și cu articolul 3 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din aceasta?

               3)

               Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Curții de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, stabilirea drept criteriu neechivoc ca, în contractele de împrumut fără garanție reală încheiate cu consumatorii, clauza care nu a fost negociată și care stabilește o dobândă de întârziere mai mare cu peste două puncte procentuale decât dobânda remuneratorie convenită să fie considerată abuzivă?

               4)

               Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Curții de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, stabilirea consecinței potrivit căreia dobânzile remuneratorii continuă să curgă până la plata integrală a datoriei?

      (1)  JO 2000, C 364, p.1

      (2)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-654/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 19 decembrie 2016 – Amber Capital Italia Sgr SpA, Amber Capital Uk Llp/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 19 decembrie 2016 – Amber Capital Italia Sgr SpA, Amber Capital Uk Llp/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
   (Cauza C-654/16)
   (2017/C 121/13)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Amber Capital Italia Sgr SpA, Amber Capital Uk Llp

      Pârâtă: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Întrebarea preliminară

   Se opune corectei aplicări a articolului 5 alineatul (4) primul și al doilea paragraf din Directiva 2004/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind ofertele publice de cumpărare (1), în raport cu principiile generale prevăzute la articolul 3 alineatul (1) din aceeași directivă, precum și corectei aplicări a principiilor generale ale protecției încrederii legitime, proporționalității, caracterului rezonabil, transparenței și nediscriminării o reglementare națională precum cea prevăzută la articolul 106 alineatul 3 litera d) punctul 2) din Decretul legislativ nr. 58 din 24 februarie 1998 (Textul unic al dispozițiilor privind intermedierea financiară, în sensul articolelor 8 și 21 din Legea nr. 52 din 6 februarie 1996), cu modificările ulterioare, și la articolul 47-octies din Decizia Commissione Nazionale per le Società e la Borsa – Consob nr. 11971 din 14 mai 1999 (Regulamentul de punere în aplicare a Decretului legislativ nr. 58 din 24 februarie 1998 privind normele aplicabile emitenților), cu modificările ulterioare, în măsura în care dispozițiile citate, prin care Consob este autorizată să majoreze prețul ofertei publice de cumpărare prevăzute la articolul 106 citat mai sus în cazul în care se dovedește coluziunea dintre ofertant sau persoanele care acționează în mod concertat cu acesta și unul sau mai mulți vânzători, se limitează să facă trimitere la criteriul „prețului dovedit”, fără a specifica parametrii și criteriile unei astfel de dovediri?

      (1)  JO L 142, p. 12, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 44.


title: Cauza C-248/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 martie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libertatea de stabilire — Restricții — Cercetare și dezvoltare — Regim de deducere a cheltuielilor efectuate în străinătate)

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 martie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-248/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libertatea de stabilire - Restricții - Cercetare și dezvoltare - Regim de deducere a cheltuielilor efectuate în străinătate)
   (2008/C 116/08)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: R. Lyal și L. Escobar Guerrero, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: M. Muñoz Pérez, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 43 CE, 48 CE și 49 CE și a articolelor 31 și 36 SEE — Regim de deducere a cheltuielilor privind activitățile de cercetare și dezvoltare și de inovare tehnologică efectuate în străinătate, care este mai oneros decât cel aplicabil cheltuielilor efectuate în Spania
   Dispozitivul

               1)

               Prin menținerea în vigoare a unui regim de deducere a cheltuielilor aferente activităților de cercetare și de dezvoltare, precum și de inovare tehnologică, mai puțin favorabil pentru cheltuielile efectuate în străinătate decât pentru cele realizate în Spania, un astfel de regim rezultând din prevederile articolului 35 din legea privind impozitul pe profit, astfel cum a fost modificată prin Decretul regal legislativ 4/2004 din 5 martie 2004, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE privind libertatea de stabilire și libertatea de a presta servicii, precum și al articolelor corespunzătoare din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, respectiv articolele 31 și 36 din acest acord.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza F-49/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 12 ianuarie 2015 – DQ și alții/Parlamentul European

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/30

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 12 ianuarie 2015 – DQ și alții/Parlamentul European
   (Cauza F-49/14) (1)

   (2015/C 081/40)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 292, 1.9.2014, p. 62.


title: Cauza C-436/16: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Areios Pagos – Grecia) – Georgios Leventis, Nikolaos Vafeias/Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd [Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 23 — Clauză atributivă de competență — Clauză de prorogare de competență care figurează într-un contract încheiat între două societăți — Acțiune în despăgubire — Răspundere solidară a reprezentanților uneia dintre aceste societăți pentru fapte delictuale — Invocabilitatea acestei clauze de către reprezentanții menționați]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/11

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Areios Pagos – Grecia) – Georgios Leventis, Nikolaos Vafeias/Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd
   (Cauza C-436/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 23 - Clauză atributivă de competență - Clauză de prorogare de competență care figurează într-un contract încheiat între două societăți - Acțiune în despăgubire - Răspundere solidară a reprezentanților uneia dintre aceste societăți pentru fapte delictuale - Invocabilitatea acestei clauze de către reprezentanții menționați])
   (2017/C 283/15)
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Areios Pagos

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Georgios Leventis, Nikolaos Vafeias

      Pârâte: Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

      Dispozitivul

   Articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o clauză atributivă de competență inserată într-un contract încheiat între două societăți nu poate fi invocată de reprezentanții uneia dintre ele pentru a contesta competența unei instanțe de a soluționa o acțiune în despăgubire prin care se urmărește angajarea în solidar a răspunderii lor pentru acte pretins ilicite îndeplinite în exercitarea atribuțiilor lor.

      (1)  JO C 392, 24.10.2016.