title: Cauza C-467/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Audiencia Provincial de Barcelona — Spania) — PADAWAN SL/Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) (Apropierea legislațiilor — Drept de autor și drepturi conexe — Dreptul de reproducere — Excepții și limitări — Excepția privind copia pentru uz personal — Noțiunea compensație echitabilă — Interpretare uniformă — Punere în aplicare de către statele membre — Criterii — Limite — Redevență pentru copia privată aplicată echipamentelor, aparatelor și suporturilor de reproducere digitală)

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Audiencia Provincial de Barcelona — Spania) — PADAWAN SL/Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)
   (Cauza C-467/08) (1)

   (Apropierea legislațiilor - Drept de autor și drepturi conexe - Dreptul de reproducere - Excepții și limitări - Excepția privind copia pentru uz personal - Noțiunea „compensație echitabilă” - Interpretare uniformă - Punere în aplicare de către statele membre - Criterii - Limite - Redevență pentru copia privată aplicată echipamentelor, aparatelor și suporturilor de reproducere digitală)
   2010/C 346/08
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial de Barcelona

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: PADAWAN SL

      Pârâtă: Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

      Cu participarea: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación de Artistas Intérpretes o Ejecutantes — Sociedad de Gestión de España (AIE), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO),

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Audiencia Provincial de Barcelona — Interpretarea articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p.10, Ediție specială, 17/vol.01, p. 230) — Drept de reproducere — Excepții și limitări — Compensație echitabilă — Sistem de redevență pentru echipamente, aparate și materiale pentru reproducere digitală

      Dispozitivul

               1.

               Noțiunea „compensație echitabilă”, în sensul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională, este o noțiune autonomă a dreptului Uniunii, care trebuie interpretată în mod uniform în toate statele membre care au introdus excepția privind copia privată, independent de posibilitatea conferită acestora de a determina forma, modalitățile de finanțare și de prelevare, precum și nivelul acestei compensații echitabile, în limitele stabilite de dreptul Uniunii și în special de directiva menționată.

               2.

               Articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat în sensul că „echilibrul just” care trebuie găsit între persoanele vizate presupune calcularea compensației echitabile pe baza criteriului prejudiciului cauzat autorilor operelor protejate prin introducerea excepției privind copia privată. Este conform cu exigențele acestui „echilibru just” să se prevadă că persoanele care dispun de echipamente, de aparate, precum și de suporturi de reproducere digitală și care, în acest temei, pun aceste echipamente, în drept sau în fapt, la dispoziția utilizatorilor privați sau le furnizează acestora din urmă un serviciu de reproducere sunt debitorii obligației de finanțare a compensației echitabile, în măsura în care aceste persoane au posibilitatea de a transfera sarcina reală a acestei finanțări asupra utilizatorilor privați.

               3.

               Articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat în sensul că este necesară o conexiune între aplicarea redevenței destinate finanțării compensației echitabile cu privire la echipamentele, la aparatele, precum și la suporturile de reproducere digitală și utilizarea prezumată a acestora din urmă în scopul reproducerii private. În consecință, aplicarea nediferențiată a redevenței pentru copia privată, în special cu privire la echipamentele, la aparatele, precum și la suporturile de reproducere digitală care nu sunt puse la dispoziția utilizatorilor privați și care sunt destinate în mod evident altor utilizări decât realizarea de copii pentru uz personal, nu este conformă cu Directiva 2001/29.

      (1)  JO C 19, 24.1.2009, p. 12.


title: Cauza T-514/09: Hotărârea Tribunalului din 23 noiembrie 2011 — bpost/Comisia ( „Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de oferte din partea OP — Transportul și distribuția zilnice ale Jurnalului Oficial, ale cărților și ale altor reviste și publicații — Respingerea ofertei unui ofertant și decizie de atribuire a contractului altui ofertant — Criterii de atribuire — Obligație de motivare — Eroare vădită de apreciere — Răspundere extracontractuală” )

text:
               14.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/12

         Hotărârea Tribunalului din 23 noiembrie 2011 — bpost/Comisia
   (Cauza T-514/09) (1)

   (Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de oferte din partea OP - Transportul și distribuția zilnice ale Jurnalului Oficial, ale cărților și ale altor reviste și publicații - Respingerea ofertei unui ofertant și decizie de atribuire a contractului altui ofertant - Criterii de atribuire - Obligație de motivare - Eroare vădită de apreciere - Răspundere extracontractuală)
   2012/C 13/22
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: bpost NV van publiek recht, fostă De Post NV van publiek recht (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: R. Martens, B. Schutyser și A. Van Vaerenbergh, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve și N. Bambara, agenți, asistați de P. Wytinck, avocat)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei Oficiului pentru Publicații al Uniunii Europene comunicată prin scrisoarea din 17 decembrie 2009 de respingere a ofertei prezentate de reclamantă în cadrul procedurii de cerere de ofertă nr. 10234, privind „Transportul și distribuția zilnice ale Jurnalului Oficial, ale cărților și ale altor reviste și publicații” (JO 2009/S 176-253034), precum și a deciziei de a atribui contractul unui alt ofertant și, pe de altă parte, o cerere de despăgubiri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea..

               2.

               Obligă bpost NV van publiek recht est condamnée la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată aferente procedurii de măsuri provizorii.

      (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Hotărârea Curții din 24 septembrie 2014 în cauza E-4/14 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Neîndeplinirea obligației de punere în aplicare – Directiva 2007/23/CE privind introducerea pe piață a articolelor pirotehnice)

text:
               23.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/7

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 24 septembrie 2014
   în cauza E-4/14
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda
   (Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Neîndeplinirea obligației de punere în aplicare – Directiva 2007/23/CE privind introducerea pe piață a articolelor pirotehnice)
   (2015/C 131/07)
   În cauza E-4/14, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda, având ca obiect o cerere de declarare a faptului că, prin neadoptarea sau necomunicarea imediată către Autoritatea AELS de Supraveghere a măsurilor necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 4 din capitolul XXIX al anexei II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2007/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 mai 2007 privind introducerea pe piață a articolelor pirotehnice), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin protocolul 1 la acest acord, Islanda nu și-a îndeplinit în termenul prevăzut obligațiile care îi revin în temeiul articolului 21 din actul menționat și al articolului 7 din Acordul privind SEE, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher (președinte și judecător-raportor), Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecători), a pronunțat, la 24 septembrie 2014, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               declară că, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 4 din capitolul XXIX al anexei II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2007/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 mai 2007 privind introducerea pe piață a articolelor pirotehnice), astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acest acord, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 21 din actul menționat și al articolului 7 din acord;

               2.

               obligă Islanda la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-387/12: Acțiune introdusă la 4 septembrie 2012 — Italia/Comisia

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/15

         Acțiune introdusă la 4 septembrie 2012 — Italia/Comisia
   (Cauza T-387/12)
   2012/C 319/28
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în măsura în care face obiectul prezentei acțiuni, a Deciziei de punere în aplicare nr. 2012/336/UE a Comisiei din 22 iunie 2012 [notificată cu numărul C(2012) 3838] de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Obiectul prezentei acțiuni este limitat la rectificările financiare forfetare aplicate Republicii Italiene și care privesc regimul ajutoarelor acordate producătorilor de roșii destinate prelucrării, pentru anii 2006, 2007 și 2008.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 160, p. 103) și a articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).
   În cadrul acestui motiv, se contestă aplicarea rectificărilor financiare realizate prin decizia atacată, reprezentând 2 % din cheltuielile alocate, susținând că acestea nu au fost efectuate în pofida probei, recunoscute de Comisie, privind inexistența unui prejudiciu financiar evaluabil.
   În plus, reclamanta contestă cuantumul acelorași rectificări întrucât stabilirea lor concretă se dovedește disproporționată și vădit ilogică, fiind semnificativ superioară prejudiciului potențial rezultat din comportamentele imputate autorităților italiene.


title: Cauza C-258/10: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 4 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Dâmbovița — România) — Nicușor Grigore/Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Politica socială — Protecția securității și a sănătății lucrătorilor — Directiva 2003/88/CE — Organizarea timpului de lucru — Noțiunea „timp de lucru” — Noțiunea „timp de lucru maxim săptămânal” — Pădurar care, potrivit contractului său de muncă și contractului colectiv aplicabil, are un program de lucru flexibil de opt ore pe zi și de 40 de ore pe săptămână — Reglementare națională potrivit căreia pădurarul poartă răspunderea pentru orice prejudiciu produs în cadrul cantonului silvic aflat în gestiunea sa — Calificare — Efect al orelor suplimentare asupra remunerației și a indemnizațiilor persoanei în cauză]

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/9

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 4 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Dâmbovița — România) — Nicușor Grigore/Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București
   (Cauza C-258/10) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Politica socială - Protecția securității și a sănătății lucrătorilor - Directiva 2003/88/CE - Organizarea timpului de lucru - Noțiunea „timp de lucru” - Noțiunea „timp de lucru maxim săptămânal” - Pădurar care, potrivit contractului său de muncă și contractului colectiv aplicabil, are un program de lucru flexibil de opt ore pe zi și de 40 de ore pe săptămână - Reglementare națională potrivit căreia pădurarul poartă răspunderea pentru orice prejudiciu produs în cadrul cantonului silvic aflat în gestiunea sa - Calificare - Efect al orelor suplimentare asupra remunerației și a indemnizațiilor persoanei în cauză)
   2011/C 186/15
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunal Dâmbovița

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Nicușor Grigore

      Pârâtă: Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunalul Dâmbovița — Interpretarea articolului 2 punctul 1 și a articolului 6 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3) — Noțiunea „timp de lucru” — Reglementare națională care prevede că pădurarii răspund pentru orice prejudiciu apărut în cantonul lor, în pofida clauzelor din contractul de muncă care prevăd că timpul maxim de lucru este de opt ore pe zi — Noțiunea „timp de lucru săptămânal maxim” — Durată reală de lucru săptămânal care depășește maxima săptămânală legală — Efect asupra remunerației și asupra intereselor financiare ale părții interesate

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 2 punctul 1 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că o perioadă în care un pădurar, al cărui timp de lucru zilnic, astfel cum este stipulat în contractul său de muncă, este de opt ore, are obligația de a asigura paza unui canton silvic, răspunzând disciplinar, patrimonial, contravențional sau penal, după caz, pentru pagubele constatate în cantonul aflat în gestiunea sa, indiferent de momentul în care se produc aceste pagube, reprezintă „timp de lucru” în sensul dispoziției menționate numai dacă natura și întinderea obligației de pază care îi revine pădurarului și regimul juridic al răspunderii care îi este aplicabil impun prezența sa fizică la locul de muncă și dacă, în cursul acestei perioade, trebuie să se afle la dispoziția angajatorului. Este de competența instanței de trimitere să efectueze verificările necesare privind situația de fapt și aspectele juridice, în special din perspectiva dreptului național aplicabil, pentru a aprecia dacă aceasta este situația în cauza cu care a fost sesizată.

               2.

               Calificarea unei perioade drept „timp de lucru” în sensul articolului 2 punctul 1 din Directiva 2003/88 nu depinde de punerea la dispoziție a unei locuințe de serviciu în incinta cantonului aflat în gestiunea pădurarului în cauză, în măsura în care această punere la dispoziție a unei locuințe nu presupune că acesta este obligat să fie prezent fizic la locul determinat de angajator și să rămână la dispoziția acestuia pentru a putea efectua imediat, în caz de nevoie, prestațiile corespunzătoare. Este de competența instanței de trimitere să efectueze verificările necesare pentru a aprecia dacă aceasta este situația în cauza cu care este sesizată.

               3.

               Articolul 6 din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că se opune, în principiu, unei situații în care, deși contractul de muncă al unui pădurar prevede că timpul de lucru maxim este de opt ore pe zi, iar timpul maxim săptămânal este de 40 de ore, în realitate acesta asigură paza cantonului silvic aflat în gestiunea sa, în temeiul unor obligații legale, fie în mod permanent, fie într-un mod care face să fie depășit timpul de lucru maxim săptămânal prevăzut la acest articol. Este de competența instanței de trimitere să efectueze verificările necesare pentru a aprecia dacă aceasta este situația în cauza cu care este sesizată și, eventual, să verifice dacă sunt respectate în speță condițiile prevăzute la articolul 17 alineatul (1) din Directiva 2003/88 sau la articolul 22 alineatul (1) din aceasta, referitoare la posibilitatea de a deroga de la articolul 6 menționat.

               4.

               Directiva 2003/88 trebuie interpretată în sensul că obligația angajatorului de a plăti drepturile salariale sau cele care pot fi asimilate acestora pe perioada în care pădurarul are obligația de a asigura paza cantonului silvic aflat în gestiunea sa nu intră sub incidența directivei menționate, ci a dispozițiilor relevante din dreptul național.

      (1)  JO C 221, 14.8.2010.


title: Cauza C-436/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra/„Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras” UAB [Trimitere preliminară — Protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 — Articolul 3 alineatul (1) — Finanțare din Fondul de coeziune — Proiect de dezvoltare a unui sistem regional de gestionare a deșeurilor — Abateri — Noțiunea „program multianual” — Finalizarea programului multianual — Termen de prescripție]

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra/„Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras” UAB
   (Cauza C-436/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 - Articolul 3 alineatul (1) - Finanțare din Fondul de coeziune - Proiect de dezvoltare a unui sistem regional de gestionare a deșeurilor - Abateri - Noțiunea „program multianual” - Finalizarea programului multianual - Termen de prescripție])
   (2017/C 277/04)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra

      Pârâtă:„Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras” UAB

      cu participarea: Lietuvos Respublikos finansų ministerija, „Skirnuva” UAB, „Parama” UAB, „Alkesta” UAB, „Dzūkijos statyba” UAB

      Dispozitivul

               1)

               Un proiect precum cel în discuție în litigiul principal, care constă în crearea unui sistem de gestionare a deșeurilor într-o regiune determinată și a cărui punere în aplicare era prevăzută să se desfășoare pe parcursul mai multor ani și să fie finanțată din resursele Uniunii Europene, intră în sfera noțiunii „program multianual”, în sensul articolului 3 alineatul (1) al doilea paragraf a doua teză din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene.

               2)

               Articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2988/95 trebuie interpretat în sensul că termenul de prescripție a unei abateri comise în cadrul unui „program multianual”, precum proiectul în discuție în litigiul principal, începe să curgă de la data săvârșirii abaterii în cauză, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 2988/95, precizându-se că, dacă este vorba de o abatere „continuă sau repetată”, termenul de prescripție începe să curgă din ziua în care încetează săvârșirea abaterii respective, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 2988/95.
               În plus, un „program multianual” este considerat „finalizat”, în sensul articolului 3 alineatul (1) al doilea paragraf a doua teză din Regulamentul nr. 2988/95, la data încheierii prevăzute pentru acest program, potrivit normelor care îl guvernează. În special, un program multianual guvernat de Regulamentul (CE) nr. 1164/94 al Consiliului din 16 mai 1994 de creare a unui Fond de coeziune, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1264/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 și prin Regulamentul (CE) nr. 1265/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999, precum și prin Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană, trebuie considerat „finalizat”, în sensul dispoziției menționate, la data indicată în decizia Comisiei Europene de aprobare a acestui proiect ca fiind data limită pentru finalizarea lucrărilor și pentru efectuarea plăților cheltuielilor eligibile aferente acestor lucrări, fără a se aduce atingere unei eventuale prelungiri, printr-o nouă decizie a Comisiei în acest sens.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza C-301/11: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 31 ianuarie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos (Legislație fiscală — Transfer al reședinței fiscale — Libertatea de stabilire — Articolul 49 TFUE — Impozitarea câștigurilor nerealizate — Impozit la ieșire imediată)

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/4

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 31 ianuarie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-301/11) (1)

   (Legislație fiscală - Transfer al reședinței fiscale - Libertatea de stabilire - Articolul 49 TFUE - Impozitarea câștigurilor nerealizate - Impozit la ieșire imediată)
   2013/C 86/05
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și W. Roels, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C. Wissels, J. Langer și M. de Ree, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtului: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și K. Petersen, agenți), Regatul Spaniei (reprezentant: A. Rubio González, agent), Republica Portugheză (reprezentant: L. Inez Fernandes, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Interpretarea articolului 49 TFUE — Impozit la ieșire pentru întreprinderile care nu mai au reședința fiscală în Țările de Jos — Impozitarea câștigurilor nerealizate de o întreprindere în cazul schimbării reședinței întreprinderii, al mutării sediului său permanent sau al transferului activelor sale într-un alt stat membru

      Dispozitivul

               1.

               Prin adoptarea și menținerea în vigoare a unei reglementări naționale care prevede impozitarea câștigurilor nerealizate ca urmare a transferului sediului social statutar sau real al unei societăți într-un alt stat membru, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE.

               2.

               Obligă Regatul Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Federală Germania, Regatul Spaniei et Republica Portugheză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 252, 27.8.2011


title: Cauza F-10/16: Acțiune introdusă la 17 februarie 2016 – ZZ/Ombudsmanul European

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/51

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2016 – ZZ/Ombudsmanul European
   (Cauza F-10/16)
   (2016/C 191/74)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: M. Vasileios A. Christianos, avocat)

      Pârât: Ombudsmanul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Ombudsmanului European de a nu reține candidatura reclamantului pentru postul de secretar general al Biroului Ombudsmanului și obligarea pârâtului la plata de despăgubiri pentru presupusele prejudicii material și moral suferite de reclamant

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea Deciziei atacate din 9 noiembrie 2015 a Ombudsmanului European, prin care acesta din urmă a respins reclamațiile sale administrative;

               —

               anularea Deciziei din 10 aprilie 2015, prin care reclamantul a fost înlăturat de la un interviu, și a Deciziei din 16 iulie 2015 privind numirea lui B.G. în postul de secretar general al Biroului Ombudsmanului European;

               —

               obligarea Ombudsmanului European să plătească reclamantului suma de 112 472,64 euro pentru despăgubirea prejudiciului material suferit de acesta din urmă;

               —

               obligarea Ombudsmanului European să plătească reclamantului suma de treizeci de mii (30 000) de euro pentru repararea prejudiciului moral suferit de acesta din urmă;

               —

               obligarea Ombudsmanului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată ale reclamantului.


title: Cauza C-420/17: Acțiune introdusă la 12 iulie 2017 – Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/25

         Acțiune introdusă la 12 iulie 2017 – Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-420/17)
   (2017/C 300/29)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și C. Hermes, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pentru a institui un regim special de protecție a presurei de grădină în departamentul Landes, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că Franța nu a adoptat niciodată măsurile coerente și coordonate de protecție necesare pentru a institui un regim de protecție a presurei de grădină, și astfel nu și-a îndeplinit obligațiile care decurg din Directiva 2009/147/CE (1).

      (1)  JO L 20, 26.1.2010, p. 7.


title: Cauza C-458/05: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski, Jovica Vidovic/Princess Personal Service GmbH (PPS) (Politică socială — Directiva 2001/23/CE — Menținerea drepturilor lucrătorilor — Transfer de întreprinderi — Noțiunea transfer — Întreprindere de muncă temporară)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/10

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski, Jovica Vidovic/Princess Personal Service GmbH (PPS)
   (Cauza C-458/05) (1)

   (Politică socială - Directiva 2001/23/CE - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Transfer de întreprinderi - Noțiunea „transfer’ - Întreprindere de muncă temporară)
   (2007/C 269/20)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberster Gerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski, Jovica Vidovic

      Pârâtă: Princess Personal Service GmbH (PPS)
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberster Gerichtshof — Interpretarea articolului 1 din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20) — Domeniu de aplicare — Noțiunea „parte de unitate” — Transferul între două întreprinderi de muncă temporară al unei angajate cu atribuții administrative, al unui director de agenție, al unui responsabil al serviciului clienți, al administratorului, precum și al unei treimi din lucrătorii plasați pentru muncă temporară împreună cu clienții la care aceștia sunt plasați
   Dispozitivul
   Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități trebuie interpretat în sensul că aceasta din urmă se aplică atunci când o parte din personalul administrativ și o parte din lucrătorii temporari sunt transferați către o altă întreprindere de muncă temporară pentru a exercita, în cadrul acesteia, aceleași activități pentru clienți identici și, fapt ce trebuie verificat de instanța de trimitere, elementele vizate de transfer sunt suficiente, ca atare, pentru a permite continuarea prestațiilor caracteristice activității economice în cauză fără a recurge la alți factori de producție importanți sau la alte părți ale întreprinderii.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza C-82/15 P: Recurs introdus la 20 februarie 2015 de PP Nature-Balance Lizenz GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 11 decembrie 2014 în cauza T-189/13, PP Nature-Balance Lizenz gmbH/Comisia Europeană

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/11

         Recurs introdus la 20 februarie 2015 de PP Nature-Balance Lizenz GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 11 decembrie 2014 în cauza T-189/13, PP Nature-Balance Lizenz gmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-82/15 P)
   (2015/C 127/18)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (reprezentant: M. Ambrosius, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 11 decembrie 2014 în cauza T-189/13;

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare C(2013) 369 atacate, în măsura în care obligă statele membre să modifice autorizaţiile de introducere pe piață astfel încât să elimine indicațiilor locomotorice;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă cinci motive.
   Primul motiv: încălcarea articolului 116 din Directiva 2001/83 (1), în coroborare cu principiul precauției
   Tribunalul se întemeiază pe principiul precauției pentru a exprima îndoieli serioase în privința evaluării beneficiilor. Cu toate acestea, principiul precauției privește evaluarea riscului, iar nu evaluarea eficacității unui medicament.
   Al doilea motiv: încălcarea articolului 116 al Directivei 2001/83 prin faptul că Tribunalul a calificat patru studii drept informații noi
   Informațiile noi, care pot fi luate în considerare în cadrul unei proceduri de aplicare a articolului 31 din Directiva 2001/83, sunt numai informațiile apărute după autorizarea introducerii pe piață sau după prima prelungire a acesteia. În schimb, Tribunalul consideră că evaluarea pe care o efectuează Comitetul pentru medicamente de uz uman (Committee for Medicinal Products for Human Use; denumit în continuare „CHMP”) este independentă față de evaluarea efectuată de autoritățile naționale. În consecință, o informație ar fi nouă, în cazul în care acest comitet nu ar fi avut posibilitatea de a examina aspectul în discuție.
   Al treilea motiv: încălcarea articolului 116 din Directiva 2001/83 privind evaluarea criteriului lipsei unei probe privind eficacitatea medicamentului
   Tribunalul consideră că existența unor studii care nu sunt în măsură să demonstreze eficacitatea este suficientă în sine pentru a reține că un medicament nu are beneficii sau are mai puține beneficii decât s-a considerat anterior. Tribunalul ar fi recunoscut că în acest context trebuie să se aibă în vedere motivele pentru care studiul a rămas fără rezultat.
   Al patrulea motiv: denaturarea mijloacelor de probă
   Tribunalul a denaturat mijloacele de probă prin faptul că a constatat că nu exista o contradicție între evaluarea riscului unor reacții de hipersensibilitate efectuată de raportorul, co-raportorul și SAG-N în procedura de reexaminare și evaluarea efectuată de CHMP.
   Al cincilea motiv: încălcarea articolului 10a din Directiva 2001/83 și a anexei I la directivă
   Tribunalul a încălcat articolul 10a din Directiva 2001/83, precum și anexa I la aceasta, prin faptul că a reținut că această dispoziție nu își găsea aplicarea în cadrul unei prime cereri de introducere pe piață. În plus, reprezintă o încălcarea a articolului 10a din Directiva 2001/83 faptul că Tribunalul a considerat îndreptățit faptul că CHMP s-a concentrat în evaluarea făcută numai pe patru studii, în condițiile în care, în total, există mai mult de 80 de studii cu privire la tolperison.

      (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).


title: Cauza C-554/10 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2010 de Lagardère SCA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 13 septembrie 2010 în cauza T-452/04, Editions Jacob/Comisia Europeană

text:
               12.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/5

         Recurs introdus la 26 noiembrie 2010 de Lagardère SCA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 13 septembrie 2010 în cauza T-452/04, Editions Jacob/Comisia Europeană
   (Cauza C-554/10 P)
   2011/C 46/08
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Lagardère SCA (reprezentanți: A. Winckler, F. de Bure și J.-B. Pinçon, avocați)

      Celelalte părți în proces: Éditions Odile Jacob SAS, Comisia Europeană, Wendel Investissement SA

      Concluziile recurentei

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 13 septembrie 2010 în cauza T-452/04, în măsura în care anulează Decizia Comisiei Europene din 30 iulie 2004 privind aprobarea societății Wendel Investissement în calitate de cumpărător al activelor cesionate în cadrul procedurii de control al unei operațiuni de concentrare nr. COMP/M.2978 — Lagardère/Natexis/VUP;

               —

               respingerea acțiunii introduse de Odile Jacob la Tribunal împotriva acestei decizii;

               —

               obligarea societății Odile Jacob la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente atât procedurii din primă instanță, cât și prezentului recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă două motive în susținerea recursului.
   Prin intermediul primului motiv invocat, Lagardère impută Tribunalului faptul că a săvârșit o eroare de drept invocând pe cale de excepție nelegalitatea deciziei de aprobare a mandatarului pentru a întemeia anularea deciziei de aprobare.
   Prin cel de al doilea motiv invocat, care cuprinde patru aspecte, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept statuând că prezența reprezentantului mandatarului în comitetul director al Editis ca terț independent putea justifica anularea deciziei de aprobare. Acest fapt decurge din denaturarea anumitor fapte, din vicii vădite de motivare și din mai multe erori de drept: Tribunalul ar fi săvârșit astfel o eroare de drept interpretând în mod eronat noțiunea de independență (primul aspect); Tribunalul nu ar fi demonstrat în motivarea sa în ce măsură legăturile care existau între reprezentantul mandatarului și Editis puteau să fi viciat conținutul raportului prezentat de mandatar Comisiei (al doilea aspect); Tribunalul ar fi denaturat faptele și ar fi afectat hotărârea atacată de un viciu vădit de motivare considerând că raportul mandatarului a exercitat o „influență decisivă” asupra deciziei de aprobare (al treilea aspect) și, în sfârșit, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept pronunțând anularea deciziei de aprobare fără să demonstreze în ce măsură aceasta ar fi avut un conținut diferit în lipsa neregulilor invocate (al patrulea aspect).


title: Cauza T-101/13: Acțiune introdusă la 14 februarie 2013 — Aer Lingus/Comisia

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/31

         Acțiune introdusă la 14 februarie 2013 — Aer Lingus/Comisia
   (Cauza T-101/13)
   2013/C 101/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aer Lingus Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentant: D. Piccinin, barrister și A. Burnside, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 14 noiembrie 2012, adoptată în temeiul clauzei 1.4.9 din angajamentele asumate de International Consolidated Airlines Group (denumit în continuare „IAG”) față de Comisie ca o condiție pentru aprobarea de către Comisie a preluării British Midlands Limited (denumită în continuare „bmi”) de către IAG în conformitate cu Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului (1), privind evaluarea ofertelor pentru sloturi orare de decolare și de aterizare pe aeroportul Heathrow, pe care IAG trebuia să le cedeze în conformitate cu angajamentele, și clasificarea ofertei prezentate de Virgin Atlantic Airways (denumită în continuare „Virgin”) pentru sloturi orare pe ruta London Heathrow — Edinburgh ca fiind mai bună decât oferta prezentată de Aer Lingus Limited (denumită în continuare „Aer Lingus”) pentru sloturile orare respective;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii formulate, reclamantă invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare de interpretare a angajamentelor. Reclamanta susține că Comisia a interpretat în mod eronat criteriul de evaluare a ofertelor prevăzut la clauza 1.4.10 litera (c) din angajamente, în ceea ce privește planurile companiei aeriene ofertante de a oferi zboruri de legătură unor companii aeriene terțe. Comisia a interpretat criteriul respectiv ca incluzând planurile Virgin de a transporta pasageri pe ruta London Heathrow — Edinburgh cu zboruri proprii de legătură cu puncte de plecare sau de destinație situate la mare distanță, deși acest criteriu se limitează în realitate la transferul pasagerilor în tranzit către companii aeriene terțe.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că nu s-a ținut seama în mod adecvat de punctul de vedere al administratorului supervizor (2). Reclamanta susține că Comisia nu și-a îndeplinit obligația de a ține seama în mod adecvat de punctul de vedere al administratorului supervizor și/sau să motiveze în mod adecvat de ce nu a ținut seama de punctul de vedere respectiv în ceea ce privește patru aspecte:

                           —

                           Comisia nu a ținut seama în mod adecvat sau nu a motivat de ce nu a ținut seama de punctul de vedere al administratorului supervizor cu privire la avantajele Aer Lingus în ceea ce privește acordurile dintre companiile aeriene (interlining);

                           —

                           Comisia nu a ținut seama în mod adecvat sau nu a motivat de ce nu a ținut seama de punctul de vedere al administratorului supervizor cu privire la avantajele Aer Lingus în ceea ce privește costurile de operare și analiza de sensibilitate;

                           —

                           Comisia nu a ținut seama în mod adecvat sau nu a motivat de ce nu a ținut seama de punctul de vedere al administratorului supervizor cu privire la modul în care diversele măsuri ar trebui să fie analizate împreună pentru a obține o clasificare generală și

                           —

                           Comisia nu a solicitat punctul de vedere al administratorului supervizor cu privire la avantajele relative ale atribuirii sloturilor orare sub formă de pachet unic.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere. Reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare vădită atunci când a ajuns la concluzia că oferta Aer Lingus nu oferea presiuni concurențiale care să fie cel puțin „esențial similare” cu cele pe care le prezenta oferta Virgin. Comisia a săvârșit o eroare atât în evaluarea presiunilor concurențiale pe care le prezentau ofertele concurente pentru ruta London Heathrow — Edinburgh, cât și în evaluarea beneficiilor care ar rezulta din acordarea tuturor rutelor unei singure companii aeriene în locul acordării rutei London Heathrow — Edinburgh către Aer Lingus și a celorlalte rute către Virgin.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi [Regulamentul (CE) privind concentrările economice] (JO L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201).

      (2)  Persoană numită în cadrul preluării bmi de către IAG pentru a îndeplini funcțiile de monitorizare a respectării angajamentelor de către IAG.


title: Cauza C-558/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação do Porto – Portugalia) – Alberto José Vieira de Azevedo și alții/CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel [Trimitere preliminară — Asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi — Directiva 2000/26/CE — Articolul 4 alineatul (5) — Întreprindere de asigurare — Reprezentant însărcinat cu soluționarea cererilor de despăgubire — Puteri suficiente de reprezentare — Chemare în judecată în fața instanțelor]

text:
               13.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/7

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação do Porto – Portugalia) – Alberto José Vieira de Azevedo și alții/CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel
   (Cauza C-558/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi - Directiva 2000/26/CE - Articolul 4 alineatul (5) - Întreprindere de asigurare - Reprezentant însărcinat cu soluționarea cererilor de despăgubire - Puteri suficiente de reprezentare - Chemare în judecată în fața instanțelor])
   (2017/C 046/08)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação do Porto

      Părțile din procedura principală

      Apelanți: Alberto José Vieira de Azevedo, Maria da Conceição Ferreira da Silva, Carlos Manuel Ferreira Alves, Rui Dinis Ferreira Alves, Vítor José Ferreira Alves

      Intimați: CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel

      cu participarea: Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Acidentes de Trabalho

      Dispozitivul

   Articolul 4 din Directiva 2000/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 mai 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă auto și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 88/357/CEE ale Consiliului (a patra directivă privind asigurarea auto), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2005/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005, trebuie interpretat în sensul că nu impune statelor membre să prevadă că reprezentantul însărcinat, în temeiul acestui articol, cu soluționarea cererilor de despăgubire poate fi chemat în judecată el însuși, în locul întreprinderii de asigurare pe care o reprezintă, la instanța națională sesizată cu o acțiune în despăgubire intentată de o parte vătămată care intră în domeniul de aplicare al articolului 1 din Directiva 2000/26, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2005/14.

      (1)  JO C 16, 18.1.2016.


title: Cauza C-45/11 P: Recurs introdus la 2 februarie 2011 de Deutsche Bahn AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 12 noiembrie 2010 în cauza T-404/09 — Deutsche Bahn AG/OAPI

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/9

         Recurs introdus la 2 februarie 2011 de Deutsche Bahn AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 12 noiembrie 2010 în cauza T-404/09 — Deutsche Bahn AG/OAPI
   (Cauza C-45/11 P)
   2011/C 130/18
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Deutsche Bahn AG (reprezentant: K. Schmidt-Hern, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 12 noiembrie 2010, pronunțată în cauza T-404/09;

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 iulie 2009 (cauza R 379/2009-1);

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) la plata cheltuielilor de judecată aferente ambelor proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs are ca obiect hotărârea Tribunalului prin care acesta din urmă a respins acțiunea recurentei în anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 23 iulie 2009 de respingere a cererii sale de înregistrare a unei mărci figurative, constând într-o combinație orizontală a culorilor gri și roșu.
   În susținerea recursului formulat, recurenta invocă încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, în temeiul a patru motive.
   În primul rând, în cadrul examinării caracterului distinctiv, Tribunalul a luat în considerare un semn diferit de marca a cărei înregistrare este solicitată. Tribunalul nu a examinat marca în ansamblul său, ci s-ar fi bazat numai pe o combinație a culorilor gri deschis și roșu semafor, aranjate într-un mod oarecare. Caracteristicile speciale ale diagramei de culori nu au fost luate în considerare în speță, deși aranjarea efectivă a acestor culori în cadrul mărcii în litigiu face parte din cererea de înregistrare a mărcii și caracterizează semnul.
   În al doilea rând, la aprecierea caracterului distinctiv, Tribunalul nu a luat în considerare serviciile specifice pentru care marca a fost solicitată și a verificat posibilitatea de protecție în raport cu produse total diferite. În hotărâre, pretinsa lipsă a caracterului distinctiv al mărcii ar fi fost dedusă din împrejurarea că anumite obiecte și/sau produse sunt realizate, de obicei, în culorile respective (părți de locomotive și cutii de comandă de-a lungul liniei de cale ferată, panouri de semnalizare, bariere feroviare și panouri rutiere privind căile ferate, trenuri și peroane de gară). Cu toate acestea, înregistrarea mărcii în cauză nu a fost solicitată pentru astfel de produse. Tribunalul nu a precizat motivele pentru care eventuala imposibilitate de protecție a mărcii în cauză pentru anumite produse din domeniul transportului sau al transportului feroviar trebuie să justifice și imposibilitatea de protecție pentru serviciile solicitate în speță.
   În al treilea rând, la aprecierea caracterului distinctiv al mărcii, Tribunalul s-ar fi bazat pe temeiuri juridice eronate, prin faptul că a evaluat în același mod caracterul distinctiv al mărcilor de produse și cel al mărcilor de servicii. Tribunalul nu a luat în considerare că diferitele categorii de semne nu sunt percepute de către public neapărat în același mod. Deși este adevărat că, probabil, consumatorii nu sunt obișnuiți să prezume originea produselor după culoarea mărfurilor sau a ambalajului lor, în lipsa unor elemente grafice sau textuale, deoarece produsele și ambalajele sunt de obicei colorate, situația serviciilor este cu totul diferită. Întrucât serviciile, prin natura lor, nu sunt colorate, percepția consumatorilor asupra culorilor pentru servicii este complet diferită de percepția culorilor pentru produse. Prin urmare, la aprecierea caracterului distinctiv al culorilor, ar trebui să se facă distincție între produse și servicii.
   În al patrulea rând, la aprecierea caracterului distinctiv al mărcii specifice, Tribunalul a denaturat faptele relevante și nu a motivat suficient hotărârea. Tribunalul a presupus, fără nicio justificare, că liniile orizontale colorate sunt utilizate în mod obișnuit ca elemente decorative pe trenuri. În acest mod, nu a luat în considerare faptul că, în speță, este vorba despre aprecierea caracterului distinctiv al unei mărci de culoare specifice și nu al unor linii aplicate pe vagoanele de tren în general. De asemenea, Tribunalul nu a constatat că marca în litigiu nu a fost solicitată pentru vagoane de tren, ci pentru servicii din clasa 39. În sfârșit, recurenta a prezentat în mod amplu teza potrivit căreia, în domeniul transportului feroviar, elementele de culoare nu sunt considerate elemente decorative, ci indicații de origine. Tribunalul nu a analizat aceste argumente ale recurentei.


title: Cauza T-194/09: Acțiune introdusă la 13 mai 2009 — Lan Airlines/OAPI — Air Nostrum (LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM)

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/18

         Acțiune introdusă la 13 mai 2009 — Lan Airlines/OAPI — Air Nostrum (LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM)
   (Cauza T-194/09)
   2009/C 167/36
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Lan Airlines, SA (reprezentanți: E. Armijo Chávarri și A. Castán Pérez-Gómez, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Air Nostrum, Lineas Aéreas del Mediterráneo, SA (Manises, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că acest memoriu și documentele care îi sunt anexate au fost prezentate, că acțiunea împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 19 februarie 2009 în cauza R 0107/2008-4 a fost formulată în termen și respectă condițiile impuse privind forma și, având în vedere respectarea procedurii cerute, pronunțarea unei hotărâri de anulare a deciziei menționate și obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „LINEAS AREREAS DEL MEDITERRANEO LAM” (cererea de înregistrare nr. 4 448 061), pentru servicii din clasa 39.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca comunitară verbală „LAN” (nr. 3 350 899), pentru servicii din clasele 35, 39 și 43 și marca comunitară figurativă constituită din termenul „LAN” însoțit de o stea (nr. 3 694 957), pentru servicii din clasa 39.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: aplicarea incorectă a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 (în prezent Regulamentul nr. 207/2009).


title: Cauza T-527/09: Acțiune introdusă la 6 aprilie 2010 — Ayadi/Comisia

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/31

         Acțiune introdusă la 6 aprilie 2010 — Ayadi/Comisia
   (Cauza T-527/09)
   2010/C 148/56
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Chafiq Ayadi (reprezentanți: H. Miller Solicitor, B. Emmerson și S. Cox, Barristers)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Regulamentului nr. 954/2009 al Comisiei, în măsura în care îl privește pe reclamant;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză, reclamantul solicită anularea în parte a Regulamentului (CE) nr. 954/2009 al Comisiei din 13 octombrie 2009 de modificare pentru a 114-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Quaida și cu talibanii, în măsura în care reclamantul este inclus pe lista persoanelor fizice și juridice, a entităților și a organismelor ale căror fonduri și resurse economice sunt înghețate în conformitate cu această dispoziție.
   În susținerea cererii, reclamantul invocă patru motive.
   În primul rând, reclamantul afirmă că, prin includerea sa în anexa I la Regulamentul nr. 881/2002 fără o examinare atentă și imparțială a tuturor elementelor pertinente ale situației sale, Comisia a săvârșit un abuz de putere.
   În al doilea rând, reclamantul susține că regulamentul atacat a fost adoptat cu încălcarea dreptului la un control jurisdicțional efectiv întrucât regulamentul este lipsit de temei probatoriu și, prin urmare, Tribunalul nu poate nici cel puțin să înceapă să își exercite obligația de examinare a acestor probe.
   În al treilea rând, reclamantul susține că regulamentul a fost adoptat cu încălcarea dreptului său la apărare. Astfel cum afirmă reclamantul, Comisia nu a oferit o expunere a probelor, ci aceasta a furnizat doar afirmațiile cuprinse în declarația Comitetului pentru sancțiuni. În absența probelor, reclamantul nu a putut să se adreseze Comisiei cu privire la deficiențele acestor probe sau la interpretări greșite.
   În al patrulea rând, acesta susține că regulamentul atacat, întrucât îngheață activele sale atât retroactiv, cât și, pentru o perioadă nedeterminată, pentru viitor, constituie o restricție nejustificată asupra dreptului său fundamental de proprietate.


title: Cauza T-649/16: Acțiune introdusă la 12 septembrie 2016 – Bernaldo de Quirós/Comisia

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/57

         Acțiune introdusă la 12 septembrie 2016 – Bernaldo de Quirós/Comisia
   (Cauza T-649/16)
   (2016/C 402/67)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Belén Bernaldo de Quirós (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei AIPN, în persoana directorului general al DG „Educație și Cultură” din cadrul Comisiei Europene, din 30 noiembrie 2015 privind modificarea repartizării doamnei Bernaldo de Quirós de pe postul de șef al unității „Biroul de stagii” EAC.C.4 pe postul de consilier în modernizarea învățământului DG EAC.B;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe un abuz de putere.

                           —

                           Reclamanta apreciază că decizia atacată este afectată de o eroare vădită de apreciere privind interesul serviciului și privind echivalența postului. Reclamanta dorește să atragă atenția asupra faptului că schimbarea repartizării sale pe postul de consilier în modernizarea învățământului nu este justificată de interesul serviciului, ci de o dorință a superiorului său ierarhic de a o izola din punct de vedere profesional și de a-i aplica o sancțiune disciplinară anticipată. Decizia ar fi astfel afectată de un abuz de putere, întrucât o asemenea repartizare este, în plus, contrară interesului serviciului, având în vedere competențele reclamantei și necesitatea ocupării posturilor vacante de șef de unitate în cadrul DG EAC.

                           —

                           Reclamanta consideră de asemenea că schimbarea repartizării nu a respectat principiul echivalenței postului. Astfel, noile sarcini atribuite reclamantei sunt, prin natura, prin importanța și prin amploarea lor, inferioare celor încredințate unui consilier de grad AD 13. În plus, postul nu corespunde unei nevoi reale a serviciului, astfel cum prevede articolul 2 din Decizia C(2008) 5029/2.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat, precum și pe obligația de solicitudine a administrației.

                           —

                           Reclamanta consideră că decizia de schimbare a repartizării nu a fost adoptată în condiții care să garanteze dreptul său de a fi ascultată, din moment ce nu a putut să își prezinte în mod util punctul de vedere cu privire la proiectul deciziei de schimbare a repartizării. La aceasta se adaugă o încălcare a obligației de solicitudine a administrației, întrucât AIPN nici nu ar fi luat în vreun fel în considerare interesul reclamantei, nici nu ar fi căutat în mod obiectiv un punct de echilibru între interesul serviciului și interesul reclamantei, în special prin considerarea unei repartizări pe un post vacant de șef de unitate.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a Deciziei C(2008) 5029/2 a Comisiei Europene din 9 august 2008 privind funcția de consilier.

                           —

                           Reclamanta invocă încălcarea Deciziei C(2008) 5029/2, în versiunea sa consolidată din 7 iulie 2016, din moment ce DG EAC ar fi depășit cota de consilieri alocată și nu ar fi reușit să dovedească faptul că postul de consilier în modernizarea învățământului pe care a fost repartizată din nou reclamanta este legal.


title: Cauza C-187/09: Acțiune introdusă la 26 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/7

         Acțiune introdusă la 26 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-187/09)
   2009/C 167/13
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: O. Beynet, S. Walker, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, omițând să adopte toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/40/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind emisiile provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor și de modificare a Directivei 70/156/CEE a Consiliului, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei menționate și al tratatului;

               —

               obligarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul de transpunere a directivei a expirat la 4 ianuarie 2008.


title: Cauza C-92/10 P: Recurs introdus la 17 februarie 2010 de Media-Saturn-Holding GmbH împotriva Hotărârii pronunțate la 15 decembrie 2009 în cauza T-476/08 — Media-Saturn-Holding GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/27

         Recurs introdus la 17 februarie 2010 de Media-Saturn-Holding GmbH împotriva Hotărârii pronunțate la 15 decembrie 2009 în cauza T-476/08 — Media-Saturn-Holding GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-92/10 P)
   2010/C 113/42
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Media-Saturn-Holding GmbH (reprezentanți: C.-R. Haarmann și E. Warnke, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în întregime a Hotărârii pronunțate de Tribunalul Uniunii Europene la 15 decembrie 2009 în cauza T-476/08;

               —

               anularea Deciziei pronunțate de Camera a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 28 august 2008 în procedura căii de atac R 591/2008-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs pune în discuție hotărârea Tribunalului prin care acesta a respins acțiunea formulată de reclamantă în vederea obținerii anulării Deciziei din 28 august 2008 a Camerei a patra a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne de respingere a cererii sale de înregistrare a mărcii figurative „BEST BUY”. Reclamanta susține că Tribunalul a interpretat în mod greșit în drept motivul absolut de refuz pentru mărcile care nu au caracter distinctiv, astfel cum prevede articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (denumit în continuare „RMC”). Acest recurs este împărțit în trei părți, după cum urmează:
   În primul rând, Tribunalul a dedus în mod greșit lipsa caracterului distinctiv din aprecierea unei mărci care nu este în realitate marca solicitată. Atunci când a verificat caracterul distinctiv al mărcii respective, Tribunalul a pornit de la un semn ce conține elementul verbal „BEST BUY” scris în mod corect și care făcea obiectul unei alte proceduri în fața Tribunalului. Spre deosebire de acest alt semn, în prezenta cauză, reclamanta arată că un semn verbal „BEST BUY” nu s-ar forma în ceea ce privește marca solicitată de reclamantă decât după o scurtă reflectare, din cauza grafiei literei „B” care constituie prima literă atât a cuvântului „BEST”, cât și a cuvântului „BUY”. Întrucât elementul suplimentar al acestui semn, rezultat din modul diferit și incorect în care este scris, prezintă, potrivit reclamantei, un minimum de caracter distinctiv, Tribunalul nu ar fi trebuit să se întemeieze pe o decizie anterioară care ar privi un semn căruia îi lipsește întocmai această particularitate.
   În al doilea rând, Tribunalul nu a ținut seama de principiul potrivit căruia problema dacă o marcă complexă are sau nu are caracter distinctiv trebuie să depindă de aprecierea mărcii în ansamblu. Această apreciere lipsește în hotărârea în litigiu. Tribunalul a examinat, așadar, în mod individual fiecare element pentru a se pronunța asupra problemei dacă acest element era în măsură — în mod individual — să confere mărcii respective caracter distinctiv, întrebare la care a dat în mod automat un răspuns negativ întrucât, în opinia Tribunalului, elementul luat în considerare nu prezenta, ca atare, caracter distinctiv. Nu s-a făcut nici o verificare a mărcii în ansamblu, deși această analiză nu putea exclude posibilitatea ca suma elementelor care nu sunt, ca atare, susceptibile să fie protejate să constituie o marcă ce, în ansamblu, este susceptibilă să fie protejată.
   În al treilea rând, atunci când a verificat caracterul distinctiv al mărcii, Tribunalul a utilizat un criteriu prea strict. Acesta a apreciat că perceperea mărcii „mai întâi” ca un slogan publicitar este suficientă pentru a constitui un motiv absolut de refuz al înregistrării în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din RMC. O astfel de apreciere constituie o încălcare a principiilor juridice ce figurează la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din RMC, astfel cum acesta a fost pus în aplicare de Curte. Faptul că o marcă are caracterul unei aprecieri pozitive nu exclude însăși posibilitatea ca aceasta să fie totuși de natură să garanteze în raport cu consumatorii originea produselor sau a prestațiilor pe care le desemnează. O astfel de marcă poate într-adevăr să fie considerată de publicul interesat un slogan publicitar și, în același timp, o indicație de origine comercială. În această privință, Tribunalul ar fi trebuit cel puțin să indice motivele pentru care nu aceasta era situația mărcii solicitate.


title: Cauza C-362/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal d'instance du VII ème arrondissement de Paris (Franța) la 2 august 2007 — Kip Europe SA, Kip UK Ltd, Caretrex Logistiek BV, Utax GmbH/Administration des douanes — Direction générale des douanes et droits indirects

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal d'instance du VIIème arrondissement de Paris (Franța) la 2 august 2007 — Kip Europe SA, Kip UK Ltd, Caretrex Logistiek BV, Utax GmbH/Administration des douanes — Direction générale des douanes et droits indirects
   (Cauza C-362/07)
   (2007/C 269/42)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Tribunal d'instance du VIIème arrondissement de Paris
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Kip Europe SA, Kip UK Ltd, Caretrex Logistiek BV, Utax GmbH

      Pârâtă: Administration des douanes — Direction générale des douanes et droits indirects
   Întrebările preliminare

               1)

               Funcția de copiere a unui aparat multifuncțional precum cel descris în prezenta procedură, conceput pentru a funcționa în legătură directă sau printr-o rețea cu unul sau mai multe calculatoare, dar care poate, pentru funcția de copiere, să funcționeze în mod autonom, reprezintă o „funcție proprie, alta decât prelucrarea datelor” în sensul notei 5 (E) din capitolul 84 din Nomenclatura Combinată?

               2)

               În caz de răspuns pozitiv la prima întrebare, existența acestei funcții proprii, în legătură cu care se recunoaște în mod expres că nu conferă articolului caracterul său esențial, este de natură să excludă clasificarea la capitolul 84 prin aplicarea notei 5 (E), în pofida existenței funcțiilor de imprimantă și de scaner care intră în domeniul prelucrării datelor?

               3)

               Într-un astfel de caz și fiind vorba despre un material alcătuit din asamblarea a trei module distincte din punct de vedere material (imprimantă, scaner și calculator), clasificarea nu trebuie efectuată în temeiul regulii generale 3 (b)?

               4)

               La modul mai general, o interpretare corectă a Sistemului Armonizat și a Nomenclaturii Combinate trebuie să conducă la clasificarea unor imprimante precum cele descrise în procedură la poziția 8471 60 sau la poziția 9009 12 00?

               5)

               Regulamentul (CE) nr. 400/2006 al Comisiei din 8 martie 2006 (1) nu este nul, în special ca fiind contrar Sistemului Armonizat, Nomenclaturii Combinate și alineatelor (1) și (3) (b) din Regulile generale pentru interpretarea Sistemului Armonizat și a Nomenclaturii Combinate, întrucât este motivat prin referire la noțiunea de „funcție care conferă aparatului caracterul său esențial” și că acesta ar conduce la clasificarea la poziția 9009 12 00 a unor imprimante precum cele descrise?

      (1)  Regulamentului (CE) nr. 400/2006 al Comisiei din 8 martie 2006 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura Combinată (NC) (JO L 70, p. 9).


title: Cauza T-312/15: Hotărârea Tribunalului din 13 mai 2016 – Market Watch/EUIPO – Glaxo Group (MITOCHRON) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MITOCHRON — Marca națională verbală anterioară MIVACRON — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               27.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/19

         Hotărârea Tribunalului din 13 mai 2016 – Market Watch/EUIPO – Glaxo Group (MITOCHRON)
   (Cauza T-312/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MITOCHRON - Marca națională verbală anterioară MIVACRON - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 232/25)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Market Watch Franchise & Consulting, Inc. (Freeport, Bahamas) (reprezentant: J. Korab, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Bonne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Glaxo Group Ltd (Brentford, Regatul Unit) (reprezentanţi: S. Malynicz, barrister și A. Smith, solicitor)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 20 martie 2015 (cauza R 507/2014-2) privind o procedură de opoziție între Glaxo Group Ltd și Market Watch Franchise & Consulting, Inc.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Market Watch Franchise & Consulting, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 270, 17.8.2015.


title: Cauza C-634/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austria) la 30 noiembrie 2015 – Susanne Sokoll-Seebacher și Manfred Naderhirn

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austria) la 30 noiembrie 2015 – Susanne Sokoll-Seebacher și Manfred Naderhirn
   (Cauza C-634/15)
   (2016/C 326/12)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Susanne Sokoll-Seebacher, Manfred Naderhirn

      Celelalte părți la procedură: Agnes Hemetsberger, Mag. Jungwirth și Mag. Fabian OHG și alții
   Prin Ordonanța din 30 iunie 2016, Curtea (Camera a opta) a declarat:
   Hotărârea din 13 februarie 2014, Sokoll-Seebacher (C-367/12, EU:C:2014:68), trebuie interpretată în sensul că criteriul privind limită fixă a numărului de „persoane care vor trebui aprovizionate întotdeauna”, stabilit de legislația națională în discuție în litigiul principal, nu trebuie să se aplice, în scopul de a verifica existența unei necesități pentru înființarea unei noi farmacii, în general, în fiecare situație concretă care va face obiectul verificării.


title: Cauza C-583/08 P: Recurs introdus la 24 decembrie 2008 de Christos Gogos împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 15 octombrie 2008 în cauza T-66/04, Christos Gogos/Comisia Comunităților Europene

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/39

         Recurs introdus la 24 decembrie 2008 de Christos Gogos împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 15 octombrie 2008 în cauza T-66/04, Christos Gogos/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-583/08 P)
   (2009/C 44/67)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Recurent: Christos Gogos (reprezentanți: N. Korogiannakis și P. Katsimani, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță;

               —

               anularea deciziei de încadrare a recurentului în gradul A7, precum și a Deciziei din 24 noiembrie 2003 de respingere a reclamației acestuia;

               —

               exercitarea de către Curte a competenței de fond și atribuirea către recurent a unei despăgubiri în valoare de 538 121,79 euro pentru prejudiciul economic rezultat din comportamentul ilegitim al Comisiei și din decizia care lezează, prejudiciu căruia reforma administrativă i-a întărit efectele pentru întreaga durată a vieții recurentului;

               —

               acordarea unei despăgubiri de 50 000 de euro pentru întârzierea cu care a fost pronunțată hotărârea din primă instanță;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor suportate de recurent, atât în procedura în fața Tribunalului de Primă Instanță, cât și în procedura de recurs.

         Motivele și principalele argumente
   Prin recursul împotriva Hotărârii din 15 octombrie 2008 în cauza T-66/04, Christos Gogos/Comisia Comunităților Europene, recurentul Christos Gogos invocă, înainte de toate, două motive în susținerea concluziilor sale de anulare a hotărârii Tribunalului de Primă Instanță:
   În primul rând, recurentul invocă lipsa motivării și caracterul eronat al acesteia pentru cinci dintre cele șase motive de anulare pe care acesta le invocase în primă instanță.
   În al doilea rând, recurentul invocă faptul că durata lungă a procedurii în fața Tribunalului de Primă Instanță nu este justificată prin motive obiective. În plus, acesta a suferit un prejudiciu economic și daune morale ca urmare a acestei întârzieri.


title: Cauza C-433/10 P: Ordonanța Curții din 31 martie 2011 — Volker Mauerhofer/Comisia Europeană (Recurs — Proiect susținut de Uniune în Bosnia și Herțegovina — Contracte încheiate între Comisie și un consorțiu, precum și între acesta și experți — ordin de serviciu al Comisiei de modificare a contractului său cu consorțiul menționat — Acțiune în anulare împotriva acestui ordin de serviciu introdusă de unul dintre experți — Admisibilitate — Acțiune în despăgubiri — Răspunderea extracontractuală a Uniunii — Legătură de cauzalitate între ordinul de serviciu al Comisiei și pretinsul prejudiciu suferit de către expert)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/11

         Ordonanța Curții din 31 martie 2011 — Volker Mauerhofer/Comisia Europeană
   (Cauza C-433/10 P) (1)

   (Recurs - Proiect susținut de Uniune în Bosnia și Herțegovina - Contracte încheiate între Comisie și un consorțiu, precum și între acesta și experți - ordin de serviciu al Comisiei de modificare a contractului său cu consorțiul menționat - Acțiune în anulare împotriva acestui ordin de serviciu introdusă de unul dintre experți - Admisibilitate - Acțiune în despăgubiri - Răspunderea extracontractuală a Uniunii - Legătură de cauzalitate între ordinul de serviciu al Comisiei și pretinsul prejudiciu suferit de către expert)
   2011/C 252/21
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Volker Mauerhofer (reprezentant: J. Schartmüller, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentant: S. Boelaert, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) din 29 iunie 2010 — Mauerhofer/Comisia (T-515/08), prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect anularea Deciziei Comisiei din 9 septembrie 2008 de reducere a numărului de zile de lucru remunerate acordate reclamantului pentru a îndeplini sarcinile care rezultă pentru acesta dintr-un contractul de expertiză (contract nr. MC/5043/025/001/2008 „Value Chain Mapping Analysis”), încheiat cu responsabilul unui proiect realizat în Bosnia și Herțegovina în executarea contractului-cadru „EuropeAid/123314/C/SER/multi” — Lotul 5 — „Studii, evaluări și prezentări în domeniul comerțului, întreprinderilor și integrării economice regionale” — Lipsa unui act atacabil

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Mauerhofer la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 301, 6.11.2010.


title: Cauza T-262/15: Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2017 – Kiselev/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință Ucraina — Înghețarea fondurilor — Restricții în materie de admitere pe teritoriul statelor membre — Persoană fizică ce sprijină în mod activ acțiunile sau politicile care subminează sau amenință Ucraina — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere — Libertatea de exprimare — Proporționalitate — Dreptul la apărare”)

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/23

         Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2017 – Kiselev/Consiliul
   (Cauza T-262/15) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință Ucraina - Înghețarea fondurilor - Restricții în materie de admitere pe teritoriul statelor membre - Persoană fizică ce sprijină în mod activ acțiunile sau politicile care subminează sau amenință Ucraina - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Libertatea de exprimare - Proporționalitate - Dreptul la apărare”))
   (2017/C 249/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Dmitrii Konstantinovich Kiselev (Korolev, Rusia) (reprezentanți: J. Linneker, solicitor, T. Otty, barrister, și B. Kennelly, QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: V. Piessevaux și J.-P. Hix agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea, în primul rând, a Deciziei (PESC) 2015/432 a Consiliului din 13 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/145/PESC privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO 2015, L 70, p. 47) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/427 al Consiliului din 13 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 269/2014 privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO 2015, L 70, p. 1), în al doilea rând, a Deciziei (PESC) 2015/1524 a Consiliului din 14 septembrie 2015 de modificare a Deciziei 2014/145/PESC privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO 2015, L 239, p. 157) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1514 al Consiliului din 14 septembrie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 269/2014 privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO 2015, L 239, p. 30), în al treilea rând, a Deciziei (PESC) 2016/359 a Consiliului din 10 martie 2016 de modificare a Deciziei 2014/145/PESC privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO 2016, L 67, p. 37) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/353 al Consiliului din 10 martie 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 269/2014 al Consiliului privind măsuri restrictive în raport cu acțiunile care subminează sau amenință integritatea teritorială, suveranitatea și independența Ucrainei (JO 2016, L 67, p. 1), în măsura în care aceste acte îl vizează pe reclamant

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Dmitrii Konstantinovich Kiselev la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza C-541/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Republica Slovenia) la 25 octombrie 2011 — Jožef Grilc/Slovensko zavarovalno združenje GIZ

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/31

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Republica Slovenia) la 25 octombrie 2011 — Jožef Grilc/Slovensko zavarovalno združenje GIZ
      (Cauza C-541/11)
      (2012/C 25/54)
      Limba de procedură: slovena

         Instanța de trimitere

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Jožef Grilc

         Pârâtă: Slovensko zavarovalno združenje GIZ

         Întrebarea preliminară

      Dispozițiile articolului 6 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2000/26/CE (1) trebuie interpretate în sensul că organismul de indemnizare din statul membru de reședință al unei persoane vătămate are calitate procesuală pasivă în cadrul unei proceduri judiciare inițiate de această persoană — care a suferit un prejudiciu ca urmare a unui accident de circulație produs într-un stat membru care nu este statul său de reședință și care a fost provocat prin utilizarea unui vehicul asigurat și care staționează în mod obișnuit într-un stat membru — cu scopul de a obține plata unei despăgubiri, în cazul în care, în termen de trei luni de la data la care această persoană a adresat cererea de despăgubire întreprinderii de asigurare a vehiculului care a provocat accidentul sau reprezentantului însărcinat de această întreprindere cu soluționarea cererilor de despăgubire, întreprinderea sau reprezentantul nu a dat un răspuns motivat la cererea respectivă?

         (1)  JO L 181, p. 65, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 3.


title: Cauzele conexate T-57/04 și T-71/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 iunie 2007 — Budějovický Budvar și Anheuser-Busch/OAPI (AB GENUINE Budweiser KING OF BEERS) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative ce include termenii AB , genuine , budweiser , king of beers — Marcă internațională verbală anterioară BUDWEISER — Denumiri de origine înregistrate în baza Aranjamentului de la Lisabona — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Acceptare și respingere parțiale ale opoziției )

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/19

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 iunie 2007 — Budějovický Budvar și Anheuser-Busch/OAPI (AB GENUINE Budweiser KING OF BEERS)
   (Cauzele conexate T-57/04 și T-71/04) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative ce include termenii «AB», «genuine», «budweiser», «king of beers» - Marcă internațională verbală anterioară BUDWEISER - Denumiri de origine înregistrate în baza Aranjamentului de la Lisabona - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Acceptare și respingere parțiale ale opoziției’)
   (2007/C 170/35)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant în cauza T-57/04: Budějovický Budvar, národní podnik (České Budějovice, Republica Cehă (reprezentant: F. Fajgenbaum, avocat)

      Reclamant în cauza T-71/04: Anheuser-Busch, Inc. (Saint Louis, Missouri, Statele Unite) (reprezentanți: inițial V. von Bomhard, A. Renck, A. Pohlmann, D. Ohlart și B. Goebel, ulterior V. von Bomhard, A. Renck, D. Ohlgart și B. Goebel, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral și I. de Medrano Caballero, agenți)

      Celelalte părți în procedura în fața camerei de recurs a OAPI, interveniente în fața Tribunalului: Anheuser-Busch, Inc. (în cauza T-57/04) și Budějovický Budvar, národní podnik (în cauza T-71/04)
   Obiectul
   Cerere de anulare a deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 3 decembrie 2003 (cauzele R 1024/2001-2 și R 1000/2001-2) cu privire la o procedură de opoziție între Budějovický Budvar, národní podnik și Anheuser-Busch, Inc.
   Dispozitivul

               1)

               În cauza T-57/04:

                           —

                           respinge acțiunea;

                           —

                           obligă Budějovický Budvar, národní podnik la plata cheltuielilor de judecată.

               2)

               În cauza T-71/04:

                           —

                           nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului;

                           —

                           obligă Anheuser-Busch, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 94, 17.4.2004.


title: Cauza T-276/07: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Martin/Parlamentul European ( „Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European — Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat” )

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/10

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Martin/Parlamentul European
   (Cauza T-276/07) (1)

   (Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat)
   2011/C 38/13
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Hans-Peter Martin (Viena, Austria) (reprezentanți: É. Boigelot, T. Bontinck și S. Woog, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: inițial H. Krück, D. Moore și C. Karamarcos, ulterior H. Krück, D. Moore și M. Windisch, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei secretarului general al Parlamentului European din 10 mai 2007 și, în măsura în care este necesar, a notei de debit a directorului general al Direcției Generale Finanțe a Parlamentului European din 13 iunie 2007, adoptată în aplicarea deciziei din 10 mai 2007, precum și, dacă este cazul, a oricărei decizii de aplicare a actelor menționate mai sus care ar interveni în cursul procedurii

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Hans-Peter Martin la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza T-341/16: Ordonanța Tribunalului din 4 mai 2017 – De Masi/Comisia [„Acțiune în anulare — Acces la documente — Cerere de acces în baza cooperării interinstituționale în temeiul articolului 230 TFUE — Documente privind lucrările Grupului de lucru pentru codul de conduită (impozitarea întreprinderilor) instituit de Consiliu — Act care nu poate fi supus căilor de atac — Inadmisibilitate”]

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/28

         Ordonanța Tribunalului din 4 mai 2017 – De Masi/Comisia
   (Cauza T-341/16) (1)

   ([„Acțiune în anulare - Acces la documente - Cerere de acces în baza cooperării interinstituționale în temeiul articolului 230 TFUE - Documente privind lucrările Grupului de lucru pentru codul de conduită (impozitarea întreprinderilor) instituit de Consiliu - Act care nu poate fi supus căilor de atac - Inadmisibilitate”])
   (2017/C 221/40)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Fabio De Masi (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: A. Fischer-Lescano, profesor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea deciziei pe care ar conține-o scrisoarea Comisiei din 8 iunie 2016 de răspuns la cererea președintelui Comisiei speciale a Parlamentului European pentru decizii fiscale și alte măsuri similare sau cu efecte similare (TAXE 2) de acces integral la documentele Grupului de lucru pentru codul de conduită (impozitarea întreprinderilor)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Domnul Fabio De Masi suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 287, 8.8.2016.


title: Cauza T-245/12: Acțiune introdusă la 4 iunie 2012 — Gamesa Eólica/OAPI — Enercon (combinație orizontală de nuanțe de verde)

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/24

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2012 — Gamesa Eólica/OAPI — Enercon (combinație orizontală de nuanțe de verde)
   (Cauza T-245/12)
   2012/C 243/43
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Gamesa Eólica, SL (Sarriguren, Spania) (reprezentanți: E. Armijo Chávarri și A. Sanz Cerralbo, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Enercon GmbH (Aurich, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 martie 2012 în cauza R 260/2011-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă reprezentând o combinație orizontală de nuanțe de verde pentru produse din clasa 7 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 2346542.

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: partea care solicită declararea nulității își întemeiază cererea pe articolul 52 alineatul (1) litera (a) și pe articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului.

      Decizia diviziei de anulare: declară nulitatea înregistrării mărcii comunitare.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge cererea de declarare a nulității.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului;

               —

               încălcarea articolului 62 din Regulamentul privind marca comunitară și

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-153/16: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 6 aprilie 2017 – Comisia Europeană/Republica Slovenia (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Stocare necorespunzătoare a unei mari cantități de anvelope uzate — Depozit de deșeuri care nu respectă cerințele stabilite prin Directivele 2008/98/CE și 1999/31/CE — Pericol permanent și durabil pentru mediu și pentru sănătatea umană)

text:
               29.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 168/16

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 6 aprilie 2017 – Comisia Europeană/Republica Slovenia
   (Cauza C-153/16) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Stocare necorespunzătoare a unei mari cantități de anvelope uzate - Depozit de deșeuri care nu respectă cerințele stabilite prin Directivele 2008/98/CE și 1999/31/CE - Pericol permanent și durabil pentru mediu și pentru sănătatea umană))
   (2017/C 168/20)
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Sanfrutos Cano și D. Kukovec, agenți)

      Pârâtă: Republica Slovenia (reprezentant: A. Grum, agent)

      Dispozitivul

               1)

               Prin permiterea unui pericol permanent și durabil pentru mediu și pentru sănătatea persoanelor din cauza stocării necorespunzătoare într-o carieră de piatră situată pe teritoriul localității Lovrenc na Dravskem polju (Slovenia), a unei mari cantități de anvelope uzate, a amestecării acestora din urmă cu alte deșeuri și a depozitării acestora cu încălcarea prevederilor Directivei 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, Republica Slovenia a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (3) litera (d) din această directivă, și al articolelor 12 și 13 și al articolului 36 alineatul (1) din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Republica Slovenia suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               4)

               Comisia Europeană suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 222, 20.6.2016.