title: Cauza T-14/20: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2020 – Tratkowski/Comisia

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/35

      Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2020 – Tratkowski/Comisia
      (Cauza T-14/20)
      (2020/C 95/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Michal Tratkowski (Bruxelles, Belgia) (reprezentat: R. Wardyn, avocat)

         Pârât: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Comisiei din 14 martie 2019 de respingere a cererii reclamantului de admitere a candidaturii sale la concursul intern COM/2/AD12/18 (AD10);

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 27 din Statutul funcționarilor prin decizia prin care s-a respins admiterea candidaturii reclamantului la concursul intern ca urmare a lipsei gradului minim necesar. Reclamantul susține că gradul minim nu este indicatorul real al competențelor. Prin urmare, cerința privind gradul minim împiedică recrutarea unor candidați cu experiență și calificați.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament și a articolului 27 din Statutul funcționarilor prin cerința privind gradul minim, care nu afectează în același mod agenții temporari și funcționarii.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 27 din Statutul funcționarilor prin cerința referitoare la depunerea candidaturii pentru un singur domeniu, care împiedică o recrutare întemeiată pe cele mai înalte standarde de competență, eficiență și integritate care să asigure o concurență cât mai largă.


title: Cauza T-20/20: Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2020 – Intertranslations (Intertransleïsions) Metafraseis/Parlamentul

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/35

      Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2020 – Intertranslations (Intertransleïsions) Metafraseis/Parlamentul
      (Cauza T-20/20)
      (2020/C 95/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Intertranslations (Intertransleïsions) Metafraseis AE (Kallithea Attikis, Grecia) (reprezentant: N. Korogiannakis, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei din 5 decembrie 2019 a Parlamentului European prin care i s-a atribuit locul al doilea în cererea de ofertă TRA/EU19/2019: Servicii de traducere lotul 5 (traducere în engleză);

                  —

                  obligarea Parlamentului European la despăgubirea reclamantei ca urmare a pierderii contractului;

                  —

                  în subsidiar, obligarea Parlamentului European la despăgubirea reclamantei ca urmare a pierderii unei șanse;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată și a altor cheltuieli efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta acțiune, chiar dacă aceasta este respinsă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, bazat pe motivarea insuficientă – Încălcarea obligației de motivare, încălcarea articolului 296 din TFUE, a Anexei I, Capitolul 1, Dispoziții comune, Secțiunea 1, punctul 31 din Regulamentul financiar (UE) 2018/1046 (1) și a articolului 89 din Regulamentul delegat (UE) 2019/715 (2) – Încălcarea unor norme fundamentale de procedură și a dreptului la o cale de atac efectivă.

                              —

                              Reclamanta susține că motivarea comunicată este insuficientă in concreto, întrucât nu specifică ce încălcare a fiecărui subcriteriu corespunde punctelor deduse din fiecare eroare de traducere individuală invocată. Prin urmare, reclamanta nu poate înțelege nici la ce se referă în mod exact eroarea, și nici nu este în măsură să o analizeze și să contraargumenteze în mod corespunzător.

                  2.

                  Al doilea motiv, bazat pe erori vădite de apreciere.

                              —

                              Evaluarea conține o serie de erori vădite de apreciere în legătură cu subcriteriul „Stil – Claritate”, „Fluență – Punctuație”, precum și „Prezentare și acuratețe” și „Eroare de traducere”.

                  3.

                  Al treilea motiv, bazat pe criterii de evaluare neclare – Folosirea aceluiași criteriu de două ori – Atribuirea de puncte pentru aceeași caracteristică a licitației în temeiul a două criterii de evaluare diferite.

                              —

                              Un tip de eroare este neclar, întrucât nu este inclusă nicio analiză specifică în glosarul caietului de sarcini și nu constituie un termen tehnic în profesia de traducător. Caietul de sarcini prevede de asemenea examinarea acelorași aspecte în funcție de două criterii diferite, afectând astfel rezultatul evaluării.

                  4.

                  Al patrulea motiv, bazat pe încălcarea articolului 21.2 din Anexa I la Regulamentul financiar (UE) 2018/1046 – Ponderea neadecvată a criteriilor de atribuire.

                              —

                              Întrucât prețul contează doar în procent de 33 %, iar calitatea în procent de 66 %, se acordă o foarte mică importanță prețului, neutralizându-se impactul costului în procesul de atribuire, fiind încurajată achiziționarea unor servicii nerezonabil de scumpe, ceea ce conduce astfel la o gestiune financiară necorespunzătoare.

                  5.

                  Al cincilea motiv, bazat pe încălcarea caietului de sarcini și a articolului 175 din Regulamentul financiar (UE) 2018/1046, în ceea ce privește perioada de așteptare.

                              —

                              În pofida anunțului Parlamentului European referitor la suspendarea semnării contractului în discuție, Jurnalul Oficial al Uniunii Europene conține un aviz potrivit căruia contractul a fost deja semnat la 4 decembrie 2019 și nu a fost publicată nicio rectificare, încălcându-se astfel caietul de sarcini și articolul 175 din Regulamentul financiar 2018/1046 în ceea ce privește perioada de așteptare.

         (1)  Regulamentul (UE, Euratom) 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iulie 2018 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii, de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 1296/2013, (UE) nr. 1301/2013, (UE) nr. 1303/2013, (UE) nr. 1304/2013, (UE) nr. 1309/2013, (UE) nr. 1316/2013, (UE) nr. 223/2014, (UE) nr. 283/2014 și a Deciziei nr. 541/2014/UE și de abrogare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 (JO 2018 L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul delegat (UE) 2019/715 al Comisiei din 18 decembrie 2018 privind regulamentul financiar cadru pentru organele instituite în temeiul TFUE și al Tratatului Euratom și menționate la articolul 70 din Regulamentul (UE, Euratom) 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2019 L 122, p. 1).


title: Cauza T-28/20: Acțiune introdusă la 16 ianuarie 2020 – ID/SEAE

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/37

      Acțiune introdusă la 16 ianuarie 2020 – ID/SEAE
      (Cauza T-28/20)
      (2020/C 95/47)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: ID (reprezentant: C. Bernard-Glanz, lawyer)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea admisibilității prezentei acțiuni;

                  —

                  anularea deciziei atacate și, în măsura în care este necesar, a deciziei de respingere a reclamației;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata sumei de 449 397,05 euro cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul material suferit, majorată cu dobânzi calculate în funcție de rata legală până în ziua plății integrale a sumei menționate;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata sumei de 20 000 de euro cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral suferit, majorată cu dobânzi calculate în funcție de rata legală până în ziua plății integrale a sumei menționate;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 84 din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene (RAA):

                              —

                              primul aspect privește elementele pe care trebuie să se întemeieze constatarea unei incapacități pentru a justifica o concediere înainte de expirarea perioadei de stagiu;

                              —

                              al doilea aspect privește nivelul de incapacitate cerut pentru justificarea unei incapacități înainte de expirarea perioadei de stagiu.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o motivare inadecvată și pe o eroare vădită de apreciere:

                              —

                              primul aspect privește o motivare inadecvată și o eroare vădită de apreciere;

                              —

                              al doilea aspect privește aprecierea faptelor care permit să se constate o incapacitate vădită.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe un abuz de putere.


title: Cauza T-37/20: Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2020 – Regatul Unit/Comisia

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/38

      Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2020 – Regatul Unit/Comisia
      (Cauza T-37/20)
      (2020/C 95/48)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: Z. Lavery, agent, și T. Buley, Barrister)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2019/1835 a Comisiei (1), în măsura în care exclude de la finanțarea de către Uniunea Europeană anumite cheltuieli efectuate de agențiile de plăți acreditate din Regatul Unit în cadrul Fondului European de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului European agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), pentru motivul lipsei de claritate privind definiția societăților aferente fermierilor activi și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Regatul Unit.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un motiv, invocând eroarea de interpretare a articolului 9 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul 1307/2013 (2).
      În susținerea acestui motiv, Regatul Unit invocă șapte argumente:

                  —

                  În primul rând, Comisia a săvârșit o eroare de interpretare a conținutului articolului 9 alineatul (2) litera (a). Acesta nu interzice plata către un solicitant doar pentru motivul că solicitantul face parte dintr-un grup mai mare de întreprinderi, în cadrul căruia un alt membru desfășoară activități cuprinse pe lista negativă.

                  —

                  În al doilea rând, reclamantul susține că nu este posibil ca formularea acelei prevederi să aibă sensul pe care i l-a atribuit Comisia. Din punct de vedere sintactic, este clar că ceea ce este interzis este exercitarea de către grupul însuși a activității în discuție. Această condiție nu este îndeplinită dacă solicitantul plății directe este o întreprindere care (ea însăși) intră în definiția fermierului de la articolul 4 alineatul (1) litera (a), dar care nu exercită (ea însăși) o activitate relevantă.

                  —

                  În al treilea rând, interpretarea Regatului Unit este susținută de faptul că formularea articolului 9 alineatul (2) litera (a) o respectă pe cea care definește la articolul 4 alineatul (1) litera (a) noțiunea de „fermier”. Un „fermier” poate cuprinde fie (a) o singură persoană (fizică sau juridică) care desfășoară o activitate agricolă sau (b) un grup de astfel de persoane. În cel din urmă caz, „fermierul” singur, în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (a), va fi inclus într-un colectiv de persoane fizice sau juridice. Expresia nu trebuie să fie interpretată în sensul că introduce un element „entități conectate” la articolul 4 alineatul (1) litera (a), prin urmare nu trebuie ca articolului 9 alineatul (2) litera (a) să i se atribuie un astfel de înțeles.

                  —

                  În al patrulea rând, expresia „grupuri de persoane fizice sau juridice” apare în altă parte în regulament, însă, cu toate acestea, Comisia nu pare să o interpreteze în mod coherent cu propria interpretare a articolului 9 alineatul (2) litera (a). Regatul Unit susține că expresia în discuție trebuie să fie în mod clar interpretată în mod uniform în tot Regulamentul 1307/13.

                  —

                  În al cincilea rând, Regatul Unit susține de asemenea că mai există o problemă lingvistică în interpretarea Comisiei. Referirea la persoana „fizică” în fraza în discuție este redundantă. Într-adevăr, ar fi suficientă referirea doar la „grupuri de persoane juridice”. O persoană fizică nu poate niciodată aparține unei alte persoane fizice sau juridice, și nici nu poate fi asociată cu nicio astfel de persoană, în același mod în care o întreprindere poate fi conectată cu o altă întreprindere.

                  —

                  În al șaselea rând, considerații în funcție de scop sau teleologice mai largi susțin poziția Regatului Unit și o discreditează pe cea a Comisiei. Într-adevăr, considerentul (10) este formulat în sensul că nu ar trebui să se acorde plăți directe „persoanelor fizice sau juridice decât dacă acestea pot dovedi că activitatea lor agricolă nu este secundară”. Respectiva abordare urmează aceeași linie cu interpretarea articolului 9 alineatul (2) litera (a) susținută de Regatul Unit și este contrară celei a Comisiei.

                  —

                  În ultimul rând, articolul 9 alineatul (2) litera (c) permite o excepție de la interdicția de la articolul 9 alineatul (2) litera (a) în cazul în care solicitantul (indiferent dacă este o persoană sau un grup) se încadrează în ipotezele de la literele (a)-(c). Acesta prevede că solicitanții care pot dovedi că activitatea lor agricolă nu este „nesemnificativă” intră sub incidența literei (b). Prin urmare, este clar că nu există nicio intenție legislativă de a exclude plățile în favoarea persoanelor care desfășoară activități aflate ele însele pe lista negativă.

         (1)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2019/1835 a Comisiei din 30 octombrie 2019 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului European de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului European agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2019 L 279, p. 98).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin în cadrul politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 637/2008 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului (JO 2013 L 347, p. 608).


title: Cauza T-52/20: Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2020 – CX/Comisia

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/39

      Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2020 – CX/Comisia
      (Cauza T-52/20)
      (2020/C 95/49)
      Limba de procedură: franceza.

         Părțile

         Reclamant: CX (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii ca admisibilă și fondată;

            în consecință:

                  —

                  anularea deciziei din 21 martie 2019, cu referința Ares(2019)1889562, de reintegrare a reclamantului în gradul AD 8/5;

                  —

                  anularea deciziei din 21 octombrie 2019, cu referința Ares(2019)6485832, notificată în aceeași zi, prin care AIPN respinge reclamația introdusă de reclamant împotriva deciziei atacate la 21 iunie 2019, cu referința R/348/19;

                  —

                  recunoașterea prejudiciilor care decurg din pierderea șansei de a fi promovat și din privarea de dreptul de a rămâne în funcție; în acest temei, obligarea Comisiei la plata unei despăgubiri evaluate provizoriu la 300 000 (trei sute de mii) de euro, sub rezerva majorării sau a diminuării în cursul procesului;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată, conform Regulamentului de procedură al Tribunalului Uniunii Europene.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de executare a hotărârilor Tribunalului în conformitate cu articolul 266 TFUE, precum și pe încălcări ale principiilor încrederii legitime, așteptărilor legitime și bunei-credințe. Reclamantul subliniază că, potrivit înseși mărturisirii Comisiei, aceasta nu a procedat la reconstituirea carieri sale, astfel cum era ținută în executarea Hotărârii din 13 decembrie 2018, CX/Comisia (T-743/16 RENV, nepublicată, EU:T:2018:937). Acesta adaugă că Comisia nu a procedat la nicio reexaminare a situației sale și la nicio examinare comparativă cu meritele altor funcționari promovabili. În sfârșit, reclamantul consideră că hotărârea menționată a Tribunalului, care a anulat decizia de revocare, constituia o asigurare care putea să dea naștere unor speranțe întemeiate din partea sa cu privire la faptul că cariera sa urma să fie reconstituită de AIPN cu bună-credință, loialitate și sinceritate și cu respectarea dispozițiilor și a principiilor aplicabile.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare și pe lipsa motivării. Reclamantul susține în această privință că nota atacată nu conține nicio motivare referitoare la decizia de a fi clasat în gradul AD 8, treapta 5. În opinia sa, este vorba despre un „act cauzator de prejudicii”, iar nu despre un „act pur confirmativ”, având în vedere că nota respectivă pune în aplicare și comunică, așadar, o decizie a Comisiei cauzatoare de prejudicii, chiar dacă aceasta ar fi fost tacită și nu ar fi fost comunicată anterior reclamantului.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare materială, pe o eroare vădită de apreciere, pe încălcarea dispozițiilor generale privind punerea în aplicare a articolului 45 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”) și pe vicii de procedură. Reclamantul apreciază că nu se prevede nicăieri în statut că o decizie disciplinară cu retrogradarea prevalează din oficiu asupra deciziei ulterioare de promovare în cazul în care destinatarul celor două decizii este același funcționar și promovarea este, prin natura sa, un act juridic care nu permite nici condiții, suspensive sau rezolutorii, nici limitare în timp. Comisia ar fi trebuit să considere, așadar, la momentul reconstituirii carierei reclamantului, că acesta era clasat în gradul AD 10 de la 1 ianuarie 2010. În plus, reclamantul arată că în urma anulării de către Tribunal a deciziei de revocare și în vederea reintegrării și a reconstituirii carierei sale, Comisia avea de asemenea obligația de a relua procedura promovării din stadiul în care fusese suspendată potrivit statutului, în temeiul dispozițiilor generale privind punerea în aplicare a articolului 45 din statut. În sfârșit, potrivit reclamantului, în vederea unei reconstituiri loiale, serioase și de bună-credință a carierei, Comisia era obligată, în temeiul principiului bunei administrări, să analizeze în detaliu ansamblul elementelor care permit să se ajungă la o decizie motivată cu privire la gradul în care ar fi trebuit să fie reintegrat. Or, nu numai că aceasta nu a procedat astfel, dar nici măcar nu l-a audiat pe reclamant înainte de a adopta decizia.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor egalității de șanse și de tratament între funcționari și pe principiul vocației la carieră. Reclamantul susține că principiul vocației la carieră, care este o formă specială a principiului egalității de tratament aplicabil funcționarilor, a fost încălcat prin nerespectarea de către administrație, în perioada 1 ianuarie 2010-1 mai 2019, atât a acestui principi al vocației la carieră, cât și a articolului 5 alineatul (5) din statut coroborat cu dispozițiile anexei I punctul B la statut și cu dispozițiile statutului în materie de promovare a funcționarilor, care prevăd că reclamantul ar fi putut fi promovat în gradul AD 11 la 1 ianuarie 2014, iar ulterior în gradul AD 12 la 1 ianuarie 2018. Acealeași considerații conduc în plus, la constatarea unei încălcări a egalității de șanse și de tratament între funcționari, întrucât reclamantul nu a fost tratat în același mod precum ceilalți funcționari.


title: Cauza T-58/20: Acțiune introdusă la 3 februarie 2020 – NetCologne/Comisia

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/41

      Acțiune introdusă la 3 februarie 2020 – NetCologne/Comisia
      (Cauza T-58/20)
      (2020/C 95/50)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH (Köln, Germania) (reprezentanţi: M. Geppert, P. Schmitz şi J. Schulze zur Wiesche, Rechtsanwälte)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei C(2019) 5187 final din 18 iulie 2019, prin care Comisia a declarat concentrarea din cauza M.8864 – Vodafone/Certain Liberty Global Assets ca fiind compatibilă cu piața internă și cu funcționarea Acordului privind SEE;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că, prin negarea existenței unui impediment semnificativ pentru concurența efectivă pe „piața pentru furnizarea cu amănuntul a serviciilor de transmitere a semnalelor de televiziune către clienții care locuiesc în locuințe aflate în clădiri cu mai multe apartamente”, Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere, și-a încălcat obligația de motivare și nu și-a îndeplinit obligația de diligență cu privire la:

                              —

                              ipoteza în care părțile la concentrare nu ar fi concurenți direcți;

                              —

                              ipoteza în care părțile la concentrare nu ar fi concurenți potențiali și

                              —

                              efectele negative pe care concentrarea le va avea asupra concurenților.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că, prin negarea existenței unui impediment semnificativ pentru concurența efectivă pe „piața pentru furnizarea cu amănuntul a serviciilor de transmitere a semnalelor de televiziune către clienții care locuiesc în locuințe aflate în clădiri cu mai multe apartamente”, Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere, și-a încălcat obligația de motivare și nu și-a îndeplinit obligația de diligență cu privire la ipoteza în care părțile la concentrare nu ar fi nici concurenți potențiali, nici concurenți direcți.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că, în cadrul definirii pieței și al aprecierii efectelor asupra concurenței a ofertelor „multiple-play”, în special a ofertelor grupate de servicii convergente fix-mobil („ofertele CFM”), Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere și a încălcat articolele 2 și 8 din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului (1).

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că, prin aprecierea și prin validarea angajamentului de acces cu ridicata la bandă largă prin cablu, Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere, a încălcat articolele 2 și 8 din Regulamentul nr. 139/2004 și a încălcat obligația de motivare și obligația de diligență care îi revin.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi [Regulamentul (CE) privind concentrările economice] (JO 2004, L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201).


title: Cauza T-64/20: Acțiune introdusă la 3 februarie 2020 – Deutsche Telekom/Comisia

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/42

      Acțiune introdusă la 3 februarie 2020 – Deutsche Telekom/Comisia
      (Cauza T-64/20)
      (2020/C 95/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Deutsche Telekom AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: C. von Köckritz, U. Soltész și M. Wirtz, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei C (2019) 5187 final a Comisiei din 18 iulie 2019 în cauza M.8864 – Vodafone/Certain Liberty Global Assets;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 2 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) privind concentrările economice (1), în măsura în care a autorizat o tranzacție care a determinat o poziție dominantă a entității rezultate în urma fuziunii și un obstacol semnificativ în calea concurenței efective (OSCE) pe piața germană de furnizare cu amănuntul a unui semnal de televiziune către consumatori în clădiri cu mai multe locuințe. Concluzia Comisiei potrivit căreia părțile nu erau nici concurenți efectivi (direcți sau indirecți), nici potențiali înaintea tranzacției, iar aceasta nu ar conduce la o deteriorare semnificativă a condițiilor de concurență, este afectată de erori vădite de apreciere. În special, Comisia nu a luat în considerare repercusiunile negative ale puterii de piață crescute a entității rezultate în urma fuziunii pe piețele cu ridicata ale furnizării și achiziționării de canale de televiziune și ale distribuției semnalului de televiziune (denumite în continuare „piețele cu ridicata ale serviciilor de televiziune”) pe piața clădirilor cu mai multe locuințe.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că este de asemenea afectată de erori vădite de apreciere constatarea de către Comisie a lipsei unui OSCE pe piața clădirilor cu o singură locuință, în special în măsura în care această constatare se bazează pe pretinsa lipsă a unui raport de concurență semnificativ între părți înaintea tranzacției. Tranzacția a determinat o poziție dominantă care a cauzat un OSCE pe piața clădirilor cu o singură locuință, cuprinzând doar cablul și IPTV.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că concluzia Comisiei referitoare la capacitatea și motivația entității rezultate în urma fuziunii de a cauza un prejudiciu Tele Columbus și altor furnizori cu amănuntul ai unui semnal de televiziune care depind de furnizarea de către entitatea rezultată în urma fuziunii a unui semnal de televiziune intermediar este afectată de erori de drept și de erori vădite de apreciere.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că aprecierea de către Comisie a efectelor negative ale tranzacției asupra piețelor cu ridicata ale serviciilor de televiziune este incompletă și vădit eronată. În special, Comisia a susținut în mod eronat că entitatea rezultată în urma fuziunii nu ar avea interesul să blocheze accesul la conținut al concurenților entității rezultate în urma fuziunii și că un asemenea blocaj nu ar avea efecte negative semnificative asupra piețelor în aval privind furnizarea cu amănuntul a semnalului de televiziune în clădirile cu mai multe locuințe și în clădirile cu o singură locuință. De asemenea, Comisia nu a apreciat capacitatea și motivația entității rezultate în urma fuziunii de a prejudicia concurenții în aval prin agravarea condițiilor acestora de acces la conținutul de televiziune, inclusiv la funcționalitățile digitale (de exemplu, pornire instantanee, pauză etc.), mai degrabă decât printr-un blocaj total în detrimentul consumatorilor.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori vădite de apreciere, în măsura în care a considerat că tranzacția, astfel cum a fost modificată prin angajamentele propuse de Vodafone, nu conduce la un OSCE pe piețele cu ridicata ale serviciilor de televiziune. Dat fiind că angajamentele nu respectă criteriile Comunicării Comisiei privind măsurile corective și erau insuficiente pentru remedierea OSCE al tranzacției pe aceste piețe și pe alte piețe, decizia Comisiei de autorizare a măsurilor corective menționate încalcă articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul privind concentrările economice.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi, JO L 24, 29 ianuarie 2004, p. 1-22, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201.


title: Cauza T-66/20: Acțiune introdusă la 4 februarie 2020 – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (HAUZ LONDON)

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/43

      Acțiune introdusă la 4 februarie 2020 – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (HAUZ LONDON)
      (Cauza T-66/20)
      (2020/C 95/52)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Hauz 1929 Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: N. Lyberis, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Houzz, Inc. (Palo Alto, California, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative HAUZ LONDON – cererea de înregistrare nr. 17 593 823

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 19 noiembrie 2019 în cauza R 884/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în parte a deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură, inclusiv a celor efectuate în procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-67/20: Acțiune introdusă la 3 februarie 2020 – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (HAUZ NEW YORK)

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/44

      Acțiune introdusă la 3 februarie 2020 – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (HAUZ NEW YORK)
      (Cauza T-67/20)
      (2020/C 95/53)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Hauz 1929 Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: N. Lyberis, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Houzz, Inc. (Palo Alto, California, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative HAUZ NEW YORK – cererea de înregistrare nr. 17 593 807

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 19 noiembrie 2019 în cauza R 886/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în parte a deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă, inclusiv cele efectuate în cadrul procedurii desfășurate în fața EUIPO.

         Motivul invocat

      Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-69/20: Acțiune introdusă la 4 februarie 2020 – Tele Columbus/Comisia

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/45

      Acțiune introdusă la 4 februarie 2020 – Tele Columbus/Comisia
      (Cauza T-69/20)
      (2020/C 95/55)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Tele Columbus AG (Berlin, Germania) (reprezentanţi: C. Wagner și J. Hackl, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea la deciziei C(2019) 5187 a Comisiei din 18 iulie 2019 (M.8864 – VODAFONE/CERTAIN LIBERTY GLOBAL ASSETS);

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere și a unei a unei neregularități de procedură în examinarea unui obstacol semnificativ în calea unei concurențe efective ca urmare a efectelor orizontale necoordonate pe piața germană „pentru furnizarea de servicii de transmitere a semnalelor de televiziune prin cablu către locuințe aflate în clădiri cu mai multe apartamente (clienți MDU)” (denumită în continuare „piața MDU”).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere în examinarea unui obstacol semnificativ în calea unei concurențe efective ca urmare a efectelor orizontale necoordonate pe piața germană „pentru furnizarea de servicii de transmitere a semnalelor de televiziune către locuințe aflate în clădiri cu un singur apartament (clienți SDU)”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere și a unei neregularități de procedură în examinarea unui obstacol semnificativ în calea unei concurențe efective ca urmare a efectelor verticale necoordonate pe piața distribuirii de semnal și, în consecință, pe piața germană MDU aferentă.

                  4.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere în examinarea unui obstacol semnificativ în calea unei concurențe efective ca urmare a efectelor orizontale necoordonate pe așa-numita piață input în Germania.

                  5.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere și a unei neregularități de procedură în examinarea angajamentelor, întrucât Comisia a acceptat un pachet de angajamente care a priori nu erau – structural – în măsură să compenseze restricțiile semnificative privind concurența care decurg din concentrare.


title: Cauza T-68/20: Acțiune introdusă la 4 februarie 2020 – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (HAUZ EST 1929)

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/44

      Acțiune introdusă la 4 februarie 2020 – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (HAUZ EST 1929)
      (Cauza T-68/20)
      (2020/C 95/54)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Hauz 1929 Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: N. Lyberis, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Houzz, Inc. (Palo Alto, California, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative HAUZ EST 1929 – cererea de înregistrare nr. 17 636 119

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 19 noiembrie 2019 în cauza R 885/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în parte a deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură, inclusiv a celor efectuate în procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Hotărârea Curții din 10 martie 2020 în cauza E-3/19 Gable Insurance AG in Konkurs (Directiva 2009/138/CE – insolvență – proceduri de lichidare – creanță de asigurare – concordat judiciar – tratament diferențiat al creanțelor de asigurare) 2020/C 204/17

text:
               18.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/23

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 10 martie 2020
      în cauza E-3/19
      Gable Insurance AG in Konkurs

            (Directiva 2009/138/CE – insolvență – proceduri de lichidare – creanță de asigurare – concordat judiciar – tratament diferențiat al creanțelor de asigurare)

      (2020/C 204/17)
      În cauza E-3/19, Gable Insurance AG in Konkurs – CERERE înaintată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Curtea de Justiție a Principatului Liechtenstein (Fürstliches Landgericht) privind interpretarea Directivei 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II), Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Bernd Hammermann, judecători, a pronunțat, la 10 martie 2020, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

                  1.

                  O creanță de asigurare trebuie să se bazeze pe un eveniment asigurat care are loc înainte de anularea unui contract de asigurare pentru a fi considerată o creanță de asigurare în sensul articolului 268 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2009/138/CE. Cu toate acestea, domeniul de aplicare a unei creanțe de asigurare nu poate fi limitat la creanțele care au rezultat, au fost prezentate sau au fost acceptate înainte de deschiderea procedurii de lichidare în cazul în care creanța nu poate fi încă pe deplin stabilită. În conformitate cu articolul 274 alineatul (2) litera (g) din Directiva 2009/138/CE, legislația națională stabilește normele și condițiile specifice privind prezentarea, verificarea și admiterea creanțelor, inclusiv termenele de prezentare a creanțelor și stabilirea definitivă a cuantumului creanțelor de asigurare în cazurile în care anumite elemente ale datoriei nu sunt cunoscute încă, cu condiția ca creanțele de asigurare să aibă prioritate absolută față de alte creanțe, în conformitate cu articolul 275 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/138/CE.
                  O creanță privind o primă datorată care rezultă din anularea unui contract de asigurare după deschiderea procedurilor de lichidare nu constituie o creanță de asigurare în sensul articolului 268 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2009/138/CE.

                  2.

                  Articolul 268 alineatul (1) litera (d) și articolul 274 alineatul (2) litera (i) din Directiva 2009/138/CE nici nu obligă, nici nu împiedică statele SEE să încheie procedurile de lichidare printr-un concordat. Legislația națională este cea care trebuie să stabilească cerințele privind încheierea procedurilor de lichidare, cu condiția respectării principiului egalității de tratament a creditorilor de asigurare.

                  3.

                  Articolul 275 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/138/CE nu se opune unor norme naționale privind prezentarea, verificarea și admiterea creanțelor de asigurare care conduc la o clasificare diferită a creanțelor de asigurare, cu condiția ca normele respective să garanteze faptul că creanțele de asigurare prevalează asupra altor creanțe și că creditorii de asigurare sunt tratați în mod egal în ceea ce privește prezentarea, verificarea și admiterea creanțelor.


title: Cauza C-838/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de commerce de Bordeaux (Franța) la 18 noiembrie 2019 – Boé Aquitaine SELARL/Mercialys SA

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de commerce de Bordeaux (Franța) la 18 noiembrie 2019 – Boé Aquitaine SELARL/Mercialys SA
      (Cauza C-838/19)
      (2020/C 209/02)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de commerce de Bordeaux

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Boé Aquitaine SELARL

         Pârâtă: Mercialys SA
      Prin Ordonanța din 19 martie 2020, Curtea (Camera a noua) a declarat cererea de decizie preliminară ca fiind vădit inadmisibilă.


title: Cauza C-860/19 P: Recurs introdus la 24 noiembrie 2019 de Nathaniel Magnan împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) pronunțate la 25 septembrie 2019 în cauza T-99/19, Magnan/Comisia

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/2

      Recurs introdus la 24 noiembrie 2019 de Nathaniel Magnan împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) pronunțate la 25 septembrie 2019 în cauza T-99/19, Magnan/Comisia
      (Cauza C-860/19 P)
      (2020/C 209/03)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Nathaniel Magnan (reprezentant: J. Fayolle, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 26 martie 2020, Curtea (Camera a șasea) a respins recursul.


title: Cauza C-939/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 24 decembrie 2019 – Flightright GmbH/Eurowings GmbH

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 24 decembrie 2019 – Flightright GmbH/Eurowings GmbH
      (Cauza C-939/19)
      (2020/C 209/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Flightright GmbH

         Pârâtă: Eurowings GmbH
      Cauza a fost soluționată prin Ordonanța Curții de Justiție a Uniunii Europene (Camera a opta) din 30 aprilie 2020.


title: Cauza C-54/20 P: Recurs introdus la 30 ianuarie 2020 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 20 noiembrie 2019 în cauza T-502/16, Stefano Missir Mamachi di Lusignano şi alţii/Comisia

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/3

      Recurs introdus la 30 ianuarie 2020 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 20 noiembrie 2019 în cauza T-502/16, Stefano Missir Mamachi di Lusignano şi alţii/Comisia
      (Cauza C-54/20 P)
      (2020/C 209/05)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Schima, T.S. Bohr, G. Gattinara, agenţi)

         Cealaltă parte din procedură: Stefano Missir Mamachi di Lusignano, în calitate de moștenitor al lui Livio Missir Mamachi di Lusignano, Anne Jeanne Cécile Magdalena Maria Sintobin, în calitate de moștenitoare a lui Livio Missir Mamachi di Lusignano, Maria Letizia Missir Mamachi di Lusignano, în calitate de moștenitoare a lui Livio Missir Mamachi di Lusignano, Carlo Amedeo Missir Mamachi di Lusignano, Giustina Missir Mamachi di Lusignano, Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, Filiberto Missir Mamachi di Lusignano

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea hotărârii atacate în partea în care Tribunalul a obligat Comisia la repararea prejudiciului moral suferit de doamna Maria Letizia Missir și de domnul Stefano Missir ca urmare a decesului domnului Alessandro Missir;

                  —

                  judecarea cauzei și respingerea acțiunii în primă instanță ca fiind inadmisibilă;

                  —

                  obligarea domnului Stefano Missir și a doamnei Maria Letizia Missir la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și a celor aferente procedurii în primă instanță;

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea propriului recurs, Comisia invocă două motive.
      Primul motiv este împărțit în două aspecte. Prin primul aspect, se atacă o eroare de drept în interpretarea noțiunii de persoană „vizată” de statut. Această primă parte este îndreptată împotriva punctelor 48-64 din hotărârea atacată. Prin cel de al doilea aspect, se susține în subsidiar o eroare de drept în recunoașterea în favoarea fratelui și a surorii unui funcționar decedat a unui drept de reparare a prejudiciului moral întemeiat pe statut. Acest aspect este îndreptat împotriva punctelor 134 și 135 din hotărârea atacată.
      Prin cel de al doilea motiv, se invocă o încălcare a obligației de motivare în obligarea Comisiei la repararea prejudiciilor morale suferite de fratele și de sora unui funcționar decedat, rezultate din decesul acestuia din urmă. Acest al doilea motiv este invocat împotriva punctelor 154-168 și 171-172 și a punctului 181 din hotărârea atacată.


title: Cauza C-56/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Germania) la 4 februarie 2020 – AR/Stadt Pforzheim

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Germania) la 4 februarie 2020 – AR/Stadt Pforzheim
      (Cauza C-56/20)
      (2020/C 209/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: AR

         Pârât: Stadt Pforzheim

         Întrebarea preliminară

      Dreptul Uniunii, în special Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (1), se opune unor dispoziții de drept național potrivit cărora, în cadrul unei decizii de refuz al recunoaşterii valabilității, în sensul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126, permisul de conducere UE al unei persoane care nu are reședința obișnuită pe teritoriul național trebuie prezentat imediat autorității naționale decidente pentru ca aceasta să înscrie pe permisul de conducere lipsa dreptului de a conduce pe teritoriul național; de regulă, în cazul unui permis de conducere UE, menţiunea (privind interdicția) ar trebui efectuată prin lipirea la rubrica cu numărul 13 a unui „D” roșu tăiat cu o linie (de exemplu, sub formă de autocolant)?

         (1)  JO 2006, L 403, p. 18, Ediție specială, 07/vol. 17, p. 216.


title: Cauza C-65/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Obersten Gerichtshofs (Austria) la 7 februarie 2020 – VI/KRONE – Verlag Gesellschaft mbH & Co KG

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Obersten Gerichtshofs (Austria) la 7 februarie 2020 – VI/KRONE – Verlag Gesellschaft mbH & Co KG
      (Cauza C-65/20)
      (2020/C 209/07)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: VI

         Pârâtă: KRONE – Verlag Gesellschaft mbH & Co KG

         Întrebarea preliminară

      Articolul 2 coroborat cu articolul 1 și cu articolul 6 din Directiva 85/374/CEE a Consiliului din 25 iulie 1985 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre cu privire la răspunderea pentru produsele cu defect (1) trebuie interpretat în sensul că trebuie de asemenea considerat un produs (cu defect) un exemplar fizic al unui cotidian care conține un sfat referitor la sănătate incorect, a cărui respectare cauzează un prejudiciu sănătății?

         (1)  JO 1985, L 210, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 183.


title: Cauza C-66/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Procura della Repubblica di Trento (Italia) la 24 ianuarie 2020 – Procedură penală împotriva lui XK

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Procura della Repubblica di Trento (Italia) la 24 ianuarie 2020 – Procedură penală împotriva lui XK
      (Cauza C-66/20)
      (2020/C 209/08)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Procura della Repubblica di Trento

         Partea din procedura principală

      XK

         Cealaltă parte

      Finanzamt Münster

         Întrebarea preliminară

      Articolul 2 primul paragraf litera (c) punctul (ii) din Directiva 2014/41/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind ordinul european de anchetă în materie penală (1), în măsura în care prevede că poate fi de asemenea considerată autoritate emitentă „orice altă autoritate competentă, astfel cum este definită de către statul emitent, care acționează, în cazul respectiv, în calitate de autoritate de anchetă în cadrul procedurilor penale, care are competența să dispună strângerea de probe în conformitate cu dreptul intern”, prevăzând însă că, în acest caz, „înainte de a fi transmis autorității executante, ordinul european de anchetă este validat, după examinarea conformității sale cu condițiile pentru emiterea unui ordin european de anchetă în temeiul prezentei directive, în special condițiile prevăzute la articolul 6 alineatul (1), de către un judecător, o instanță judecătorească, un judecător de instrucție sau un procuror din statul emitent”, trebuie interpretat în sensul că permite unui stat membru să scutească o autoritate administrativă de obligația de a obține validarea ordinului european de anchetă, calificând-o drept „autoritate judiciară în sensul articolului 2 din directivă”?

         (1)  JO 2014, L 130, p. 1.


title: Cauza C-96/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 24 februarie 2020 – Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ/Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 24 februarie 2020 – Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ/Presidenza del Consiglio dei Ministri
      (Cauza C-96/20)
      (2020/C 209/10)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ

         Intimată: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile articolului 9 alineatul (2) din Directiva 2002/98/CE privind stabilirea standardelor de calitate și securitate pentru recoltarea, controlul, prelucrarea, stocarea și distribuirea sângelui uman și a componentelor sangvine (1) trebuie interpretate în sensul că, prin indicarea, printre celelalte condiții minime de calificare pentru accesul la funcția de persoană responsabilă pentru un centru de transfuzie sangvină, a deținerii unei diplome universitare „în domeniul științelor medicale sau biologice”, acestea conferă în mod direct absolvenților ambelor discipline dreptul de a putea îndeplini funcția de persoană responsabilă pentru un centru de transfuzie sangvină?

                  2)

                  Prin urmare, dreptul Uniunii permite sau se opune ca dreptul național să excludă posibilitatea ca funcția de persoană responsabilă pentru un centru de transfuzie sangvină, menționată anterior, să fie îndeplinită de absolvenții de științe biologice?

         (1)  Directiva 2002/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 ianuarie 2003 privind stabilirea standardelor de calitate și securitate pentru recoltarea, controlul, prelucrarea, stocarea și distribuirea sângelui uman și a componentelor sangvine și de modificare a Directivei 2001/83/CE (JO 2003, L 33, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 171).


title: Cauza C-102/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 26 februarie 2020 – StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH/eprimo GmbH

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 26 februarie 2020 – StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH/eprimo GmbH
      (Cauza C-102/20)
      (2020/C 209/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH

         Intimată: eprimo GmbH

         Altă parte în procedură: Interactive Media CCSP GMBH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Noțiunea de trimitere în sensul articolului 2 a doua teză litera (h) din Directiva 2002/58/CE (1) este îndeplinită atunci când o comunicare nu este transmisă de un utilizator al unui serviciu de comunicații electronice către un alt utilizator, prin intermediul unei întreprinderi de prestări servicii, la „adresa” electronică a celui de al doilea utilizator, ci, ca urmare a deschiderii paginii de internet a unui cont de e-mail protejat cu parolă, respectiva comunicare este generată în mod automat de servere de publicitate (Ad Server) şi afișată în cutia poștală electronică a unui utilizator ales în mod aleatoriu (publicitate în cutia poștală electronică)?

                  2)

                  Deschiderea unei comunicări în sensul articolului 2 a doua teză litera (h) din Directiva 2002/58/CE presupune ca destinatarul, după ce a luat cunoștință de existența unei comunicări, să activeze prin decizie voluntară transmiterea programată a datelor comunicării sau este suficient ca apariția unei comunicări în cutia poștală electronică a unui cont de e-mail să fie activată prin deschiderea de către utilizator a paginii de internet a contului său de e-mail protejat cu parolă?

                  3)

                  Există poștă electronică în sensul articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2002/58/CE și în cazul în care comunicarea nu este trimisă unui destinatar individual identificat în mod concret înainte de transmitere, ci este difuzată în cutia poștală a contului de e-mail al unui utilizator ales în mod aleatoriu?

                  4)

                  Un mesaj electronic este utilizat în scopuri de marketing direct în sensul articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2002/58/CE numai atunci când se constată o povară pentru utilizator care depășește hărţuirea?

                  5)

                  Publicitatea individuală care îndeplinește condițiile „efectuării de solicitări” în sensul punctului 26 prima frază din anexa I la Directiva 2005/29/CE (2) există numai în cazul în care un client este contactat prin intermediul unui mijloc tradițional de comunicare între un expeditor și un destinatar sau este suficient ca legătura individuală să fie realizată – precum în cazul publicității în discuție în speță – prin afișarea publicității în cutia poștală a unui cont de e-mail privat și, prin urmare, într-un loc în care clientul așteaptă numai comunicări care îi sunt adresate în mod individual?

         (1)  Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (JO 2002, L 201, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 63).

         (2)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO 2005, L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260).


title: Cauza C-118/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 3 martie 2020 – JY

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 3 martie 2020 – JY
      (Cauza C-118/20)
      (2020/C 209/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: JY

         Autoritatea intimată: Wiener Landesregierung

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Situația unei persoane fizice care, precum recurenta din litigiul principal, a renunțat la cetățenia unui singur stat membru al Uniunii Europene și, prin urmare, la cetățenia Uniunii, pentru a dobândi cetățenia unui alt stat membru în conformitate cu asigurarea privind acordarea cetățeniei celuilalt stat membru solicitate de ea și a cărei posibilitate de a redobândi cetățenia Uniunii este înlăturată ulterior prin revocarea asigurării respective, ține, prin natura și prin consecințele acesteia, de dreptul Uniunii, astfel încât în cazul revocării asigurării privind acordarea cetățeniei este necesar să se respecte dreptul Uniunii?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                  2)

                  În cadrul deciziei referitoare la revocarea asigurării privind acordarea cetățeniei statului membru, autoritățile naționale competente, inclusiv, dacă este cazul, instanțele naționale, trebuie să stabilească dacă revocarea asigurării, care înlătură redobândirea cetățeniei Uniunii, este compatibilă cu principiul proporționalității în ceea ce privește consecințele asupra situației persoanei în cauză, din perspectiva dreptului Uniunii?


title: Cauza C-120/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 3 martie 2020 – Koleje Mazowieckie/Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa obecnie Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 3 martie 2020 – Koleje Mazowieckie/Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa obecnie Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.
      (Cauza C-120/20)
      (2020/C 209/14)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Koleje Mazowieckie

         Pârâte: Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa obecnie Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile Directivei 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 (1), în special ale articolului 4 alineatul (5) și ale articolului 30 alineatele (1), (3), (5) și (6) din această directivă, trebuie interpretate în sensul că se opun introducerii de către o întreprindere feroviară, fără efectuarea unui control jurisdicțional al deciziei autorității de supraveghere, a unei acțiuni în despăgubire împotriva unui stat membru pentru motivul transpunerii incorecte a directivei, în situația în care un element al despăgubirii este plata excedentară a tarifului pentru utilizarea infrastructurii feroviare?

                  2)

                  Aprecierea că dreptul la despăgubire, în temeiul dreptului comunitar, pentru aplicarea eronată a dreptului Uniunii Europene, în special pentru transpunerea eronată a directivei sau pentru netranspunerea acesteia, este conferit doar dacă norma încălcată are ca obiect acordarea de drepturi particularilor, nelegalitatea este săvârșită în formă agravată (constând, în special, în depășirea vădită și gravă a puterii discreționare a statului membru în transpunerea directivei), iar legătura de cauzalitate între nelegalitate și prejudiciu este una directă se opune reglementării statului membru care acordă, în aceste cazuri, dreptul la despăgubire dacă sunt îndeplinite condiții mai puțin restrictive?

         (1)  Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță (JO 2001, L 75, p. 29, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66).


title: Cauza C-127/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy w Gliwicach (Polonia) la 5 martie 2020 – D. Spółka Akcyjna/W. Zrt

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy w Gliwicach (Polonia) la 5 martie 2020 – D. Spółka Akcyjna/W. Zrt
      (Cauza C-127/20)
      (2020/C 209/16)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy w Gliwicach

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: D. Spółka Akcyjna

         Pârâtă: W. Zrt

         Întrebarea preliminară

      Articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1) trebuie interpretat în sensul că operatorul de transport aerian a cărui aeronavă a intrat în coliziune cu o pasăre este obligat – în cadrul măsurilor rezonabile pe care trebuie să le ia – să includă în planificarea zborului în sistem de rotație o rezervă de timp suficientă pentru a efectua controlul de siguranță necesar?

         Și, în cazul unui răspuns negativ:

      Articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 trebuie interpretat în sensul că operatorul de transport aerian a cărui aeronavă a intrat în coliziune cu o pasăre este obligat – în cadrul măsurilor rezonabile pe care trebuie să le ia – să desemneze un plan de serviciu sau de organizare a echipajului astfel încât să fie pregătit să efectueze activități de aviație imediat după efectuarea controlului de siguranță necesar, independent de limitările privind timpul de zbor și de serviciu și cerințele privind perioada de odihnă prevăzute în anexa III la Regulamentul (UE) nr. 965/2012 al Comisiei din 5 octombrie 2012 de stabilire a cerințelor tehnice și a procedurilor administrative referitoare la operațiunile aeriene (2)?

         (1)  JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.

         (2)  JO 2012, L 296, p. 1.


title: Cauza C-132/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 10 martie 2020 – BM, DM, EN/Getin Noble Bank S.A.

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 10 martie 2020 – BM, DM, EN/Getin Noble Bank S.A.
      (Cauza C-132/20)
      (2020/C 209/17)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: BM, DM, EN

         Intimată: Getin Noble Bank S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 2, articolul 4 alineatul (3), articolul 6 alineatele (1) și (3) și articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf din Tratatul privind Uniunea Europeană (denumit în continuare „TUE”) coroborate cu articolul 47 primul și al doilea paragraf din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) și articolul 267 al treilea paragraf TFUE, precum și articolul 38 din cartă și articolul 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) trebuie interpretate în sensul că este o instanță independentă, imparțială și care dispune de competențele corespunzătoare în sensul dreptului Uniunii Europene un organ în cadrul căruia își exercită funcția o persoană numită pentru prima dată sau ulterior (la o instanță superioară) în funcția de judecător de un organ politic al puterii executive a unui stat cu un regim totalitar, nedemocratic și comunist (Rada Państwa Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej [Consiliul de Stat al Republicii Populare Polone]), la cererea ministrului justiției al acestui stat, având în vedere în special 1) lipsa transparenței criteriilor de numire, 2) posibilitatea revocării judecătorului în orice moment, 3) lipsa participării în procedura de numire a unui organism autonom reprezentativ al judecătorilor și 4) a unor autorități publice competente constituite în urma unor alegeri democratice, ceea ce ar putea să aducă atingere încrederii pe care justiția trebuie să o inspire într-o societate democratică?

                  2)

                  Este relevant, pentru soluționarea problemei menționate la prima întrebare, faptul că numirea ulterioară în funcția de judecător (la instanțe superioare) a putut avea loc ca urmare a recunoașterii perioadei de muncă (vechimii) și pe baza evaluării activității pe postul pe care persoana respectivă a fost numită cel puțin pentru prima dată de organele politice vizate la prima întrebare și pe baza procedurii descrise în cadrul acesteia, ceea ce ar putea să aducă atingere încrederii pe care justiția trebuie să o inspire într-o societate democratică?

                  3)

                  Este relevant, pentru soluționarea problemei menționate la prima întrebare, faptul că numirea ulterioară în funcția de judecător (la instanțe superioare, cu excepția Sąd Najwyższy [Curtea Supremă]) nu a fost condiționată de depunerea unui jurământ al judecătorului privind respectarea valorilor unei societăți democratice, iar persoana în cauză, atunci când a fost numită pentru prima dată, a depus jurământul de a apăra regimul politic al unui stat comunist și așa-numitul „stat de drept popular”, ceea ce ar putea să aducă atingere încrederii pe care justiția trebuie să o inspire într-o societate democratică?

                  4)

                  Articolul 2, articolul 4 alineatul (3), articolul 6 alineatele (1) și (3) și articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborate cu articolul 47 primul și al doilea paragraf din cartă și articolul 267 al treilea paragraf TFUE, precum și articolul 38 din cartă și articolul 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 93/13 trebuie interpretate în sensul că este o instanță independentă, imparțială și care dispune de competențele corespunzătoare în sensul dreptului Uniunii Europene un organ în cadrul căruia își exercită funcția o persoană numită pentru prima dată sau ulterior (la o instanță superioară) în funcția de judecător cu încălcarea flagrantă a normelor constituționale ale unui stat membru al Uniunii Europene, având în vedere compunerea neconformă cu constituția statului membru menționat a organului care desemnează persoana respectivă drept candidat, numit ulterior în funcția de judecător (Krajowa Rada Sądownictwa [Consiliul Național al Magistraturii]), fapt care a fost confirmat de instanța constituțională a respectivului stat membru al Uniunii Europene, ceea ce, prin urmare, ar putea să aducă atingere încrederii pe care justiția trebuie să o inspire într-o societate democratică?

                  5)

                  Articolul 2, articolul 4 alineatul (3), articolul 6 alineatele (1) și (3) și articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborate cu articolul 47 primul și al doilea paragraf din cartă și articolul 267 al treilea paragraf TFUE, precum și articolul 38 din cartă și articolul 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 93/13 trebuie interpretate în sensul că este o instanță independentă, imparțială și care dispune de competențele corespunzătoare în sensul dreptului Uniunii Europene un organ în cadrul căruia își exercită funcția o persoană numită în funcția de judecător pentru prima dată sau ulterior (la o instanță superioară), desemnată drept candidat pentru numirea în această funcție în cadrul unei proceduri în fața unui organ de evaluare a candidaților (Krajowa Rada Sądownictwa [Consiliul Național al Magistraturii]), dacă această procedură nu a îndeplinit criteriile de publicitate și transparență a regulilor de selectare a candidaților, ceea ce ar putea să aducă atingere încrederii pe care justiția trebuie să o inspire într-o societate democratică?

                  6)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf, articolul 2, articolul 4 alineatul (3) și articolul 6 alineatul (3) TUE coroborate cu articolul 47 primul și al doilea paragraf din cartă și articolul 267 al treilea paragraf TFUE, precum și articolul 38 din cartă și articolul 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 93/13 trebuie interpretate în sensul că instanța de ultim grad de jurisdicție dintr-un stat membru al Uniunii Europene (Sąd Najwyższy [Curtea Supremă]), pentru a garanta o protecție jurisdicțională efectivă ca mijloc pentru a preveni utilizarea constantă a clauzelor abuzive în contractele încheiate de profesioniști cu consumatorii, este obligată să examineze din oficiu, în fiecare etapă a procedurii:

                              a)

                              dacă instanța menționată la prima și la a patra întrebare îndeplinește criteriile unei instanțe independente, imparțiale și care dispune de competențele corespunzătoare în sensul dreptului Uniunii Europene, indiferent de impactul examinării criteriilor indicate în cadrul acestor întrebări asupra conținutului deciziei privind stabilirea caracterului abuziv al unei clauze contractuale și, în plus,

                              b)

                              dacă procedura în fața instanței menționate la prima și la a patra întrebare este valabilă?

                  7)

                  Articolul 2, articolul 6 alineatele (1) și (3) și articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborate cu articolul 47 primul și al doilea paragraf din cartă și articolul 267 al treilea paragraf TFUE, precum și articolul 38 din cartă și articolul 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 93/13 trebuie interpretate în sensul că, în conformitate cu dreptul Uniunii Europene, normele constituționale ale unui stat membru al Uniunii Europene referitoare la organizarea instanțelor și numirea judecătorilor care fac imposibilă aprecierea validității numirii unui judecător se pot opune constatării lipsei de independență a unei instanțe sau a unui judecător care își exercită funcția în cadrul acesteia ca urmare a împrejurărilor menționate la prima-a cincea întrebare?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-133/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 11 martie 2020 – European Pallet Association eV/PHZ BV

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 11 martie 2020 – European Pallet Association eV/PHZ BV
      (Cauza C-133/20)
      (2020/C 209/18)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: European Pallet Association eV

         Intimată: PHZ BV

         Întrebările preliminare

                  1)

                              (a)

                              Pentru o invocare cu succes a articolului 13 alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară (1), este necesar ca o comercializare ulterioară a produselor de marcă în cauză să aducă sau să poată aduce atingere uneia sau mai multora dintre funcțiile mărcii [(funcția de indicare a originii și funcția de garantare a calității, precum și funcția de comunicare, de investiție și de publicitate)] […]?

                              (b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1(a), este aceasta o cerință impusă alături de cea privind existența „motivelor legitime”?

                              (c)

                              Pentru o invocare cu succes a articolului 13 alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară, este întotdeauna suficient să se aducă atingere uneia sau mai multora dintre funcțiile mărcii menționate la întrebarea 1(a)?

                  2)

                              (a)

                              Se poate afirma, în general, că un titular al unei mărci se poate opune, în temeiul articolului 13 alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară, comercializării ulterioare a unor produse sub marca sa, dacă aceste produse sunt reparate de alte persoane decât titularul mărcii sau persoane cărora le-a dat acordul în acest sens?

                              (b)

                              În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 2(a), existența unor „motive legitime” în sensul articolului 13 alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară, după repararea de către un terț a unor produse puse în circulație de titularul mărcii sau cu acordul acestuia, depinde de natura produselor, de natura reparației efectuate […] sau de alte circumstanțe, precum circumstanțele speciale din cazul de față […]?

                  3)

                              (a)

                              Opoziția titularului mărcii, în sensul articolului 13 alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară, față de comercializarea ulterioară a unor produse reparate de terți este exclusă dacă marca este utilizată într-un mod care nu poate crea impresia că există o legătură economică între titularul mărcii (sau deținătorii licenței acestuia) și partea care comercializează produsele ulterior, de exemplu dacă, prin înlăturarea mărcii și/sau etichetarea suplimentară a produselor, după reparație este evident că aceasta nu a fost efectuată de titularul mărcii sau cu acordul acestuia sau de un deținător al licenței acestuia?

                              (b)

                              În acest context, este relevant răspunsul la întrebarea dacă marca poate fi înlăturată ușor, fără a afecta validitatea tehnică sau utilitatea practică a produselor?

                  4)

                  Pentru a se răspunde la întrebările de mai sus, este important dacă este vorba despre o marcă colectivă în sensul Regulamentului privind marca comunitară și, în caz afirmativ, în ce mod?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (versiune codificată) (JO 2009, L 78, p. 1).


title: Cauza C-135/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 12 martie 2020 – JS/Câmara Municipal de Gondomar

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 12 martie 2020 – JS/Câmara Municipal de Gondomar
      (Cauza C-135/20)
      (2020/C 209/19)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: JS

         Intimată: Câmara Municipal de Gondomar

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii Europene, în special articolul 5 din acordul-cadru anexat la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (1), trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care interzice în orice caz transformarea contractelor de muncă pe durată determinată încheiate de entități publice în contracte de muncă pe durată nedeterminată?

                  2)

                  Directiva 1999/70/CE trebuie interpretată în sensul că impune transformarea contractelor drept unica modalitate de a evita abuzurile rezultate din utilizarea contractelor de muncă pe durată determinată succesive?

         (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, .05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza C-137/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalia) la 12 martie 2020 – MV/SATA Internacional – Serviços de Transportes Aéreos SA

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalia) la 12 martie 2020 – MV/SATA Internacional – Serviços de Transportes Aéreos SA
      (Cauza C-137/20)
      (2020/C 209/20)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: MV

         Pârâtă: SATA Internacional – Serviços de Transportes Aéreos SA

         Întrebarea preliminară

      Împrejurări precum cele survenite la 6 iunie 2016, în care un zbor a fost anulat din cauza condițiilor meteorologice existente pe aeroportul de destinație, mai exact întrucât la ora decolării nu erau asigurate nici limitele minime de vizibilitate orizontală și nici limitele minime de vizibilitate verticală pe pista aeroportului respectiv, astfel încât nu erau garantate condițiile de securitate impuse pentru manevra de aterizare a avionului în cauză pe aeroportul în discuție, existând chiar o prognoză care indica o agravare a acestor condiții atmosferice în orele următoare trebuie calificate drept „împrejurări extraordinare” în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004 (1) care exonerează transportatorul aerian de obligația de despăgubire?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol.12, p. 218).


title: Cauza C-142/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Italia) la 26 martie 2020 – Analisi G. Caracciolo srl/Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione și alții

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Italia) la 26 martie 2020 – Analisi G. Caracciolo srl/Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione și alții
      (Cauza C-142/20)
      (2020/C 209/21)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Analisi G. Caracciolo srl

         Intimate: Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione, Regione Sicilia – Assessorato della salute – Dipartimento per le attività sanitarie e osservatorio, Accredia – Ente Italiano di Accreditamento, Azienda sanitaria provinciale di Palermo

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Regulamentul (CE) nr. 765/2008 (1) se opune unei reglementări naționale (precum articolul 40 din Legea nr. 88/2009) în măsura în care este interpretată în sensul că permite ca activitatea de acreditare să poată fi desfășurată de organisme care nu au sediul în una dintre țările Uniunii Europene – și, așadar, fără a se adresa organismului unic de acreditare – în condițiile în care aceste organisme garantează totuși respectarea standardelor UNI CEI EN ISO/IEC 17025 și UNI CEI EN ISO/IEC 17011 și demonstrează – inclusiv prin intermediul unor acorduri de recunoaștere reciprocă – deținerea unei calificări asimilabile în esență cu cea a organismelor unice prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 765 din 2008?

                  2)

                  În raport cu articolul 56 TFUE, cu articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și cu articolul 102 TFUE, Regulamentul (CE) nr. 765/2008, în măsura în care instituie un regim de monopol efectiv la nivel național asupra activităților de acreditare prin intermediul sistemului „organismului unic”, încalcă principiile de drept primar al Uniunii Europene, în special principiile liberei prestări a serviciilor și nediscriminării și interzicerea unui tratament diferențiat, precum și normele de concurență care interzic situațiile de monopol?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 765/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 iulie 2008 de stabilire a cerințelor de acreditare și de supraveghere a pieței în ceea ce privește comercializarea produselor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 339/93 (JO 2008, L 218, p. 30).


title: Cauza C-143/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polonia) la 24 martie 2020 – A/O

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polonia) la 24 martie 2020 – A/O
      (Cauza C-143/20)
      (2020/C 209/22)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: A

         Pârâtă: O

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 185 alineatul (3) litera (i) din Directiva 2009/138/CE din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (1) și articolul 36 alineatul (1) coroborat cu anexa 3 punctul A subpunctul 12 din Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață (2), trebuie interpretate în sensul că, în cazul contractelor de asigurare de viață cu capital variabil (fond de tip unit-linked), în care activele suport constau în instrumente derivate (sau instrumente financiare structurate care încorporează instrumente derivate), asigurătorul sau contractantul asigurării (care oferă această asigurare, distribuie produsul de asigurare, „vinde” asigurarea) este obligat să transmită asiguratului consumator informații privind natura, specificul tipului și caracteristicile (în limba engleză – indication of the nature, în limba germană – Angabe der Art, în limba franceză – indications sur la nature) instrumentului suport (instrument derivat sau instrument financiar structurat care încorporează un instrument derivat) sau este suficientă indicarea doar a tipului activelor suport (de bază), fără comunicarea caracteristicilor acestui instrument?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este acela că asigurătorul sau contractantul asigurării (care oferă această asigurare, distribuie produsul de asigurare, „vinde” asigurarea cu capital variabil – fond de tip unit-linked) este obligat să transmită asiguratului consumator informații privind natura, specificul tipului și caracteristicile instrumentului suport (instrument derivat sau instrument financiar structurat care încorporează un instrument derivat): articolul 185 alineatul (3) litera (i) din Directiva 2009/138/CE și articolul 36 alineatul (1) coroborat cu anexa 3 punctul A subpunctul 12 din Directiva 2002/83/CE trebuie interpretate în sensul că informațiile transmise asiguratului consumator privind natura, specificul tipului și caracteristicile instrumentului suport (instrument derivat sau instrument financiar structurat care încorporează un instrument derivat) trebuie să cuprindă informații identice cu cele prevăzute la articolul 19 alineatul (3) din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE (3) și la articolul 24 alineatul (4) din Directiva 2014/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind piețele instrumentelor financiare și de modificare a Directivei 2002/92/CE și a Directivei 2011/61/UE (4) (denumită în continuare „Directiva 2014/65/UE”), și anume informații complexe privind instrumentele derivate și strategiile de investiții propuse, care ar trebui să includă orientări și avertizări adecvate privind riscurile inerente investiției în aceste instrumente sau anumitor strategii de investiții, inclusiv, în special, informații despre metodologia de evaluare a instrumentului suport aplicată de asigurător sau de agentul de calcul în perioada acoperită de asigurare, informații privind riscul legat de instrumentul derivat și de emitentul acestuia, inclusiv privind modificările în timp ale valorii instrumentului derivat, diferiții factori care determină aceste modificări și gradul în care aceștia influențează valoarea instrumentului derivat?

                  3)

                  Articolul 185 alineatul (4) din Directiva 2009/138/CE trebuie interpretat în sensul că, în cazul contractelor de asigurare de viață și de supraviețuire cu capital variabil (fond de tip unit-linked), în care un activ suport este un instrument derivat (sau un instrument financiar structurat care încorporează un instrument derivat), asigurătorul sau contractantul asigurării (care oferă această asigurare, distribuie produsul de asigurare, „vinde” asigurarea) este obligat să transmită asiguratului consumator informații identice cu cele prevăzute la articolul 19 alineatul (3) din Directiva 2004/39/CE și la articolul 24 alineatul (4) din Directiva 2014/65/UE, și anume informații complexe privind instrumentele derivate și strategiile de investiții propuse, care ar trebui să includă orientări și avertizări adecvate privind riscurile inerente investiției în aceste instrumente sau anumitor strategii de investiții, inclusiv, în special, informații despre metodologia de evaluare a instrumentului suport aplicată de asigurător sau de agentul de calcul în perioada acoperită de asigurare, informații privind riscul legat de instrumentul derivat și de emitentul acestuia, inclusiv privind modificările în timp ale valorii instrumentului derivat, diferiții factori care determină aceste modificări și gradul în care aceștia influențează valoarea instrumentului derivat?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua sau la a treia întrebare (sau la ambele întrebări): lipsa transmiterii către asiguratul consumator de către asigurător sau de către contractantul asigurării care oferă asigurarea de viață cu capital variabil (fond de tip unit-linked) a informațiilor necesare (menționate la a doua și la a treia întrebare) cu ocazia ofertei de asigurare către consumator constituie o practică comercială neloială în sensul articolului 5 din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (5) sau lipsa transmiterii informațiilor necesare constituie o practică comercială înșelătoare în sensul articolului 7 din această directivă?

                  5)

                  În cazul unui răspuns negativ atât la a doua, cât și la a treia întrebare: lipsa unei informări clare a consumatorului de către asigurător sau de către contractantul asigurării (care oferă această asigurare, distribuie produsul de asigurare, „vinde” asigurarea de viață cu capital variabil – fond de tip unit-linked) asupra faptului că activele fondului de investiții (fond de tip unit-linked) sunt plasate în instrumente derivate (sau produse structurate care încorporează un instrument derivat) constituie o practică comercială neloială în sensul articolului 5 din Directiva privind practicile comerciale neloiale sau lipsa transmiterii informațiilor necesare constituie o practică comercială înșelătoare în sensul articolului 7 din această directivă?

                  6)

                  În cazul unui răspuns negativ atât la a doua, cât și la a treia întrebare: lipsa unor explicații detaliate oferite consumatorului de către asigurător sau de către contractantul asigurării care oferă asigurarea de viață cu capital variabil (fond de tip unit-linked) cu privire la caracteristicile exacte ale instrumentului în care sunt plasate activele fondului de investiții (fond de tip unit-linked), care să cuprindă informații privind regulile de funcționare a acestui instrument, în situația în care este vorba despre un instrument derivat (sau un instrument structurat care încorporează un instrument derivat), constituie o practică comercială neloială în sensul articolului 5 din Directiva privind practicile comerciale neloiale sau lipsa transmiterii informațiilor necesare constituie o practică comercială înșelătoare în sensul articolului 7 din această directivă?

         (1)  JO 2009, L 335, p. 1.

         (2)  JO 2002, L 345, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 192.

         (3)  JO 2004, L 145, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 247.

         (4)  JO 2014, L 173, p. 349.

         (5)  JO 2005, L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260.


title: Cauza C-151/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 27 martie 2020 – Bundeswettbewerbsbehörde/Nordzucker AG și alții

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 27 martie 2020 – Bundeswettbewerbsbehörde/Nordzucker AG și alții
      (Cauza C-151/20)
      (2020/C 209/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Bundeswettbewerbsbehörde

         Intimate: Nordzucker AG, Südzucker AG, Agrana Zucker GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Cel de al treilea criteriu stabilit de jurisprudența Curții în materie de concurență pentru aplicabilitatea principiului ne bis in idem, și anume cel potrivit căruia trebuie să fie vizată aceeași valoare juridică protejată, trebuie aplicat chiar și atunci când autoritățile de concurență din două state membre sunt chemate să aplice, pentru aceleași fapte și în legătură cu aceleași persoane, pe lângă normele de drept național, de asemenea, aceleași norme de drept al Uniunii (în speță, articolul 101 TFUE)?
                  Dacă răspunsul la această întrebare este afirmativ:

                  2)

                  Într-un astfel de caz de aplicare în paralel a dreptului european și a dreptului național al concurenței este protejată aceeași valoare juridică?

                  3)

                  În plus, în vederea aplicării principiului ne bis in idem, este important dacă prima decizie privind amenda adoptată de autoritatea de concurență a unui stat membru a luat în considerare, din punct de vedere factual, efectele unei încălcări a dreptului concurenței asupra celuilalt stat membru, a cărui autoritate de concurență nu s-a pronunțat decât la o dată ulterioară în cadrul procedurii desfășurate în temeiul dreptului concurenței?

                  4)

                  O procedură în care, ca urmare a participării unei părți la programul național de clemență, poate fi constatată numai încălcarea de către aceasta a dreptului concurenței constituie, de asemenea, o procedură guvernată de principiul ne bis in idem sau o asemenea simplă constatare a încălcării poate fi efectuată independent de rezultatul unei proceduri anterioare privind aplicarea unei amenzi (într-un alt stat membru)?


title: Cauza C-161/20: Acțiune introdusă la 14 aprilie 2020 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/18

      Acțiune introdusă la 14 aprilie 2020 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-161/20)
      (2020/C 209/25)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland, E. Georgieva, S. L. Kalėda, W. Mölls, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  anularea deciziei Consiliului (1), cuprinsă în actul Coreper din 5 februarie 2020, prin care s-a autorizat contribuția adresată Organizației Maritime Internaționale (IMO) în ceea ce privește introducerea de orientări referitoare la ciclul de viață pentru estimarea emisiilor de gaze cu efect de seră „de la sursa combustibililor la rezervor” a combustibililor alternativi durabili, în vederea transmiterii lor de către președinția Consiliului către IMO în numele statelor membre și al Comisiei;

                  —

                  menținerea efectelor deciziei;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Acțiunea în anulare formulată de Comisie privește o decizie a Consiliului, cuprinsă în actul Coreper din 5 februarie 2020, prin care s-a autorizat contribuția adresată Organizației Maritime Internaționale (IMO) în ceea ce privește introducerea de orientări referitoare la ciclul de viață pentru estimarea emisiilor de gaze cu efect de seră „de la sursa combustibililor la rezervor” a combustibililor alternativi durabili (contribuția OGES), în vederea transmiterii lor de către președinția Consiliului către IMO în numele statelor membre și al Comisiei.
      În susținerea acțiunii formulate, Comisia invocă două motive.
      În primul rând, Comisia consideră că decizia Consiliului încalcă competența exclusivă a Uniunii în temeiul articolului 3 alineatul (2) TFEU. Astfel, Uniunea are competență exclusivă în domeniul vizat de contribuția OGES în sensul articolului 3 alineatul (2) TFUE, întrucât acest domeniu este acoperit în mare parte de normele comune aplicabile situațiilor interne Uniunii în sensul jurisprudenței constante a Curții.
      În al doilea rând, Comisia consideră că decizia Consiliului îi încalcă prerogativele instituționale în temeiul articolului 17 alineatul (1) TUE, întrucât numai Comisia este autorizată să acționeze în numele Uniunii și să asigure reprezentarea Uniunii pe plan extern.

         (1)  Documentul ST 6287/20 al Consiliului din 24 februarie 2020.