title: Cauza C-546/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Austria) – FN, GM, Adler Real Estate AG, HL, Petrus Advisers LLP/Übernahmekommission (Trimitere preliminară – Dreptul societăților – Oferte publice de cumpărare – Directiva 2004/25/CE – Articolul 5 – Ofertă obligatorie – Articolul 4 – Autoritate de control – Decizie definitivă prin care se constată o încălcare a obligației de a prezenta o ofertă publică de cumpărare – Efect obligatoriu al acestei decizii în cadrul unei proceduri de sancționare administrativă ulterioare inițiate de aceeași autoritate – Principiul efectivității dreptului Uniunii – Principiile generale ale dreptului Uniunii – Dreptul la apărare – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 47 și 48 – Dreptul la tăcere – Prezumția de nevinovăție – Accesul la o instanță judecătorească independentă și imparțială)

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/6

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Austria) – FN, GM, Adler Real Estate AG, HL, Petrus Advisers LLP/Übernahmekommission
      (Cauza C-546/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Dreptul societăților - Oferte publice de cumpărare - Directiva 2004/25/CE - Articolul 5 - Ofertă obligatorie - Articolul 4 - Autoritate de control - Decizie definitivă prin care se constată o încălcare a obligației de a prezenta o ofertă publică de cumpărare - Efect obligatoriu al acestei decizii în cadrul unei proceduri de sancționare administrativă ulterioare inițiate de aceeași autoritate - Principiul efectivității dreptului Uniunii - Principiile generale ale dreptului Uniunii - Dreptul la apărare - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 47 și 48 - Dreptul la tăcere - Prezumția de nevinovăție - Accesul la o instanță judecătorească independentă și imparțială)
      (2021/C 462/03)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: FN, GM, Adler Real Estate AG, HL, Petrus Advisers LLP

         Autoritatea pârâtă: Übernahmekommission

         Dispozitivul

      Articolele 4 și 17 din Directiva 2004/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind ofertele publice de cumpărare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014, privite în lumina dreptului la apărare garantat de dreptul Uniunii, în special a dreptului de a fi ascultat, precum și a articolelor 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că se opun unei practici a unui stat membru în temeiul căreia o decizie de constatare a unei încălcări a acestei directive, rămasă definitivă, are efect obligatoriu într-o procedură ulterioară prin care se urmărește aplicarea unei sancțiuni administrative cu caracter penal pentru încălcarea dispozițiilor directivei menționate, în măsura în care părțile vizate de această procedură nu au putut, în cursul procedurii anterioare de constatare a acestei încălcări, să își exercite pe deplin dreptul la apărare, în special dreptul de a fi ascultat, nici să invoce dreptul la tăcere, nici să beneficieze de prezumția de nevinovăție în privința elementelor de fapt care vor fi utilizate ulterior în susținerea acuzației sau nu pot beneficia de dreptul la o cale de atac efectivă împotriva unei astfel de decizii în fața unei instanțe judecătorești competente să soluționeze chestiunile atât de fapt, cât și de drept.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-605/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP, GM/Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA) [Trimitere preliminară – Valori mobiliare admise la tranzacționare pe o piață reglementată stabilită sau care funcționează într-un stat membru – Obligația de transparență – Notificarea unor „participații importante” dobândite în capitalul unor societăți de „persoane care acționează în mod concertat” – Directiva 2004/109/CE – Articolul 3 alineatul (1a) al patrulea paragraf – Noțiunea de „cerințe mai stricte” – Directiva 2004/25/CE – „Supraveghere” de către o autoritate desemnată în temeiul articolului 4 din această directivă]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/7

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP, GM/Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)
      (Cauza C-605/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Valori mobiliare admise la tranzacționare pe o piață reglementată stabilită sau care funcționează într-un stat membru - Obligația de transparență - Notificarea unor „participații importante” dobândite în capitalul unor societăți de „persoane care acționează în mod concertat” - Directiva 2004/109/CE - Articolul 3 alineatul (1a) al patrulea paragraf - Noțiunea de „cerințe mai stricte” - Directiva 2004/25/CE - „Supraveghere” de către o autoritate desemnată în temeiul articolului 4 din această directivă)
      (2021/C 462/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP, GM

         Autoritatea pârâtă: Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (1a) al patrulea paragraf punctul (iii) din Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2004 privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată și de modificare a Directivei 2001/34/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/50/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2013, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care supune deținătorii de acțiuni sau persoanele fizice sau entitățile juridice menționate la articolul 10 sau la articolul 13 din Directiva 2004/109, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/50, unor cerințe mai stricte, în sensul acestui al patrulea paragraf, în materie de notificare a participațiilor importante decât cele prevăzute de Directiva 2004/109, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/50, și care rezultă din actele cu putere de lege și actele administrative adoptate, referitoare printre altele la ofertele publice de cumpărare, fără a încredința însă competența de a asigura respectarea unor astfel de cerințe unei autorități a acestui stat membru, desemnată în temeiul articolului 4 din Directiva 2004/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind ofertele publice de cumpărare.

         (1)  JO C 445, 10.12.2018.


title: Cauza C-107/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Obvodní soud pro Prahu 9 – Republica Cehă) – XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost (Trimitere preliminară – Politica socială – Directiva 2003/88/CE – Organizarea timpului de lucru – Noțiunile de „timp de lucru” și „perioadă de repaus” – Perioadă de pauză în cursul căreia angajatul trebuie să fie pregătit să plece în intervenție într-un interval de două minute – Supremația dreptului Uniunii)

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/7

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Obvodní soud pro Prahu 9 – Republica Cehă) – XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost
      (Cauza C-107/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 2003/88/CE - Organizarea timpului de lucru - Noțiunile de „timp de lucru” și „perioadă de repaus” - Perioadă de pauză în cursul căreia angajatul trebuie să fie pregătit să plece în intervenție într-un interval de două minute - Supremația dreptului Uniunii)
      (2021/C 462/05)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Obvodní soud pro Prahu 9

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: XR

         Pârâtă: Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că reprezintă „timp de lucru”, în sensul acestei dispoziții, timpul de pauză acordat unui lucrător în cadrul timpului său de lucru zilnic, în cursul căruia acesta trebuie să fie în măsură să plece în intervenție într-un interval de două minute în caz de nevoie, dacă rezultă dintr-o apreciere globală a tuturor circumstanțelor relevante că constrângerile impuse respectivului lucrător în cursul timpului de pauză menționat sunt de așa natură încât afectează în mod obiectiv și foarte semnificativ posibilitatea acestuia din urmă de a gestiona în mod liber timpul în care serviciile sale profesionale nu sunt solicitate și de a dedica acest timp propriilor interese.

                  2)

                  Principiul supremației dreptului Uniunii trebuie interpretat în sensul că se opune ca o instanță națională, care se pronunță în urma anulării deciziei sale de către o instanță superioară, să fie obligată, în conformitate cu dreptul procedural național, să respecte aprecierile în drept efectuate de instanța superioară respectivă, atunci când aceste aprecieri nu sunt compatibile cu dreptul Uniunii.

         (1)  JO C 131, 8.4.2019.


title: Cauza C-768/19: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Bundesrepublik Deutschland/SE [Trimitere preliminară – Politica comună în domeniul dreptului de azil și al protecției subsidiare – Directiva 2011/95/UE – Articolul 2 litera (j) a treia liniuță – Noțiunea de „membru de familie” – Persoană majoră care solicită protecție internațională ca urmare a legăturii sale de familie cu un minor care a obținut deja protecție subsidiară – Data relevantă pentru aprecierea calității de „minor”]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/8

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Bundesrepublik Deutschland/SE
      (Cauza C-768/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica comună în domeniul dreptului de azil și al protecției subsidiare - Directiva 2011/95/UE - Articolul 2 litera (j) a treia liniuță - Noțiunea de „membru de familie” - Persoană majoră care solicită protecție internațională ca urmare a legăturii sale de familie cu un minor care a obținut deja protecție subsidiară - Data relevantă pentru aprecierea calității de „minor”)
      (2021/C 462/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Pârâtă și recurentă: Bundesrepublik Deutschland

         Reclamant și intimat în recurs: SE

         Cu participarea: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 litera (j) a treia liniuță din Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate trebuie să fie interpretat în sensul că, atunci când un solicitant de azil, care a intrat pe teritoriul statului membru gazdă pe care se află copilul său minor necăsătorit, intenționează să obțină, din statutul conferit prin protecție subsidiară dobândit de acest copil, dreptul de azil în temeiul legislației statului membru respectiv care acordă un asemenea drept persoanelor care intră sub incidența articolului 2 litera (j) a treia liniuță din Directiva 2011/95, data relevantă pentru a se aprecia dacă beneficiarul protecției amintite este „minor”, în sensul acestei dispoziții, în vederea soluționării cererii de protecție internațională introduse de solicitantul de azil menționat, este data la care acesta din urmă a depus, eventual în mod neoficial, cererea sa de azil.

                  2)

                  Articolul 2 litera (j) a treia liniuță din Directiva 2011/95 coroborat cu articolul 23 alineatul (2) din aceasta și cu articolul 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie să fie interpretat în sensul că noțiunea de „membru de familie” nu impune o reluare efectivă a vieții de familie între părintele beneficiarului protecției internaționale și copilul său.

                  3)

                  Articolul 2 litera (j) a treia liniuță din Directiva 2011/95 coroborat cu articolul 23 alineatul (2) din aceasta trebuie să fie interpretat în sensul că drepturile pe care membrii de familie ai unui beneficiar al protecției subsidiare le au în temeiul statutului de protecție subsidiară obținut de copilul lor, în special beneficiile prevăzute la articolele 24-35 din aceasta, se mențin după ce beneficiarul respectiv împlinește vârsta majoratului, pe durata de valabilitate a permisului de ședere care le este acordat în conformitate cu articolul 24 alineatul (2) din această directivă.

         (1)  JO C 19, 20.1.2020.


title: Cauza C-783/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Barcelona – Spania) – Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne/GB [Trimitere preliminară – Agricultură – Protecția denumirilor de origine și a indicațiilor geografice – Caracter uniform și exhaustiv – Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 – Articolul 103 alineatul (2) litera (a) punctul (ii) – Articolul 103 alineatul (2) litera (b) – Evocare – Denumirea de origine protejată (DOP) „Champagne” – Servicii – Comparabilitate între produse – Utilizarea denumirii comerciale „Champanillo”]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/9

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Barcelona – Spania) – Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne/GB
      (Cauza C-783/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Agricultură - Protecția denumirilor de origine și a indicațiilor geografice - Caracter uniform și exhaustiv - Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 - Articolul 103 alineatul (2) litera (a) punctul (ii) - Articolul 103 alineatul (2) litera (b) - Evocare - Denumirea de origine protejată (DOP) „Champagne” - Servicii - Comparabilitate între produse - Utilizarea denumirii comerciale „Champanillo”)
      (2021/C 462/07)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Apelant: Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne

         Intimat: GB

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 103 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului trebuie interpretat în sensul că protejează denumirile de origine protejate (DOP) în raport cu acțiunile care se referă atât la produse, cât și la servicii.

                  2)

                  Articolul 103 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1308/2013 trebuie interpretat în sensul că „evocarea” prevăzută de această dispoziție, pe de o parte, nu impune, cu titlu de condiție prealabilă, ca produsul care beneficiază de o DOP și produsul sau serviciul acoperit de semnul în litigiu să fie identice sau similare și, pe de altă parte, este stabilită atunci când utilizarea unei denumiri creează, în percepția unui consumator european mediu, normal informat și suficient de atent și avizat, o legătură suficient de directă și de univocă între această denumire și DOP. Existența unei astfel de legături poate rezulta din mai multe elemente, în special din încorporarea parțială a denumirii protejate, apropierea fonetică și vizuală dintre cele două denumiri și similitudinea care rezultă din aceasta și, chiar în lipsa acestor elemente, din proximitatea conceptuală dintre DOP și denumirea în cauză sau dintr-o similitudine între produsele acoperite de aceeași DOP și produsele sau serviciile acoperite de aceeași denumire.

                  3)

                  Articolul 103 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1308/2013 trebuie interpretat în sensul că „evocarea” prevăzută de această dispoziție nu este condiționată de constatarea existenței unui act de concurență neloială, întrucât dispoziția menționată instituie o protecție specifică și proprie care se aplică independent de dispozițiile de drept național privind concurența neloială.

         (1)  JO C 19, 20.1.2020.


title: Cauza C-855/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – G. Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy [Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 69 – Exigibilitatea TVA-ului – Achiziție intracomunitară de carburanți – Obligația de plată anticipată a TVA-ului – Articolul 206 – Noțiunea de „plăți provizorii anticipate” – Articolul 273 – Colectarea în mod corect a TVA-ului și combaterea evaziunii – Marja de manevră a statelor membre]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/10

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – G. Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy
      (Cauza C-855/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 69 - Exigibilitatea TVA-ului - Achiziție intracomunitară de carburanți - Obligația de plată anticipată a TVA-ului - Articolul 206 - Noțiunea de „plăți provizorii anticipate” - Articolul 273 - Colectarea în mod corect a TVA-ului și combaterea evaziunii - Marja de manevră a statelor membre)
      (2021/C 462/08)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: G. Sp. z o.o.

         Partea adversă: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

         Dispozitivul

      Articolele 69, 206 și 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/45/UE a Consiliului din 13 iulie 2010, trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții de drept național care impune o obligație de plată a taxei pe valoarea adăugată (TVA) pentru achiziția intracomunitară de carburanți înainte ca această taxă să devină exigibilă, în sensul articolului 69 menționat.

         (1)  JO C 61, 24.2.2020.


title: Cauza C-906/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Procedură penală privind pe FO [Trimitere preliminară – Transporturi rutiere – Armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale – Regulamentul (CE) nr. 561/2006 – Articolul 3 litera (a) – Neaplicarea regulamentului în cazul transporturilor rutiere efectuate de vehicule utilizate pentru transportul de călători prin servicii regulate, traseul liniei nedepășind 50 km – Vehicule destinate unei utilizări mixte – Articolul 19 alineatul (2) – Sancțiune extrateritorială – Încălcare constatată pe teritoriul unui stat membru săvârșită pe teritoriul unui alt stat membru – Principiul legalității infracțiunilor și pedepselor – Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 – Aparatură de înregistrare în transportul rutier – Articolul 15 alineatul (2) – Obligația de introducere a cardului de conducător auto – Articolul 15 alineatul (7) – Obligația de a prezenta, la cererea unui inspector de control, cardul de conducător auto – Neintroducere a cardului de conducător auto în aparatul de înregistrare care afectează mai multe dintre cele 28 de zile care au precedat ziua controlului]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/10

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Procedură penală privind pe FO
      (Cauza C-906/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Transporturi rutiere - Armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale - Regulamentul (CE) nr. 561/2006 - Articolul 3 litera (a) - Neaplicarea regulamentului în cazul transporturilor rutiere efectuate de vehicule utilizate pentru transportul de călători prin servicii regulate, traseul liniei nedepășind 50 km - Vehicule destinate unei utilizări mixte - Articolul 19 alineatul (2) - Sancțiune extrateritorială - Încălcare constatată pe teritoriul unui stat membru săvârșită pe teritoriul unui alt stat membru - Principiul legalității infracțiunilor și pedepselor - Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 - Aparatură de înregistrare în transportul rutier - Articolul 15 alineatul (2) - Obligația de introducere a cardului de conducător auto - Articolul 15 alineatul (7) - Obligația de a prezenta, la cererea unui inspector de control, cardul de conducător auto - Neintroducere a cardului de conducător auto în aparatul de înregistrare care afectează mai multe dintre cele 28 de zile care au precedat ziua controlului)
      (2021/C 462/09)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Partea din procedura penală principală

      FO

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului, trebuie interpretat în sensul că un conducător auto care efectuează transporturi rutiere ce intră în domeniul de aplicare al acestui regulament este obligat să prezinte, la cererea unui inspector de control, cardul de conducător auto, foile de înregistrare și orice informație pentru perioada compusă din ziua controlului și din perioada precedentă de 28 de zile, în conformitate cu articolul 15 alineatele (2), (3) și (7) din Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 privind aparatura de înregistrare în transportul rutier, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 561/2006, chiar și atunci când, în această perioadă, conducătorul auto respectiv a efectuat, de asemenea, cu același vehicul, transporturi de călători în cadrul unor servicii regulate, traseul liniei nedepășind 50 km.

                  2)

                  Articolul 19 alineatul (2) din Regulamentul nr. 561/2006 trebuie interpretat în sensul că se opune ca autoritățile competente ale unui stat membru să poată impune o sancțiune conducătorului unui vehicul sau unei întreprinderi de transport pentru o încălcare a Regulamentului nr. 3821/85, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 561/2006, săvârșită pe teritoriul unui alt stat membru sau al unei țări terțe, dar constatată pe teritoriul său și care nu a fost deja sancționată.

         (1)  JO C 61, 24.2.2020.


title: Cauza C-927/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 7 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” UAB [Trimitere preliminară – Contracte de achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Articolul 58 alineatele (3) și (4) – Articolul 60 alineatele (3) și (4) – Anexa XII – Desfășurarea procedurilor de achiziții publice – Alegerea participanților – Criterii de selecție – Mijloace de probă – Capacitate economică și financiară a operatorilor economici – Posibilitatea conducătorului unei asocieri temporare de întreprinderi de a se prevala de veniturile obținute în temeiul unui contract de achiziții publice anterior care aparține aceluiași domeniu ca și contractul de achiziții publice în discuție în litigiul principal, inclusiv atunci când nu exercita el însuși activitatea care aparține domeniului vizat de contractul în discuție în litigiul principal – Capacități tehnice și profesionale ale operatorilor economici – Caracterul exhaustiv al mijloacelor de probă admise de directivă – Articolul 57 alineatul (4) litera (h), precum și alineatele (6) și (7) – Atribuirea contractelor de achiziții publice de servicii – Motive facultative de excludere de la participarea la o procedură de achiziție publică – Înscriere pe o listă a operatorilor economici excluși de la procedurile de achiziții publice – Solidaritate între membrii unei asocieri temporare de întreprinderi – Caracterul personal al sancțiunii – Articolul 21 – Protecția confidențialității informațiilor transmise unei autorități contractante de un operator economic – Directiva (UE) 2016/943 – Articolul 9 – Confidențialitate – Protecția secretelor comerciale – Aplicabilitate în cadrul procedurilor de atribuire a contractelor – Directiva 89/665/CEE – Articolul 1 – Dreptul la o cale de atac efectivă]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/11

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 7 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” UAB
      (Cauza C-927/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Contracte de achiziții publice - Directiva 2014/24/UE - Articolul 58 alineatele (3) și (4) - Articolul 60 alineatele (3) și (4) - Anexa XII - Desfășurarea procedurilor de achiziții publice - Alegerea participanților - Criterii de selecție - Mijloace de probă - Capacitate economică și financiară a operatorilor economici - Posibilitatea conducătorului unei asocieri temporare de întreprinderi de a se prevala de veniturile obținute în temeiul unui contract de achiziții publice anterior care aparține aceluiași domeniu ca și contractul de achiziții publice în discuție în litigiul principal, inclusiv atunci când nu exercita el însuși activitatea care aparține domeniului vizat de contractul în discuție în litigiul principal - Capacități tehnice și profesionale ale operatorilor economici - Caracterul exhaustiv al mijloacelor de probă admise de directivă - Articolul 57 alineatul (4) litera (h), precum și alineatele (6) și (7) - Atribuirea contractelor de achiziții publice de servicii - Motive facultative de excludere de la participarea la o procedură de achiziție publică - Înscriere pe o listă a operatorilor economici excluși de la procedurile de achiziții publice - Solidaritate între membrii unei asocieri temporare de întreprinderi - Caracterul personal al sancțiunii - Articolul 21 - Protecția confidențialității informațiilor transmise unei autorități contractante de un operator economic - Directiva (UE) 2016/943 - Articolul 9 - Confidențialitate - Protecția secretelor comerciale - Aplicabilitate în cadrul procedurilor de atribuire a contractelor - Directiva 89/665/CEE - Articolul 1 - Dreptul la o cale de atac efectivă)
      (2021/C 462/10)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” UAB

         Pârâte:„Ecoservice Klaipėda” UAB, „Klaipėdos autobusų parkas” UAB, „Parsekas” UAB, „Klaipėdos transportas” UAB

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 58 din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE trebuie interpretat în sensul că obligația operatorilor economici de a demonstra că realizează o anumită cifră de afaceri anuală medie în domeniul de activitate vizat de contractul de achiziții publice în cauză constituie un criteriu de selecție referitor la capacitatea economică și financiară a acestor operatori, în sensul alineatului (3) al acestei dispoziții.

                  2)

                  Dispozițiile coroborate ale articolului 58 alineatul (3) și ale articolului 60 alineatul (3) din Directiva 2014/24 trebuie interpretate în sensul că, în ipoteza în care autoritatea contractantă a solicitat ca operatorii economici să fi realizat o anumită cifră de afaceri minimă în domeniul la care se referă contractul de achiziții publice în cauză, un operator economic nu poate, în scopul de a face dovada capacității sale economice și financiare, să se prevaleze de veniturile obținute de o asociere temporară de întreprinderi din care a făcut parte decât dacă a contribuit în mod efectiv, în cadrul unui contract de achiziții publice determinat, la realizarea unei activități a acestui grup analoge celei care face obiectul contractului de achiziții publice pentru care operatorul menționat intenționează să facă dovada capacității sale economice și financiare.

                  3)

                  Articolul 58 alineatul (4), precum și articolele 42 și 70 din Directiva 2014/24 trebuie interpretate în sensul că sunt susceptibile a se aplica, concomitent, unei cerințe tehnice conținute într-o cerere de ofertă.

                  4)

                  Articolul 1 alineatul (1) al patrulea paragraf, articolul 1 alineatele (3) și (5) și articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014, trebuie interpretate în sensul că decizia unei autorități contractante prin care se refuză comunicarea către un operator economic a informațiilor considerate confidențiale care figurează în dosarul de candidatură sau în oferta unui alt operator economic constituie un act care poate face obiectul unei căi de atac și că, în cazul în care statul membru pe teritoriul căruia se desfășoară procedura de atribuire a contractului de achiziții publice în cauză a prevăzut că o persoană care dorește să conteste o decizie luată de autoritatea contractantă este obligată, anterior sesizării instanței, să exercite o cale de atac administrativă, acest stat membru poate de asemenea să prevadă că o cale de atac jurisdicțională împotriva acestei decizii de refuz al accesului trebuie să fie precedată de o astfel de cale de atac administrativă prealabilă.

                  5)

                  Articolul 1 alineatul (1) al patrulea paragraf și articolul 1 alineatele (3) și (5) din Directiva 89/665, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/23, precum și articolul 21 din Directiva 2014/24, citit în lumina principiului general de drept al Uniunii la o bună administrare, trebuie interpretate în sensul că o autoritate contractantă, sesizată de un operator economic cu o cerere de comunicare a informațiilor considerate confidențiale cuprinse în oferta unui concurent căruia i-a fost atribuit contractul, nu este obligată să comunice aceste informații atunci când transmiterea lor ar conduce la încălcarea normelor de drept al Uniunii referitoare la protecția informațiilor confidențiale, chiar dacă cererea operatorului economic este prezentată în cadrul unei căi de atac a aceluiași operator privind legalitatea aprecierii de către autoritatea contractantă a ofertei concurentului. Atunci când refuză să transmită asemenea informații sau când, odată cu formularea unui astfel de refuz, respinge calea de atac administrativă formulată de un operator economic cu privire la legalitatea aprecierii ofertei concurentului în cauză, autoritatea contractantă este obligată să evalueze comparativ dreptul solicitantului la bună administrare și dreptul concurentului la protecția informațiilor confidențiale, așa încât decizia sa de refuz sau decizia sa de respingere să fie motivată, iar dreptul la o cale de atac eficientă de care beneficiază un ofertant respins să nu fie lipsit de efect util.

                  6)

                  Articolul 1 alineatul (1) al patrulea paragraf și articolul 1 alineatele (3) și (5) din Directiva 89/665, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/23, precum și articolul 21 din Directiva 2014/24, citite în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că instanța națională competentă sesizată cu o cale de atac împotriva deciziei unei autorități contractante prin care se refuză comunicarea către un operator economic a informațiilor considerate confidențiale cuprinse în documentația transmisă de concurentul căruia i-a fost atribuit contractul sau cu o cale de atac împotriva deciziei unei autorități contractante de respingere a căii de atac administrative formulate împotriva unei astfel de decizii de refuz este obligată să evalueze comparativ dreptul solicitantului de a beneficia de o cale de atac efectivă și dreptul concurentului său la protecția informațiilor confidențiale și a secretelor comerciale ale acestuia. În acest scop, instanța menționată, care trebuie în mod necesar să dispună de informațiile necesare, inclusiv de informațiile confidențiale și de secretele comerciale, pentru a fi în măsură să se pronunțe în deplină cunoștință de cauză cu privire la caracterul comunicabil al informațiilor menționate, trebuie să procedeze la o examinare a tuturor elementelor de fapt și de drept pertinente. Ea trebuie de asemenea să poată anula decizia de refuz sau decizia de respingere a căii de atac administrative dacă acestea sunt nelegale și, dacă este cazul, să trimită cauza autorității contractante sau chiar să adopte ea însăși o nouă decizie dacă dreptul său național îi permite acest lucru.

                  7)

                  Articolul 57 alineatul (4) din Directiva 2014/24 trebuie interpretat în sensul că o instanță națională sesizată cu un litigiu între un operator economic exclus de la atribuirea unui contract și o autoritate contractantă poate să se îndepărteze de la aprecierea făcută de aceasta din urmă cu privire la legalitatea comportamentului operatorului economic căruia i-a fost atribuit contractul și, prin urmare, să deducă toate consecințele necesare în decizia sa. În schimb, în conformitate cu principiul echivalenței, o astfel de instanță nu poate invoca din oficiu motivul întemeiat pe eroarea de apreciere săvârșită de autoritatea contractantă decât dacă dreptul său național permite acest lucru.

                  8)

                  Articolul 63 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2014/24 coroborat cu articolul 57 alineatele (4) și (6) din această directivă trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia, atunci când un operator economic, membru al unui grup de operatori economici, s-a făcut vinovat de declarații false prin furnizarea informațiilor solicitate pentru verificarea inexistenței unor motive de excludere a grupului sau a îndeplinirii de către acesta din urmă a criteriilor de selecție, fără ca partenerii săi să fi avut cunoștință de această declarație falsă, se poate pronunța o măsură de excludere de la orice procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice împotriva tuturor membrilor acestui grup.

         (1)  JO C 77, 9.3.2020.


title: Cauza C-5/20: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Vodafone GmbH [Trimitere preliminară – Comunicații electronice – Regulamentul (UE) 2015/2120 – Articolul 3 – Accesul la internetul deschis – Articolul 3 alineatul (1) – Drepturile utilizatorilor finali – Articolul 3 alineatul (2) – Interzicerea contractelor și a practicilor comerciale care limitează exercitarea drepturilor utilizatorilor finali – Articolul 3 alineatul (3) – Obligația de tratament egal și nediscriminatoriu al traficului – Posibilitatea de a pune în aplicare măsuri rezonabile de gestionare a traficului – Opțiunea tarifară suplimentară „tarif zero” – Limitarea partajării conexiunii]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/13

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Vodafone GmbH
      (Cauza C-5/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Comunicații electronice - Regulamentul (UE) 2015/2120 - Articolul 3 - Accesul la internetul deschis - Articolul 3 alineatul (1) - Drepturile utilizatorilor finali - Articolul 3 alineatul (2) - Interzicerea contractelor și a practicilor comerciale care limitează exercitarea drepturilor utilizatorilor finali - Articolul 3 alineatul (3) - Obligația de tratament egal și nediscriminatoriu al traficului - Posibilitatea de a pune în aplicare măsuri rezonabile de gestionare a traficului - Opțiunea tarifară suplimentară „tarif zero” - Limitarea partajării conexiunii)
      (2021/C 462/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă, apelantă și recurentă: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Pârâtă, apelantă și recurentă: Vodafone GmbH

         cu participarea: Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen

         Dispozitivul

      Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2015/2120 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2015 de stabilire a unor măsuri privind accesul la internetul deschis și de modificare a Directivei 2002/22/CE privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații și a Regulamentului (UE) nr. 531/2012 privind roamingul în rețelele publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii trebuie interpretat în sensul că o limitare a partajării conexiunii ca urmare a activării unei opțiuni tarifare „tarif zero” este incompatibilă cu obligațiile care decurg din alineatul (3) al acestui articol.

         (1)  JO C 137, 27.4.2020.


title: Cauza C-18/20: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – XY (Trimitere preliminară – Controale la frontiere, azil și imigrare – Politica privind azilul – Proceduri comune de acordare și retragere a protecției internaționale – Directiva 2013/32/UE – Articolul 40 – Cerere ulterioară – Elemente sau date noi – Noțiune – Împrejurări deja existente înainte de încheierea definitivă a unei proceduri care are ca obiect o cerere de protecție internațională anterioară – Principiul autorității de lucru judecat – Culpa solicitantului)

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/14

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – XY
      (Cauza C-18/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Controale la frontiere, azil și imigrare - Politica privind azilul - Proceduri comune de acordare și retragere a protecției internaționale - Directiva 2013/32/UE - Articolul 40 - Cerere ulterioară - Elemente sau date noi - Noțiune - Împrejurări deja existente înainte de încheierea definitivă a unei proceduri care are ca obiect o cerere de protecție internațională anterioară - Principiul autorității de lucru judecat - Culpa solicitantului)
      (2021/C 462/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurent: XY

         cu participarea: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 40 alineatele (2) și (3) din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „elemente sau date noi” care „au apărut sau au fost prezentate de către solicitant”, în sensul acestei dispoziții, cuprinde elementele sau datele survenite după încheierea definitivă a procedurii care a avut ca obiect o cerere anterioară de protecție internațională, precum și elementele sau datele care existau deja înainte de încheierea acestei proceduri, dar care nu au fost invocate de solicitant.

                  2)

                  Articolul 40 alineatul (3) din Directiva 2013/32 trebuie interpretat în sensul că examinarea pe fond a unei cereri ulterioare de protecție internațională poate fi desfășurată în cadrul redeschiderii procedurii care a avut ca obiect prima cerere, în măsura în care normele care se aplică acestei redeschideri sunt conforme cu capitolul II din Directiva 2013/32, iar introducerea acestei cereri nu este supusă respectării unor termene de decădere.

                  3)

                  Articolul 40 alineatul (4) din Directiva 2013/32 trebuie interpretat în sensul că nu permite unui stat membru care nu a adoptat acte specifice de transpunere a acestei dispoziții să respingă, în temeiul normelor generale de procedură administrativă națională, examinarea pe fond a unei cereri ulterioare, atunci când elementele sau datele noi invocate în susținerea acestei cereri existau în cursul procedurii care a avut ca obiect cererea anterioară și nu au fost prezentate în cadrul acestei proceduri din motive care pot fi imputate solicitantului.

         (1)  JO C 161, 11.5.2020.


title: Cauza C-22/20: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 septembrie 2021 – Comisia Europeană/Regatul Suediei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Directiva 91/271/CEE – Articolele 4, 5, 10 și 15 – Tratarea apelor urbane reziduale – Tratare secundară sau echivalentă a apelor urbane reziduale care provin din aglomerări de anumite dimensiuni – Tratare mai riguroasă a evacuărilor în zonele sensibile – Articolul 4 alineatul (3) TUE – Verificare a datelor comunicate de statele membre – Obligația de cooperare loială]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/14

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 septembrie 2021 – Comisia Europeană/Regatul Suediei
      (Cauza C-22/20) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 91/271/CEE - Articolele 4, 5, 10 și 15 - Tratarea apelor urbane reziduale - Tratare secundară sau echivalentă a apelor urbane reziduale care provin din aglomerări de anumite dimensiuni - Tratare mai riguroasă a evacuărilor în zonele sensibile - Articolul 4 alineatul (3) TUE - Verificare a datelor comunicate de statele membre - Obligația de cooperare loială)
      (2021/C 462/13)
      Limba de procedură: suedeza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve, C. Hermes, K. Simonsson și E. Ljung Rasmussen, agenți)

         Pârât: Regatul Suediei (reprezentanți: O. Simonsson, R. Shahsavan Eriksson, C. Meyer-Seitz, M. Salborn Hodgson, H. Shev și H. Eklinder, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Întrucât nu a vegheat ca apele reziduale ale aglomerărilor Lycksele, Malå și Pajala să fie supuse, înainte de a fi evacuate, unei tratări secundare sau unei tratări echivalente, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008, coroborat cu articolul 10 din Directiva 91/271, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1137/2008, și
                  întrucât nu a furnizat Comisiei Europene, în cursul procedurii precontencioase, informațiile de care aceasta ar fi avut nevoie pentru a aprecia dacă stațiile de epurare ale aglomerărilor Habo și Töreboda îndeplinesc cerințele Directivei 91/271, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1137/2008, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Comisia Europeană și Regatul Suediei suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 87, 16.3.2020.


title: Cauzele conexate C-33/20, C-155/20 și C-187/20: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Ravensburg – Germania) – UK/Volkswagen Bank GmbH (C-33/20), RT, SV, BC/Volkswagen Bank GmbH, Skoda Bank, sucursala Volkswagen Bank GmbH (C-155/20), JL, DT/BMW Bank GmbH, Volkswagen Bank GmbH (C-187/20) [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2008/48/CE – Credit de consum – Articolul 10 alineatul (2) – Mențiuni care trebuie să figureze obligatoriu în contract – Obligația de a menționa tipul de credit, durata contractului de credit, rata dobânzii de întârziere și mecanismul de ajustare a ratei dobânzii de întârziere aplicabile la momentul încheierii contractului de credit – Modificarea ratei dobânzii de întârziere în funcție de modificarea ratei dobânzii de bază stabilită de banca centrală a unui stat membru – Compensație datorată în cazul rambursării anticipate a creditului – Obligația de a preciza metoda de calcul al modificării ratei dobânzii de întârziere și al compensației – Lipsa obligației de a menționa posibilitățile de reziliere a contractului de credit prevăzute de reglementarea națională, dar neprevăzute de Directiva 2008/48 – Articolul 14 alineatul (1) – Drept de retragere exercitat de consumator întemeiat pe nemenționarea obligatorie în temeiul articolului 10 alineatul (2) – Exercitarea în afara termenului – Interdicție, pentru creditor, de a opune o excepție întemeiată pe decădere sau pe abuzul de drept]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/15

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Ravensburg – Germania) – UK/Volkswagen Bank GmbH (C-33/20), RT, SV, BC/Volkswagen Bank GmbH, Skoda Bank, sucursala Volkswagen Bank GmbH (C-155/20), JL, DT/BMW Bank GmbH, Volkswagen Bank GmbH (C-187/20)
      (Cauzele conexate C-33/20, C-155/20 și C-187/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2008/48/CE - Credit de consum - Articolul 10 alineatul (2) - Mențiuni care trebuie să figureze obligatoriu în contract - Obligația de a menționa tipul de credit, durata contractului de credit, rata dobânzii de întârziere și mecanismul de ajustare a ratei dobânzii de întârziere aplicabile la momentul încheierii contractului de credit - Modificarea ratei dobânzii de întârziere în funcție de modificarea ratei dobânzii de bază stabilită de banca centrală a unui stat membru - Compensație datorată în cazul rambursării anticipate a creditului - Obligația de a preciza metoda de calcul al modificării ratei dobânzii de întârziere și al compensației - Lipsa obligației de a menționa posibilitățile de reziliere a contractului de credit prevăzute de reglementarea națională, dar neprevăzute de Directiva 2008/48 - Articolul 14 alineatul (1) - Drept de retragere exercitat de consumator întemeiat pe nemenționarea obligatorie în temeiul articolului 10 alineatul (2) - Exercitarea în afara termenului - Interdicție, pentru creditor, de a opune o excepție întemeiată pe decădere sau pe abuzul de drept)
      (2021/C 462/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Ravensburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: UK (C-33/20), RT, SV, BC (C-155/20), JL, DT (C-187/20)

         Pârâte: Volkswagen Bank GmbH (C-33/20), Volkswagen Bank GmbH, Skoda Bank, sucursala Volkswagen Bank GmbH (C-155/20), BMW Bank GmbH, Volkswagen Bank GmbH (C-187/20)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 10 alineatul (2) literele (a), (c) și (e) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că, dacă aceasta este situația, contractul de credit trebuie să indice în mod clar și concis că este vorba despre un „contract de credit legat” în sensul articolului 3 litera (n) din această directivă și că acest contract este încheiat pe durată determinată.

                  2)

                  Articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul că nu impune ca un „contract de credit legat” în sensul articolului 3 litera (n) din această directivă, care servește exclusiv finanțării unui contract care are ca obiect furnizarea unui bun și care prevede că suma creditului este plătită vânzătorului acestui bun, să specifice că consumatorul este exonerat de obligația sa de plată a prețului de vânzare până la concurența sumei plătite și că vânzătorul trebuie să îi predea bunul cumpărat în cazul în care prețul a fost plătit integral.

                  3)

                  Articolul 10 alineatul (2) litera (l) din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul că contractul de credit trebuie să menționeze, ca procent concret, rata dobânzii de întârziere aplicabilă la momentul încheierii contractului respectiv și trebuie să descrie în mod concret mecanismul de ajustare a ratei dobânzii de întârziere. În cazul în care părțile la contractul de credit în discuție au convenit că rata dobânzii de întârziere va fi modificată în funcție de schimbarea ratei dobânzii de bază stabilite de banca centrală a unui stat membru și publicate într-un jurnal oficial care poate fi consultat în mod facil, este suficientă o trimitere în acest contract la rata dobânzii de bază menționată, cu condiția ca modul de calcul al ratei dobânzii de întârziere în funcție de rata dobânzii de bază să fie prezentat în contractul de credit respectiv. În această privință, trebuie respectate două condiții. În primul rând, prezentarea acestui mod de calcul trebuie să fie ușor de înțeles pentru un consumator mediu care nu dispune de cunoștințe specializate în domeniul financiar și trebuie să îi permită să calculeze rata dobânzii de întârziere pe baza informațiilor furnizate în același contract de credit. În al doilea rând, frecvența modificării ratei dobânzii de bază menționate, care este determinată de dispozițiile naționale, trebuie să fie de asemenea prezentată în contractul de credit în discuție.

                  4)

                  Articolul 10 alineatul (2) litera (r) din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul că în contractul de credit, pentru stabilirea compensației datorate în caz de rambursare anticipată a creditului, trebuie indicată o metodă de calcul în mod concret și ușor de înțeles pentru consumatorul mediu, astfel încât acesta să poată stabili cuantumul compensației datorate în caz de rambursare anticipată pe baza informațiilor furnizate în acest contract.

                  5)

                  Articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul că nu impune ca în contractul de credit să fie menționate toate situațiile în care un drept de reziliere este recunoscut părților la contractul de credit nu de respectiva directivă, ci doar de reglementarea națională.

                  6)

                  Articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul că se opune invocării de către creditor a excepției legale întemeiate pe decădere cu ocazia exercitării de către consumator a dreptului său de retragere în temeiul acestei dispoziții, în cazul în care una dintre mențiunile obligatorii vizate la articolul 10 alineatul (2) din această directivă nu figura în contractul de credit și nici nu a fost transmisă ulterior în mod corespunzător, independent de aspectul dacă respectivul consumator nu avea cunoștință de existența dreptului său de retragere, fără ca acest fapt să îi fie imputabil.

                  7)

                  Directiva 2008/48 trebuie interpretată în sensul că se opune ca creditorul să poată considera în mod valabil că consumatorul a abuzat de dreptul său de retragere prevăzut la articolul 14 alineatul (1) din această directivă, atunci când una dintre mențiunile obligatorii vizate la articolul 10 alineatul (2) din directiva menționată nu figura în contractul de credit și nici nu a fost transmisă ulterior în mod corespunzător indiferent dacă acest consumator nu avea cunoștință de existența dreptului său de retragere, fără ca acest fapt să îi fie imputabil.

                  8)

                  Articolul 10 alineatul (2) litera (t) din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul că în contractul de credit trebuie menționate informațiile esențiale cu privire la toate procedurile extrajudiciare de contestare sau de formulare a căii de atac aflate la dispoziția consumatorului și, dacă este cazul, costul fiecăreia dintre ele, faptul că contestația sau calea de atac trebuie depusă în scris sau în format electronic, adresa fizică sau electronică la care trebuie trimisă această contestație sau această cale de atac și celelalte condiții procedurale impuse pentru această contestație sau cale de atac. În ceea ce privește informațiile menționate, nu este suficientă o simplă trimitere, efectuată în contractul de credit, la un regulament de procedură accesibil pe internet sau la un alt act sau document privind modalitățile procedurilor extrajudiciare de contestare și de formulare a căii de atac.

         (1)  JO C 161, 11.5.2020.

         JO C 230, 13.7.2020.

         JO C 255, 3.8.2020.


title: Cauza C-34/20: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Köln – Germania) – Telekom Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland, reprezentată de Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen [Trimitere preliminară – Comunicații electronice – Regulamentul (UE) 2015/2120 – Articolul 3 – Acces la internetul deschis – Articolul 3 alineatul (1) – Drepturile utilizatorilor finali – Articolul 3 alineatul (2) – Interzicerea contractelor și a practicilor comerciale care limitează exercitarea drepturilor utilizatorilor finali – Articolul 3 alineatul (3) – Obligația de tratament egal și nediscriminatoriu al traficului – Posibilitatea de a pune în aplicare măsuri rezonabile de gestionare a traficului – Opțiune tarifară suplimentară „tarif zero” – Limitarea lățimii de bandă]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/17

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Köln – Germania) – Telekom Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland, reprezentată de Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen
      (Cauza C-34/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Comunicații electronice - Regulamentul (UE) 2015/2120 - Articolul 3 - Acces la internetul deschis - Articolul 3 alineatul (1) - Drepturile utilizatorilor finali - Articolul 3 alineatul (2) - Interzicerea contractelor și a practicilor comerciale care limitează exercitarea drepturilor utilizatorilor finali - Articolul 3 alineatul (3) - Obligația de tratament egal și nediscriminatoriu al traficului - Posibilitatea de a pune în aplicare măsuri rezonabile de gestionare a traficului - Opțiune tarifară suplimentară „tarif zero” - Limitarea lățimii de bandă)
      (2021/C 462/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Telekom Deutschland GmbH

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland, reprezentată de Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen

         Dispozitivul

      Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2015/2120 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2015 de stabilire a unor măsuri privind accesul la internetul deschis și de modificare a Directivei 2002/22/CE privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații și a Regulamentului (UE) nr. 531/2012 privind roamingul în rețelele publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii trebuie interpretat în sensul că o limitare a lățimii de bandă ca urmare a activării unei opțiuni tarifare „tarif zero”, aplicată streamingului video, indiferent dacă este difuzat de operatori parteneri sau de alți furnizori de conținut, este incompatibilă cu obligațiile care decurg din alineatul (3) al acestui articol.

         (1)  JO C 137, 27.4.2020.


title: Cauza C-66/20: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Procura della Repubblica di Trento – Italia) – Procedură privind recunoașterea și executarea unui ordin european de anchetă privind XK [Trimitere preliminară – Articolul 267 TFUE – Noțiunea de „instanță națională” – Criterii – Procura della Repubblica di Trento (Parchetul Republicii din Trento, Italia) – Inadmisibilitatea cererii de decizie preliminară]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/18

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Procura della Repubblica di Trento – Italia) – Procedură privind recunoașterea și executarea unui ordin european de anchetă privind XK
      (Cauza C-66/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 267 TFUE - Noțiunea de „instanță națională” - Criterii - Procura della Repubblica di Trento (Parchetul Republicii din Trento, Italia) - Inadmisibilitatea cererii de decizie preliminară)
      (2021/C 462/16)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Procura della Repubblica di Trento

         Partea din procedura principală

      XK

         cu participarea: Finanzamt für Steuerstrafsachen und Steuerfahndung Münster

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Procura della Repubblica di Trento (Parchetul Republicii din Trento, Italia) prin decizia din 15 ianuarie 2020 este inadmisibilă.

         (1)  JO C 209, 22.6.2020.


title: Cauza C-100/20: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – XY/Hauptzollamt B [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Impozitarea produselor energetice și a electricității – Directiva 2003/96/CE – Articolul 17 alineatul (1) litera (a) – Reduceri fiscale la consumul de produse energetice și de energie electrică în favoarea întreprinderilor mari consumatoare de energie – Reducere facultativă – Reguli de restituire a impozitelor percepute cu încălcarea unor dispoziții de drept național adoptate în temeiul unei posibilități acordate statelor membre în această directivă – Plata de dobânzi – Principiul egalității de tratament]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/18

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – XY/Hauptzollamt B
      (Cauza C-100/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Impozitarea produselor energetice și a electricității - Directiva 2003/96/CE - Articolul 17 alineatul (1) litera (a) - Reduceri fiscale la consumul de produse energetice și de energie electrică în favoarea întreprinderilor mari consumatoare de energie - Reducere facultativă - Reguli de restituire a impozitelor percepute cu încălcarea unor dispoziții de drept național adoptate în temeiul unei posibilități acordate statelor membre în această directivă - Plata de dobânzi - Principiul egalității de tratament)
      (2021/C 462/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă-reclamantă: XY

         Intimat-pârât: Hauptzollamt B

         Dispozitivul

      Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că impune ca, în cazul rambursării cuantumului impozitului pe energia electrică perceput fără a fi datorat, din cauza aplicării eronate a unei dispoziții naționale adoptate în temeiul unei posibilități acordate statelor membre prin Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității, acest cuantum să fie majorat cu dobânzi.

         (1)  JO C 209, 22.6.2020.


title: Cauza C-169/20: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 2 septembrie 2021 – Comisia Europeană/Republica Portugheza (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Articolul 110 TFUE – Impozite interne – Impozite discriminatorii – Interzicere – Vehicule de ocazie importate din celelalte state – Componentă a taxei de înmatriculare de la taxe calculată pe baza emisiilor de dioxid de carbon – Omisiune de a ține seama de deprecierea vehiculului)

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/19

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 2 septembrie 2021 – Comisia Europeană/Republica Portugheza
      (Cauza C-169/20) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 110 TFUE - Impozite interne - Impozite discriminatorii - Interzicere - Vehicule de ocazie importate din celelalte state - Componentă a taxei de înmatriculare de la taxe calculată pe baza emisiilor de dioxid de carbon - Omisiune de a ține seama de deprecierea vehiculului)
      (2021/C 462/18)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial M. França și C. Perrin, ulterior G. Braga da Cruz și C. Perrin, agenți)

         Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, N. Vitorino, A. Pimenta, P. Barros da Costa și S. Jaulino, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Excluzând deprecierea componentei de mediu din calculul valorii aplicabile vehiculelor de ocazie puse în circulație pe teritoriul portughez și cumpărate într-un alt stat membru, în cadrul calculului taxei pe autovehicule, așa cum este prevăzută de Código do imposto sobre veículos (Codul taxei pe autovehicule), astfel cum a fost modificat prin lei 71/2018 (Legea nr. 71/2018), Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 110 TFUE.

                  2)

                  Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 209, 22.6.2020.


title: Cauza C-180/20: Hotărârea Curții (Marea Camera) din 2 septembrie 2021 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene [„Acțiune în anulare – Deciziile (UE) 2020/245 și 2020/246 – Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de parteneriat constituit prin Acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Armenia, pe de altă parte – Acord în care anumite dispoziții pot intra sub incidența politicii externe și de securitate comune (PESC) – Adoptarea regulamentului de procedură al Consiliului de parteneriat, a celui al Comitetului de parteneriat și a celui al subcomitetelor specializate și al altor organisme – Adoptare a două decizii distincte – Alegerea temeiului juridic – Articolul 37 TUE – Articolul 218 alineatul (9) TFUE – Regula de vot”]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/19

      Hotărârea Curții (Marea Camera) din 2 septembrie 2021 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-180/20) (1)

      („Acțiune în anulare - Deciziile (UE) 2020/245 și 2020/246 - Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de parteneriat constituit prin Acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Armenia, pe de altă parte - Acord în care anumite dispoziții pot intra sub incidența politicii externe și de securitate comune (PESC) - Adoptarea regulamentului de procedură al Consiliului de parteneriat, a celui al Comitetului de parteneriat și a celui al subcomitetelor specializate și al altor organisme - Adoptare a două decizii distincte - Alegerea temeiului juridic - Articolul 37 TUE - Articolul 218 alineatul (9) TFUE - Regula de vot”)
      (2021/C 462/19)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Kellerbauer și T. Ramopoulos, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: P. Mahnič, M. Balta și M. Bishop, agenți)

         Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Cehă (reprezentanți: K. Najmanová, M. Švarc, J. Vláčil și M. Smolek, în calitate de agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Republica Franceză (reprezentanți: T. Stehelin, J. L. Carré și A. L. Desjonquères, în calitate de agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia (UE) 2020/245 a Consiliului din 17 februarie 2020 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de parteneriat constituit prin Acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Armenia, pe de altă parte, în ceea ce privește adoptarea regulamentului de procedură al Consiliului de parteneriat, a celui al Comitetului de parteneriat și a celui al subcomitetelor specializate și al altor organisme înființate de Consiliul de parteneriat și în ceea ce privește stabilirea listei subcomitetelor, în aplicarea acordului respectiv, cu excepția titlului II din acesta, și Decizia (UE) 2020/246 a Consiliului din 17 februarie 2020 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de parteneriat constituit prin Acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Armenia, pe de altă parte, în ceea ce privește adoptarea regulamentului de procedură al Consiliului de parteneriat, a celui al Comitetului de parteneriat și a celui al subcomitetelor specializate și al altor organisme înființate de Consiliul de parteneriat și în ceea ce privește stabilirea listei subcomitetelor, în aplicarea titlului II din acordul respectiv.

                  2)

                  Menține efectele Deciziilor 2020/245 și 2020/246.

                  3)

                  Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

                  4)

                  Republica Franceză și Republica Cehă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 209, 22.6.2020.


title: Cauza C-337/20: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – DM, LR/Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) – Alpes-Provence (Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Servicii de plată în cadrul pieței interne – Directiva 2007/64/CE – Articolele 58 și 60 – Utilizator al serviciilor de plată – Notificarea operațiunilor de plată neautorizate – Răspunderea prestatorului de servicii de plată pentru aceleași operațiuni – Acțiune în răspundere angajată de fideiusorul unui utilizator al serviciilor de plată)

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/20

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – DM, LR/Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) – Alpes-Provence
      (Cauza C-337/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Servicii de plată în cadrul pieței interne - Directiva 2007/64/CE - Articolele 58 și 60 - Utilizator al serviciilor de plată - Notificarea operațiunilor de plată neautorizate - Răspunderea prestatorului de servicii de plată pentru aceleași operațiuni - Acțiune în răspundere angajată de fideiusorul unui utilizator al serviciilor de plată)
      (2021/C 462/20)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: DM, LR

         Intimată: Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) – Alpes-Provence

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 58 și articolul 60 alineatul (1) din Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE trebuie interpretate în sensul că se opun ca un utilizator al serviciilor de plată să poată angaja răspunderea prestatorului acestor servicii în temeiul unui alt regim de răspundere decât cel prevăzut de aceste dispoziții atunci când utilizatorul respectiv nu și-a îndeplinit obligația de notificare prevăzută la articolul 58 menționat.

                  2)

                  Articolul 58 și articolul 60 alineatul (1) din Directiva 2007/64 trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca fideiusorul unui utilizator al serviciilor de plată să invoce, ca urmare a neîndeplinirii de către prestatorul de servicii de plată a obligațiilor sale legate de o operațiune neautorizată, răspunderea civilă a unui asemenea prestator, beneficiar al fideiusiunii, pentru a contesta cuantumul datoriei garantate, în conformitate cu un regim de răspundere contractuală de drept comun.

         (1)  JO C 339, 12.10.2020.


title: Cauza C-350/20: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte costituzionale – Italia) – O.D. și alții/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) [Trimitere preliminară – Directiva 2011/98/UE – Drepturi pentru lucrătorii din țări terțe care dețin un permis unic – Articolul 12 – Dreptul la egalitate de tratament – Securitate socială – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Coordonarea sistemelor de securitate socială – Articolul 3 – Indemnizații de maternitate și de paternitate – Prestații familiale – Reglementare a unui stat membru care exclude resortisanții din țări terțe care dețin un permis unic de la beneficiul unei alocații de naștere și al unei alocații de maternitate]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/21

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte costituzionale – Italia) – O.D. și alții/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
      (Cauza C-350/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2011/98/UE - Drepturi pentru lucrătorii din țări terțe care dețin un permis unic - Articolul 12 - Dreptul la egalitate de tratament - Securitate socială - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Coordonarea sistemelor de securitate socială - Articolul 3 - Indemnizații de maternitate și de paternitate - Prestații familiale - Reglementare a unui stat membru care exclude resortisanții din țări terțe care dețin un permis unic de la beneficiul unei alocații de naștere și al unei alocații de maternitate)
      (2021/C 462/21)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte costituzionale

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: O.D., R.I.H.V., B.O., F.G., M.K.F.B., E.S., N.P., S.E.A.

         Pârât: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

         cu participarea: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Dispozitivul

      Articolul 12 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2011/98/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind o procedură unică de solicitare a unui permis unic pentru resortisanții țărilor terțe în vederea șederii și ocupării unui loc de muncă pe teritoriul statelor membre și un set comun de drepturi pentru lucrătorii din țările terțe cu ședere legală pe teritoriul unui stat membru trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care exclude resortisanții din țări terțe menționați la articolul 3 alineatul (1) literele (b) și (c) din această directivă de la beneficiul unei alocații de naștere și al unei alocații de maternitate prevăzute de această reglementare.

         (1)  JO C 329, 5.10.2020.


title: Cauza C-371/20: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Peek & Cloppenburg KG, reprezentată legal de Peek & Cloppenburg Düsseldorf Komplementär B.V./Peek & Cloppenburg KG, reprezentată legal de Van Graaf Management GmbH (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2005/29/CE – Practici comerciale considerate neloiale în orice situație – Practici comerciale înșelătoare – Punctul 11 prima teză din anexa I – Acțiuni publicitare – Utilizarea unui conținut redacțional în mass-media pentru promovarea unui produs – Promovare finanțată de comerciant însuși – Noțiunea de „plată” – Promovarea vânzării produselor celui care publică anunțul și ale societății care editează publicația – Reportaj publicitar)

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/22

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Peek & Cloppenburg KG, reprezentată legal de Peek & Cloppenburg Düsseldorf Komplementär B.V./Peek & Cloppenburg KG, reprezentată legal de Van Graaf Management GmbH
      (Cauza C-371/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2005/29/CE - Practici comerciale considerate neloiale în orice situație - Practici comerciale înșelătoare - Punctul 11 prima teză din anexa I - Acțiuni publicitare - Utilizarea unui conținut redacțional în mass-media pentru promovarea unui produs - Promovare finanțată de comerciant însuși - Noțiunea de „plată” - Promovarea vânzării produselor celui care publică anunțul și ale societății care editează publicația - Reportaj publicitar)
      (2021/C 462/22)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă-pârâtă: Peek & Cloppenburg KG, reprezentată legal de Peek & Cloppenburg Düsseldorf Komplementär B.V.

         Intimată-reclamantă: Peek & Cloppenburg KG, reprezentată legal de Van Graaf Management GmbH

         Dispozitivul

      Prima teză a punctului 11 din anexa I la Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului trebuie interpretată în sensul că promovarea unui produs prin publicarea unui conținut editorial este „plătită” de un comerciant, în sensul acestei dispoziții, atunci când acest comerciant furnizează în schimbul acestei publicări o contraprestație care are valoare patrimonială, indiferent dacă sub forma vărsării unei sume de bani sau sub orice altă formă, atunci când există o legătură certă între plata astfel oferită de comerciantul menționat și publicarea menționată. Aceasta este printre altele situația în ceea ce privește punerea gratuită la dispoziție de către același comerciant a unor imagini protejate de drepturi de utilizare, în care sunt vizibile spațiile comerciale și produsele comercializate de acesta.

         (1)  JO C 348, 19.10.2020.


title: Cauza C-379/20: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – B/Udlændingenævnet (Trimitere preliminară – Acordul de asociere CEE-Turcia – Decizia nr. 1/80 – Articolul 13 – Clauza de standstill – Nouă restricție – Reîntregirea familiei cu copii minori ai unor lucrători turci – Condiție de vârstă – Cerința unor motive specifice pentru a beneficia de reîntregirea familiei – Motiv imperativ de interes general – Integrare reușită – Proporționalitate)

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/22

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – B/Udlændingenævnet
      (Cauza C-379/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Acordul de asociere CEE-Turcia - Decizia nr. 1/80 - Articolul 13 - Clauza de standstill - Nouă restricție - Reîntregirea familiei cu copii minori ai unor lucrători turci - Condiție de vârstă - Cerința unor motive specifice pentru a beneficia de reîntregirea familiei - Motiv imperativ de interes general - Integrare reușită - Proporționalitate)
      (2021/C 462/23)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Østre Landsret

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: B

         Pârâtă: Udlændingenævnet

         Dispozitivul

      Articolul 13 din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia trebuie interpretat în sensul că o măsură națională care reduce de la 18 la 15 de ani vârsta limită pentru ca copilul unui lucrător turc cu reședința legală pe teritoriul statului membru gazdă să poată depune o cerere de reîntregire a familiei constituie o „nouă restricție”, în sensul acestei dispoziții. O astfel de restricție poate fi totuși justificată de obiectivul care constă în garantarea unei integrări reușite a resortisanților țărilor terțe în cauză, cu condiția ca modalitățile sale de punere în aplicare să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului urmărit.

         (1)  JO C 348, 19.10.2020.


title: Cauza C-502/20: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Mons – Belgia) – TP/Institut des Experts en Automobiles [Trimitere preliminară – Libertatea de stabilire – Libera prestare a serviciilor – Recunoașterea calificărilor profesionale – Directiva 2005/36/CE – Articolul 5 alineatul (2) – Expert în autovehicule stabilit într-un stat membru care se deplasează spre teritoriul statului membru gazdă pentru a-și exercita, temporar și ocazional, profesia – Refuz al organismului profesional din statul membru gazdă, în care era anterior stabilit, de a-l înscrie în registrul prestațiilor temporare și ocazionale – Noțiunea de „prestație temporară și ocazională”]

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/23

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 2 septembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Mons – Belgia) – TP/Institut des Experts en Automobiles
      (Cauza C-502/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Libertatea de stabilire - Libera prestare a serviciilor - Recunoașterea calificărilor profesionale - Directiva 2005/36/CE - Articolul 5 alineatul (2) - Expert în autovehicule stabilit într-un stat membru care se deplasează spre teritoriul statului membru gazdă pentru a-și exercita, temporar și ocazional, profesia - Refuz al organismului profesional din statul membru gazdă, în care era anterior stabilit, de a-l înscrie în registrul prestațiilor temporare și ocazionale - Noțiunea de „prestație temporară și ocazională”)
      (2021/C 462/24)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Mons

         Părțile din procedura principală

         Apelant-pârât: TP

         Intimat-reclamant: Institut des Experts en Automobiles

         Dispozitivul

      Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/55/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2013, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a statului membru gazdă, în sensul acestei dispoziții, care, așa cum a fost interpretată de autoritățile sale competente, nu permite unui profesionist stabilit într-un alt stat membru să își exercite, temporar și ocazional, profesia pe teritoriul statului membru gazdă, pentru motivul că acest profesionist dispunea, în trecut, de un sediu în acest stat membru, că serviciile pe care le prestează prezintă o anumită recurență sau că deține, în statul membru respectiv, o infrastructură, cum ar fi un birou.

         (1)  JO C 35, 1.2.2021.


title: Cauza C-171/21 P: Recurs introdus la 8 februarie 2021 de Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. și de Gojko Čuljak împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 28 ianuarie 2021 în cauza T-603/20, Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. și Gojko Čuljak/Comisia Europeană

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/24

      Recurs introdus la 8 februarie 2021 de Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. și de Gojko Čuljak împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 28 ianuarie 2021 în cauza T-603/20, Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. și Gojko Čuljak/Comisia Europeană
      (Cauza C-171/21 P)
      (2021/C 462/25)
      Limba de procedură: croata

         Părțile

         Recurente: Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o., Gojko Čuljak (reprezentant: I. Žalac, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 1 septembrie 2021, Curtea (Camera a noua) a decis respingerea recursului ca vădit neîntemeiat, respingerea cererii de asistență judiciară formulate de Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. și de Gojko Čuljak și suportarea de către acestea din urmă a propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-211/21 P: Recurs introdus la 31 martie 2021 de 12seasons GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 20 ianuarie 2021 în cauza T-329/19, 12seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny (BE EDGY BERLIN)

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/24

      Recurs introdus la 31 martie 2021 de 12seasons GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 20 ianuarie 2021 în cauza T-329/19, 12seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny (BE EDGY BERLIN)
      (Cauza C-211/21 P)
      (2021/C 462/26)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: 12seasons GmbH (reprezentant: M. Gail, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Société immobilière et mobilière de Montagny
      Prin Ordonanța din 1 septembrie 2021, Curtea (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a dispus că recursul nu este admis în principiu și că 12seasons GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-309/21 P: Recurs introdus la 12 mai 2021 de Graanhandel P. van Schelven BV împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 24 martie 2021 în cauza T-306/19, Graanhandel P. van Schelven/Comisia

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/24

      Recurs introdus la 12 mai 2021 de Graanhandel P. van Schelven BV împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 24 martie 2021 în cauza T-306/19, Graanhandel P. van Schelven/Comisia
      (Cauza C-309/21 P)
      (2021/C 462/27)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Graanhandel P. van Schelven BV (reprezentant: C. Almeida, advocaat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluzii

      Prin Ordonanța din 28 septembrie 2021, Curtea (Camera a noua) a respins recursul ca vădit nefondat și a obligat Graanhandel P. van Schelven BV la plata propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-369/21 P: Recurs introdus la 14 iunie 2021 de Apologistics GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 21 aprilie 2021 în cauza T-282/20, Apologistics GmbH/ Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/25

      Recurs introdus la 14 iunie 2021 de Apologistics GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 21 aprilie 2021 în cauza T-282/20, Apologistics GmbH/ Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-369/21 P)
      (2021/C 462/28)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Apologistics GmbH (reprezentant: H. Hug, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Markus Kerckhoff
      Prin Ordonanța din 22 septembrie 2021, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor) nu a admis în principiu recursul și a obligat recurenta la plata propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-417/21 P: Recurs introdus la 8 iulie 2021 de repowermap.org împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 28 aprilie 2021 în cauza T-872/16, repowermap.org/EUIPO și Repower

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/25

      Recurs introdus la 8 iulie 2021 de repowermap.org împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 28 aprilie 2021 în cauza T-872/16, repowermap.org/EUIPO și Repower
      (Cauza C-417/21 P)
      (2021/C 462/29)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: repowermap.org (reprezentanți: P. González-Bueno Catalán de Ocón, abogado, W. Sakulin, advocaat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Repower AG
      Prin Ordonanța din 8 septembrie 2021, Curtea (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a dispus că recursul nu este admis în principiu.


title: Cauza C-470/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 30 iulie 2021 – La Quadrature du Net, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Franciliens.net, French Data Network/Premier ministre, Ministère de la Culture

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 30 iulie 2021 – La Quadrature du Net, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Franciliens.net, French Data Network/Premier ministre, Ministère de la Culture
      (Cauza C-470/21)
      (2021/C 462/30)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: La Quadrature du Net, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Franciliens.net, French Data Network

         Pârâți: Premier ministre, Ministère de la Culture

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Datele de identitate civilă corespunzătoare unei adrese IP se numără printre datele de transfer sau de localizare supuse, în principiu, obligației efectuării unui control prealabil de către o instanță sau o entitate administrativă independentă care dispune de putere de constrângere?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare și având în vedere sensibilitatea redusă a datelor referitoare la identitatea civilă a utilizatorilor, inclusiv a datelor de contact ale acestora, Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (1), din perspectiva Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretată, în sensul că se opune unei reglementări naționale care prevede colectarea datelor respective care corespund adresei IP a utilizatorilor de către o autoritate administrativă, fără un control prealabil din partea unei instanțe sau a unei entități administrative independente care dispune de putere de constrângere?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare și având în vedere sensibilitatea redusă a datelor referitoare la identitatea civilă, împrejurarea că numai datele menționate pot fi colectate, exclusiv în scopul prevenirii neîndeplinirii unor obligații stabilite în mod precis, limitativ și restrictiv de dreptul național, precum și împrejurarea că un control sistematic al accesului la datele fiecărui utilizator din partea unei instanțe sau a unei entități administrative terțe care dispune de putere de constrângere ar fi de natură să compromită îndeplinirea misiunii de serviciu public încredințate autorității administrative care este de asemenea independentă și care realizează această colectare, directiva se opune efectuării controlului respectiv în condiții adaptate, de exemplu prin control automat, dacă este cazul sub supravegherea unui serviciu intern al organismului care prezintă garanții de independență și de imparțialitate în raport cu agenții însărcinați să realizeze colectarea în cauză?

         (1)  JO 2002, L 201, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 63.


title: Cauza C-542/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Senāts) (Letonia) la 30 august 2021 – SIA „Mikrotīkls”/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Senāts) (Letonia) la 30 august 2021 – SIA „Mikrotīkls”/Valsts ieņēmumu dienests
      (Cauza C-542/21)
      (2021/C 462/31)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă în primă instanță și recurentă în recurs: SIA „Mikrotīkls”

         Pârâtă în primă instanță și intimată în recurs: Valsts ieņēmumu dienests

         Întrebarea preliminară

      Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 927/2012 al Comisiei din 9 octombrie 2012 (2) și prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1001/2013 al Comisiei din 4 octombrie 2013 (3), trebuie interpretată în sensul că în subpoziția 8517 70 11 din Nomenclatura Combinată pot fi incluse antenele pentru routere configurate pentru utilizarea în rețele locale (LAN) și/sau în rețele de mare suprafață (WAN)?

         (1)  JO 1987, L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 04, p. 3.

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 927/2012 al Comisiei din 9 octombrie 2012 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO 2012, L 304, p. 1).

         (3)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1001/2013 al Comisiei din 4 octombrie 2013 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO 2013, L 290, p. 1).


title: Cauza C-551/21: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2021 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               15.11.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/27

      Acțiune introdusă la 7 septembrie 2021 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-551/21)
      (2021/C 462/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, B. Hofstötter, T. Ramopoulos, A. Stobiecka-Kuik, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  anularea articolului 2 din Decizia (UE) 2021/1117 (1) a Consiliului din 28 iunie 2021 privind semnarea, în numele Uniunii Europene, și aplicarea cu titlu provizoriu a Protocolului de punere în aplicare a Acordului de parteneriat în domeniul pescuitului dintre Republica Gaboneză și Comunitatea Europeană (2021-2026), precum și a desemnării de către Consiliu, prin intermediul președintelui său, a ambasadorului Portugaliei ca persoană împuternicită să semneze protocolul, semnare care a avut loc la 29 iunie 2021, și

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv, invocat cu titlu principal, Comisia susține că Consiliul a încălcat, pe de o parte, competențele de reprezentare externă ale Comisiei în temeiul articolului 17 TUE, precum și echilibrul interinstituțional și principiul conferirii instituționale a competențelor prevăzut la articolul 13 alineatul (2) TUE și, pe de altă parte, cerința unității reprezentării externe care decurge din principiul cooperării loiale între Uniune și statele sale membre. Comisia susține, în primul rând, că Consiliul a săvârșit o eroare de drept prin încălcarea prerogativelor Comisiei la adoptarea articolului 2 din Decizia (UE) 2021/117 a Consiliului din 28 iunie 2021, astfel cum a fost modificat, și prin desemnarea, prin intermediul președintelui său, pe baza acestei dispoziții, a ambasadorului Portugaliei ca persoană împuternicită să semneze în numele Uniunii (și chiar să semneze singur) Protocolul de punere în aplicare cu Gabonul, în locul Comisiei. În al doilea rând, Comisia susține că, prin aceasta, Consiliul a creat confuzie în rândul partenerilor externi ai Uniunii cu privire la instituția Uniunii care asigură reprezentarea externă a acesteia, deoarece a desemnat președinția prin rotație a Consiliului, în persoana ambasadorului Portugaliei, determinând îndoieli cu privire la natura juridică a puterilor de care dispune Uniunea, în domeniile sale de competență, de a încheia în mod autonom acorduri internaționale ca subiect de drept internațional cu deplină personalitate juridică, iar nu ca reprezentantă a statelor sale membre. Prin aceasta, Consiliul a adus atingere eficacității, credibilității și reputației Uniunii pe plan internațional.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv, Comisia susține că Consiliul a încălcat, pe de o parte, obligația de motivare și cerința privind publicitatea, prevăzute la articolele 296 și 297 TFUE și, pe de altă parte, principiul cooperării loiale între instituții, prevăzut la articolul 13 alineatul (2) TUE. Comisia susține, în primul rând, că Consiliul nu a motivat de ce a decis să îl desemneze pe ambasadorul Portugaliei ca persoană împuternicită să semneze în numele Uniunii și nu a făcut publică în mod corespunzător această decizie prin publicare sau prin notificarea Comisiei și, în al doilea rând, că Consiliul nu s-a consultat cu Comisia în privința intenției sale de a-l desemna pe ambasadorul Portugaliei ca persoană împuternicită să semneze în numele Uniunii.

         (1)  JO 2021, L 242, p. 3.