title: Cauza T-347/21: Acțiune introdusă la 21 iunie 2021 – Hypo Vorarlberg Bank/SRB

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/50

      Acțiune introdusă la 21 iunie 2021 – Hypo Vorarlberg Bank/SRB
      (Cauza T-347/21)
      (2021/C 320/56)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Hypo Vorarlberg Bank AG (Bregenz, Austria) (reprezentanți: G. Eisenberger și A. Brenneis, avocats)

         Pârâtă: Comitetul Unic de Rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei SRB din 14 aprilie 2021 privind calculul contribuțiilor ex ante din 2021 la Fondul Unic de Rezoluție (SRB/ES/2021/22), inclusiv a anexelor la aceasta și aceasta în orice situație, în măsura în care această decizie, inclusiv anexele la aceasta, vizează cuantumul care trebuie achitat de reclamantă;

                  —

                  suspendarea procedurii în temeiul articolului 69 litera (c) sau litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului până la soluționarea definitivă a cauzelor (conexate) C-584/20 P (1) și C-621/20 P (2), C-663/20 P (3) și C-664/20 P (4), dat fiind că procedurile de recurs, care sunt deja pendinte de un timp, privesc în mare parte aceleași chestiuni de drept;

                  —

                  obligarea SRB la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură, pentru motivul că decizia atacată nu a fost comunicată integral reclamantei.

                              —

                              Decizia atacată nu a fost comunicată integral reclamantei, încălcându-se articolul 1 al doilea paragraf TFUE, articolele 15, 296 și 298 TFUE, precum și articolele 42 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”). Cunoașterea datelor necomunicate este necesară, în calitate de componentă centrală a deciziei atacate, pentru a putea înțelege și controla calculele aferente contribuției.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură, în temeiul nemotivării deciziei atacate.

                              —

                              Decizia atacată încalcă obligația de motivare care rezultă de la articolul 296 alineatul (2) TFUE, precum și de la articolul 41 alineatele (1) și (2) litera (c) din cartă, pentru motivul că au fost comunicate numai câteva rezultate intermediare triate. În ceea ce privește puterea de apreciere a SRB, nici evaluările efectuate de acesta, nici motivele care stau la baza acestora nu au fost precizate.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură, ca urmare a neaudierii reclamantei și a nerespectării dreptului acesteia de a fi ascultată.

                              —

                              Contrar prevederilor articolului 41 alineatele (1) și (2) litera (a) din cartă, reclamanta nu a fost ascultată nici anterior adoptării deciziei atacate, nici anterior adoptării avizului de percepere întemeiat pe aceasta. Aceasta nu a fost nici în măsură să-și prezinte observațiile, în pofida procesului de consultare recent introdus.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe nelegalitatea Regulamentului delegat (UE) 2015/63 al Comisiei (5) drept temei al abilitării pentru adoptarea deciziei atacate sau pe nelegalitatea metodei de ajustare în funcție de profilul de risc stabilit în acest regulament.

                              —

                              În cadrul celui de al patrulea motiv, reclamanta arată că articolele 4-7, articolul 9, precum și anexa I la Regulamentul delegat 2015/63, pe care se întemeiază decizia atacată, prevăd un sistem de stabilire a contribuțiilor lipsit de orice transparență și care este contrar articolelor 16, 17, 41 și 47 din cartă și care nu permite să se garanteze nici respectarea articolelor 20 și 21 din cartă, nici conformitatea cu principiile proporționalității și securității juridice.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe nelegalitatea Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului (6) și a Regulamentului (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului (7) drept temeiuri pentru abilitarea în vederea adoptării Regulamentului delegat 2015/63 și, în consecință, a deciziei atacate.

                              —

                              Cu titlu subsidiar, reclamanta invocă, în cadrul celui de al cincilea motiv, nelegalitatea dispozițiilor Directivei 2014/59 și ale Regulamentului nr. 806/2014 care prevede sistemul de contribuție pus în aplicare prin Regulamentul delegat 2015/63, care nu sunt susceptibile de o interpretare conformă cu tratatele și, în consecință, încalcă obligația de motivare a actelor juridice, principiul securității juridice, precum și tratatele (în special articolul 1 al doilea paragraf TFUE și articolele 15, 296 și 298 TFUE) și carta (în special articolele 16, 17, 41, 42 și 47 din cartă).

         (1)  JO 2020, C 423, p. 32.

         (2)  JO 2020, C 443, p. 17.

         (3)  JO 2021, C 44, p. 33.

         (4)  JO 2021, C 44, p. 35.

         (5)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).

         (6)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO 2014, L 173, p. 190).

         (7)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).


title: Cauza T-348/21: Acțiune introdusă la 22 iunie 2021 – Volkskreditbank/SRB

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/51

      Acțiune introdusă la 22 iunie 2021 – Volkskreditbank/SRB
      (Cauza T-348/21)
      (2021/C 320/57)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Volkskreditbank AG (Linz, Austria) (reprezentanți: G. Eisenberger și A. Brenneis, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei SRB din 14 aprilie 2021 privind calcularea contribuțiilor ex ante din anul 2021 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/2021/22), inclusiv anexele sale, și aceasta, în orice caz, în măsura în care decizia menționată, inclusiv anexele sale, se referă la suma pe care trebuie să o plătească reclamanta;

                  —

                  suspendarea procedurii în temeiul articolului 69 literele (c) sau (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului până la soluționarea definitivă a cauzelor (conexate) C-584/20 P (1) și C-621/20 P (2), C-663/20 P (3) și C-664/20 P (4), având în vedere că aceste proceduri de recurs, aflate în curs de soluționare de ceva timp, privesc în mare parte la aceleași chestiuni juridice;

                  —

                  obligarea Comitetul unic de rezoluție (SRB) la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive identice cu cele invocate în cadrul cauzei T 347/21, Hypo Vorarlberg Bank/SRB.

         (1)  JO 2020, C 423, p. 32.

         (2)  JO 2020, C 443, p. 17.

         (3)  JO 2021, C 44, p. 33.

         (4)  JO 2021, C 44, p. 35.


title: Cauza T-353/21: Acțiune introdusă la 25 iunie 2021 – KTM Fahrrad/EUIPO – KTM (R2R)

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/52

      Acțiune introdusă la 25 iunie 2021 – KTM Fahrrad/EUIPO – KTM (R2R)
      (Cauza T-353/21)
      (2021/C 320/58)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: KTM Fahrrad GmbH (Mattighofen, Austria) (reprezentant: V. Hoene, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: KTM AG (Mattighofen, Austria)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „R2R”/marca Uniunii Europene nr. 17 886 364

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 20 aprilie 2021 în cauza R 261/2020-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei de anulare nr. 22964C a diviziei de anulare din 4 decembrie 2019, precum și a Deciziei Camerei a cincea de recurs din 20 aprilie 2021 de confirmare a acestei decizii, inclusiv a obligării la plata cheltuielilor de judecată, și respingerea cererii de declarare a nulității formulate de pârât în procedura căii de atac;

                  —

                  în subsidiar, anularea deciziei de anulare nr. 22964C a diviziei de anulare din 4 decembrie 2019, precum și a Deciziei Camerei a cincea de recurs din 20 aprilie 2021 de confirmare a acestei decizii, inclusiv a obligării la plata cheltuielilor de judecată, și respingerea cererii de declarare a nulității formulate de pârât în procedura căii de atac în ceea ce privește vehiculele și componentele de vehicule, incluse în clasa 12, și anume vehiculele terestre și componentele acestora;

                  —

                  cu titlu încă mai subsidiar, anularea deciziei de anulare nr. 22964C a diviziei de anulare din 4 decembrie 2019, precum și a Deciziei Camerei a cincea de recurs din 20 aprilie 2021 de confirmare a acestei decizii, inclusiv a obligării la plata cheltuielilor de judecată, și respingerea cererii de declarare a nulității formulate de pârât în procedura căii de atac în ceea ce privește vehiculele și componentele de vehicule, incluse în clasa 12, și anume bicicletele și vehiculele cu două roți și componentele acestora.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 58 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 95 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-360/21: Acțiune introdusă la 25 iunie 2021 – Portigon/SRB

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/53

      Acțiune introdusă la 25 iunie 2021 – Portigon/SRB
      (Cauza T-360/21)
      (2021/C 320/59)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Portigon AG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: D. Bliesener, V. Jungkind și F. Geber, avocați)

         Pârâtă: Mecanismul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei pârâtului din 14 aprilie 2021 privind calcului contribuţiilor ex-ante la fondul unic de rezoluţie pentru 2021 (SRB/ES/2021/22), în măsura în care se referă la reclamantă;

                  —

                  suspendarea procedurii în temeiul articolului 69 literele (c) şi (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului până la soluţionarea cauzelor T-413/18 (1), T-481/19 (2), T-339/20 (3), T-424/20 (4) şi C-664/20 P (5) sau până la definitivarea acestor cauze în orice alt mod;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului (6), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/81 al Consiliului (7) şi a Tratatului FUE prin supunerea reclamantei la plata de contribuţii la fond.

                              —

                              Reclamanta susţine că pârâtul a greşit atunci când a obligat-o să plătească o contribuţie din moment ce Regulamentul nr. 806/2014 sau Directiva 2014/59/EU a Parlamentului European și a Consiliului (8) nu prevăd o contribuţie obligatorie pentru instituţiile care fac obiectul rezoluţiei.

                              —

                              Legiuitorul nu a fost în drept să întemeieze obligaţia de plată a contribuţiei pe articolul 114 TFUE dată fiind lipsa de relevanţă pentru piaţa internă. Normele armonizate care reglementează contribuţiile în toată Uniunea Europeană nu facilitează exercitarea drepturilor fundamentale şi nici nu remediază distorsiuni apreciabile ale concurenţei în raport cu instituţiile care se retrag de pe piaţă.

                              —

                              Reclamanta susţine că pârâtul a greşit atunci când a supus reclamanta obligaţiei de a plăti o contribuţie, din moment ce instituţia nu este expusă vreunui risc, este exclusă perspectiva unei rezoluţii în concordanţă cu normele Regulamentului (UE) nr. 806/2014, iar instituţia nu are nicio importanţă pentru stabilitatea sistemului financiar.

                              —

                              Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei (9) încalcă articolul 114 TFUE şi articolul 103 alineatul (7) din Directiva 2014/59/UE întrucât este un element esenţial pentru calculul contribuţiei [articolul 290 alineatul (1) a doua teză TFUE].

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) litera (c) şi a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), pentru motivul că metoda de calcul nu permite o motivare completă a calculului contribuţiei. Regulamentul (UE) 2015/63 este parţial lovit de nulitate.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolelor 16 şi 20 din cartă, din moment ce decizia contestată încalcă, în lumina situaţiei speciale a reclamantei, principiul general al egalităţii şi încalcă principiul libertăţii de afaceri.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură şi posibil a articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/81, întrucât nu este clar dacă decizia SRB era autentificată. În plus, pârâtul nu a clarificat situaţia în mod suficient, nu a acordat reclamantei dreptul de a fi ascultată înainte de adoptarea deciziei atacate şi nu a oferit o motivare suficientă pentru decizia sa.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat, în subsidiar, pe încălcarea articolului 69 alineatul (1) din Regulamentul nr. 806/2014 din cauza unui nivel ţintă stabilit la un cuantum excesiv, din moment ce pârâtul nu putea stabili un nivel ţintă mai mare de 55 000 000 000 de euro.

                  6.

                  Al şaselea motiv, întemeiat, în subsidiar, pe încălcarea articolului 70 alineatul (2) din Regulamentul nr. 806/2014 coroborat cu articolul 103 alineatul (7) din Directiva 2014/59, din moment ce pârâtul, la calculul cuantumului contribuţiei, ar fi trebuit să excludă pasivele lipsite de risc dintre pasivele relevante.

                  7.

                  Al şaptelea motiv, întemeiat, în subsidiar, pe încălcarea articolului 70 alineatul (6) din Regulamentul nr. 806/2014 coroborat cu articolul 5 alineatele (3) şi (4) din Regulamentul delegat 2015/63, din moment ce pârâtul a calculat greşit contribuţia reclamantului pe baza valorii brute a contractelor sale privind instrumentele derivate.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat, în subsidiar, pe încălcarea articolului 70 alineatul (6) din Regulamentul nr. 806/2014 coroborat cu articolul 6 alineatul (8) litera (a) din Regulamentul delegat 2015/63, din moment de pârâtul în mod eronat a tratat reclamanta ca o instituţie supusă reorganizării.

         (1)  JO 2018, C 294, p. 41.

         (2)  JO 2019, C 305, p. 60.

         (3)  JO 2020, C 240, p. 34.

         (4)  JO 2020, C 279, p. 70.

         (5)  JO 2021, C 44, p. 35.

         (6)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).

         (7)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/81 al Consiliului din 19 decembrie 2014 de stabilire a condițiilor uniforme de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la Fondul unic de rezoluție (JO 2015, L 15, p. 1).

         (8)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO 2014, L 173, p. 190).

         (9)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).


title: Cauza T-364/21: Acțiune introdusă la 25 iunie 2021 – Essity Hygiene and Health/EUIPO (Representarad i ett löv)

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/54

      Acțiune introdusă la 25 iunie 2021 – Essity Hygiene and Health/EUIPO (Representarad i ett löv)
      (Cauza T-364/21)
      (2021/C 320/60)
      Limba de procedură: suedeza

         Părțile

         Reclamantă: Essity Hygiene and Health AB (Göteborg, Suedia) (reprezentanți: U. Wennermark, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a unei mărci figurative a Uniunii care reprezintă o frunză – cerere de înregistrare nr. 16 709 305.

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 31 martie 2021 în cauza R 2196/2017-1.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului, cu titlu principal:

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care cererea sa este respinsă;

                  —

                  modificarea deciziei atacate prin admiterea acțiunii împotriva deciziei examinatorului de a nu admite cererea cu privire la produsele din clasa 16 și

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă atât în fața Tribunalului, cât și în fața EUIPO.

            Reclamanta solicită Tribunalului, cu titlu subsidiar:

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Tribunalului.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului

                  —

                  articolului 165 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și a articolului 36 alineatul (1) litera (g) și alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei.


title: Hotărârea Curții din 21 aprilie 2021 în cauza E-2/20 Guvernul norvegian, reprezentat de Comisia de recurs în materie de imigrație (Utlendingsnemnda – UNE) v L (Directiva 2004/38/CE – Libertatea de circulație și de ședere – Expulzare – Protecție împotriva expulzării – Amenințare reală, actuală și suficient de gravă – Motive imperative de siguranță publică – Interdicții de intrare pe teritoriu – Cereri de ridicare a interdicțiilor de intrare pe teritoriu – Schimbare efectivă – Necesitate – Proporționalitate – Drepturi fundamentale – Dreptul la viața de familie) 2021/C 324/11

text:
               12.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 324/29

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 21 aprilie 2021
      în cauza E-2/20
      Guvernul norvegian, reprezentat de Comisia de recurs în materie de imigrație (Utlendingsnemnda – UNE) v L

            (Directiva 2004/38/CE – Libertatea de circulație și de ședere – Expulzare – Protecție împotriva expulzării – Amenințare reală, actuală și suficient de gravă – Motive imperative de siguranță publică – Interdicții de intrare pe teritoriu – Cereri de ridicare a interdicțiilor de intrare pe teritoriu – Schimbare efectivă – Necesitate – Proporționalitate – Drepturi fundamentale – Dreptul la viața de familie)

      (2021/C 324/11)
      În cauza E-2/20, Guvernul norvegian, reprezentat de Comisia de recurs în materie de imigrație (Utlendingsnemnda – UNE) v L – CERERE adresată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Curtea de Apel Borgarting (Borgarting lagmannsrett) referitor la interpretarea Directivei 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, astfel cum a fost adaptată la Acordul privind Spațiul Economic European, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen și Bernd Hammermann (judecător raportor), judecători, a pronunțat la 21 aprilie 2021 o hotărâre al cărei dispozitiv prevede următoarele:

                  1.

                  Interdicțiile permanente de intrare pe teritoriu nu sunt, în principiu, contrare dreptului SEE, cu condiția să îndeplinească condițiile prevăzute la articolele 27 și 28 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora și să poată fi ridicate în conformitate cu articolul 32 din aceasta. Orice măsură de expulzare trebuie să se bazeze pe o examinare individuală. În ceea ce privește resortisanții SEE care și-au avut reședința legală pe o perioadă mai mare de 10 ani în statul-gazdă, o măsură de expulzare nu poate fi adoptată, în temeiul articolului 27 și al articolului 28 alineatul (3) din Directiva 2004/38/CE, decât din motive imperative de siguranță publică, în cazul în care conduita persoanei în cauză reprezintă o amenințare deosebit de gravă, astfel încât este necesară o măsură de expulzare pentru protecția unuia dintre interesele fundamentale ale societății, cu condiția ca această protecție să nu poată fi obținută prin mijloace mai puțin stricte, având în vedere durata șederii resortisantului SEE în statul-gazdă și, în special, consecințele negative grave pe care o astfel de măsură le poate avea pentru un resortisant al SEE și pentru membrii familiei acestuia care s-au integrat în mod real în statul-gazdă. Orice decizie de expulzare ulterioară trebuie să se limiteze la ceea ce este necesar pentru a proteja interesul fundamental pe care expulzarea urmărea să îl protejeze. Decizia de expulzare trebuie să respecte principiul proporționalității.

                  2.

                  Reabilitarea socială a unui resortisant al SEE în statul în care acesta s-a integrat în mod real este în interesul societății în general. Buna conduită a persoanei în cauză în perioada de detenție și, ulterior, în perioada de probațiune, împreună cu alte dovezi de reintegrare în societate atenuează amenințarea actuală la adresa siguranței publice. Familia și copiii persoanei, inclusiv copiii vitregi, reprezintă un aspect important în evaluarea necesității unei măsuri restrictive în temeiul capitolului VI din Directiva 2004/38/CE, având în vedere principiul proporționalității, interesul superior al copilului și drepturile fundamentale. La aprecierea necesității expulzării, luarea în considerare a eventualelor alternative la expulzare trebuie să facă parte din evaluarea globală.

                  3.

                  O schimbare efectivă în sensul articolului 32 din Directiva 2004/38/CE este o schimbare care înlătură justificarea deciziei inițiale în temeiul capitolului VI din directivă de a restricționa libertatea de circulație pe baza comportamentului persoanei. Nu se poate presupune că nu va avea loc o schimbare efectivă a comportamentului persoanei și fiecare cerere trebuie evaluată de la caz la caz. Trebuie să se țină seama de toți factorii care ar putea dovedi o schimbare efectivă a comportamentului persoanei. Acest lucru va depinde de natura comportamentului persoanei și de amenințarea pe care aceasta o reprezintă pentru societate. Trebuie luate în considerare toate dovezile care arată că persoana în cauză a desfășurat activități pozitive și legale, astfel încât este puțin probabil ca aceasta să revină la tipul de activități care au condus la expulzare. Astfel de factori ar putea include, fără a se limita la acestea, dovada că o persoană s-a abținut de la a comite noi infracțiuni, dovada reintegrării în societatea gazdă, inițierea și menținerea unei activități economice stabile, rezultatele evaluărilor psihologice, exprimarea credibilă a unor remușcări, dovada implicării pozitive și constructive în societate și, în special, reabilitarea socială a resortisantului SEE în statul în care acesta s-a integrat în mod real.


title: Hotărârea Curții din 5 mai 2021 în cauza E-8/20 Procedură penală împotriva N (Libertatea de a beneficia de servicii – Libera circulație a lucrătorilor – Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Menținerea prestațiilor sociale într-un alt stat SEE – Prestație de boală – Ședere – Restrângerea unei libertăți fundamentale – Justificare) 2021/C 324/12

text:
               12.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 324/31

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 5 mai 2021
      în cauza E-8/20
      Procedură penală împotriva N

            (Libertatea de a beneficia de servicii – Libera circulație a lucrătorilor – Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Menținerea prestațiilor sociale într-un alt stat SEE – Prestație de boală – Ședere – Restrângerea unei libertăți fundamentale – Justificare)

      (2021/C 324/12)
      În cauza E-8/20, Procedură penală împotriva N – CERERE adresată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Curtea Supremă a Norvegiei (Norges Høyesterett) referitor la interpretarea Acordului privind Spațiul Economic European, în special a articolelor 28 și 36, a făcut trimitere la Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială și a Directivei 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte (judecător-raportor), Per Christiansen și Bernd Hammermann, judecători, a pronunțat, la 5 mai 2021, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

                  1.

                  Răspunsul la prima și la a douăsprezecea întrebare este că o prestație precum alocația pentru evaluarea muncii, aflată în discuție în litigiul principal, constituie o prestație de boală în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității și în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială.

                  2.

                  Răspunsul la a doua, a treia și a patra întrebare este că o situație precum cea aflată în discuție în litigiul principal nu intră în domeniul de aplicare al articolului 19 sau al articolului 22 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71. Totuși, această constatare nu are ca efect excluderea din domeniul de aplicare al dispozițiilor părții principale a Acordului privind SEE sau al unui alt act juridic încorporat în Acordul privind SEE a unei reglementări naționale precum cea aflată în discuție în litigiul principal.

                  3.

                  Răspunsul la a cincea, a șasea, a șaptea și a opta întrebare este că articolul 36 din Acordul privind SEE trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații a unui stat SEE, precum cea aflată în discuție în litigiul principal, care condiționează dreptul persoanelor asigurate de a-și păstra, în cazul unei șederi într-un alt stat SEE, prestațiile de boală în numerar în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71, de:

                              —

                              cerința ca beneficiarul prestațiilor de boală să rămână în străinătate numai pentru o perioadă limitată de timp care, de obicei, nu poate depăși patru săptămâni pe an și

                              —

                              un sistem de autorizare prealabilă, care prevede ca o astfel de autorizație să fie refuzată, cu excepția cazului în care se poate demonstra că șederea într-un alt stat SEE este compatibilă cu îndeplinirea obligațiilor de activitate definite și nu împiedică monitorizarea și controlul de către instituția competentă.

                  4.

                  Având în vedere răspunsul dat la a cincea, a șasea, a șaptea și a opta întrebare, nu este necesar să se răspundă la a noua, a zecea și a unsprezecea întrebare.

                  5.

                  Răspunsul la a treisprezecea întrebare este că noțiunea de „ședere” de la articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 trebuie interpretată în sensul că include situațiile de ședere de scurtă durată într-un alt stat SEE care nu constituie „reședință” în sensul articolului 1 litera (j) din acest regulament, precum cele aflate în discuție în litigiul principal.

                  6.

                  Răspunsul la a paisprezecea întrebare este că articolul 21 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 trebuie interpretat în sensul că vizează situația în care, pe durata șederii într-un alt stat SEE decât statul SEE competent, se oferă un diagnostic medical, precum și situația în care diagnosticul este recunoscut de instituția competentă înainte de plecare, cum sunt situațiile aflate în discuție în litigiul principal.

                  7.

                  Răspunsul la a cincisprezecea întrebare este că articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 trebuie interpretat în sensul că se opune unor condiții potrivit cărora:

                              (i)

                              prestația poate fi acordată numai pentru o ședere de maximum patru săptămâni pe an în afara Norvegiei;

                              (ii)

                              trebuie să se demonstreze că șederea în străinătate este compatibilă cu obligațiile de activitate și că nu împiedică monitorizarea și controlul de către instituția competentă și

                              (iii)

                              persoana în cauză trebuie să obțină o autorizație și să respecte obligația de notificare, utilizând un formular de notificare.

                        În consecință, nu este necesară o evaluare suplimentară a acestor condiții în temeiul altor dispoziții ale legislației SEE.

                  8.

                  Având în vedere răspunsul la a cincisprezecea întrebare, precum și răspunsul la a cincea, a șasea, a șaptea și a opta întrebare, nu este necesar să se răspundă la a șaisprezecea întrebare.


title: Cauza C-521/19: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 1 iulie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Spania) – CB/Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Control fiscal – Prestări de servicii în cadrul unei activități de agent artistic – Operațiuni supuse TVA-ului – Operațiuni nedeclarate administrației fiscale și pentru care nu s-a emis o factură – Fraudă – Reconstituirea bazei de impozitare a impozitului pe venit – Principul neutralității TVA-ului – Includerea TVA-ului în baza de impozitare reconstituită]

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/2

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 1 iulie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Spania) – CB/Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia
      (Cauza C-521/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Control fiscal - Prestări de servicii în cadrul unei activități de agent artistic - Operațiuni supuse TVA-ului - Operațiuni nedeclarate administrației fiscale și pentru care nu s-a emis o factură - Fraudă - Reconstituirea bazei de impozitare a impozitului pe venit - Principul neutralității TVA-ului - Includerea TVA-ului în baza de impozitare reconstituită)
      (2021/C 329/02)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Părțile din procedura principală

         Recurent: CB

         Intimat: Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia

         Dispozitivul

      Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, în special articolele 73 și 78 din aceasta, citite în lumina principiului neutralității taxei pe valoarea adăugată (TVA), trebuie interpretată în sensul că, atunci când, prin fraudă, persoane impozabile în scopuri de TVA nici nu au indicat administrației fiscale existența operațiunii, nici nu au emis o factură, nici nu au menționat veniturile obținute cu ocazia acestei operațiuni într o declarație privind impozitele directe, reconstituirea, în cadrul controlului unei astfel de declarații, a sumelor plătite și primite cu ocazia operațiunii în cauză de către administrația fiscală vizată trebuie considerată un preț care include deja TVA ul, cu excepția situației în care, potrivit dreptului național, persoanele impozabile nu au posibilitatea de a proceda ulterior, în pofida fraudei, la repercutarea și la deducerea TVA ului în cauză.

         (1)  JO C 363, 28.10.2019.


title: Cauza C-718/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle – Belgia) – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres [Trimitere preliminară – Cetățenia Uniunii – Articolele 20 și 21 TFUE – Directiva 2004/38/CE – Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora – Decizie de a pune capăt șederii persoanei interesate pentru motive de ordine publică – Măsuri preventive pentru evitarea oricărui risc de sustragere a persoanei interesate în termenul acordat acesteia pentru părăsirea teritoriului statului membru gazdă – Dispoziții naționale similare celor aplicabile resortisanților țărilor terțe în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2008/115/CE – Durată maximă a luării în custodie publică în scopul îndepărtării – Dispoziție națională identică cu cea aplicabilă resortisanților țărilor terțe]

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle – Belgia) – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres
      (Cauza C-718/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cetățenia Uniunii - Articolele 20 și 21 TFUE - Directiva 2004/38/CE - Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora - Decizie de a pune capăt șederii persoanei interesate pentru motive de ordine publică - Măsuri preventive pentru evitarea oricărui risc de sustragere a persoanei interesate în termenul acordat acesteia pentru părăsirea teritoriului statului membru gazdă - Dispoziții naționale similare celor aplicabile resortisanților țărilor terțe în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2008/115/CE - Durată maximă a luării în custodie publică în scopul îndepărtării - Dispoziție națională identică cu cea aplicabilă resortisanților țărilor terțe)
      (2021/C 329/03)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour constitutionnelle

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

         Pârât: Conseil des ministres

         Dispozitivul

      Articolele 20 și 21 TFUE, precum și Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretate în sensul că:

                  —

                  nu se opun unei reglementări naționale care aplică cetățenilor Uniunii și membrilor familiilor acestora, în termenul care le este acordat pentru părăsirea teritoriului statului membru gazdă în urma adoptării unei decizii de îndepărtare luate în privința lor pentru motive de ordine publică sau pe perioada prelungirii acestui termen, dispoziții care urmăresc evitarea riscului de sustragere care sunt similare cu cele care, în ceea ce îi privește pe resortisanții țărilor terțe, vizează să transpună în dreptul național articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, cu condiția ca cele dintâi dispoziții să respecte principiile generale prevăzute la articolul 27 din Directiva 2004/38 și să nu fie mai puțin favorabile decât cele din urmă;

                  —

                  se opun unei reglementări naționale care aplică cetățenilor Uniunii și membrilor familiilor acestora care, după expirarea termenului acordat sau a prelungirii acestui termen, nu s-au conformat unei decizii de îndepărtare adoptate în privința lor pentru motive de ordine publică sau de siguranță publică o măsură de luare în custodie publică pentru o durată maximă de opt luni în scopul îndepărtării, această durată fiind identică cu cea aplicabilă în dreptul național resortisanților țărilor terțe care nu s-au conformat unei decizii de returnare adoptate pentru astfel de motive, în temeiul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2008/115.

         (1)  JO C 413, 9.12.2019.


title: Cauza C-301/20: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 1 iulie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – UE, HC/Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (UE) nr. 650/2012 – Certificatul european de moștenitor – Valabilitate a unei copii certificate a certificatului care nu cuprinde o dată de expirare – Articolul 65 alineatul (1) – Articolul 69 – Efectele certificatului în ceea ce privește persoanele care sunt menționate în certificat, dar nu au solicitat eliberarea sa – Articolul 70 alineatul (3) – Data care trebuie luată în considerare pentru aprecierea valabilității copiei – Efecte ale copiei în materie de probă]

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/4

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 1 iulie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – UE, HC/Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG
      (Cauza C-301/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 650/2012 - Certificatul european de moștenitor - Valabilitate a unei copii certificate a certificatului care nu cuprinde o dată de expirare - Articolul 65 alineatul (1) - Articolul 69 - Efectele certificatului în ceea ce privește persoanele care sunt menționate în certificat, dar nu au solicitat eliberarea sa - Articolul 70 alineatul (3) - Data care trebuie luată în considerare pentru aprecierea valabilității copiei - Efecte ale copiei în materie de probă)
      (2021/C 329/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: UE, HC

         Intimată: Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG

         cu participarea: Succession de VJ

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 70 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 650/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești și acceptarea și executarea actelor autentice în materie de succesiuni și privind crearea unui certificat european de moștenitor trebuie interpretat în sensul că o copie certificată a certificatului european de moștenitor care poartă mențiunea „pe durată nedeterminată” este valabilă pe o perioadă de șase luni de la data eliberării sale și produce efecte, în sensul articolului 69 din acest regulament, dacă era valabilă la prezentarea sa inițială în fața autorității competente.

                  2)

                  Articolul 65 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012 coroborat cu articolul 69 alineatul (3) din acest regulament trebuie interpretat în sensul că certificatul european de moștenitor produce efecte în privința tuturor persoanelor desemnate nominal în certificat, chiar dacă nu au solicitat ele însele eliberarea sa.

         (1)  JO C 313, 21.9.2020.


title: Cauza C-717/20 P: Recurs introdus la 28 decembrie 2020 de Marina Karpeta-Kovalyova împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 15 octombrie 2020 în cauza T-249/19, Karpeta-Kovalyova/Comisia

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/4

      Recurs introdus la 28 decembrie 2020 de Marina Karpeta-Kovalyova împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 15 octombrie 2020 în cauza T-249/19, Karpeta-Kovalyova/Comisia
      (Cauza C-717/20 P)
      (2021/C 329/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Marina Karpeta-Kovalyova (reprezentanți: S. Pappas, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanţa din 6 iulie 2021, Curtea de Justiţie (Camera a opta) a respins recursul ca vădit nefondat şi a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-21/21 P: Recurs introdus la 13 ianuarie 2021 de Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 16 decembrie 2020 în cauza T-416/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções și alții/Curtea de Justiție a Uniunii Europene și alții

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/5

      Recurs introdus la 13 ianuarie 2021 de Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 16 decembrie 2020 în cauza T-416/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções și alții/Curtea de Justiție a Uniunii Europene și alții
      (Cauza C-21/21 P)
      (2021/C 329/06)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Recurenți: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (reprezentant: M. Ribeiro, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Curtea de Justiție a Uniunii Europene, Tribunalul Uniunii Europene, Banca Centrală Europeană
      Prin Ordonanța din 30 iunie 2021, Curtea de Justiție (Camera a șasea) a respins recursul ca vădit neîntemeiat și a obligat recurenții să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-150/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd odsyłający (Polonia) la 5 martie 2021 – Procedură penală împotriva lui /D. B.

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd odsyłający (Polonia) la 5 martie 2021 – Procedură penală împotriva lui /D. B.
      (Cauza C-150/21)
      (2021/C 329/07)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

         Partea din procedura principală

      D. B.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O decizie care impune o sancțiune financiară, emisă de autoritatea administrativă centrală neerlandeză desemnată în conformitate cu articolul 2 din Decizia-cadru 2005/214/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce a sancțiunilor financiare (1), care poate face obiectul unei căi de atac în fața Parchetului, plasat sub autoritatea ierarhică a Ministerului Justiției, îndeplinește criteriile noțiunii de „decizie împotriva căreia poate fi introdusă o cale de atac în fața unei instanțe cu competență specială în materie penală” în sensul articolului 1 litera (a) punctul (ii) din Decizia-cadru?

                  2)

                  Poate fi considerat îndeplinit criteriul ca o decizie care impune o sancțiune financiară să fie contestată în fața unei „instanțe cu competență specială în materie penală” atunci când nu este posibilă o cale de atac la tribunalul districtual decât la o etapă ulterioară a procedurii, și anume după respingerea în urma examinării de către procuror și, în plus, aceasta implică, în unele cazuri, plata unei sume echivalente cu sancțiunea aplicată?

         (1)  Decizia-cadru 2005/214/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce a sancțiunilor financiare (JO 2005, L 76, p. 16, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 150).


title: Cauza C-255/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 21 aprilie 2021 – Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni – AGCOM

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 21 aprilie 2021 – Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni – AGCOM
      (Cauza C-255/21)
      (2021/C 329/08)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Reti Televisive Italiane SpA (RTI)

         Intimată: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni – AGCOM

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În sensul normelor [dreptului Uniunii] privind interzicerea depășirii timpului de difuzare a publicității, având în vedere relevanța generală pentru dreptul [Uniunii Europene] a noțiunii de grup sau de entitate economică unică, care poate fi dedusă din mai multe izvoare ale dreptului antitrust [dar, din punctul de vedere al abordării prezente, din considerentul (43) al Directivei 2018/1808/UE (1) menționat mai sus și din noul text al articolului 23 din Directiva 2010/13/[UE] (2)], fără a aduce atingere diferenței existente în dreptul național italian a autorizațiilor pe care articolul 5 alineatul 1 litera b) din Decretul legislativ 177/[2005] [le prevede] între stațiile de emisie de televiziune și de radio, poate fi adoptată în conformitate [cu dreptul Uniunii] o interpretare a legislației naționale în materie de radio și televiziune care deduce din articolul 1 alineatul 1 litera a) din același decret legislativ 177/[2005], astfel cum a fost modificat în textul în vigoare de la 30 martie 2010 (în transpunerea Directivei 2007/65/CE (3)), că procesul de convergență între diferitele forme de comunicare (comunicațiile electronice, publicarea, inclusiv electronică, și internetul în toate aplicațiile sale) prezintă mai mult interes în rândul furnizorilor de servicii mass-media de televiziune și radio, mai ales dacă sunt deja integrați în grupuri de întreprinderi conectate între ele și dacă prezintă o valență generală, cu implicații în consecință cu privire la interpretarea articolului 38 alineatul 6 din [decretul legislativ] menționat anterior, astfel încât emitentul să poată fi, de asemenea, un grup ca entitate economică unică, sau dacă, în schimb, conform principiilor [dreptului Uniunii] menționate mai sus, având în vedere autonomia în materie de interzicere a depășirii timpului de difuzare a publicității de către legislația antitrust, este interzis să se acorde relevanță – pentru perioada anterioară anului 2018 – grupurilor și procesului de convergență menționat anterior și așa-numitelor cross-media, fiind luat în considerare la acel moment, în scopul calculării indicelui pentru timpul de difuzare a publicității, doar radiodifuzorul unic, chiar dacă este conectat la grup (și acest lucru se datorează faptului că această relevanță a fost menționată numai în textul consolidat al articolului 23 din Directiva 2010/13/[UE], modificată prin Directiva 2018/1808/UE)?

                  2)

                  Având în vedere principiile menționate mai sus ale dreptului Uniunii în materie de grupuri și de întreprinderi ca unitate economică, în scopul interzicerii depășirii timpului de difuzare a publicității, și succesiunea menționată mai sus a textelor articolului 23 amintit, fără a aduce atingere diferenței citate anterior între autorizații, este de asemenea posibil să se deducă din reglementarea anticoncurențială a [Sistemului de comunicații integrate], prevăzută la articolul 43 din Decretul legislativ 177/[2005], importanța conceptului de „furnizor de servicii mass-media” de grup (sau, potrivit formulării apelantei: întreprindere de publicitate pentru grup) în scopul scutirii mesajelor de promovare cross-media intragrup de limitele timpului de difuzare a publicității menționate la articolul 38 alineatul 6 din Decretul legislativ [177/2005] sau, pe de altă parte, această relevanță ar trebui exclusă înainte de 2018, având în vedere autonomia legislației antitrust privind televiziunile în raport cu regimul limitelor timpului de difuzare a publicității?

                  3)

                  Noul text al articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2010/13/UE recunoaște un principiu preexistent din dreptul antitrust cu relevanță generală pentru grupuri sau este inovator? În consecință, în primul caz, descrie o realitate juridică imanentă în dreptul european – de natură să acopere și prezenta cauză, anterioară acestei noi dispoziții, și să condiționeze interpretările [autorității naționale de reglementare], impunând în același timp recunoașterea conceptului de „furnizor de servicii mass-media” pentru grup? – Sau, în al doilea caz, se opune recunoașterii relevanței grupurilor de întreprinderi pentru cazurile care au avut loc înainte de introducerea sa, deoarece ratione temporis nu se aplică, având în vedere sfera sa inovatoare, pentru cazurile care au avut loc înainte de introducerea sa?

                  4)

                  În orice caz și dincolo de sistemul titlurilor de autorizare instituit prin articolul 5 din Decretul legislativ 177/2005 și prin noutatea de la articolul 23 introdusă în 2018, și anume atunci când noua normă nu are sens constatator, ci novator, după cum se arată în întrebarea c), rapoartele [de] integrare televiziune – radio luate în considerare în general în dreptul antitrust reprezintă, datorită generalității și naturii transversale a noțiunilor de entitate economică și de grup, cheia în lumina cărora trebuie interpretate limitele timpului de difuzare a publicității, reglementate, prin urmare, în orice caz, având în vedere implicit întreprinderea ca grup (sau, mai precis, corelația controlului între întreprinderile din grup) și unitatea funcțională a acestor întreprinderi, promovarea programelor de televiziune prin radio infragrup sau invers, dacă respectivele rapoarte de integrare sunt irelevante în domeniul limitelor timpului destinat publicității și, prin urmare, trebuie să se rețină că programele „proprii” menționate la articolul 23 (textul original) aparțin doar canalului de emisie care le promovează și nu grupului de societăți în ansamblu, deoarece această dispoziție este o dispoziție de sine stătătoare care nu permite nicio interpretare sistematică ce o extinde la grupuri înțelese ca o singură entitate economică?

                  5)

                  În cele din urmă, articolul 23, în versiunea inițială, chiar dacă nu ar trebui interpretat ca o normă de fond a dreptului antitrust, trebuie totuși interpretat ca o dispoziție cu caracter de stimulare, ce descrie caracteristica particulară a promovării, care este exclusiv informativă și care nu urmărește să convingă pe nimeni să achiziționeze alte bunuri și servicii decât programele promovate și, ca atare, trebuie interpretată ca fiind exclusă din domeniul de aplicare al normelor privind timpul destinat publicității, astfel încât acesta să se aplice, în limita unor întreprinderi care aparțin aceluiași grup, în orice caz de promovare integrată cross-media, sau ar trebui înțeles ca o regulă derogatorie și excepțională în ceea ce privește calcularea timpului de difuzare a publicității și, ca atare, de strictă interpretare?

         (1)  Directiva (UE) 2018/1808 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 noiembrie 2018 de modificare a Directivei 2010/13/UE privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) având în vedere evoluția realităților pieței (JO 2018, L 303, p. 69).

         (2)  Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) (JO 2010, L 95, p. 1).

         (3)  Directiva 2007/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivei 89/552/CEE a Consiliului privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO 2007, L 332, p. 27).


title: Cauza C-263/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 23 aprilie 2021 – Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)/Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) și Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 23 aprilie 2021 – Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)/Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) și Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)
      (Cauza C-263/21)
      (2021/C 329/09)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)

         Intimate: Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) și Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este compatibil cu Directiva 2001/29/CE (1) sau, mai general, cu principiile generale ale dreptului Uniunii Europene modul în care este constituită persoana juridică reglementată la noul articol 25 alineatul 10 din Legea privind proprietatea intelectuală?

                  2)

                  Este compatibil cu Directiva 2001/29/CE sau cu principiile generale ale dreptului Uniunii Europene faptul că legislația națională îi atribuie persoanei juridice menționate competența de a solicita informații, inclusiv de natură contabilă, de la cei care solicită eliberarea certificatului de scutire de obligația de plată a compensației pentru copia privată?

         (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO 2001, L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).


title: Cauza C-292/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 7 mai 2021 – Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE) și alții/Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA) și alții

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 7 mai 2021 – Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE) și alții/Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA) și alții
      (Cauza C-292/21)
      (2021/C 329/10)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Recurente: Administración General del Estado, Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE), UTE CNAE-ITT-FORMASTER-ECT

         Intimate: Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA), Ministerio Fiscal

         Întrebarea preliminară

      Este compatibilă cu Directiva 2006/123/CE (1) – sau, dacă este cazul, cu alte norme sau principii ale dreptului Uniunii Europene – o normă națională conform căreia atribuirea de cursuri de conștientizare și de reeducare rutieră, în vederea recuperării punctelor aferente permisului de conducere, trebuie să se realizeze prin intermediul unei concesiuni de servicii publice?

         (1)  Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO 2006, L 376, p. 36, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 50)


title: Cauza C-298/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Braşov (România) la data de 10 mai 2021 – S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS / U.A.T. Comuna Dalnic

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Braşov (România) la data de 10 mai 2021 – S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS / U.A.T. Comuna Dalnic
      (Cauza C-298/21)
      (2021/C 329/11)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Braşov

         Părţile din acţiunea principală

         Revizuentă-pârâtă:: S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS

         Intimată reclamantă: U.A.T. Comuna Dalnic

         Întrebarea preliminară

      Principiul liberei prestări a serviciilor, prevăzut la articolul 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolul 25 din Directiva 2004/18 a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 (1), precum și principiile concurenței libere și echitabile între operatorii economici și proporționalității, proprii dreptului Uniunii Europene, se opun unei reglementări naționale privind achizițiile publice precum reglementarea română conținută la articolul 96 alineatul (1) din HG nr. 925/2006, care prevede că, în cazul în care părți din contractul de achiziție publică urmează să se îndeplinească de unul sau mai mulți subcontractanți, contractele prezentate trebuie să fie în concordanță cu oferta și se vor constitui în anexe la contractul de achiziție publică, interpretată în sensul că serviciile subcontractate să fie la aceeași valoare/același preț cu cel stipulat în contractul principal pentru respectivele servicii?

         (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004 L 134, p. 114, Ediţie specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza C-301/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Oradea (România) la data de 11 mai 2021 – Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj / YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Oradea (România) la data de 11 mai 2021 – Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj / YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH
      (Cauza C-301/21)
      (2021/C 329/12)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Oradea

         Părţile din acţiunea principală

         Apelante – pârâte: Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj

         Intimați – reclamanți: YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH

         Alte părți în cauză: Tribunalul Cluj, Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile cuprinse în articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2000/78/C[E] a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1), sub aspectul asigurării unei proceduri judiciare „accesibil[e] tuturor persoanelor care se consideră lezate prin nerespectarea față de ele a principiului egalității de tratament”, precum și cele cuprinse în articolul 47 [primul paragraf] din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sub aspectul asigurării dreptului la „o cale de atac eficientă și la un proces echitabil”, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea înscrisă în articolul 211 litera c) din Legea dialogului social nr. 62/2011, care prevede că termenul de 3 ani pentru formularea cererii de despăgubire curge „de la data producerii pagubei”, independent de împrejurarea dacă reclamanții au avut sau nu cunoștință de producerea pagubei (și de întinderea acesteia)?

                  2)

                  Dispozițiile cuprinse în articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2), precum și cele cuprinse în articolul 3 alineatul (1) litera (c) teza finală din Directiva 2000/78/C[E] a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretate că se opun unei reglementări naționale precum cea înscrisă în articolul 1 alineatul (2) din Legea-cadru nr. 330 din 5 noiembrie 2009 privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice, astfel cum a fost interpretată prin Decizia nr. 7/2019 (publicată în Monitorul Oficial al României nr. 343/06.05.2019) pronunțată de Înalta Curte de Casație și Justiție în soluționarea unui recurs în interesul [OR 2] legii, în condițiile în care reclamanții nu au avut posibilitatea legală de a solicita majorarea indemnizației de încadrare la momentul admiterii în magistratură ulterior intrării în vigoare a Legii [nr.] 330 din 2009, act normativ care prevedea expres că drepturile salariale sunt și rămân în mod exclusiv cele prevăzute în [această] lege, existând astfel o discriminare de remunerare în raport cu colegii lor, inclusiv pe criteriul vârstei, însemnând în fapt că doar magistrații mai în vârstă, care au fost numiți în funcție anterior lunii ianuarie 2010 (care și au obținut hotărâri judecătorești în perioada 2006-2009, ale căror dispozitive au fost lămurite în cursul anului 2019 în temeiul Deciziei [Înaltei Curți de Casație și Justiție] nr. 7/2019), au beneficiat de plata retroactivă a drepturilor bănești (similare celor solicitate prin cererea de chemare în judecată ce face obiectul prezentului dosar), în cursul luni[lor] decembrie 2019/ianuarie 2020, pentru perioada 2010-2015, deși în această perioadă și reclamanții au îndeplinit funcția de judecător, au prestat aceeași muncă, în aceleași condiții și în aceeași instituție?

                  3)

                  Dispozițiile Directivei 2000/78/CE trebuie interpretate în sensul că se opun discriminării doar atunci când ea are drept criteriu unul dintre criteriile prevăzute la articolul 1 din această directivă sau, din contră, aceste dispoziții, completate eventual cu alte dispoziții de drept european, se opun cu titlu general ca un angajat să fie tratat diferit de un altul, sub aspectul remunerației, în condițiile în care prestează aceeași muncă, pentru același angajator, [în] aceeași perioadă și în aceleași condiții?

         (1)  JO 2000 L 303, p. 16, Ediţie specială 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-306/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 12 mai 2021 – Komisia za zashtita na lichnite danni, Tsentralna izbiratelna komisia/Koalitsia „Demokratichna Bulgaria – Obedinenie”

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 12 mai 2021 – Komisia za zashtita na lichnite danni, Tsentralna izbiratelna komisia/Koalitsia „Demokratichna Bulgaria – Obedinenie”
      (Cauza C-306/21)
      (2021/C 329/13)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Varhoven administrativen sad

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Komisia za zashtita na lichnite danni, Tsentralna izbiratelna komisia

         Pârâtă: Koalitsia „Demokratichna Bulgaria – Obedinenie”

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul general privind protecția datelor (1) trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării acestui regulament unei situații aparent pur interne precum organizarea alegerilor pentru Adunarea Națională, atunci când obiectul protecției îl constituie datele cu caracter personal ale persoanelor – cetățeni ai Uniunii Europene –, iar operațiunile de prelucrare nu se limitează la colectarea datelor în cadrul activității respective?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: finalizarea organizării alegerilor pentru Adunarea Națională, care nu pare să intre în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii, îi exonerează pe operatorii, persoanele împuternicite de operatori și persoanele care păstrează date cu caracter personal de obligațiile care le revin în temeiul regulamentului ca mijloc unic de protecție a datelor cu caracter personal ale cetățenilor Uniunii la nivelul Uniunii? Aplicabilitatea regulamentului depinde numai de activitatea pentru care au fost generate sau colectate datele cu caracter personal, ceea ce conduce de asemenea la concluzia că aplicabilitatea lor ulterioară este exclusă?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: articolul 6 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul general privind protecția datelor și principiul proporționalității, consacrat în considerentele (4) și (129) ale acestuia, se opun unei reglementări naționale de punere în aplicare a regulamentului precum cea în discuție care exclude și limitează a priori posibilitatea ca, la înregistrarea rezultatelor în secțiile de votare, să fie efectuate orice înregistrări video, care nu permite nicio diferențiere și reglementare a elementelor procedurii de înregistrare și care exclude posibilitatea de a realiza prin alte mijloace obiectivele regulamentului – protecția datelor cu caracter personal ale persoanelor?

                  4)

                  Alternativ, în contextul domeniului de aplicare al dreptului Uniunii – în cadrul organizării alegerilor locale și a alegerilor la Parlamentul European: articolul 6 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul general privind protecția datelor și principiul proporționalității, consacrat în considerentele (4) și (129) ale acestuia, se opun unei reglementări naționale de punere în aplicare a regulamentului precum cea în discuție care exclude și limitează a priori posibilitatea ca, la înregistrarea rezultatelor în secțiile de votare, să fie efectuate orice înregistrări video, care nici nu face și nici nu permite o diferențiere și o reglementare a elementelor procedurii de înregistrare și care exclude posibilitatea de a realiza prin alte mijloace obiectivele regulamentului – protecția datelor cu caracter personal ale persoanelor?

                  5)

                  Articolul 6 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul general privind protecția datelor se opune calificării activităților de stabilire a punerii în aplicare și înregistrării legale a rezultatelor alegerilor desfășurate drept o misiune de interes public, care justifică o anumită ingerință, supusă cerinței proporționalității, în legătură cu datele personale ale persoanelor prezente în secțiile de votare, atunci când acestea exercită o misiune oficială, publică şi reglementată prin lege?

                  6)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară: protecția datelor cu caracter personal se opune instituirii în dreptul național a unei interdicții de colectare și de prelucrare a datelor cu caracter personal, care limitează posibilitatea de a efectua activități conexe de înregistrare video a materialelor, a obiectelor sau a bunurilor care nu conțin date cu caracter personal, atunci când procedura de înregistrare permite potențial ca înregistrarea video a persoanelor prezente în secția de votare, care desfășoară, la momentul respectiv, o activitate în interes public, să colecteze de asemenea date cu caracter personal?

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (JO 2016, L 119, p. 1).


title: Cauza C-308/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalia) la 14 mai 2021 – KU și alții/SATA International – Azores Airlines SA

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalia) la 14 mai 2021 – KU și alții/SATA International – Azores Airlines SA
      (Cauza C-308/21)
      (2021/C 329/14)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: KU, OP, GC

         Pârâtă: SATA International – Azores Airlines SA

         Întrebările preliminare

      O întârziere mai mare de trei ore sau o anulare a zborurilor, cauzată de o defecțiune privind alimentarea cu combustibil la aeroportul de origine, în cazul în care acest aeroport este responsabil de gestionarea sistemului de alimentare cu combustibil, constituie o „circumstanță excepțională” în sensul și în scopul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-339/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 31 mai 2021 – Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Giustizia, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Vodafone Italia SpA/Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 31 mai 2021 – Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Giustizia, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Vodafone Italia SpA/Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri
      (Cauza C-339/21)
      (2021/C 329/15)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Recurente: Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Giustizia, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Vodafone Italia SpA

         Intimate: Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri

         Întrebarea preliminară

                  1)

                  Articolele 18, 26, 49, 54 și 55 TFUE, articolele 3 și 13 din Directiva 2018/1972/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 (1), precum și articolele 16 și 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opun unei reglementări naționale care, atunci când deleagă autorității administrative sarcina stabilirii cuantumului datorat operatorilor de telecomunicații pentru realizarea activităților de interceptare a fluxurilor de comunicații efectuate în mod obligatoriu pe baza solicitărilor autorității judiciare, nu impune respectarea principiului rambursării integrale a costurilor suportate efectiv și documentate corespunzător de operatori în legătură cu activitățile respective și, totodată, obligă autoritatea administrativă la obținerea unei economii de cheltuieli în raport cu criteriile precedente de calcul al cuantumului datorat?

         (1)  Directiva (UE) 2018/1972 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 de instituire a Codului european al comunicațiilor electronice (reformare) (JO 2018, L 321, p. 36.).


title: Cauza C-340/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 2 iunie 2021 – VB/Natsionalna agentsia za prihodite

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 2 iunie 2021 – VB/Natsionalna agentsia za prihodite
      (Cauza C-340/21)
      (2021/C 329/16)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Varhoven administrativen sad

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: VB

         Intimată: Natsionalna agentsia za prihodite

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 24 și 32 din Regulamentul (UE) 2016/679 (1) trebuie interpretate în sensul că este suficient ca divulgarea neautorizată a datelor cu caracter personal, respectiv accesul neautorizat la acestea, în sensul articolului 4 punctul 12 din Regulamentul (UE) 2016/679, să fi fost efectuate de persoane care nu fac parte din personalul administrației operatorului și care nu sunt supuse controlului acestuia pentru a se considera că măsurile tehnice și organizatorice implementate nu sunt adecvate?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, care trebuie să fie obiectul și întinderea controlului jurisdicțional al legalității în examinarea aspectului dacă măsurile tehnice și organizatorice implementate de operator sunt adecvate în temeiul articolului 32 din Regulamentul (UE) 2016/679?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, principiul responsabilității prevăzut la articolul 5 alineatul (2) și la articolul 24 din Regulamentul (UE) 2016/679 coroborate cu considerentul (74) al acestuia trebuie interpretat în sensul că, în cadrul acțiunii formulate în temeiul articolului 82 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2016/679, operatorului îi revine sarcina de a dovedi că măsurile tehnice și organizatorice implementate sunt adecvate în temeiul articolului 32 din acest regulament? Obținerea unui raport de expertiză poate fi considerată un mijloc de probă necesar și suficient pentru a se stabili dacă măsurile tehnice și organizatorice implementate de operator au fost adecvate într-un caz precum cel din speță, în care accesul neautorizat la datele cu caracter personal și divulgarea neautorizată a acestora sunt consecința unui „atac cibernetic”?

                  4)

                  Articolul 82 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2016/679 trebuie interpretat în sensul că divulgarea neautorizată a datelor cu caracter personal sau accesul neautorizat la acestea, în sensul articolului 4 punctul 12 din Regulamentul (UE) 2016/679, astfel cum este cazul în speță, prin intermediul unui „atac cibernetic” efectuat de persoane care nu fac parte din personalul administrației operatorului și care nu sunt supuse controlului acestuia constituie o împrejurare pentru care operatorul nu este deloc răspunzător și care permite exonerarea de răspundere?

                  5)

                  Articolul 82 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) 2016/679 coroborat cu considerentele (85) și (146) ale acestuia trebuie să fie interpretat în sensul că, într-un caz precum cel din speță, de atingere adusă protecției datelor cu caracter personal constând în accesul neautorizat la date cu caracter personal și în divulgarea acestora prin intermediul unui „atac cibernetic”, sub incidența noțiunii de prejudiciu moral interpretate în sens larg intră, singure, îngrijorările, temerile și stările de anxietate suferite de persoana vizată cu privire la o posibilă utilizare abuzivă în viitor a datelor cu caracter personal și dau acestea dreptul la despăgubiri, atunci când o asemenea utilizare abuzivă nu a fost constatată și/sau persoana vizată nu a suferit niciun alt prejudiciu?

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (JO 2016, L 119, p. 1).


title: Cauza C-391/21 P: Recurs introdus la 24 iunie 2021 de Enrico Falqui împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta extinsă) din 5 mai 2021 în cauza T-695/19, Enrico Falqui/Parlamentul European

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/13

      Recurs introdus la 24 iunie 2021 de Enrico Falqui împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta extinsă) din 5 mai 2021 în cauza T-695/19, Enrico Falqui/Parlamentul European
      (Cauza C-391/21 P)
      (2021/C 329/17)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurent: Enrico Falqui (reprezentanți: F. Sorrentino, A. Sandulli, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile recurentului

                  —

                  Anularea Hotărârii nr. 1000680 din 5 mai 2021 a Tribunalului Uniunii Europene și, în consecință, a notei din 8 iulie 2019 (și, dacă este necesar, a proiectului de decizie și a avizului Serviciului juridic pe care se bazează decizia), precum și restituirea sumelor reținute în mod nejustificat din pensie și obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată aferente ambelor grade de jurisdicție.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurentul invocă cinci motive:

         Primul motiv: încălcarea deciziei Biroului Parlamentului European din 19 mai și 9 iulie 2008 privind „Normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European”.

      Recurentul susține că Tribunalul a încălcat articolul 75 din decizia menționată. Acest articol nu prevede, astfel cum a afirmat Tribunalul, că, în ceea ce privește pensiile deja plătite sau dobândite la data intrării în vigoare a statutului, ar fi continuat să se aplice pro futuro așa-numita regulă a pensiei identice prevăzută în anexa III la Normele referitoare la cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European și că, prin urmare, eventuala modificare in peius a pensiilor naționale trebuie să se reflecte asupra celor acordate de Parlament, ci, dimpotrivă, că pensiile deja acordate pe baza acestei reguli sunt intangibile atât în principiu, cât și în ceea ce privește cuantumul.

         Al doilea motiv: încălcarea principiului protecției încrederii legitime și a principiului proporționalității.

      Tribunalul a reținut în mod greșit că principiile protecției încrederii legitime și proporționalității nu au fost încălcate. În ceea ce privește principiul protecției încrederii legitime, acesta a fost încălcat prin interpretarea dată de Parlament și de Tribunal regulii pensiei identice, deja contestată prin intermediul primului motiv, iar, în ceea ce privește principiul proporționalității, Tribunalul a subliniat în mod greșit finalitatea urmărită de Camera dei deputati (Camera Deputaților, Italia) prin adoptarea deciziei nr. 14/18 (diminuarea cheltuielilor bugetare cu pensiile), reținând-o ca legitimă, fără a observa că, în speță, această finalitate este irelevantă, întrucât nu există o legătură între aceasta și sacrificiul impus recurentului.

         Al treilea motiv: încălcarea principiului potrivit căruia instituțiile Uniunii nu pot pune în aplicare, prin intermediul unei trimiteri automate, o dispoziție națională nevalidă.

      Tribunalul a afirmat în mod greșit că dispoziția națională ar fi aplicabilă în mod complet automat, indiferent de nelegalitatea sa în raport cu dreptul național și fără ca instituțiile europene să poată examina acest aspect. Or, atunci când o instituție a Uniunii aplică, prin intermediul unei trimiteri, o reglementare națională, se aplică principiul general în materie de raporturi între ordinile juridice, în temeiul căruia ordinea juridică ce face trimiterea o poate face doar la normele valide din ordinea juridică ce face obiectul trimiterii, în consistența juridică pe care o au în ordinea juridică de origine: dacă sunt nevalide, nu pot fi aplicate. În caz contrar, poziția recurentului ar rămâne lipsită de protecție.

         Al patrulea motiv: caracterul greșit al neluării în considerare a reglementării interne survenite în temeiul deciziei nr. 2/20 a Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati.

      Tribunalul nu a considerat că, urmare a deciziei nr. 2/20 a Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (Consiliul de jurisdicție al Camerei Deputaților, Italia), în prezent, sistemul intern – pe care Parlamentul European ar dori să îl aplice – este structurat în două etape: prima etapă constă în redeterminarea alocației viagere potrivit criteriilor generale stabilite prin decizia 14/18, iar a doua etapă constă în aplicarea de către birourile acestei camere a unor majorări procentuale ale alocației viagere la cererea persoanei interesate și pe baza condițiilor economice și de sănătate ale acesteia. Acest sistem nu pare transpozabil la nivel european.

         Al cincilea motiv, referitor la cererile considerate inadmisibile în fața primei instanțe, precum și la cheltuielile de judecată.

      Recurentul insistă în sensul anulării, dacă este necesar, a proiectului de decizie și a avizului Serviciului juridic pe baza cărora a acționat Parlamentul, precum și al restituirii sumelor reținute în mod nejustificat din pensia sa și al obligării Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată aferente ambelor grade de jurisdicție.


title: Cauza C-401/21 P: Recurs introdus la 29 iunie 2021 de către România împotriva hotărârii Tribunalului (Camera a zecea extinsă) pronunțate la 14 aprilie 2021 în cauza T-543/19, România / Comisia

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/15

      Recurs introdus la 29 iunie 2021 de către România împotriva hotărârii Tribunalului (Camera a zecea extinsă) pronunțate la 14 aprilie 2021 în cauza T-543/19, România / Comisia
      (Cauza C-401/21 P)
      (2021/C 329/18)
      Limba de procedură: româna

         Părţile

         Recurentă: România (reprezentanți: E. Gane, L.-E. Baţagoi, agenţi)

         Cealaltă parte: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  să admită recursul, să anuleze integral Hotărârea Tribunalului în cauza T-543/19, să rejudece cauza T-543/19, admițând acțiunea în anularea parțială a Deciziei Comisiei C(2019)4027 final, în măsura în care Comisia a aplicat o rată de cofinanțare de 75 %, iar nu de 85 %, pentru axele prioritare 1 și 2 ale programului operațional,
                  sau

                  —

                  să admită recursul, să anuleze integral Hotărârea Tribunalului în cauza T-543/19 și să trimită cauza T-543/19 spre rejudecare Tribunalului UE, iar, în rejudecare, acesta să admită acțiunea în anulare și să anuleze parțial Decizia Comisiei C(2019)4027 final, în măsura în care Comisia a aplicat o rată de cofinanțare de 75 %, iar nu de 85 %, pentru axele prioritare 1 și 2 ale programului operațional;

                  —

                  să oblige Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele şi principalele argumente

      În susținerea acțiunii, România invocă trei motive:

                  A.

                     Interpretarea și aplicarea eronată a articolului 139 alineatul (6) litera (a) din Regulamentul 1303/2013 prin raportare la articolul 137 alineatul (1) literele (a) și (d) și alineatul (2), la articolul 131, la articolul 135 alineatul (2) și la articolul 139 alineatele (1), (2) și (7) din același regulament

                  România consideră că Tribunalul a săvârșit mai multe erori de drept în ceea ce privește distincția dintre cererea finală pentru plata intermediară și acceptarea conturilor, ignorând în mod nejustificat rolul acestei din urmă etape și considerând că rata de cofinanțare aplicabilă pentru calcularea sumei exigibile este cea în vigoare la momentul depunerii cererii finale pentru plata intermediară.

                  B.

                     Interpretarea și aplicarea eronată a principiului anualității contabile

                  România consideră că Tribunalul a interpretat și aplicat eronat principiul anualității contabile, atunci când a stabilit că a aplica cheltuielilor efectuate în cursul unui exercițiu contabil și înscrise în sistemul contabil o rată de cofinanțare adoptată ulterior depunerii cererii finale pentru plata intermediară ar echivala cu încălcarea respectivului principiu.

                  C.

                     Interpretarea și aplicarea eronată a principiului neretroactivității

                  România consideră că Tribunalul a interpretat și aplicat eronat principiul neretroactivității, atunci când a stabilit că rata de cofinanțare prevăzută de Decizia de punere în aplicare C(2018)8890 final din 12 decembrie 2018 nu se aplică cheltuielilor efectuate în cursul exercițiului contabil 2017-2018, întrucât situația juridică a României era deja încheiată la momentul la care aceasta a intrat în vigoare – 12 decembrie 2018 -, în sensul că exercițiul contabil se finalizase la 30 iunie 2018, iar cererea finală pentru plata intermediară fusese transmisă la 6 iulie 2018.


title: Cauza T-226/18: Hotărârea Tribunalului din 30 iunie 2021 – Global Silicones Council și alții/Comisia [„REACH – Actualizarea anexei XVII la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 privind restricţiile aplicabile producerii, introducerii pe piaţă şi utilizării anumitor substanţe şi preparate periculoase şi a anumitor articole periculoase – Restricţii privind octametilciclotetrasiloxanul (D4) şi decametilciclopentasiloxanul (D5) – Eroare vădită de apreciere – Anexa XIII la Regulamentul nr. 1907/2006 – Determinarea forţei probatorii – Articolul 68 din Regulamentul nr. 1907/2006 – Risc inacceptabil – Proporţionalitate – Forme de fond”]

text:
               16.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/16

      Hotărârea Tribunalului din 30 iunie 2021 – Global Silicones Council și alții/Comisia
      (Cauza T-226/18) (1)

      („REACH - Actualizarea anexei XVII la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 privind restricţiile aplicabile producerii, introducerii pe piaţă şi utilizării anumitor substanţe şi preparate periculoase şi a anumitor articole periculoase - Restricţii privind octametilciclotetrasiloxanul (D4) şi decametilciclopentasiloxanul (D5) - Eroare vădită de apreciere - Anexa XIII la Regulamentul nr. 1907/2006 - Determinarea forţei probatorii - Articolul 68 din Regulamentul nr. 1907/2006 - Risc inacceptabil - Proporţionalitate - Forme de fond”)
      (2021/C 329/19)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: lobal Silicones Council (Washington, DC, Statele Unite), Wacker Chemie AG (Munich, Germania), Momentive Performance Materials GmbH (Leverkusen, Germania), Shin-Etsu Silicones Europe BV (Almere, Țările de Jos), Elkem Silicones France SAS (Lyon, Franța) (reprezentanți: A. Kołtunowska și R. Semail, avocates)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lindenthal și K. Mifsud-Bonnici, agenți)

         Intervenientă în susținerea reclamantelor: American Chemistry Council, Inc. (ACC) (Washington) (reprezentanți: K. Nordlander Și C. Grobecker, avocats)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: J. Möller, D. Klebs, S. Eisenberg, S. Heimerl și S. Costanzo, agenţi), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: S. Brandon, agent, asistat de C. Banner și A. Parkinson, barristers), Parlamentul European (reprezentanți: L. Darie și A. Tamás, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Moore și A. Maceroni, agenți), Agenția Europeană pentru Produse Chimice (reprezentanți: M. Heikkilä, W. Broere și A. Hautamäki, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Regulamentului (UE) 2018/35 a Comisiei din 10 ianuarie 2018 de modificare a anexei XVII la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), în ceea ce privește substanțele octametilciclotetrasiloxan (D4) și decametilciclopentasiloxan (D5) (JO 2018, L 6, p. 45)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Global Silicones Council, Wacker Chemie AG, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV şi Elkem Silicones France SAS să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, şi pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Republica Federală Germania, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene, Agenția Europeană pentru Produse Chimice şi American Chemistry Council, Inc. (ACC) suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 200, 11.6.2018.