title: Cauza T-815/14: Acțiune introdusă la 17 decembrie 2014 – Closet Clothing/OAPI – Closed Holding (CLOSET)

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/41

         Acțiune introdusă la 17 decembrie 2014 – Closet Clothing/OAPI – Closed Holding (CLOSET)
   (Cauza T-815/14)
   (2015/C 065/57)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Closet Clothing Co. Ltd (Barnet, Regatul Unit) (reprezentant: M. Elmslie, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Closed Holding AG (Hamburg, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „CLOSET” – Cerere de înregistrare nr. 1 0 8 02  891

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 6 octombrie 2014 în cauza R 423/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-94/09: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 5 mai 2010 — Nikolchov/Comisia

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/57

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 5 mai 2010 — Nikolchov/Comisia
   (Cauza F-94/09) (1)

   ()
   2010/C 209/94
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei, ca urmare a unei soluționări amiabile.

      (1)  JO C 11, 16.1.2010, p. 42.


title: Cauza C-380/05: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 31 ianuarie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Consiglio di Stato — Italia) — Centro Europa 7 Srl/Ministero delle Comunicazioni e Autorità per Garanzie nelle Comunicazioni, Direzione Generale Autorizzazioni e Concessioni Ministero delle Comunicazioni (Libertatea de a presta servicii — Comunicații electronice — Activități de difuzare a programelor de televiziune — Noul cadru de reglementare comun — Atribuirea frecvențelor radio de emisie)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 31 ianuarie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Consiglio di Stato — Italia) — Centro Europa 7 Srl/Ministero delle Comunicazioni e Autorità per Garanzie nelle Comunicazioni, Direzione Generale Autorizzazioni e Concessioni Ministero delle Comunicazioni
   (Cauza C-380/05) (1)

   (Libertatea de a presta servicii - Comunicații electronice - Activități de difuzare a programelor de televiziune - Noul cadru de reglementare comun - Atribuirea frecvențelor radio de emisie)
   (2008/C 79/02)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Consiglio di Stato
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Centro Europa 7 Srl

      Pârâți: Ministero delle Comunicazioni e Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Direzione Generale Autorizzazioni e Concessioni Ministero delle Comunicazioni
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Consiglio di Stato — Interpretarea Directivei 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183) și a Directivei 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195) — Interpretarea articolului 10 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului — Obligația statelor membre, în sectorul activităților de difuzare a programelor de televiziune, de a asigura accesul la rețele și menținerea unei pluralități de întreprinderi pe piață — Reglementare națională care permite acordarea de drepturi individuale unor întreprinderi neautorizate pe baza planului național de stabilire a concesionarilor serviciilor de transmitere televizată și care nu permite unei întreprinderi autorizate pe baza planului național să-și exercite activitatea
   Dispozitivul
   Articolul 49 CE și, începând de la data aplicării acestora, articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru), articolul 5 alineatul (1) și alineatul (2) al doilea paragraf și articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea), precum și articolul 4 din Directiva 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002 privind concurența pe piețele de rețele și servicii de comunicații electronice trebuie interpretate în sensul că se opun, în materie de difuzare a programelor de televiziune, unei legislații naționale a cărei aplicare are drept efect faptul că un operator titular al unei concesiuni este în imposibilitate de a emite în lipsa frecvențelor radio de emisie acordate în baza unor criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale.

      (1)  JO C 10, 14.1.2006.


title: Cauza C-104/15: Acţiune introdusă la data de 3 martie 2015 – Comisia Europeană/România

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/29

         Acţiune introdusă la data de 3 martie 2015 – Comisia Europeană/România
   (Cauza C-104/15)
   (2015/C 146/35)
   Limba de procedură: română

      Părţile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanţi: L. Nicolae, D. Loma-Osorio Lerena, agenți)

      Pârâtă: România

      Concluziile reclamantei

               —

               să constate că, prin neluarea măsurilor necesare pentru a preveni poluarea cu particule de praf provenind din iazul Boşneag – extindere aparţinând exploatării miniere de cupru şi zinc Moldomin din Moldova Nouă, România nu şi-a îndeplinit obligaţiile се-i revin în temeiul prevederilor articolului 4 şi ale articolului 13 alineatul (2) din Directiva 2006/21/CE a Parlamentului European şi a Consiliului, din 15 martie 2006, privind gestionarea deşeurilor din industriile extractive şi de modificare a Directivei 2004/35/CE (1);

               —

               să oblige România la plata cheltuielilor de judecată.

      Motive şi argumente principale

   Acțiunea formulată de Comisia Europeană împotriva României are ca obiect neluarea măsurilor necesare de către autoritățile române pentru a preveni poluarea cu particule de praf care provine din unul dintre iazurile de decantare ale unei exploatări miniere de cupru.
   Comisia susține că neluarea măsurilor necesare pentru a evita antrenarea particulelor de praf de pe suprafața iazului de decantare Boșneag – extindere, care afectează sănătatea umană și mediul, România nu se conformează dispozițiilor art. 4 și art. 13 alin. (2) din Directiva 2006/21/CE. Comisia consideră România trebuie să asigure protecția sănătății umane și a mediului de orice efecte negative chiar dacă beneficiază de un anumit grad de flexibilitate în ceea ce privește măsurile concrete ce trebuie adoptate, dacă sunt respectate cerințele definite de art. 4 din Directivă. De asemenea, Comisia consideră că art. 13 alin. (2) din Directivă impune o obligație specifică autorităților competente și anume să se asigure că operatorii iau măsurile adecvate pentru prevenirea sau reducerea prafului.
   Comisia se întemeiază în acest caz pe rapoarte ale autorităților române competente în domeniul protecției mediului, informații din presă dar și pe răspunsurile furnizate de România în procedura precontencioasă, pe baza cărora susține că în zona Moldova Nouă există o poluare semnificativă cu praf care provine din iazul de decantare Boșneag – extindere, care se produce în special în perioadele cu intensificări ale vântului, care are efecte nocive asupra sănătății locuitorilor și mediului.
   De asemenea, Comisia consideră că România nu poate invoca situații pur interne, precum privatizarea Moldomin și preluarea în viitor a obligațiilor de mediu de un cumpărător, pentru a justifica neîndeplinirea obligațiilor care decurg din directivă.

      (1)  JO L 102, p. 15 (Ediție specială, 15/vol. 16, p. 3).


title: Cauza C-53/14 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 21 mai 2015 – JAS Jet Air Service France (SARL)/Comisia Europeană (Recurs — Uniunea vamală și Tariful vamal comun — Codul vamal comunitar — Articolul 239 — Regulament de punere în aplicare a Codului vamal — Articolul 905 — Import de pantaloni din jeans care provin din Statele Unite — Taxe la import — Decizie prin care remiterea acestor taxe este declarată nejustificată — Lipsa unei „situații speciale”)

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/14

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 21 mai 2015 – JAS Jet Air Service France (SARL)/Comisia Europeană
   (Cauza C-53/14 P) (1)

   ((Recurs - Uniunea vamală și Tariful vamal comun - Codul vamal comunitar - Articolul 239 - Regulament de punere în aplicare a Codului vamal - Articolul 905 - Import de pantaloni din jeans care provin din Statele Unite - Taxe la import - Decizie prin care remiterea acestor taxe este declarată nejustificată - Lipsa unei „situații speciale”))
   (2015/C 236/19)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: JAS Jet Air Service France (SARL) (reprezentanți: T. Gallois și E. Dereviankine, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Caeiros, B.-R Killmann și C. Soulay, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă JAS Jet Air Service France SARL la plata, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, a cheltuielilor efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza C-217/06: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Contracte de achiziții publice de lucrări — Directiva 71/305/CEE — Noțiune și delimitarea unui contract de achiziții publice de lucrări — Neîndeplinire a obligațiilor ce și-a produs toate efectele)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/12

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-217/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Contracte de achiziții publice de lucrări - Directiva 71/305/CEE - Noțiune și delimitarea unui contract de achiziții publice de lucrări - Neîndeplinire a obligațiilor ce și-a produs toate efectele)
   (2007/C 297/17)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: X. Lewis, agent și M. Mollica, avocat)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. Braguglia și S. Fiorentino, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 3 și 12 din Directiva 71/305/CEE a Consiliului din 26 iulie 1971 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (JO L 185, p. 5) — Atribuirea prin negociere fără publicarea unui anunț de participare, a unui contract de achiziții de lucrări având ca obiect realizarea lucrărilor menționate în Deliberarea nr. 48 a consiliului comunei Stintino, din 14 decembrie 1989, și în special „planificarea executivă și executarea lucrărilor pentru actualizarea tehnologică și structurală, întreținerea și finalizarea rețelelor hidraulice și de canalizare, ale rețelei rutiere, ale structurilor și instalațiilor de servicii publice, ale centrelor așezărilor turistice externe și de pe teritoriul comunei Stintino, inclusiv asanarea și depoluarea coastei și ale centrelor turistice din această comună”
   Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că a permis continuarea executării cel puțin a uneia dintre operațiunile încredințate de comuna Stintino societății Maresar Soc. cons. a rl, conform Convenției nr. 7/91, semnată la 2 octombrie 1991, și actelor adiționale încheiate ulterior de aceleași părți, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 71/305/CEE a Consiliului din 26 iulie 1971 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări și în special în temeiul articolelor 3 și 12 din aceasta.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauzele conexate C-159/12 — C-161/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 decembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Italia) — Alessandra Venturini/A.S.L. Varese și alții (C-159/12), Maria Rosa Gramegna/ASL Lodi și alții (C-160/12), Anna Muzzio/ASL Pavia și alții (C-161/12) (Libertatea de stabilire — Articolul 49 TFUE — Sănătate publică — Legislație națională care interzice parafarmaciilor vânzarea de medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală suportate de pacient)

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 decembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Italia) — Alessandra Venturini/A.S.L. Varese și alții (C-159/12), Maria Rosa Gramegna/ASL Lodi și alții (C-160/12), Anna Muzzio/ASL Pavia și alții (C-161/12)
   (Cauzele conexate C-159/12 — C-161/12) (1)

   (Libertatea de stabilire - Articolul 49 TFUE - Sănătate publică - Legislație națională care interzice parafarmaciilor vânzarea de medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală suportate de pacient)
   2014/C 45/14
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Alessandra Venturini (C-159/12), Maria Rosa Gramegna (C-160/12), Anna Muzzio (C-161/12)

      Pârâți: A.S.L. Varese, Ministero della Salute, Regione Lombardia, Comune di Saronno, Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) (C-159/12), ASL Lodi, Ministero della Salute, Regione Lombardia, Comune di Sant’Angelo Lodigiano, Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) (C-160/12), ASL Pavia, Ministero della Salute, Regione Lombardia, Comune di Bereguardo, Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) (C-161/12)

      Cu participarea: Federfarma — Federazione Nazionale Unitaria dei Titolari di Farmacia Italiani (C159/12 — C161/12),

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Interpretarea articolelor 18 și 56 TFUE, precum și a articolelor 101 și 102 TFUE — Legislație națională care interzice parafarmaciilor vânzarea de medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală și al căror cost este suportat de pacient

      Dispozitivul

   Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiile principale, care nu permite unui farmacist autorizat și înscris în ordinul profesional respectiv, dar care nu este titularul unei farmacii încadrate în „plan”, să distribuie cu amănuntul, în parafarmacia al cărei titular este, și medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală care nu sunt suportate de serviciul național de sănătate și care sunt plătite integral de cumpărător.

      (1)  JO C 157, 2.6.2012.


title: Cauza C-162/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 29 martie 2013 — Damijan Vnuk/Zavarovalnica Triglav d.d.

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 29 martie 2013 — Damijan Vnuk/Zavarovalnica Triglav d.d.
   (Cauza C-162/13)
   2013/C 156/37
   Limba de procedură: slovena

      Instanța de trimitere

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Damijan Vnuk

      Intimată: Zavarovalnica Triglav d.d.

      Întrebarea preliminară

   Noțiunea „pagube produse de vehicule”, în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 72/166/CEE a Consiliului (1) din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi, trebuie să fie interpretată în sensul că nu include împrejurări de natura celor în discuție în speță, în care asiguratul intimatei a lovit scara pe care era urcat recurentul cu un tractor prevăzut cu remorcă în timpul adunării unor baloturi de fân în zona depozitului, pentru motivul că evenimentul nu s-a produs în contextul circulației rutiere?

      (1)  JO L 103, p. 1, Ediție specială, 6/vol. 1, p. 10.


title: Cauza C-542/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 24 octombrie 2011 — Staatssecretaris van Financiën, cealaltă parte în proces: Codirex Expeditie BV

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/31

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 24 octombrie 2011 — Staatssecretaris van Financiën, cealaltă parte în proces: Codirex Expeditie BV
      (Cauza C-542/11)
      (2012/C 25/55)
      Limba de procedură: olandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din acțiunea principală

         Recurent: Staatssecretaris van Financiën

         Cealaltă parte în proces: Codirex Expeditie BV

         Întrebarea preliminară

      Care este momentul când mărfurilor necomunitare, declarate ca având statutul de „mărfuri depozitate temporar” în vederea plasării sub regimul de tranzit comunitar extern, li se atribuie o destinație vamală în sensul articolului 50 din Codul vamal (1)?

         (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58).


title: Cauza C-15/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 13 ianuarie 2017 – Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp/Rajavartiolaitos

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 13 ianuarie 2017 – Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp/Rajavartiolaitos
   (Cauza C-15/17)
   (2017/C 086/22)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein oikeus

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp

      Intimată: Rajavartiolaitos

      Întrebările preliminare

               1)

               Sintagma „litoralul sau interesele conexe” de la articolul 220 alineatul (6) din Convenția privind dreptul mării sau de la articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35/CE (1) trebuie interpretată pe baza definiției sintagmei „interese conexe” de la articolul II punctul 4 din Convenția internațională din 1969 privind intervenția în largul mării în cazurile de accidente însoțite de poluarea cu petrol?

               2)

               Potrivit definiției de la articolul II punctul 4 litera (c) din Convenția din 1969, menționată în prima întrebare preliminară, „interese conexe” înseamnă printre altele bunăstarea zonei respective, inclusiv conservarea resurselor marine vii, precum și a florei și faunei. Această dispoziție se aplică și conservării resurselor vii, a florei și a faunei din zona economică exclusivă sau se referă numai la conservarea intereselor zonei litoralului?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară: ce înseamnă sintagma „litoralul sau interesele conexe” de la articolul 220 alineatul (6) din Convenția privind dreptul mării sau de la articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35/CE?

               4)

               Ce înseamnă sintagma „resurse ale mării teritoriale sau ale zonei economice exclusive” în sensul articolului 220 alineatul (6) din Convenția privind dreptul mării și al articolului 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35/CE? Noțiunea de resurse vii include numai specii exploatate sau aceasta include și specii asociate cu speciile exploatate sau dependente de acestea în sensul articolului 61 alineatul (4) din Convenția privind dreptul mării, cum ar fi de exemplu specii de plante și animale folosite ca hrană de speciile exploatate?

               5)

               Cum trebuie definită noțiunea „riscă să cauzeze” de la articolul 220 alineatul (6) din Convenția privind dreptul mării și de la articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35/CE? Riscul de a cauza trebuie definit pe baza noțiunii de amenințare abstractă, pe baza celei de pericol concret sau în alt mod?

               6)

               În cadrul evaluării condițiilor pentru competența statului riveran, prevăzute la articolul 220 alineatul (6) din Convenția privind dreptul mării și la articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35/CE, trebuie să se considere că daunele cauzate sau cele care riscă să fie cauzate sunt o consecință mai gravă decât poluarea sau riscul de poluare gravă a mediului marin în sensul articolului 220 alineatul (5)? Cum trebuie definită poluarea gravă a mediului marin și cum trebuie să se țină seama de acest aspect în cadrul evaluării daunelor grave cauzate sau care riscă să fie cauzate?

               7)

               Ce împrejurări trebuie luate în considerare în cadrul evaluării gravității daunelor cauzate sau care riscă să fie cauzate? În cadrul acestei evaluări, trebuie să se țină seama, de exemplu, de durata și de întinderea geografică a efectelor negative care se manifestă ca daune? În cazul unui răspuns afirmativ: în ce mod trebuie supuse evaluării durata și amploarea daunelor?

               8)

               Directiva 2005/35/CE este o directivă cu caracter minimal, care nu împiedică statele membre să ia măsuri mai stricte împotriva poluării de către nave, în conformitate cu dreptul internațional (articolul 2). Posibilitatea de a aplica reglementări mai stricte este valabilă în cazul articolului 7 alineatul (2) din directivă, care reglementează competența statului riveran de a lua măsuri împotriva unei nave aflate în tranzit?

               9)

               În cadrul interpretării condițiilor de competență ale statului riveran, prevăzute la articolul 220 alineatul (6) din Convenția privind dreptul mării și la articolul 7 alineatul (2) din directivă, pot prezenta importanță particularitățile geografice și ecologice, precum și sensibilitatea zonei Mării Baltice?

               10)

               Noțiunea „dovadă clară și obiectivă” în sensul articolului 220 alineatul (6) din Convenția privind dreptul mării și al articolului 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35/CE include, pe lângă dovada că o navă a săvârșit încălcările la care se referă dispozițiile menționate, și dovada consecințelor deversării? Ce dovadă trebuie să se solicite pentru faptul că există riscul cauzării unor daune importante litoralului sau intereselor conexe sau resurselor apelor teritoriale sau zonei economice exclusive – de exemplu pentru efectivele de păsări și pești, precum și pentru mediul marin din zonă? Condiția privind existența unei dovezi clare și obiective înseamnă de exemplu că evaluarea efectelor negative ale hidrocarburilor deversate în mediul marin trebuie să fie întemeiate mereu pe studii și analize concrete referitoare la efectele deversării de hidrocarburi?

      (1)  Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni în caz de încălcare (JO 2005, L 255, p. 1, Ediție specială 15/vol. 15, p. 158), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 octombrie 2009 (JO 2009, L 280, p. 52).


title: Cauza T-240/12: Acțiune introdusă la 4 iunie 2012 — Eni/Comisia

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/27

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2012 — Eni/Comisia
   (Cauza T-240/12)
   2012/C 217/57
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Eni SpA (Roma, Italia) (reprezentanți: G. Roberti și I. Perego, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea actului atacat;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva scrisorii (nr. *D/2012/042026) din 23 aprilie 2012 privind cauza COMP/F/38.638 — cauciuc butadienic și cauciuc stiren butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie — readoptare) prin care Comisia Europeană a comunicat ENI decizia sa de a redeschide procedura BR-ESBR ca urmare a Hotărârii Tribunalului din 13 iulie 2011 (cauza T-39/07, Eni/Comisia) care a anulat în parte Decizia C(2006) 5700 din 29 noiembrie 2006 adoptată în cauza COMP/F/38.638 — cauciuc butadienic și cauciuc stiren butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie și a redus amenda aplicată.
   În susținerea acțiunii, ENI invocă un motiv unic, întemeiat pe o lipsă de competență, întrucât Comisia nu poate redeschide procedura de investigare în cauza BR-ESBR în vederea adoptării unei noi decizii prin care să impună sancțiuni.
   ENI susține că, în Hotărârea din 13 iulie 2011, Tribunalul, pe lângă faptul că a dispus anularea în parte a deciziei BR-ESBR din 2006, întemeindu-se pe o apreciere incorectă de către Comisie a circumstanței agravante constând în încălcări repetate, și-a exercitat și competența de fond — în conformitate cu articolul 261 TFUE și cu Regulamentul 1/2003 — stabilind un nou cuantum al amenzii și substituind aprecierile Comisiei cu propriile aprecieri. Din această perspectivă, decizia de a redeschide procedura BR-ESBR, pe lângă faptul că încalcă principiul atribuirii competențelor și al echilibrului instituțional prevăzut la articolul 13 TFUE, este în plus contrară dreptului fundamental la un proces echitabil, consacrat la articolul 6 din CEDO și la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale, precum și principiului ne bis in idem, prevăzut la articolul 7 din CEDO.
   În plus, ENI pretinde că, contrar celor susținute în actul atacat, Tribunalul nu a stabilit existența unui simplu viciu de formă în ceea ce privește aplicarea de către Comisie a conceptului de încălcări repetate în decizia BR-ESBR din 2006; prin urmare, Comisia nu poate invoca jurisprudența PVC II (1) pentru a-și justifica inițiativa, care este contrară articolului 7 din CEDO și din acest punct de vedere.
   În sfârșit, ENI arată că, în lumina jurisprudenței, în speță este, în orice caz, absolut exclusă orice posibilitate de a readopta o decizie de sancțioare în care să se aplice din nou conceptul de încălcări repetate.

      (1)  Hotărârea din 15 octombrie 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P-C-252/99 P și C-254/99 P, Rec., p. I-8375.


title: Cauza C-597/11 P: Ordonanța Curții din 4 octombrie 2012 — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Comisia Europeană [Recurs — Contract de achiziții publice încheiat de Comisie — Respingerea ofertei — Obligația de motivare — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 — Articolul 89 — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 — Articolele 140 și 141 — Termen de primire a ofertelor — Termen de prezentare a unei solicitări de informații]

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/3

         Ordonanța Curții din 4 octombrie 2012 — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Comisia Europeană
   (Cauza C-597/11 P) (1)

   (Recurs - Contract de achiziții publice încheiat de Comisie - Respingerea ofertei - Obligația de motivare - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 - Articolul 89 - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 - Articolele 140 și 141 - Termen de primire a ofertelor - Termen de prezentare a unei solicitări de informații)
   2013/C 101/06
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (reprezentant: N. Korogiannakis, Δικηγόρος)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentant: M. Wilderspin, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 9 septembrie 2011, Evropaïki Dynamiki/Comisia (T-232/06), prin care a fost respinsă acțiunea având ca obiect anularea deciziei Comisiei din 19 iunie 2006 de respingere a ofertei depuse de recurentă în cadrul procedurii de cerere de ofertă „TAXUD/2005/AO–001” privind specificarea, dezvoltarea, întreținerea și asistența sistemelor informatice vamale referitoare la proiectele informatice ale DG TAXUD (JO 2005, S 117-115222), precum și a deciziei de atribuire a contractului unui alt ofertant

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Hotărârea Curții din 7 octombrie 2013 în cauzele conexate E-4/12 și E-5/12 – Risdal Touring AS și Konkurrenten.no AS/Autoritatea AELS de Supraveghere (Acțiune în anulare a unei decizii a Autorității AELS de Supraveghere – Acces la documente – Admisibilitate – Nepronunțare asupra fondului)

text:
               19.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/18

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 7 octombrie 2013
   în cauzele conexate E-4/12 și E-5/12
   Risdal Touring AS și Konkurrenten.no AS/Autoritatea AELS de Supraveghere
   (Acțiune în anulare a unei decizii a Autorității AELS de Supraveghere – Acces la documente – Admisibilitate – Nepronunțare asupra fondului)
   (2013/C 372/07)
   În cauzele conexate E-4/12 și E-5/12, Risdal Touring AS și Konkurrenten.no AS/Autoritatea AELS de Supraveghere – CERERE, în cauza E-4/12 Risdal Touring, de anularea deciziei pârâtei, comunicată prima dată la 5 aprilie 2012, nemotivată, și a doua oară la 4 mai 2012, prin care se refuză accesul public la textul complet al conținutului cauzei ESA nr. 70506 și la documente specifice acestei cauze, reprezentând un ajutor de stat, în temeiul Normelor privind accesul la documente instituite prin Decizia nr. 407/08/COL a ESA din 27 iunie 2008; și, în cauza E-5/12 Konkurrenten cerere de anulare a deciziei pârâtei, astfel cum a fost comunicată la 5 aprilie 2012, nemotivată, prin care s-a refuzat accesul public la textul complet al conținutului cauzei ESA nr. 60510, privind un ajutor de stat, în temeiul Normelor privind accesul la documente, instituite prin Decizia nr. 407/08/COL a ESA din 27 iunie 2008, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte și judecător-raportor, și Per Christiansen și Páll Hreinsson, judecători, a emis, la 7 octombrie 2013, hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Prin prezenta, instanța dispune:

                  În cauza E-4/12 Risdal Touring AS/Autoritatea AELS de Supraveghere:

                           1.

                           partea din cerere vizând documentele specifice este respinsă ca inadmisibilă;

                           2.

                           nu mai este necesară pronunțarea cu privire la restul cererii;

                           3.

                           Autoritatea AELS de Supraveghere își plătește propriile cheltuieli de judecată și pe cele ale reclamantului;

                           4.

                           reclamantul își plătește jumătate din cheltuielile proprii.

                  În cauza E-5/12 Konkurrenten.no AS/Autoritatea AELS de Supraveghere:

                           1.

                           acțiunea este respinsă ca inadmisibilă;

                           2.

                           Autoritatea AELS de Supraveghere își plătește propriile cheltuieli de judecată și pe cele ale reclamantului.


title: Cauza C-210/15 P: Recurs introdus la 6 mai 2015 de Republica Polonă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 25 februarie 2015 în cauza T-257/13, Republica Polonă/Comisia Europeană

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/28

         Recurs introdus la 6 mai 2015 de Republica Polonă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 25 februarie 2015 în cauza T-257/13, Republica Polonă/Comisia Europeană
   (Cauza C-210/15 P)
   (2015/C 236/38)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Recurentă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anulare în totalitate a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 25 februarie 2015 în cauza T-257/13, Polonia/Comisia;

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare 2013/123/UE a Comisiei din 26 februarie 2013 [notificată cu numărul C(2013) 981] de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (1), în măsura în care exclude de la finanțarea acordată de Uniunea Europeană sumele de 2 8 7 63  238,60 euro și de 5 6 88  440,96 euro, care au fost cheltuite de agenția de plăți acreditată de Republica Polonă;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața ambelor instanțe.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, Republica Polonă pretinde că în hotărârea atacată au fost interpretate greșit articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1257/1999 și articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1698/2005, prin faptul că s-a considerat că acordarea sprijinului pentru pensionarea anticipată în agricultură este condiționată de obligația cedentului unei exploatații de a exercita o activitate agricolă efectuată în scopuri comerciale înainte de cedarea respectivei ferme, în timp ce aceste dispoziții prevăd, pe de o parte, cerința exercitării unei activități agricole (în scopuri comerciale sau necomerciale) timp de 10 ani înainte de a ceda ferma și, pe de altă parte, interdicția exercitării unei activități agricole în scopuri comerciale de către cedentul unei exploatații după cedarea fermei.
   În opinia Republicii Polone, cerința exercitării unei activități agricole în scopuri comerciale în perioada care precedă cedarea fermei nu este prevăzută de dreptul Uniunii. La articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1257/1999 și la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1698/2005 este prevăzută cerința exercitării unei activități agricole în cei 10 ani anteriori cedării exploatației, însă respectiva activitate desfășurată în această perioadă poate avea atât caracter comercial, cât și necomercial. De asemenea, aceste dispoziții interzic exercitarea unei activități agricole în scopuri comerciale de către cedentul unei exploatații după cedarea fermei.

      (1)  JO L 67, p. 20.


title: Cauza T-223/07 P: Recurs introdus la 27 iunie 2007 de Michel Thierry împotriva ordonanței pronunțate la 16 aprilie 2007 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-82/05, Thierry/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/42

         Recurs introdus la 27 iunie 2007 de Michel Thierry împotriva ordonanței pronunțate la 16 aprilie 2007 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-82/05, Thierry/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-223/07 P)
   (2007/C 199/79)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Michel Thierry (Howald, Marele Ducat al Luxemburgului) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               anularea ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 16 aprilie 2007 în cauza F-82/05, notificată recurentului la 17 aprilie 2007;

               —

               admiterea concluziilor prezentate de recurent în fața primei instanțe și, prin urmare, declararea acțiunii în cauza F-82/05 ca fiind admisibilă și întemeiată;

               —

               în subsidiar, retrimiterea cauzei Tribunalului Funcției Publice;

               —

               statuarea cu privire la cheltuieli, cheltuieli de judecată și onorarii și obligarea Comisiei la plata acestora.

         Motivele și principalele argumente
   În recursul său, recurentul solicită anularea ordonanței Tribunalului Funcției Publice de respingere, în parte ca vădit inadmisibilă și în parte ca vădit neîntemeiată, a acțiunii având ca obiect anularea listei funcționarilor promovați în cadrul exercițiului de promovare pentru anul 2004, în măsura în care această listă nu include numele său.
   În susținerea acțiunii și a recursului, recurentul invocă un motiv întemeiat pe o eroare de interpretare și de apreciere a faptelor, care ar fi condus la o eroare de procedură și de drept pretins comisă de Tribunal în măsura în care nu a admis cererea de audiere a unui membru al serviciului recurentului, formulată în replica în fața primei instanțe.


title: Cauza C-382/12 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 septembrie 2014 – MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc., MasterCard Europe SPRL/Comisia Europeană, Banco Santander, SA, Royal Bank of Scotland plc, HSBC Bank plc, Bank of Scotland plc, Lloyds TSB Bank plc, MBNA Europe Bank Ltd, British Retail Consortium, EuroCommerce AISBL, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Recurs — Recursuri incidente — Admisibilitate — Articolul 81 CE — Sistem de plată deschis prin carduri de debit, de debit cu plată amânată și de credit — Comisioane interbancare multilaterale generice — Asociere de întreprinderi — Restrângeri ale concurenței prin efect — Criteriu de control jurisdicțional — Noțiunea „restricție accesorie”  — Necesitate obiectivă și proporționalitate — „Ipoteze contrafactuale” adecvate — Sisteme duale — Tratarea unor anexe la cererea introductivă în primă instanță)

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 septembrie 2014 – MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc., MasterCard Europe SPRL/Comisia Europeană, Banco Santander, SA, Royal Bank of Scotland plc, HSBC Bank plc, Bank of Scotland plc, Lloyds TSB Bank plc, MBNA Europe Bank Ltd, British Retail Consortium, EuroCommerce AISBL, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-382/12 P) (1)

   ((Recurs - Recursuri incidente - Admisibilitate - Articolul 81 CE - Sistem de plată deschis prin carduri de debit, de debit cu plată amânată și de credit - Comisioane interbancare multilaterale generice - Asociere de întreprinderi - Restrângeri ale concurenței prin efect - Criteriu de control jurisdicțional - Noțiunea „restricție accesorie” - Necesitate obiectivă și proporționalitate - „Ipoteze contrafactuale” adecvate - Sisteme duale - Tratarea unor anexe la cererea introductivă în primă instanță))
   2014/C 409/04
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc., MasterCard Europe SPRL (reprezentanți: E. Barbier de La Serre, V. Brophy și B. Amory, avocați și T. Sharpe QC)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și N. Khan, agenți), Banco Santander SA, Royal Bank of Scotland plc (reprezentanți: D. Liddell, solicitor, și M. M. Hoskins, barrister), HSBC Bank plc (reprezentant: R. Thompson, QC), Bank of Scotland plc, Lloyds TSB Bank plc (reprezentanți: K. Fountoukakos-Kyriakakos și S. Wisking, solicitors, și J. Flynn, QC), MBNA Europe Bank Ltd (reprezentant: A. Davis, solicitor), British Retail Consortium (reprezentanți: R. Marchini, advocate, și A. Robertson, barrister), EuroCommerce AISBL (reprezentant: J. Stuyck, advocaat), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: M. Holt și C. Murrell, agenți, asistați de M. J. Turner, QC, și de M. J. Holmes, barrister)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul principal și recursurile incidente.

               2)

               Obligă MasterCard Inc., MasterCard International Inc. și MasterCard Europe SPRL, pe lângă suportarea propriilor cheltuieli de judecată aferente recursului principal și recursurilor incidente, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană aferente recursului principal.

               3)

               Obligă Royal Bank of Scotland plc, Bank of Scotland plc și Lloyds TSB Bank plc, pe lângă suportarea propriilor cheltuieli de judecată, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană aferente recursurilor lor incidente respective.

               4)

               HSBC Bank plc, MBNA Europe Bank Ltd, British Retail Consortium, EuroCommerce AISBL și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 319, 20.10.2012.


title: Cauza C-603/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upravno sodišče Republike Slovenije (Republica Slovenia) la 21 decembrie 2010 — Pelati doo/Republica Slovenia

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upravno sodišče Republike Slovenije (Republica Slovenia) la 21 decembrie 2010 — Pelati doo/Republica Slovenia
   (Cauza C-603/10)
   2011/C 80/22
   Limba de procedură: slovena

      Instanța de trimitere

   Upravno sodišče Republike Slovenije

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Pelati doo

      Pârâtă: Republica Slovenia

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile articolului 11 din Directiva 90/434/CEE (1) a Consiliului trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale în temeiul căreia Republica Slovenia, ca stat membru, condiționează înlesnirea fiscală în favoarea unei societăți comerciale care urmărește efectuarea unei divizări (scindarea unei părți a societății și înființarea unei noi societăți) de prezentarea în termen a cererii de eliberare a autorizației pentru acordarea beneficiilor fiscale în urma scindării, în cazul îndeplinirii condițiilor prevăzute, sau potrivit căreia persoana impozabilă pierde automat, din cauza depășirii termenului, înlesnirile fiscale prevăzute de legislația națională?

      (1)  Directiva 90/434/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre, JO L 225, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 92.


title: Cauzele conexate C-12/13 P și C-13/13 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 octombrie 2014 – Gérard Buono și alții (C-12/13 P) și Syndicat des thoniers méditerranéens și alții (C-13/13 P)/Comisia Europeană (Recurs — Politica comună în domeniul pescuitului — Cote de pescuit — Măsuri de urgență adoptate de către Comisie — Răspundere extracontractuală a Uniunii — Articolul 340 al doilea paragraf TFUE — Condiții — Prejudiciu real și cert)

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 octombrie 2014 – Gérard Buono și alții (C-12/13 P) și Syndicat des thoniers méditerranéens și alții (C-13/13 P)/Comisia Europeană
   (Cauzele conexate C-12/13 P și C-13/13 P) (1)

   ((Recurs - Politica comună în domeniul pescuitului - Cote de pescuit - Măsuri de urgență adoptate de către Comisie - Răspundere extracontractuală a Uniunii - Articolul 340 al doilea paragraf TFUE - Condiții - Prejudiciu real și cert))
   (2014/C 462/06)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurenți: Gérard Buono, Jean-Luc Buono, Roger Louis Paul Del Ponte, Serge Antoine Di Rocco, Jean Gérald Lubrano, Jean Lubrano, Jean Lucien Lubrano, Fabrice Marin, Robert Marin (reprezentanți: A. Arnaud și P.-O. Koubi-Flotte, avocați) (C-12/13 P), Syndicat des thoniers méditerranéens, Marc Carreno, Jean Louis Donnarel, Jean-François Flores, Gérald Jean Lubrano, Hervé Marin, Nicolas Marin, Sébastien Marin, Jean-Marc Penniello, Serge Antoine José Perez (reprezentant: C. Bonnefoi, avocat) (C-13/13 P)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet și D. Nardi, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursurile introduse în cauzele C-12/13 P și C-13/13 P.

               2)

               Domnii Gérard Buono, Jean-Luc Buono, Roger Del Ponte, Serge Antoine Di Rocco, Jean Gérald Lubrano, Jean Lubrano, Jean Lucien Lubrano, Fabrice Marin și Robert Marin sunt obligați la plata cheltuielilor de judecată în cauza C-12/13, iar Syndicat des thoniers méditerranéens, precum și domnii Marc Carreno, Jean-Louis Donnarel, Jean-François Flores, Gérald Jean Lubrano, Hervé Marin, Nicolas Marin, Sébastien Marin și Serge Antoine José Perez sunt obligați la plata cheltuielilor de judecată în cauza C-13/13 P.

      (1)  JO C 71, 9.3.2013.


title: Cauza C-535/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hamburg — Germania) — Novartis Pharma GmbH/Apozyt GmbH [Trimitere preliminară — Regulamentul (CE) nr. 726/2004 — Medicamente de uz uman — Procedură de autorizare — Cerință de autorizare — Noțiunea de medicamente „realizate” cu ajutorul anumitor procedee biotehnologice care figurează la punctul 1 din anexa la acest regulament — Operațiune de reambalare — Soluție injectabilă distribuită în flacoane de unică folosință care conțin un volum de soluție terapeutică mai mare decât cel utilizat în mod efectiv în vederea tratamentului medical — Conținut al unor astfel de flacoane introdus parțial, la prescripția unui medic, în seringi preumplute care corespund dozelor prescrise, fără modificarea medicamentului]

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/9

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hamburg — Germania) — Novartis Pharma GmbH/Apozyt GmbH
   (Cauza C-535/11) (1)

   (Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 726/2004 - Medicamente de uz uman - Procedură de autorizare - Cerință de autorizare - Noțiunea de medicamente „realizate” cu ajutorul anumitor procedee biotehnologice care figurează la punctul 1 din anexa la acest regulament - Operațiune de reambalare - Soluție injectabilă distribuită în flacoane de unică folosință care conțin un volum de soluție terapeutică mai mare decât cel utilizat în mod efectiv în vederea tratamentului medical - Conținut al unor astfel de flacoane introdus parțial, la prescripția unui medic, în seringi preumplute care corespund dozelor prescrise, fără modificarea medicamentului)
   2013/C 156/13
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Novartis Pharma GmbH

      Pârâtă: Apozyt GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Landgericht Hamburg — Interpretarea Anexei la Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83) — Conținutul termenului „hergestellt” („realizate” în versiunea în limba română) de la punctul 1 din anexa menționată — Posibilitatea de a include numai o parte dintr-un medicament lichid din recipientul original în seringi de unică folosință

      Dispozitivul

   Activități precum cele în discuție în litigiul principal, cu condiția să nu conducă la o modificare a produsului medicamentos în cauză și să fie efectuate numai pe bază de rețete individuale care prescriu astfel de operațiuni, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere, nu necesită obținerea unei autorizații de introducere pe piață în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente, dar rămân, în orice caz, sub incidența dispozițiilor Directivei 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/84/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2010.

      (1)  JO C 13, 14.1.2012.


title: Cauza C-589/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Regatul Unit) – Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/GMAC UK PLC [Trimitere preliminară – TVA – A șasea directivă 77/388/CEE – Articolul 11 secțiunea C alineatul (1) primul paragraf – Efect direct – Reducerea bazei de impozitare – Efectuarea a două operațiuni privind aceleași bunuri – Livrare de bunuri – Automobile vândute în leasing, în posesia cărora s-a reintrat, și revândute la licitație – Abuz de drept]

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/9

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Regatul Unit) – Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/GMAC UK PLC
      (Cauza C-589/12) (1)

      ([Trimitere preliminară - TVA - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolul 11 secțiunea C alineatul (1) primul paragraf - Efect direct - Reducerea bazei de impozitare - Efectuarea a două operațiuni privind aceleași bunuri - Livrare de bunuri - Automobile vândute în leasing, în posesia cărora s-a reintrat, și revândute la licitație - Abuz de drept])
      (2014/C 395/10)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Pârâtă: GMAC UK PLC

         Dispozitivul

      Articolul 11 secțiunea C alineatul (1) primul paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din cauza principală, un stat membru nu poate interzice unei persoane impozabile să invoce efectul direct al acestei dispoziții în legătură cu o operațiune pentru motivul că această persoană impozabilă poate invoca dispoziții ale dreptului național în legătură cu o altă operațiune privind aceleași bunuri și că aplicarea cumulată a acestor dispoziții ar conduce la un rezultat fiscal global pe care nici dreptul național, nici A șasea directivă, aplicate în mod separat acestor operațiuni, nu l-ar determina sau nu ar urmări să îl determine.

         (1)  JO C 71, 9.3.2013.


title: Cauza T-230/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 6 martie 2007 — Golf USA/OAPI (GOLF USA) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GOLF USA — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Absența caracterului distinctiv )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/39

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 6 martie 2007 — Golf USA/OAPI (GOLF USA)
   (Cauza T-230/05) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GOLF USA - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Absența caracterului distinctiv“)
   (2007/C 95/78)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Golf USA, Inc. (Oklahoma City, Oklahoma, Statele Unite) (reprezentant: A. de Bosch Kemper-de Hilster, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: S. Laintinen și G. Schneider, agenți)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva hotărârii camerei a doua de recurs a OAPI din data de 25 aprilie 2005 (cauza R 823/2004-2), prin care se refuză cererea de înregistrare a mărcii verbale GOLF USA.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă reclamanta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 205 din 20.8.2005.


title: Cauza C-27/09 P: Recurs introdus la 21 ianuarie 2009 de Republica Franceză împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 4 decembrie 2008 în cauza T-284/08, People's Mojahedin Organization of Iran/Consiliul Uniunii Europene

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/14

         Recurs introdus la 21 ianuarie 2009 de Republica Franceză împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 4 decembrie 2008 în cauza T-284/08, People's Mojahedin Organization of Iran/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-27/09 P)
   (2009/C 82/26)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard, G. de Bergues, A.-L. During, agenți)

      Celelalte părți în proces: People's Mojahedin Organization of Iran, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 4 decembrie 2008 în cauza T-284/08, People's Mojahedin Organization of Iran/Consiliu;

               —

               pronunțarea de către Curte în mod definitiv cu privire la litigiu prin respingerea acțiunii PMOI sau trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente
   Guvernul francez consideră că hotărârea atacată trebuie anulată, pe de o parte, întrucât Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că adoptarea de către Consiliu a Deciziei 2008/583/CE (1) a avut loc cu încălcarea dreptului la apărare al PMOI, fără a ține seama de împrejurările deosebite ale adoptării acestei decizii; pe de altă parte, întrucât Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că urmărirea penală începută în Franța împotriva membrilor prezumați ai PMOI nu constituia o decizie care să corespundă definiției de la articolul 1 alineatul (4) din Poziția comună 2001/931/PESC din 27 decembrie 2001 privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și, în sfârșit, întrucât Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că refuzul Consiliului de a comunica punctul 3 litera (a) din unul dintre cele trei documente prezentate de autoritățile franceze Consiliului pentru a solicita înscrierea PMOI pe lista stabilită prin Decizia 2008/583/CE și transmise Tribunalului de către Consiliu ca răspuns la Ordonanța privind activitățile de cercetare judecătorească din 26 septembrie 2008 nu permitea Tribunalului să exercite controlul de legalitate asupra Deciziei 2008/583/CE și aducea atingere dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă.

      (1)  Decizia Consiliului din 15 iulie 2008 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsurile restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Deciziei 2007/868/CE (JO L 188, p. 21).


title: Cauza C-549/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vergabekammer Arnsberg (Germania) la 22 octombrie 2013 — Bundesdruckerei GmbH/Stadt Dortmund

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vergabekammer Arnsberg (Germania) la 22 octombrie 2013 — Bundesdruckerei GmbH/Stadt Dortmund
   (Cauza C-549/13)
   2014/C 24/04
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Vergabekammer Arnsberg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bundesdruckerei GmbH

      Pârât: Stadt Dortmund

      Întrebările preliminare

   Articolul 56 TFUE și articolul 3 alineatul (1) din Directiva 96/71/CE (1) se opun unei legislații naționale și/sau unei condiții de atribuire a unui contract de achiziții publice stabilite de o autoritate contractantă, conform căreia un ofertant care intenționează să obțină un contract de achiziții publice care face obiectul procedurii de cerere de ofertă trebuie (1) să se oblige să plătească personalului afectat executării contractului salariul stabilit prin convențiile colective sau salariul minim prevăzute de legislație și (2) să impună subcontractantului numit sau potențial aceeași obligație și să depună la autoritatea contractantă o declarație de angajament corespunzătoare a subcontractantului atunci când (a) legislația prevede o astfel de obligație numai pentru atribuirea contractelor de achiziții publice, dar nu și pentru atribuirea contractelor de achiziții private și (b) subcontractantul este stabilit într-un alt stat membru al Uniunii Europene, iar lucrătorii subcontractantului, în vederea executării prestațiilor care fac obiectul contractului, lucrează exclusiv în țara de origine a subcontractantului?

      (1)  Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (JO L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29).


title: Cauza T-53/09: Acțiune introdusă la 11 februarie 2009 – Cafea/OAPI – Christian (BEST FARM)

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/30

         Acțiune introdusă la 11 februarie 2009 – Cafea/OAPI – Christian (BEST FARM)
   (Cauza T-53/09)
   2009/C 90/47
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Cafea GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: C. Schumann și M. Hartmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dieter Christian (Frankfurt, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs din 27 noiembrie 2008 în cauza R 420/2008-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea solicitantului mărcii la plata cheltuielilor determinate de procedura de opoziție și de procedura de recurs în fața Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne.

      Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Dieter Christian.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „BEST FARM” pentru produse din clasele 29, 30, 31 și 32 (cererea nr. 3 089 281).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta, sub numele său comercial anterior KORD Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală germană „BESTFORM” pentru produse și servicii din clasele 1, 29, 30, 32, 33 și 42 (nr. 30 056 334).

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât există un risc de confuzie sau, cel puțin, de asociere între mărcile în cauză.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.


               15.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/17

         Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2014 de DB Schenker împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-22/14)
   (2015/C 11/07)
   La data de 10 noiembrie 2014, Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS (denumite împreună „DB Schenker”), reprezentate de Jon Midthjell, avocat, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, N-0151 Oslo, Norvegia, au introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamanții cer Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să anuleze decizia Autorității AELS de Supraveghere din 9 septembrie 2014 în cazul nr. 75697 (DB Schenker);

               2.

               să oblige Autoritatea AELS de Supraveghere și orice intervenienți să suporte plata cheltuielilor de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Reclamanții, întreprinderile Schenker North AB și Schenker Privpak AB, ambele având sediul în Suedia, și Schenker Privpak AS, cu sediul în Norvegia, fac parte din grupul DB Schenker. Grupul este o întreprindere internațională de servicii de expediere de mărfuri și de logistică, deținută de Deutsche Bahn AG.

               —

               Prin hotărârea din 7 iulie 2014 în cauza E-5/13, DB Schenker/Autoritatea AELS de Supraveghere, Curtea de Justiție a AELS a anulat decizia Autorității AELS de Supraveghere din 25 ianuarie 2013 în cazul nr. 73075 (DB Schenker), întrucât respectiva decizie refuza, în temeiul articolului 4 alineatele (4) și (6) din Normele din 2012 privind accesul la documente, accesul total sau parțial la documentele din dosarele cazului care a condus la Decizia nr. 321/10/COL a Autorității AELS de Supraveghere (Norway Post – sistem de fidelizare/de reduceri) și refuza să permită accesul la versiunea completă a Deciziei nr. 321/10/COL a Autorității AELS de Supraveghere.

               —

               La data de 17 iulie 2014, grupul DB Schenker a primit un e-mail de la Autoritatea AELS de Supraveghere prin care aceasta îl informa că a decis încă o dată să îi refuze accesul la documentele contestate. DB Schenker a fost invitat să adreseze o cerere de confirmare dacă dorea ca Autoritatea AELS de Supraveghere să își revizuiască poziția.

               —

               La data de 27 august 2014, DB Schenker a trimis o cerere de confirmare Autorității AELS de Supraveghere. La data de 9 septembrie 2014, Autoritatea AELS de Supraveghere i-a trimis grupului DB Schenker un e-mail conținând o copie a deciziei prin care îi refuza din nou acestuia, în temeiul articolului 4 alineatele (4) și (6) din Normele din 2012 privind accesul la documente, accesul total sau parțial la aceleași documente, mai precis, documentele din dosarele cazului care a condus la Decizia nr. 321/10/COL a Autorității AELS de Supraveghere (Norway Post – sistem de fidelizare/de reduceri) și versiunea completă a Deciziei nr. 321/10/COL a Autorității AELS de Supraveghere. DB Schenker urmărește anularea deciziei respective în temeiul articolului 36 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție.

         Reclamanții susțin că Autoritatea AELS de Supraveghere:

               —

               a încălcat excepția referitoare la interesele comerciale prevăzută la articolul 4 alineatul (4) din Normele din 2012 privind accesul la documente, precum și obligația păstrării secretului profesional prevăzută la articolul 122 din Acordul privind SEE, la articolul 14 alineatul (4) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție și la articolul 28 alineatul (2) din capitolul II al Protocolului 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, suprimând astfel în mod necuvenit documentele contestate, prin încălcarea dreptului public de acces la documente prevăzut la articolul 2 alineatul (1) din Normele din 2012 privind accesul la documente;

               —

               a încălcat excepția privind interesul public superior prevăzută la articolul 4 alineatele (4) și (6) din Normele din 2012 privind accesul la documente, suprimând astfel în mod necuvenit documentele contestate, prin încălcarea dreptului public de acces la documente prevăzut la articolul 2 alineatul (1) din Normele din 2012 privind accesul la documente.


title: Cauza T-293/10: Acțiune introdusă la 6 iulie 2010 — Seven Towns Ltd/OAPI

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/16

         Acțiune introdusă la 6 iulie 2010 — Seven Towns Ltd/OAPI
   (Cauza T-293/10)
   ()
   2010/C 260/22
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Seven Towns Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: E. Schäfer, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în parte a Deciziei R 1475/2009-1 a Camerei întâi de recurs a Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 aprilie 2010, în măsura în care se respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 5650817;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate pentru plata unui reprezentant.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: o marcă de culoare, descrisă ca „șase suprafețe aranjate geometric în câte trei perechi de suprafețe paralele, fiecare dintre perechi fiind dispusă perpendicular pe celelalte două perechi astfel încât (i) suprafețele care vin în contact sunt de culori diferite iar (ii) fiecare suprafață are o structură de grilă compusă din nouă segmente egale delimitate prin linii de culoare neagră”. Culorile menționate sunt roșu (PMS 200C); verde (PMS 347C); albastru (PMS 293C); portocaliu (PMS 021C); galben (PMS 012C); alb și negru, cererea de înregistrare a mărcii nr. 5650817, pentru produse din clasa 28

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge cererea de înregistrare a mărcii nr. 5650817

      Motivele invocate: reclamanta invocă două motive în susținerea cererii.
   În cadrul primului motiv, reclamanta invocă încălcarea principiului respectării normelor de procedură prin nesocotirea articolului 80 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, coroborat cu norma 53a din Regulamentul (CE) al Comisiei nr. 2868/95, întrucât, la pronunțarea decizia atacate, camera de recurs a făcut o greșită apreciere a fondului cauzei.
   În cadrul celui de al doilea motiv, reclamanta consideră că decizia atacată încalcă dreptul la un proces echitabil prin nesocotirea articolului 64 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs și-a întemeiat decizia pe un argument complet nou fără ca reclamanta să fi avut posibilitatea de a prezenta observații cu privire la acesta.


title: Cauza T-447/12: Ordonanța Tribunalului din 30 aprilie 2014 – Visa Europe/Comisia

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/38

         Ordonanța Tribunalului din 30 aprilie 2014 – Visa Europe/Comisia
   (Cauza T-447/12) (1)

   2014/C 194/51
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 379, 8.12.2012.


title: Cauza T-780/16: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2016 – Mediaexpert/EUIPO – Mediaexpert (mediaexpert)

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/51

         Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2016 – Mediaexpert/EUIPO – Mediaexpert (mediaexpert)
   (Cauza T-780/16)
   (2017/C 006/64)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Mediaexpert sp. z o.o. (Varșovia, Polonia) (reprezentant: J. Aftyka, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Mediaexpert S.A. (Varșovia, Polonia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene cu culorile negru, galben și alb, care cuprinde elementul verbal „mediaexpert” – marca nr. 11 674 132 a Uniunii Europene

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 11 august 2016 în cauza R 2583/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               anularea deciziei Diviziei de anulare din data de 29 octombrie 2015 adoptate în procedura de declarare a nulității nr. 000009371 C;

               —

               trimiterea cauzei la EUIPO în vederea modificării deciziei pe fond și a anulării mărcii nr. 011674132 a Uniunii Europene pentru toate serviciile vizate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Diviziei de anulare, a Camerei de recurs și a Tribunalului.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-52/08 P: Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2011 — Comisia/Carpi Badía ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2005 — Puncte de prioritate — Neatribuirea din cauza unui incident tehnic — Comitetul de promovare A* — Atribuirea unui număr de puncte de prioritate suplimentare inferior propunerii ierarhiei — Neînscrierea pe lista funcționarilor promovați” )

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/47

      Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2011 — Comisia/Carpi Badía
      (Cauza T-52/08 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2005 - Puncte de prioritate - Neatribuirea din cauza unui incident tehnic - Comitetul de promovare A* - Atribuirea unui număr de puncte de prioritate suplimentare inferior propunerii ierarhiei - Neînscrierea pe lista funcționarilor promovați)
      (2012/C 25/90)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid și K. Herrmann, agenți)

         Cealaltă parte în proces: José María Carpi Badía (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: B. Cortese și C. Cortese, avocați)

         Obiectul

      Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 22 noiembrie 2007, Carpi Badía/Comisia (F-110/06, nepublicat încă în Repertoriu) și prin care se solicită anularea acestei hotărâri

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge recursul.

                  2.

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul José María Carpi Badía.

         (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza C-156/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Niedersächsisches Finanzgericht (Germania) la 16 aprilie 2008 — Monika Vollkommer/Finanzamt Hannover-Land I

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Niedersächsisches Finanzgericht (Germania) la 16 aprilie 2008 — Monika Vollkommer/Finanzamt Hannover-Land I
   (Cauza C-156/08)
   (2008/C 183/18)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Niedersächsisches Finanzgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Monika Vollkommer

      Pârâtă: Finanzamt Hannover-Land I
   Întrebarea preliminară
   Perceperea impozitului german pe cesiunile funciare pentru prestațiile viitoare de lucrări de construcții prin intermediul integrării acestora în baza de impozitare a impozitului pe cesiunile funciare la achiziționarea unui teren neconstruit (așa-zisa teorie a obiectului unitar al prestației care constă în același timp în prestări de lucrări de construcții și în achiziționarea terenului propriu-zis) este contrară interdicției comunitare de a impozita de mai multe ori o prestație, în temeiul impozitului pe cifra de afaceri vizat la articolul 401 din Directiva privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) [fost articolul 33 alineatul (1) din A Șasea directivă] (2), atunci când la prestările de lucrări de construcții, la care se aplică impozitele funciare, se aplică în același timp, datorită naturii lor de prestații independente, impozitul german pe cifra de afaceri?

      (1)  JO L 347, p. 1.

      (2)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza C-20/09: Acțiune introdusă la 15 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/12

         Acțiune introdusă la 15 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-20/09)
   (2009/C 82/23)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: R. Lyal și A. Caeiros, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin prevederea, în contextul regularizării în temeiul Legii nr. 39-A/2005, a unui tratament fiscal preferențial numai pentru titlurile datoriei publice emise de statul portughez, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 56 CE și al articolului 40 din Acordul privind Spațiul Economic European (SEE);

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În septembrie 2005, Comisia a primit o plângere privind incompatibilitatea anumitor dispoziții ale „regimului excepțional de regularizare fiscală a elementelor de patrimoniu care nu se găsesc pe teritoriul portughez la 31 decembrie 2004”, aprobat prin Legea nr. 39-A/2005 din 29 iulie 2005, cu reglementarea comunitară și cu Acordul privind Spațiul Economic European (SEE).
   Potrivit regimului excepțional de regularizare fiscală, persoanele impozabile trebuiau, în contextul regularizării fiscale, să plătească o sumă rezultată din aplicarea unei cote de 5 % asupra valorii elementelor de patrimoniu care figurează în declarația de regularizare fiscală și că, în cazul în care toate sau anumite elemente de patrimoniu care figurează în declarație erau titluri de stat portugheze, această cotă se reducea la jumătate, pentru partea privind aceste titluri; această reducere era de asemenea aplicabilă altor elemente de patrimoniu în condițiile în care valoarea lor era reinvestită în titluri de stat portugheze până la data prezentării declarației de regularizare fiscală.
   Comisia consideră că regimul excepțional de regularizare fiscală acordă un avantaj, prin faptul că privește repatrierea elementelor de patrimoniu și investiția în titluri de stat portugheze, care rezultă din aplicarea unei cote reduse asupra elementelor de patrimoniu care corespund unor titluri de stat portugheze sau asupra valorii elementelor de patrimoniu reinvestite în titluri de stat portugheze. Astfel, persoanele care utilizează acest regim sunt descurajate să își mențină bunurile regularizate în alte instrumente decât titluri de stat portugheze.
   Curtea de Justiție a decis deja că o dispoziție fiscală națională de natură să descurajeze o persoană impozabilă să investească în alte state membre reprezintă o restricție a liberei circulații a capitalurilor, în sensul articolului 56 CE.
   În speță, deși Comisia nu pune la îndoială faptul că titlurile datoriei publice trebuie să beneficieze de un tratament preferențial, Comisia consideră că o cotă de impunere inferioară aplicabilă numai elementelor de patrimoniu regularizate care sunt titluri de stat portugheze reprezintă o restricție discriminatorie în calea circulației capitalurilor, interzisă de articolul 56 CE și care nu poate fi justificată în temeiul articolului 58 alineatul (1) CE.
   Normele Acordului privind Spațiul Economic European referitoare la circulația capitalurilor sunt în esență identice cu cele prevăzute de Tratatul CE. Prin urmare, faptul că persoanele care puteau beneficia de regimul excepțional de regularizare fiscală au fost descurajate să își mențină elementele de patrimoniu regularizate în Norvegia, în Liechtenstein sau în Islanda reprezintă de asemenea o restricție a liberei circulații a capitalurilor, interzisă de articolul 40 din Acordul privind SEE.


title: Cauza F-86/12: Acțiune introdusă la 9 august 2012 — ZZ/Comisia

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/39

         Acțiune introdusă la 9 august 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-86/12)
   2012/C 355/84
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: A. Lizer-Klatka, avocat [radca prawna])

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu prelungi durata de valabilitate a listei de rezervă EPSO/AD/60/06 în ceea ce o privește pe reclamantă pentru perioada în care aceasta s-a aflat în concediu de maternitate și în concediu parental

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei din 17 octombrie 2011 privind expirarea duratei de valabilitate a listei de rezervă EPSO AD/60/06 la data de 31 decembrie 2011, în ceea ce o privește pe reclamantă, și a Deciziei din 10 mai 2012, adoptată în urma reclamației nr. R/147/11 formulate de reclamantă, precum și prelungirea duratei de valabilitate a listei de rezervă EPSO/AD/60/06 în ceea ce o privește pe reclamantă pentru o perioadă corespunzătoare concediului de maternitate și concediului parental în care ea s-a aflat în cursul duratei de valabilitate a listei de rezervă menționate, și anume pentru o perioadă de 3 ani și 46 de zile;

               —

               obligarea fiecărei părți să suporte propriile cheltuieli de judecată în conformitate cu articolul 89 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 25 iulie 2007 și cu argumentele invocate de reclamantă la punctul 56 și următoarele din cererea introductivă.


title: Cauza C-161/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 31 martie 2017 – Land Nordrhein-Westfalen/Dirk Renckhoff

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 31 martie 2017 – Land Nordrhein-Westfalen/Dirk Renckhoff
   (Cauza C-161/17)
   (2017/C 231/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Land Nordrhein-Westfalen

      Intimat: Dirk Renckhoff

      Întrebarea preliminară

   Inserarea pe o pagină proprie de internet, accesibilă publicului general, a unei opere accesibile publicului general, cu autorizația titularului drepturilor de autor, pe o pagină de internet străină constituie o punere la dispoziția publicului în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE (1), atunci când opera a fost mai întâi copiată pe un server și de acolo a fost încărcată pe propria pagină de internet?

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 01, p. 230.


title: Cauzele conexate T-593/14, T-596/14, T-601/14, T-602/14, T-604/14-T-606/14 și T-612/14: Ordonanța Tribunalului din 21 iulie 2015 – Makhlouf/Consiliul

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/51

         Ordonanța Tribunalului din 21 iulie 2015 – Makhlouf/Consiliul
   (Cauzele conexate T-593/14, T-596/14, T-601/14, T-602/14, T-604/14-T-606/14 și T-612/14) (1)

   (2015/C 320/69)
   Limba de procedură: franceza
   Tribunalul (judecător unic) a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 361, 13.10.2014.


title: Cauza C-518/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof te Amsterdam (Țările de Jos) la 10 octombrie 2011 — UPC Nederland BV/Gemeente Hilversum

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/25

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof te Amsterdam (Țările de Jos) la 10 octombrie 2011 — UPC Nederland BV/Gemeente Hilversum
      (Cauza C-518/11)
      (2012/C 25/45)
      Limba de procedură: olandeza

         Instanța de trimitere

      Gerechtshof te Amsterdam

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: UPC Nederland BV

         Pârâtă: Gemeente Hilversum

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Un serviciu care constă în difuzarea prin cablu a programelor de radiodifuziune și televiziune liber accesibile pentru a cărui furnizare sunt percepute atât costuri de transmisie, cât și un cuantum aferent (repercutării) remunerației achitate către organismele de radiodifuziune și societățile de gestiune colectivă a drepturilor de autor pentru difuzarea conținuturilor emisiilor radio-TV a acestora intră în domeniul de aplicare material al NCR [noul cadru de reglementare]?

                  2.

                              (a)

                              Având în vedere liberalizarea sectorului telecomunicațiilor și obiectivele NCR, inclusiv procedura strictă de coordonare și consultare prevăzută în acest cadru care trebuie realizată înainte ca o autoritate națională de reglementare să dobândească competența (exclusivă) de a interveni în privința prețurilor pentru utilizatorii finali prin intermediul unei măsuri de control al prețurilor, comuna [Hilversum] rămâne competentă (datoare) să protejeze interesele generale ale locuitorilor săi intervenind prin intermediul unei clauze de plafonare a tarifelor?

                              (b)

                              În cazul unui răspuns negativ, NRC se opune utilizării clauzei de plafonare a tarifelor stipulată de comună în contractul de vânzare a întreprinderii sale de teledistribuție prin cablu?

                  3.

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebările de la punctul 2 literele (a) și (b), se pune următoarea întrebare:
                  O autoritate publică precum comuna, care se află într-o situație precum cea din speță, are (de asemenea) obligația de loialitate față de Uniune în cazul în care, la momentul încheierii și apoi al aplicării clauzei de plafonare a tarifelor, nu acționează în exercitarea unei misiuni publice, ci în cadrul unei competențe de drept privat (a se vedea de asemenea întrebarea 6a).

                  4.

                  În cazul în care este aplicabil NCR și comuna are obligația de loialitate față de Uniune:

                              (a)

                              Obligația de loialitate față de Uniune coroborată cu NCR (sau cu obiectivele acestuia), inclusiv cu procedura strictă de coordonare și consultare prevăzută în acest cadru, care trebuie realizată înainte ca o autoritate națională de reglementare să dobândească competența de a interveni, prin intermediul unei măsuri de control al prețurilor, în privința tarifelor aplicate utilizatorului final, se opune utilizării de către comună a clauzei de plafonare a tarifelor?

                              (b)

                              În cazul unui răspuns negativ, răspunsul la întrebarea 4 a) este diferit în ceea ce privește perioada ulterioară exprimării de către Comisie în scrisoarea sa a unor îndoieli serioase în legătură cu compatibilitatea controlului prețurilor propus de OPTA [Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteit (Autoritatea independentă în materie de servicii poștale și telecomunicații)] cu obiectivele NCR cuprinse la articolul 8 din directiva-cadru și în urma căreia OPTA a renunțat la adoptarea acestei măsuri?

                  5.

                              (a)

                              Articolul 101 TFUE reprezintă o dispoziție de ordine publică pe care instanța națională trebuie să o aplice din oficiu, în sensul articolelor 24 și 25 din codul de procedură civilă olandez, depășind cadrul litigiului?

                              (b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ, care sunt faptele prezentate în procedură în cazul cărora instanța trebuie să verifice din oficiu aplicabilitatea articolului 101 TFUE? Instanța are această obligație și în cazul în care acest control, după ce părților li s-a acordat permisiunea de a se exprima în această privință, conduce (eventual) la completarea faptelor în sensul articolului 149 din codul de procedură civilă olandez?

                  6.

                  În măsura în care articolul 101 TFUE trebuie aplicat depășind limitele litigiului trasate de părți, din perspectiva (obiectivelor) NCR, a aplicării acestuia de OPTA și de Comisia Europeană, precum și a apropierii noțiunilor „putere semnificativă pe piață” și „definirea piețelor relevante”, utilizate în NCR, de alte noțiuni similare din dreptul european al concurenței, pe baza situației prezentate în prezenta procedură, se pun următoarele întrebări:

                              (a)

                              La vânzarea întreprinderii sale de teledistribuție prin cablu și în cadrul convenției de plafonare a tarifelor încheiată în acest context, comuna trebuie considerată întreprindere în sensul articolului 101 TFUE (a se vedea de asemenea întrebarea 3)?

                              (b)

                              Conform Comunicării Comisiei privind acordurile de importanță minoră care nu restrâng în mod semnificativ concurența [în sensul articolului 81 alineatul (1) din Tratatul de instituire a Comunității Europene] (de minimis) (1), punctul 11, clauza de plafonare a tarifelor trebuie considerată drept o restricție gravă (restricție flagrantă) în sensul articolului 101 alineatul (1) litera (a) TFUE? În cazul unui răspuns afirmativ, există deja pentru acest motiv o restricție gravă a concurenței în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE? În cazul unui răspuns negativ, împrejurările amintite (a se vedea mai jos) la întrebarea 6 d) prezintă relevanță pentru răspuns?

                              (c)

                              În cazul în care clauza de plafonare a tarifelor nu reprezintă o restricție gravă, aceasta are drept scop (deja) o restrângere a concurenței întrucât:

                                          —

                                          autoritatea națională de concurență a ajuns la concluzia că, prin impunerea unor tarife (mai mari) pentru prestarea de servicii identice cu difuzarea prin cablu a pachetului de bază pe aceeași piață, UPC nu a abuzat de poziția sa dominantă;

                                          —

                                          în „letter of serious doubt”, Comisia a exprimat îndoieli serioase față de compatibilitatea unei intervenții (prealabile) asupra tarifelor aplicate utilizatorului final (prin intermediul controlului tarifelor) pentru servicii precum difuzarea prin cablu a pachetelor de bază de către UPC cu obiectivele definite la articolul 8 din directiva-cadru? Împrejurarea că în urma „letter of serious doubt” OPTA a renunțat la controlul prețurilor este relevantă pentru răspuns?

                              (d)

                              Având în vedere (de asemenea) faptul că:

                                          —

                                          în conformitate cu NCR, UPC trebuie considerată drept întreprindere cu o putere semnificativă pe piață (Comunicarea de minimis, punctul 7),

                                          —

                                          aproape toate comunele olandeze care și-au cedat în anii 90 întreprinderile de teledistribuție prin cablu unor operatori de cablu — printre care și UPC — și-au rezervat în aceste contracte competențe de stabilire a tarifelor pentru pachetul de bază (Comunicarea de minimis, punctul 8),

                                    un contract care cuprinde o clauză de plafonare a tarifelor reprezintă o restricție gravă a concurenței în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE?

                              (e)

                              Având în vedere faptul că:

                                          —

                                          în conformitate cu NCR, UPC trebuie considerată drept întreprindere cu o putere semnificativă pe piață,

                                          —

                                          OPTA a realizat procedura de consultare europeană care, potrivit NCR, trebuie efectuată în cazul în care o măsură planificată va avea efecte asupra comerțului dintre statele membre, în privința unei măsuri de control al prețurilor în cadrul serviciilor precum difuzarea pachetului de bază prin cablu de către operatorul de cablu cu o putere semnificativă pe piață, de exemplu UPC,

                                          —

                                          valoarea contractului era la acel moment de 51 de milioane NLG (aproximativ 23 de milioane de euro),

                                          —

                                          aproape toate comunele olandeze care și-au cedat în anii 90 întreprinderile de teledistribuție prin cablu unor operatori de cablu — printre care și UPC — și-au rezervat în aceste contracte competențe pentru stabilirea tarifelor pentru pachetul de bază,

                                    contractul care cuprinde o clauză de plafonare a tarifelor trebuie considerat că este de natură a aduce atingere semnificativă comerțului dintre statele membre în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE și în conformitate cu orientările privind conceptul de efect asupra comerțului din articolele 81 și 82 din tratat (JO C 101, p. 81, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 149)?

                  7.

                  Având în vedere NCR și îndoielile serioase exprimate de Comisie în „letter of serious doubt” cu privire la compatibilitatea unei intervenții (ex ante) asupra tarifelor aplicabile utilizatorului final cu obiectivele legislației din materia concurenței, instanța națională mai este autorizată să constate în temeiul articolului 101 alineatul (3) TFUE inaplicabilitatea unei clauze de plafonare a tarifelor interzisă conform articolului 101 alineatul (1) TFUE? Împrejurarea că în urma„letter of serious doubt” OPTA a renunțat la controlul planificat al prețurilor este relevantă pentru răspuns?

                  8.

                  Având în vedere împrejurările din momentul încheierii contractului (etapa inițială de liberalizare a sectorului telecomunicațiilor) și evoluțiile ulterioare din cadrul sectorului telecomunicațiilor, inclusiv intrarea în vigoare a NCR, precum și îndoielile serioase exprimate de Comisie cu privire la adoptarea unei măsuri de control al prețurilor, sancțiunea nulității prevăzută la articolul 101 alineatul (2) TFUE permite o relativizare a aplicării sale în timp?

         (1)  JO C 368, p. 13, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 26.


title: Cauza C-70/13 P: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 12 decembrie 2013 – Getty Images (US), Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) — Motive absolute de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Caracter descriptiv — Marca verbală PHOTOS.COM — Refuz parțial al înregistrării — Egalitate de tratament — Obligația OAPI de a ține seama de practica sa decizională anterioară — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/9

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 12 decembrie 2013 – Getty Images (US), Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-70/13 P) (1)

   ((Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) - Motive absolute de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Caracter descriptiv - Marca verbală PHOTOS.COM - Refuz parțial al înregistrării - Egalitate de tratament - Obligația OAPI de a ține seama de practica sa decizională anterioară - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat))
   2014/C 102/11
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Getty Images (US), Inc. (reprezentant: P. Olson, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 21 noiembrie 2012, Getty Images/OAPI (T-338/11), prin care Tribunalul a respins o acțiune prin care se urmărea anularea Deciziei R 1831/2010-2 a Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 6 aprilie 2011 de respingere a căii de atac introduse împotriva deciziei examinatorului prin care s-a respins în parte înregistrarea mărcii verbale „PHOTOS.COM” pentru produse și servicii din clasele 9, 42 și 45 – Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Lipsa caracterului distinctiv

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Getty Images (US) Inc. la plata cheltuieliloor de judecată.

      (1)  JO C 101, 6.4.2013.


title: Cauza T-149/14: Acțiune introdusă la 5 martie 2014 – Anastasiou/Comisia și BCE

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/31

         Acțiune introdusă la 5 martie 2014 – Anastasiou/Comisia și BCE
   (Cauza T-149/14)
   2014/C 159/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Harry Anastasiou (Aradippou, Cipru) (reprezentanți: C. Paschalides, Solicitor, și A. Paschalides, avocat)

      Pârâte: Banca Centrală Europeană și Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Obligarea pârâtelor la plata către reclamant a unei despăgubiri în temeiul articolului 268 TFUE.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul susține că pârâtele l-au lipsit de banii din contul său pentru motivul că au impus prematur utilizarea depunerilor la banca sa în scopul recapitalizării interne (bail-in) drept condiție pentru asistența financiară oferită Ciprului la 26 aprilie 2013 în temeiul articolului 13 din Tratatul de instituire a unui mecanism european de stabilizare din 2012, astfel: a) pârâtele au încălcat în mod vădit și grav limitele competențelor lor ca instituții ale UE în temeiul articolului 136 alineatul (3) din TFUE, b) au cedat în mod nelegal controlul efect al funcțiilor lor ca instituții ale UE; c) au provocat aplicarea prematură a unui instrument de recapitalizare internă (bail-in) asupra depunerilor la Banca Ciprului și la Banca Populară a Ciprului care nu fusese adoptat în dreptul UE; d) au introdus restricții privind circulația banilor, împiedicând titularii depozitelor să își retragă și/sau să își transfere fondurile către instituții mai sigure, și e) au procedat astfel cu încălcarea principiilor securității juridice și egalității și a drepturilor omului