title: Cauza C-519/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 15 octombrie 2020 – K

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 15 octombrie 2020 – K
      (Cauza C-519/20)
      (2021/C 19/25)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Hannover

         Părțile din procedura principală

         Petent: K

         Cealaltă parte la procedură: Landkreis Gifhorn

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 18 alineatele (1) și (3) din Directiva 2008/115/CE (1), trebuie interpretat în sensul că o instanță națională, care decide cu privire la luarea în custodie publică în scopul îndepărtării, este obligată să verifice în fiecare caz condițiile prevăzute de această dispoziție, în special cele potrivit cărora situația excepțională încă persistă, atunci când legiuitorul național, în temeiul articolului 18 alineatul (1), a derogat în reglementarea națională de la condițiile prevăzute la articolul 16 alineatul (1)?

                  2)

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2008/115/CE, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care autorizează temporar, până la 1 iulie 2022, cazarea într-un penitenciar a deținuților aflați în așteptarea îndepărtării, în pofida existenței centrelor specializate de cazare în statul membru și a lipsei unei situații de urgență în sensul articolului 18 alineatul (1) din Directiva 2008/115/CE care să impună acest lucru în mod imperativ?

                  3)

                  Articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2008/115/CE trebuie interpretat în sensul că un „centru specializat de cazare” pentru luarea în custodie publică a deținuților aflați în așteptarea îndepărtării nu există pentru simplul motiv că:

                              —

                              „centrul specializat de cazare” este supus în mod indirect aceluiași membru al guvernului precum centrele de cazare a deținuților de drept penal, și anume ministrului justiției,

                              —

                              „centrul specializat de cazare” este organizat ca departament al unui penitenciar și deci are desigur un responsabil propriu, dar, fiind unul dintre departamentele penitenciarului în ansamblul său, este supus conducerii penitenciarului?

                  4)

                  În cazul unui răspuns negativ la a treia întrebare:
                  Articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2008/115/CE trebuie interpretat în sensul că există o cazare într-un „centru specializat de cazare” a deținuților aflați în așteptarea îndepărtării în cazul în care un penitenciar creează un departament special de detenție în vederea îndepărtării, acest departament administrează un teren special cu trei clădiri în cadrul incintei pentru deținuții aflați în așteptarea îndepărtării, iar una dintre cele trei clădiri este ocupată temporar doar cu deținuți de drept penal care execută pedepse privative de libertate alternative sau de scurtă durată, penitenciarul respectând separarea deținuților luați în custodie publică de deținuții obișnuiți, fiecare casă având propriile facilități (vestiar propriu, spital propriu, sală de sport proprie), iar în curte/domeniul exterior, deși este vizibilă din toate casele, fiecare casă are un domeniu propriu, îngrădit cu plasă de sârmă, pentru deținuți, neexistând astfel între case niciun acces direct?

         (1)  Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO 2008, L 348, p. 98).


title: Cauza C-537/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 octombrie 2020 – L Fund/Finanzamt D

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 octombrie 2020 – L Fund/Finanzamt D
      (Cauza C-537/20)
      (2021/C 19/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: L Fund

         Pârâtă: Finanzamt D

         Cu participarea: Bundesministerium der Finanzen

         Întrebarea preliminară

      Articolul 56 din Tratatul de instituire a Comunității Europene (în prezent, articolul 63 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene) se opune reglementării unui stat membru care scutește de impozitul pe profit fondurile imobiliare speciale naționale cu investitori exclusiv străini, în timp ce fondurile imobiliare speciale străine cu investitori exclusiv străini sunt supuse unei obligații fiscale parțiale în ceea ce privește impozitul pe profit aplicat veniturilor din închiriere realizate pe teritoriul național?


title: Cauza C-541/20: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Lituania/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/21

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Lituania/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-541/20)
      (2021/C 19/28)
      Limba de procedură: lituaniana

         Părțile

         Reclamantă: Republica Lituania (reprezentanți: K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė și R. Petravičiaus, avocați)

         Pârâți: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  anularea articolului 1 alineatele (3) și (7) din Directiva 2020/1057 (1), care prevede obligația aplicării normelor privind detașarea lucrătorilor în cazul operațiunilor de transport internațional (transfrontaliere) și de cabotaj în sensul Directivei 96/71/CE. În cazul în care este imposibilă anularea articolului 1 alineatele (3) și (7) din Directiva 2020/1057 fără a altera substanța acestei directive, Republica Lituania solicită anularea în totalitate a Directivei 2020/1057;

                  —

                  anularea articolului 1 punctul 6 litera (d) din Regulamentul 2020/1054 (2), în măsura în care această dispoziție impune întreprinderilor de transport să facă în așa fel încât conducătorii auto să se întoarcă la locul lor de reședință sau la centrul operațional al întreprinderii în fiecare perioadă de patru săptămâni. În cazul în care este imposibilă anularea acestei părți a dispoziției, Republica Lituania solicită anularea în totalitate a acestei dispoziții;

                  —

                  anularea articolului 3 din Regulamentul 2020/1054, în măsura în care prevede că modificările aduse Regulamentului (CE) nr. 651/2006 intră în vigoare în a douăzecea zi de a data publicării acestui act (la 20 august 2020). În cazul în care este imposibilă anularea articolului 3 din Regulamentul 2020/1054 fără a aduce atingere celorlalte prevederi ale acestui regulament, Republica Lituania solicită anularea în totalitate a Regulamentului 2020/1054;

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii sale, Republica Lituania invocă următoarele motive:

                  1.

                     În măsura în care prevede obligația aplicării normelor privind detașarea lucrătorilor în cazul operațiunilor de transport internațional nebilaterale (transfrontaliere) și de cabotaj, articolul 1 alineatele (3) și (7) din Directiva 2020/1057 încalcă:

                              1.1.

                                 principiul egalității de tratament, întrucât repartizarea selectivă a operațiunilor de transport nu este justificată și dă naștere unui standard dublu de remunerare în cazul lucrătorilor angajați de aceeași întreprindere, în timp ce aceștia prestează o muncă de aceeași natură. În consecință, normele în materie de detașare au fost instituite în lipsa unor criterii obiective, cu încălcarea principiului „remunerație egală pentru muncă egală” și a principiului egalității de tratament consacrat la articolul 20 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

                              1.2.

                                 principiul proporționalității, întrucât instituțiile Uniunii (i) au stabilit sisteme de remunerare diferite pentru conducătorii auto care prestează aceeași muncă; (ii) nu au luat în considerare caracteristicile specifice ale operațiunilor de transport internațional; (iii) nu au luat în considerare mobilitatea excepțional de mare a lucrătorilor în sectorul transportului internațional; (iv) prin criteriile pe care le-au prevăzut, au impus o grea sarcină administrativă nejustificată în sarcina întreprinderilor mici și mijlocii și prin urmare au săvârșit o eroare vădită și au adoptat o măsură disproporționată în raport cu obiectivul urmărit;

                              1.3.

                                 principiul bunei legiferări, întrucât instituțiile Uniunii aveau obligația să efectueze o evaluare a impactului dispozițiilor atacate sau să justifice lipsa necesității unei astfel de evaluări.

                  2.

                     Articolul 1 punctul 6 litera (d) din Regulamentul 2020/1054, care prevede obligația întreprinderilor de transport de a face în așa fel încât conducătorii auto să se întoarcă la locul lor de reședință sau la centrul operațional al întreprinderii în fiecare perioadă de patru săptămâni, încalcă:

                              2.1.

                                 articolul 45 TFUE, întrucât obligația impusă conducătorilor auto de a se întoarce la locul lor de reședință sau la centrul operațional al întreprinderii, fără posibilitatea pentru aceștia de a alege ei înșiși unde doresc să își petreacă timpul de repaus, aduce atingere liberei lor circulații în calitate de lucrători;

                              2.2.

                                 articolul 26 TFUE și principiul general al nediscriminării, întrucât dispoziția atacată restrânge libera circulație a lucrătorilor și discriminează lucrătorii întreprinderilor de transport din statele membre periferice, impunându-le obligația de a face în așa fel încât conducătorii auto să se întoarcă la locul lor de reședință sau la centrul operațional al întreprinderii în fiecare perioadă de patru săptămâni pentru repaus, deoarece acești lucrători vor trebui să parcurgă distanțe mari și să piardă mult mai mult timp decât conducătorii auto ai întreprinderilor de transport din statele membre situate în centrul Uniunii și în apropierea acestuia; pentru a pune în aplicare dispoziția referitoare la întoarcerea lucrătorilor, întreprinderile de transport din statele membre periferice se află într-o situație defavorabilă în comparație cu cea a altor întreprinderi care operează pe piața internă;

                              2.3.

                                 articolul 3 alineatul (3) TUE, articolele 11 și 119 TFUE și politica Uniunii Europene cu privire la mediu și schimbările climatice, întrucât obligația de a face în așa fel încât conducătorii auto să se întoarcă în fiecare perioadă de patru săptămâni va conduce în mod artificial la creșterea traficului rutier din Uniunea Europeană, a numărului de conducători auto care se întorc cu autovehiculele tractoare fără mărfuri, a numărului celorlalte operațiuni de transport organizate, a consumului de carburant și a emisiilor de CO2 în mediu;

                              2.4.

                                 principiul proporționalității, întrucât întoarcerea periodică obligatorie a conducătorilor auto instituită de această dispoziție constituie o măsură vădit disproporționată și inadecvată pentru realizarea obiectivului declarat în mod public, și anume îmbunătățirea condițiilor de repaus a lucrătorilor.

                  3.

                     Articolul 3 din Regulamentul 2020/1054, care stabilește data intrării în vigoare a acestui regulament (la 20 august 2020) fără să prevadă o perioadă tranzitorie, având în vedere în special obligația care decurge din acesta de a aplica fără întârziere (i) modificările aduse articolului 8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 561/2006, referitoare la interdicția de a petrece perioada de repaus la bordul vehiculului și (ii) modificările aduse articolului 8 alineatul (8a) din Regulamentul nr. 561/2006, referitoare la obligația de a face în așa fel încât conducătorii auto să se întoarcă în fiecare perioadă de patru săptămâni la locul lor de reședință, încalcă:

                              3.1.

                                 principiul proporționalității, în măsura în care, prin stabilirea termenului de intrare în vigoare la douăzeci de zile, instituțiile Uniunii (i) nu au luat în considerare faptul că, din motive obiective și în lipsa unei perioade tranzitorii, statele membre și transportatorii nu se pot adapta obligațiilor astfel cum sunt acestea modificate și (ii) nu au prezentat niciun argument care să justifice o asemenea urgență pentru intrarea în vigoare a acestor noi obligații;

                              3.2.

                                 obligația de motivare, prevăzută la articolul 296 TFUE, întrucât, cu ocazia examinării propunerii, instituțiile Uniunii Europene știau, datorită analizei de impact și din alte surse, că (i) interdicția de a efectua perioada de repaus la bordul vehiculului în perioadele în cauză ar fi inaplicabilă în practică pentru majoritatea statelor membre (ca urmare a insuficienței ofertei unor alte locuri de cazare), precum și pentru întreprinderile de transport, (ii) obligația de a face în așa fel încât conducătorii auto să se întoarcă la locul lor de reședință sau la centrul operațional al întreprinderii ar genera dificultăți practice, întrucât normele de punere în aplicare a acestei obligații nu sunt clare, astfel încât instituțiile Uniunii Europene trebuiau să aducă argumente pentru a justifica lipsa unei perioade de tranziție sau de amânare a intrării în vigoare a reglementării;

                              3.3.

                                 principiul cooperării loiale, întrucât nu numai că instituțiile Uniunii Europene nu au justificat deloc necesitatea de a asigura intrarea în vigoare fără întârziere a interdicției de a petrece noaptea la bordul vehiculului în perioadele în cauză și a obligației de a face în așa fel încât conducătorii auto să se întoarcă la locul lor de reședință, dar, în plus, acestea nu au luat în considerare datele prezentate de state membre și de persoanele interesate referitoare la obstacolele obiective și la necesitatea de a prevedea o perioadă tranzitorie care ar permite adaptarea la reglementarea modificată.

         (1)  Directiva (UE) 2020/1057 a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2020 de stabilire a unor norme specifice cu privire la Directiva 96/71/CE și la Directiva 2014/67/UE privind detașarea conducătorilor auto în sectorul transportului rutier și de modificare a Directivei 2006/22/CE în ceea ce privește cerințele de control și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 (JO 2020, L 249, p. 49).

         (2)  Regulamentul (UE) 2020/1054 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 561/2006 în ceea ce privește cerințele minime referitoare la duratele de conducere zilnice și săptămânale maxime, pauzele minime și perioadele de repaus zilnic și săptămânal și a Regulamentului (UE) nr. 165/2014 în ceea ce privește poziționarea prin intermediul tahografelor (JO 2020, L 249, p. 1).


title: Cauza C-542/20: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Lituania/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/23

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Lituania/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-542/20)
      (2021/C 19/29)
      Limba de procedură: lituaniana

         Părțile

         Reclamantă: Republica Lituania (reprezentanți: K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė și R. Petravičius, avocați)

         Pârâți: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții de Justiție:

                  1.

                  anularea articolului 1 punctul 3 din Regulamentul 2020/1055 (1), în măsura în care introduce un articol 5 alineatul (1) litera (b) în Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 (2), care prevede că „în statul membru de stabilire o întreprindere trebuie […] să organizeze activitatea parcului său de vehicule în așa fel încât să asigure că vehiculele aflate la dispoziția întreprinderii și folosite în transportul internațional se întorc la unul dintre centrele operaționale din statul membru respectiv în termen de opt săptămâni de la plecarea din acesta”;

                  2.

                  anularea articolului 2 punctul 4 litera (a) din Regulamentul 2020/1055, care modifică articolul 8 din Regulamentul (CE) nr. 1072/2009 (3) prin introducerea unui alineat (2a) care prevede că „operatorii de transport rutier de mărfuri nu pot să efectueze operațiuni de cabotaj cu același vehicul sau, în cazul unei combinații cuplate de vehicule, cu autovehiculul aceluiași vehicul, în același stat membru pentru o perioadă de patru zile ulterioară încheierii operațiunii sale de cabotaj din statul membru respectiv”;

                  3.

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

            În susținerea acțiunii sale, Republica Lituania invocă următoarele motive:

                  1.

                     Articolul 1 punctul 3 din Regulamentul 2020/1055, în măsura în care introduce un articol 5 alineatul (1) litera (b) în Regulamentul (CE) nr. 1071/2009, care prevede că „în statul membru de stabilire o întreprindere trebuie […] să organizeze activitatea parcului său de vehicule în așa fel încât să asigure că vehiculele aflate la dispoziția întreprinderii și folosite în transportul internațional se întorc la unul dintre centrele operaționale din statul membru respectiv în termen de opt săptămâni de la plecarea din acesta”, încalcă:

                              1.1

                                 articolul 3 alineatul (3) TUE, articolele 11 și 119 TFUE și politica Uniunii Europene cu privire la mediu și schimbările climatice. Obligația de a se întoarce la centrul operațional va crește numărul curselor fără încărcătură pe drumurile europene, precum și valoarea emisiilor de CO2 și a poluării mediului. Atunci când au adoptat dispoziția atacată, instituțiile UE nu au luat în considerare măsurile privind politica Uniunii Europene cu privire la mediu și schimbările climatice, în special cerințele referitoare la protecția mediului și la obiectivele de protecție a mediului promovate în Pactul Verde European și confirmate de Consiliul European;

                              1.2

                                 articolul 26 TFUE și principiul general al nediscriminării. Dispoziția atacată este o măsură protecționistă prin care piața transporturilor în Uniunea Europeană este divizată, competiția este restricționată și este stabilit un regim discriminatoriu în privința conducătorilor auto din state membre situate în extremitățile geografice ale Uniunii Europene (state membre periferice). Prin această dispoziție, sectorul transportului rutier internațional este de asemenea supus discriminării în raport cu alte sectoare de transport;

                              1.3

                                 articolul 91 alineatul (2) și articolul 94 TFUE. Instituțiile Uniunii Europene aveau obligația de a lua în considerare faptul că dispoziția atacată va avea un impact deosebit de semnificativ asupra nivelului de trai și a nivelului de ocupare a forței de muncă în statele membre periferice ale Uniunii Europene și va influența într-un mod deosebit de negativ situația economică a conducătorilor auto rezidenți la periferie; cu toate acestea, instituțiile UE nu și-au îndeplinit această obligație;

                              1.4

                                 principiul bunei legiferări, întrucât dispoziția atacată a fost adoptată fără nicio evaluare a impactului său și fără o examinare corespunzătoare a consecințelor sale negative sociale și economice și a efectului său asupra mediului;

                              1.5

                                 principiul proporționalității, întrucât obligația stabilită de întoarcere periodică a vehiculelor este o măsură vădit disproporționată și necorespunzătoare pentru realizarea obiectivului declarat public, și anume combaterea fenomenului așa-numitelor societăți de tip „cutie poștală”.

                  2.

                     Articolul 2 punctul 4 litera (a) din Regulamentul 2020/1055, care modifică articolul 8 din Regulamentul (CE) nr. 1072/2009 prin introducerea unui alineat (2a) care prevede că „operatorii de transport rutier de mărfuri nu pot să efectueze operațiuni de cabotaj cu același vehicul sau, în cazul unei combinații cuplate de vehicule, cu autovehiculul aceluiași vehicul, în același stat membru pentru o perioadă de patru zile ulterioară încheierii operațiunii sale de cabotaj din statul membru respectiv”, încalcă:

                              2.1

                                 articolul 3 alineatul (3) TUE și articolele 11 și 119 TFUE, întrucât perioada obligatorie de patru zile de abținere de la activitate după o operațiune de cabotaj va crește fluxul de transport al numărului curselor fără încărcătură pe drumurile din Uniunea Europeană și va avea ca rezultat o creștere a emisiilor de CO2 și a poluării mediului. Pentru acest motiv dispoziția atacată este contrară obligației, confirmate de tratate, ca, la punerea în aplicare a politicii Uniunii Europene în domeniul transporturilor, să se țină seama de cerințele de protecție a mediului și de obiectivele Pactului Verde European;

                              2.2

                                 articolul 26 TFUE și principiul nediscriminării. Perioada de patru zile prevăzută de abținere de la activitate după o operațiune de cabotaj creează restricții pentru funcționarea pieței interne și pentru eficiența lanțului logistic. Partiționarea pieței transportului rutier de mărfuri a dat naștere unei discriminări față de statele membre mici și față de cele de la periferia Uniunii Europene, conferind în același timp un avantaj nelegal și nejustificat statelor membre mari centrale ale Uniunii Europene, doar pe baza locației lor geografice;

                              2.3

                                 articolul 91 alineatul (2) și articolul 94 TFUE, întrucât dispoziția atacată a fost adoptată fără a lua în considerare consecințele negative asupra situației economice a transportatorilor de mărfuri din statele membre mici și a celor de la periferia Uniunii Europene și asupra nivelului de trai și a nivelului de ocupare a forței de muncă în aceste state membre;

                              2.4

                                 principiul bunei legiferări, întrucât dispoziția atacată a fost adoptată fără nicio evaluare a impactului său și fără o examinare corespunzătoare a consecințelor sale negative sociale și economice și a efectului său asupra mediului;

                              2.5

                                 principiul proporționalității, întrucât perioada prevăzută de patru zile de abținere de la activitate ulterioară unei operațiuni de cabotaj este o măsură necorespunzătoare disproporționată în raport cu obiectivele urmărite de clarificare a principiilor care reglementează cabotajul și de extindere a eficacității punerii lor în aplicare.

         (1)  Regulamentul (UE) 2020/1055 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier (JO 2020, L 249, p. 17).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme comune privind condițiile care trebuie îndeplinite pentru exercitarea ocupației de operator de transport rutier și de abrogare a Directivei 96/26/CE a Consiliului (JO 2009, L 300, p. 51).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 1072/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind normele comune pentru accesul la piața transportului rutier internațional de mărfuri (JO 2009, L 300, p. 72).


title: Cauza C-543/20: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Bulgaria/Parlamentul European și Consiliul

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/25

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Bulgaria/Parlamentul European și Consiliul
      (Cauza C-543/20)
      (2021/C 19/30)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamantă: Republica Bulgaria (reprezentanți: l. Zaharieva, T. Mitova, M. Georgieva, agenți)

         Pârâți: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  Anularea articolului 1 alineatul (6) literele (c) și (d) din Regulamentul (UE) 2020/1054 (1) al Regulamentul (UE) 2020/1054 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 561/2006 în ceea ce privește cerințele minime referitoare la duratele de conducere zilnice și săptămânale maxime, pauzele minime și perioadele de repaus zilnic și săptămânal și a Regulamentului (UE) nr. 165/2014 în ceea ce privește poziționarea prin intermediul tahografelor;

                  —

                  cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea ar considera că cererea de anulare în parte a regulamentului atacat nu poate fi admisă, anularea în tot a Regulamentului (UE) 2020/1054 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 561/2006 în ceea ce privește cerințele minime referitoare la duratele de conducere zilnice și săptămânale maxime, pauzele minime și perioadele de repaus zilnic și săptămânal și a Regulamentului (UE) nr. 165/2014 în ceea ce privește poziționarea prin intermediul tahografelor și

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Reclamanta invocă cinci motive în susținerea acțiunii sale:

                  1.

                  încălcarea articolului 21 alineatul (1) și a articolului 45 TFUE, precum și a articolului 45 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

                  2.

                  încălcarea principiului proporționalității consacrat la articolul 5 alineatul (4) TUE și la articolul 1 din Protocolul nr. 2 privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității;

                  3.

                  încălcarea principiului securității juridice;

                  4.

                  încălcarea principiului proporționalității, a articolului 5 alineatul (4) TUE și a articolului 1 din Protocolul nr. 2 privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității;

                  5.

                  încălcarea principiului egalității de tratament și al interdicției oricărei discriminări consacrat la articolul 18 TFUE, precum și la articolele 20 și 21 din cartă, a principiului egalității statelor membre în fața tratatelor, consacrat la articolul 4 alineatul (2) TUE și, în măsura în care Curtea consideră necesar, a articolului 95 alineatul (1) TFUE.

         (1)  JO 2020, L 249, p. 1.


title: Cauza C-544/20: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Bulgaria/Parlamentul European și Consiliul

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/26

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Bulgaria/Parlamentul European și Consiliul
      (Cauza C-544/20)
      (2021/C 19/31)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamantă: Republica Bulgaria (reprezentanți: l. Zaharieva, T. Mitova, M. Georgieva, agenți)

         Pârâți: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  Anularea Directivei (UE) 2020/1057 (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2020 de stabilire a unor norme specifice cu privire la Directiva 96/71/CE și la Directiva 2014/67/UE privind detașarea conducătorilor auto în sectorul transportului rutier și de modificare a Directivei 2006/22/CE în ceea ce privește cerințele de control și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 și

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Reclamanta invocă cinci motive în susținerea acțiunii sale

                  1.

                  încălcarea principiului proporționalității consacrat la articolul 5 alineatul (4) TUE și la articolul 1 din Protocolul nr. 2 privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității, anexat Tratatului UE și Tratatului FUE.

                  2.

                  încălcarea principiului egalității de tratament și a interdicției oricărei discriminări consacrat la articolul 18 TFUE, precum și la articolele 20 și 21 din cartă, a principiului egalității statelor membre în fața tratatelor, consacrat la articolul 4 alineatul (2) TUE și, în măsura în care Curtea consideră necesar, a articolului 95 alineatul (1) TFUE.

                  3.

                  încălcarea articolului 91 alineatul (1) TFUE.

                  4.

                  încălcarea articolului 91 alineatul (2) TFUE, a articolului 90 TFUE coroborat cu articolul 3 alineatul (3) TUE și a articolului 94 TFUE.

                  5.

                  Încălcarea articolelor 34 și 35 TFUE, într-un mod care nu poate fi justificat în temeiul articolului 36 TFUE, precum și a articolului 58 alineatul (1) TFUE coroborat cu articolul 91 TFUE sau, în subsidiar, a articolului 56 TFUE.

         (1)  JO 2020, L 249, p. 49.


title: Cauza C-545/20: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Bulgaria/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/27

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Bulgaria/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-545/20)
      (2021/C 19/32)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamantă: Republica Bulgaria (reprezentanți: L. Zaharieva, Ts. Mitova, M. Georgieva)

         Pârâte: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea următoarelor dispoziții din Regulamentul (UE) 2020/1055 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier;

                              —

                              Articolul 1 alineatul (3) prin aceea că adoptă articolul 5 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1071/2009. În cazul în care Curtea ar considera că este imposibilă anularea acestei dispoziții, Bulgaria solicită cu titlu subsidiar anularea articolului 1 alineatul (3) în întregime și

                              —

                              Articolul 2 alineatul (4) litera (a). În cazul în care Curtea ar considera că este imposibilă anularea acestei dispoziții, Bulgaria solicită cu titlu subsidiar anularea articolului 2 alineatul (4);

                  —

                  în cazul în care Curtea ar considera că cererea principală de anulare în parte a regulamentului atacat nu poate fi admisă, anularea în tot a Regulamentului (UE) 2020/1055 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier și

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Reclamanta invocă șapte motive în susținerea acțiunii sale:

                  1.

                  Încălcarea dispozițiilor articolului 90 TFUE, coroborate cu cele ale articolului 3 alineatul (3) TUE, ale articolului 11 TFUE, ale articolului 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, ale articolului 3 alineatul (5) TUE și ale articolului 208 alineatul (2), ale articolului 216 alineatul (2) TFUE, precum și a Acordului de la Paris.

                  2.

                  Încălcarea principiului proporționalității, consacrat la articolul 5 alineatul (4) TUE și la articolul 1 din Protocolul nr. 2.

                  3.

                  Încălcarea principiului egalității de tratament și al nediscriminării (articolul 18 TFUE și articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene), a principiului egalității statelor membre în fața tratatelor [articolul 4 alineatul (2) TUE] și, eventual, a articolului 95 alineatul (1) TFUE.

                  4.

                  Încălcarea articolului 91 alineatul (1) TFUE.

                  5.

                  Încălcarea articolului 90 a articolului 91 alineatul (2) și a articolului 94 TFUE și a articolului 3 alineatul (3) TUE.

                  6.

                  Încălcarea libertății de exercitare a unei profesii și a dreptului de stabilire în temeiul articolului 49 TFUE și a articolelor 15 și 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  7.

                  Încălcarea dispozițiilor articolului 58 alineatul (1) coroborate cu cele ale articolului 91 TFUE și, în subsidiar, ale articolului 56 TFUE.

         (1)  JO 2020, L 249, p. 17.


title: Cauza C-546/20: Acţiune introdusă la data de 23 octombrie 2020 – România / Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/28

      Acţiune introdusă la data de 23 octombrie 2020 – România / Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-546/20)
      (2021/C 19/33)
      Limba de procedură: română

         Părţile

         Reclamantă: România (reprezentanţi: E. Gane, L. Liţu și M. Chicu, în calitate de agenţi)

         Pârâţi: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  să anuleze parțial Regulamentul (UE) 2020/1054, în ceea ce privește:

                              —

                              articolul 1 punctul 6 litera (c), de modificare a articolului 8 alineatul (8) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006, și

                              —

                              articolul 1 punctul 6 litera (d), de modificare a articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 prin introducerea unui nou alineat (8a);
                              în subsidiar, numai în eventualitatea în care Curtea ar considera că aceste dispoziții sunt indisolubil legate de alte prevederi ale Regulamentului (UE) 2020/1054 sau privesc esența acestui act, să anuleze în totalitate respectivul act legislativ UE;

                  —

                  să oblige Parlamentul și Consiliul la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive şi argumente principale

      În susținerea acțiunii, România invocă trei motive:

                  1.

                     Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, prevăzut la articolul 5 alineatul (4) TUE

                  România apreciază că măsura reglementată la articolul 1 punctul 6 litera (c) – constând în interdicția de efectuare la bordul vehiculului a perioadei de repaus săptămânal normale și a oricărei perioade de repaus săptămânal de mai mult de 45 de ore luată în compensație pentru perioade de repaus săptămânal reduse anterioare – este inadecvată pentru atingerea obiectivelor urmărite, îndeosebi pentru îmbunătățirea siguranței rutiere și a condițiilor de muncă pentru conducătorii auto. În plus, ea nu elimină riscurile și impedimentele identificate de Comisie.
                  Mai mult, datele și informațiile care indicau caracterul ei vădit inadecvat erau cunoscute colegiuitorilor la momentul adoptării sale.
                  De asemenea, România consideră că măsura reglementată la articolul 1 punctul 6 litera (d) – privind întoarcerea conducătorilor auto, la fiecare patru săptămâni consecutive (și respectiv înainte de perioada de repaus săptămânal normală de peste 45 de ore luată în compensație, după două perioade de repaus săptămânal reduse consecutive), la centrul operațional al angajatorului din statul membru UE de stabilire al acestuia sau la locul de reședință al conducătorului auto – este vădit inadecvată, având în vedere, în special, noile obligații administrative instituite, cheltuielile însemnate pentru operatori, restrângerea activității comerciale a acestora, precum și faptul că nu asigură o protecție corespunzătoare a șoferilor.
                  În plus, studiul de impact nu pare să se fi aplecat asupra tuturor acestor aspecte, context în care colegiuitorii nu aveau cum să ia în considerare toate elementele și circumstanțele pertinente ale situației.

                  2.

                     Al doilea motiv, întemeiat pe restricționarea nejustificată a dreptului de stabilire, prevăzut la articolul 49 TFUE

                  România apreciază că măsura instituită prin articolul 1 punctul 6 litera (d) presupune, pentru operatorii din statele de la periferia geografică a Uniunii, noi obligații administrative, cheltuieli însemnate și o restrângere a activității comerciale, care vor determina relocarea acestora și vor avea un efect disuasiv în ceea ce privește înființarea de societăți de transport în respectivele state.
                  Prin urmare, această măsură constituie o restricție privind libertatea de stabilire în sensul articolului 49 TFUE. Respectiva restricție nu este justificată.

                  3.

                     Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării pe criteriul naționalității, prevăzut la articolul 18 TFUE

                  România apreciază că măsura reglementată de articolul 1 punctul 6 litera (c) creează dezavantaje evidente pentru statele de la periferia geografică a Uniunii, date fiind, în special, particularitățile rețelei de spații de parcare și cazare.
                  De asemenea, România consideră că asigurarea întoarcerii șoferilor conform articolului 1 punctul 6 litera (d) presupune pierderi semnificative pentru societățile constituite în statele membre localizate la periferia geografică a UE – în orice caz, net superioare prin raportare la statele membre situate în apropierea centrului transporturilor în UE.
                  În plus, măsurile reglementate prin Regulamentul (UE) 2020/1054, Regulamentul (UE) 2020/1055 (1) și Directiva (UE) 2020/1057 (2) (privind restricționarea suplimentară a operațiunilor de cabotaj, întoarcerea vehiculului la centrul operațional din statul membru de stabilire la opt săptămâni, întoarcerea conducătorului auto la patru săptămâni, interdicția efectuării perioadei de repaus săptămânal normală în cabina vehiculului și detașarea conducătorilor auto) au fost concepute drept piloni ai unui pachet legislativ integrat, context în care doar o analiză a efectelor cumulate ale acestora poate ilustra impactul lor real pe piața transporturilor.

         (1)  Regulamentul (UE) 2020/1055 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier, publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene nr. L 249din 31 iulie 2020, pagina 17.

         (2)  Directiva (UE) 2020/1057 a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2020 de stabilire a unor norme specifice cu privire la Directiva 96/71/CE și la Directiva 2014/67/UE privind detașarea conducătorilor auto în sectorul transportului rutier și de modificare a Directivei 2006/22/CE în ceea ce privește cerințele de control și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012, publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene nr. L 249din 31 iulie 2020, pagina 49.


title: Cauza C-547/20: Acţiune introdusă la data de 23 octombrie 2020 – România / Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/30

      Acţiune introdusă la data de 23 octombrie 2020 – România / Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-547/20)
      (2021/C 19/34)
      Limba de procedură: română

         Părţile

         Reclamantă: România (reprezentanţi: E. Gane, R. I. Haţieganu și A. Rotăreanu, în calitate de agenţi)

         Pârâţi: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  să anuleze parțial Regulamentul (UE) 2020/1055, în ceea ce privește:

                              —

                              articolul 1 punctul 3, de modificare a articolului 5 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1071/2009, și

                              —

                              articolul 2 punctul 4 literele (a), (b), (c), de modificare a articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 1072/2009 prin introducerea alineatului (2a), modificarea alineatului (3) și introducerea alineatului (4a);

                        în subsidiar, numai în eventualitatea în care Curtea ar considera că aceste dispoziții sunt indisolubil legate de alte prevederi ale Regulamentului (UE) 2020/1055 sau privesc esența acestui act, să anuleze în totalitate respectivul act legislativ UE;

                  —

                  să oblige Parlamentul și Consiliul la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive şi argumente principale

      În susținerea acțiunii, România invocă trei motive:

                  1.

                     Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, prevăzut la articolul 5 alineatul (4) TUE

                  România apreciază că măsura reglementată la articolul 1 punctul 3, privind obligația întoarcerii vehiculului la centrul operațional din statul membru de stabilire la opt săptămâni, nu este necesară pentru a consolida prezența reală și efectivă a societății în statul membru respectiv și este vădit inadecvată pentru atingerea obiectivului declarat.
                  Ea reprezintă o sarcină nejustificată economic și împovărătoare pentru operatori, care va genera costuri operaționale inutile, creșterea numărului curselor fără încărcătură, precum și a emisiilor de CO2.
                  De asemenea, România consideră că măsura reglementată la articolul 2 punctul 4 literele (a), (b), (c), de restricționare suplimentară a operațiunilor de cabotaj, este vădit inadecvată pentru atingerea obiectivelor declarate și nu este necesară pentru soluționarea problemelor identificate care vizează nerespectarea regulilor privind cabotajul.
                  Ea marchează un regres față de nivelul de liberalizare al pieței din prezent și este aptă să creeze dezechilibre în organizarea lanțurilor logistice ale companiilor de transport, să crească timpii de inactivitate și numărul curselor goale. Dispozițiile nou introduse îngreunează aplicarea reglementărilor privind cabotajul și complică mecanismele de control, adăugând sarcini administrative inutile operatorilor.
                  Cele două măsuri sunt disproporționate prin raportare la impactul negativ asupra întreprinderilor de transport de la nivelul statelor membre UE, cu precădere cele situate la periferia geografică a Uniunii.

                  2.

                     Al doilea motiv, întemeiat pe restricționarea nejustificată a dreptului de stabilire, prevăzut la articolul 49 TFUE

                  România apreciază că măsura instituită prin articolul 1 punctul 3 generează costuri operaționale semnificative pentru societățile de transport stabilite într-un stat membru de la periferia geografică a UE. Rentabilitatea și implicit atractivitatea înființării unei astfel de societăți în aceste state va scădea semnificativ. Totodată, operatorii stabiliți deja își vor reloca activitatea în state din Vest Europei pentru a diminua efectele negative antrenate de obligația întoarcerii vehiculului la centrul operațional din statul membru de stabilire la opt săptămâni.
                  Prin urmare, această măsură constituie o restricție privind libertatea de stabilire în sensul articolului 49 TFUE. Respectiva restricție nu este justificată.

                  3.

                     Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării pe criteriul naționalității, prevăzut la articolul 18 TFUE

                  România apreciază că măsura privind întoarcerea vehiculului la centrul operațional din statul membru de stabilire la opt săptămâni și restricțiile suplimentare privind cabotajul sunt contrare obiectivelor de convergență ale UE și au o natură protecționistă, ce creează o barieră semnificativă de intrare pe piețele de transport pentru operatorii nerezidenți.
                  Deși în aparență nediscriminatorii, aceste măsuri vor avea de facto un impact de amploare diferită la nivelul statelor membre, prin aceea că vor afecta în mod semnificativ și disproporționat activitatea economică a operatorilor de transport stabiliți în statele de la periferia geografică a UE.
                  În plus, măsurile reglementate prin Regulamentul (UE) 2020/1055, Regulamentul (UE) 2020/1054 (1) și Directiva (UE) 2020/1057 (2) (privind restricționarea suplimentară a operațiunilor de cabotaj, întoarcerea vehiculului la centrul operațional din statul membru de stabilire la opt săptămâni, întoarcerea conducătorului auto la patru săptămâni, interdicția efectuării perioadei de repaus săptămânal normală în cabina vehiculului și detașarea conducătorilor auto) au fost concepute drept piloni ai unui pachet legislativ integrat, context în care doar o analiză a efectelor cumulate ale acestora poate ilustra impactul lor real pe piața transporturilor.

         (1)  Regulamentului (UE) 2020/1054 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 561/2006 în ceea ce privește cerințele minime referitoare la duratele de conducere zilnice și săptămânale maxime, pauzele minime și perioadele de repaus zilnic și săptămânal și a Regulamentului (UE) nr. 165/2014 în ceea ce privește poziționarea prin intermediul tahografelor, publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene nr. L 249din 31 iulie 2020, pagina 1.

         (2)  Directiva (UE) 2020/1057 a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2020 de stabilire a unor norme specifice cu privire la Directiva 96/71/CE și la Directiva 2014/67/UE privind detașarea conducătorilor auto în sectorul transportului rutier și de modificare a Directivei 2006/22/CE în ceea ce privește cerințele de control și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012, publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene nr. L 249din 31 iulie 2020, pagina 49.


title: Cauza C-548/20: Acţiune introdusă la data de 23 octombrie 2020 – România / Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/31

      Acţiune introdusă la data de 23 octombrie 2020 – România / Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-548/20)
      (2021/C 19/35)
      Limba de procedură: română

         Părţile

         Reclamantă: România (reprezentanţi: E. Gane, L. Liţu și M. Chicu, în calitate de agenţi)

         Pârâţi: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  să anuleze parțial Directiva (UE) 2020/1057, în ceea ce privește articolul 1 alineatele (3)-(6);
                  în subsidiar, numai în eventualitatea în care Curtea ar considera că aceste dispoziții sunt indisolubil legate de alte prevederi ale Directivei (UE) 2020/1057 sau privesc esența acestui act, să anuleze în totalitate respectivul act legislativ UE;

                  —

                  să oblige Parlamentul și Consiliul la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive şi argumente principale

      În susținerea acțiunii, România invocă două motive:

                  1.

                     Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, prevăzut la articolul 5 alineatul (4) TUE

                  România apreciază că soluția raportării la criteriul tipologiei operațiunii de transport, în vederea identificării ipotezelor de aplicare a regimului detașării în transportul rutier nu a făcut obiectul evaluării de impact derulate de către Comisie și nu se susține în baza vreunui raport/studiu sau a unor date științifice.
                  Colegiuitorii aveau, în speță, obligația de a derula o evaluare de impact, în contextul în care aceștia au modificat fundamental propunerea Comisiei fără a dispune de suficiente elemente care să le permită să aprecieze proporționalitatea noii măsuri.
                  În plus, criteriul tipologiei operațiunilor de transport creează incertitudini în identificarea statului membru gazdă și a legislației aplicabile. Pe cale de consecință, raportarea la acest criteriu afectează securitatea juridică, fiind contrară, printre altele, chiar obiectivelor declarate ale Directivei (UE) 2020/1057.
                  Mai mult, aplicarea regimului detașării în transportul rutier prin raportare la criteriul operațiunii de transport este de natură să afecteze flexibilitatea și celeritatea specifice acestui domeniu.

                  2.

                     Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării pe criteriul naționalității, prevăzut la articolul 18 TFUE

                  România consideră că, în contextul în care piața transporturilor internaționale este, în mod obiectiv, centralizată/polarizată, iar cota operatorilor din statele membre din zona periferică a UE pe piața transporturilor internaționale este în creștere, este evident că operatorii din această zonă vor suporta, în principal, costurile administrative și financiare asociate detașării și vor fi descurajați în ceea ce privește operațiunile derulate de măsuri precum articolul 1 alineatele (3)-(6) din Directiva (UE) 2020/1057.
                  În plus, măsurile reglementate prin Directiva (UE) 2020/1057, Regulamentul (UE) 2020/1054 (1) și Regulamentul (UE) 2020/1055 (2) (privind restricționarea suplimentară a operațiunilor de cabotaj, întoarcerea vehiculului la centrul operațional din statul membru de stabilire la opt săptămâni, întoarcerea conducătorului auto la patru săptămâni, interdicția efectuării perioadei de repaus săptămânal normală în cabina vehiculului și detașarea conducătorilor auto) au fost concepute drept piloni ai unui pachet legislativ integrat, context în care doar o analiză a efectelor cumulate ale acestora poate ilustra impactul lor real pe piața transporturilor.

         (1)  Regulamentului (UE) 2020/1054 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 561/2006 în ceea ce privește cerințele minime referitoare la duratele de conducere zilnice și săptămânale maxime, pauzele minime și perioadele de repaus zilnic și săptămânal și a Regulamentului (UE) nr. 165/2014 în ceea ce privește poziționarea prin intermediul tahografelor, publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene nr. L 249 din 31 iulie 2020, pagina 1.

         (2)  Regulamentului (UE) 2020/1055 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier, publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene nr. L 249 din 31 iulie 2020, pagina 17.


title: Cauza C-549/20: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Cipru/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/33

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Cipru/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-549/20)
      (2021/C 19/36)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Republica Cipru (reprezentant: E. Neofytou, agent)

         Pârâte: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2020/1055 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier (1), în partea în care înlocuiește litera (b) a articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1071/2009 și, cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea ar considera că nu este posibil, anularea în întregime a articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2020/1055;

                  —

                  Cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea ar considera că nu este posibilă anularea în parte – astfel cum se solicită în primul capăt de cerere – a regulamentului atacat: anularea în întregime a Regulamentului (UE) 2020/1055 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier;

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive de anulare.

         Primul motiv de anulare: reclamanta afirmă că pârâții au încălcat articolul 90 TFUE coroborat cu articolul 3 alineatul (3) TUE, articolul 11 TFUE, articolul 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, articolul 3 alineatul (5) TUE, articolul 208 alineatul (2) și articolul 216 alineatul (2) TFUE, precum și Acordul de la Paris.

         Al doilea motiv de anulare: reclamanta afirmă că pârâții au încălcat principiul proporționalității, astfel cum este consacrat la articolul 5 alineatul (4) TUE, precum și la articolul 1 din Protocolul (nr. 2) privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității, care este anexat la Tratatul UE și la Tratatul FUE.

         Al treilea motiv de anulare: reclamanta afirmă că pârâții au încălcat principiul egalității de tratament și nediscriminării, astfel cum este definit la articolul 18 TFUE, la articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, principiul egalității între state membre în fața tratatelor, astfel cum este definit la articolul 4 alineatul (2) TUE, precum și – în măsura în care Curtea îl consideră pertinent – articolul 95 alineatul (1) TFUE.

         Al patrulea motiv de anulare: reclamanta afirmă că pârâții au încălcat articolul 91 alineatul (1) TFUE.

         Al cincilea motiv de anulare: reclamanta afirmă că pârâții au încălcat articolul 91 alineatul (2) TFUE, precum și articolul 90 TFUE coroborat cu articolul 3 alineatul (3) TUE și cu articolul 94 TFUE.

         Al șaselea motiv de anulare: reclamanta afirmă că pârâții au încălcat libertatea de a desfășura o activitate comercială și libertatea de stabilire, astfel cum sunt prevăzute la articolul 49 TFUE și la articolele 15 și 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

         Al șaptelea motiv de anulare: reclamanta afirmă că pârâții au încălcat articolul 58 alineatul (1) TFUE coroborat cu articolul 91 TFUE și, cu titlu subsidiar, articolul 56 TFUE.

         (1)  JO 2020, L 249, p. 17.


title: Cauza C-550/20: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Cipru/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/34

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Cipru/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-550/20)
      (2021/C 19/37)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Republica Cipru (reprezentat: Eirini Neofytou)

         Pârâte: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea Directivei (UE) 2020/1057 (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2020 de stabilire a unor norme specifice cu privire la Directiva 96/71/CE și la Directiva 2014/67/UE privind detașarea conducătorilor auto în sectorul transportului rutier și de modificare a Directivei 2006/22/CE în ceea ce privește cerințele de control și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012, și

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive:

         Primul motiv al acțiunii: reclamanta susține că pârâtele au încălcat principiul proporționalității, consacrat la articolul 5 alineatul (4) TUE și la articolul 1 din Protocolul (n. 2) privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității, anexat la TUE și la TFUE.

         Al doilea motiv al acțiunii: reclamanta susține că pârâtele au încălcat principiul egalității de tratament și interdicția discriminării, consacrate la 18 TFUE și al articolele 20 și 21 Carta drepturilor fundamentale ale Uniunii Europene, principiul egalității statelor membre în fața tratatelor, astfel cum este definit la articolul 4 alineatul (2) TUE, și, în limitele stabilite de Curte, la articolul 95 alineatul (1) TFUE.

         Al treilea motiv al acțiunii: reclamanta susține că pârâtele au încălcat articolul 91 alineatul (1) TFUE.

         Al patrulea motiv al acțiunii: reclamanta susține că pârâtele au încălcat articolul 91 alineatul (1) TFUE și articolul 90 TFUE, coroborat cu articolul 3 alineatul (3) TUE, precum și articolul 94 TFUE.

         Al cincilea motiv al acțiunii: reclamanta susține că pârâtele au încălcat articolele 34 și 35 TFUE – încălcare care nu este justificată în temeiul articolului 36 TFUE – și articolul 58 alineatul (1), coroborat cu articolul 91 TFUE, sau, în subsidiar, articolul 56 TFUE.

         (1)  JO 2020, L 249, p. 49.


title: Cauza C-551/20: Acțiune introdusă la 26 octombrie 2020 – Republica Ungaria/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/35

      Acțiune introdusă la 26 octombrie 2020 – Republica Ungaria/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-551/20)
      (2021/C 19/38)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Republica Ungaria (reprezentanți: Fehér M. Z. și Szíjjártó K., meghatalmazottak)

         Pârâte: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții anularea:

                  —

                  articolului 1 punctul 6 litera (c) și a articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2020/1054 (1) și, cu titlu accesoriu, a tuturor acelor dispoziții care formează o unitate indisociabilă cu dispozițiile menționate;

                  —

                  articolului 1 punctul 3 din Regulamentul (UE) 2020/1055 (2), în măsura în care modifică articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 prin introducerea unei noi litere (b) la alineatul (1) și, cu titlu accesoriu, a tuturor acelor dispoziții care formează o unitate indisociabilă cu dispozițiile menționate;

                  —

                  articolului 1 din Directiva (UE) 2020/1057 (3) sau, în subsidiar, a articolului 1 alineatul (6) din aceasta, precum și, cu titlu accesoriu, a tuturor acelor dispoziții care formează o unitate indisociabilă cu dispozițiile menționate;

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      1.
            Motive referitoare la dispozițiile în litigiu ale Regulamentului 2020/1054:

      Dispoziția prevăzută la articolul 1 punctul 6 litera (c) din Regulamentul 2020/1054 – conform căreia perioadele de repaus săptămânal normale și orice perioadă de repaus săptămânal de mai mult de 45 de ore luată în compensație pentru perioade de repaus săptămânal reduse anterioare nu pot fi efectuate la bordul unui vehicul – nu este aplicabilă în practică, deoarece facilitățile de odihnă adecvate disponibile nu sunt suficiente. Aceasta cerință impune o obligație disproporționată în sarcina persoanelor fizice și juridice – conducători auto și întreprinderi de transport – ceea ce constituie o eroare vădită de apreciere din partea legiuitorilor. De asemenea, reprezintă eroare vădită de apreciere faptul că, în cadrul procedurii legislative, nu s-a evaluat în absolut disponibilitatea, numărul și localizarea spațiilor de cazare corespunzătoare cerințelor prevăzute de dispoziția în litigiu, chiar dacă fuseseră semnalate obiecții serioase în această privință.
      Potrivit guvernului maghiar, articolul 2 punctul 2 din Regulamentul (UE) 2020/1054, care stabilește data la care vehiculele vor fi echipate cu un tahograf inteligent de a doua generație (V2), este nelegal. În primul rând, prin adoptarea acestei dispoziții, legiuitorii au săvârșit o eroare vădită de apreciere și au încălcat principiul proporționalității, întrucât nu au examinat consecințele socio-economice ale avansării acestui termen. În al doilea rând, legiuitorii au încălcat așteptările legitime ale operatorilor economici, precum și principiul protecției încrederii legitime și al securității juridice. În al treilea rând, dispoziția menționată încalcă cerința de a menține competitivitatea economiei Uniunii prevăzută la articolul 151 al doilea paragraf TFUE, întrucât, în prezent, o astfel de cerință nu se aplică vehiculelor întreprinderilor stabilite în state care nu sunt membre ale Uniunii, astfel încât aceste întreprinderi beneficiază în mod clar de un avantaj competitiv față de întreprinderile din cadrul Uniunii.
      2.
            Motive referitoare la dispozițiile în litigiu ale Regulamentului 2020/1055

      Potrivit guvernului maghiar, obligația ca vehiculul să se întoarcă la fiecare opt săptămâni încalcă cerința de proporționalitate și constituie o eroare vădită de apreciere, întrucât Parlamentul European și Consiliul nu au efectuat nicio analiză a impactului economic, social și de mediu al acestei noi cerințe și întrucât, prin urmare, nu aveau informații utile pentru a stabili dacă aceasta era sau nu proporțională. Astfel, legiuitorii au încălcat și principiul precauției, deoarece nu au evaluat consecințele acestei măsuri asupra mediului. Ca urmare a respectivei obligații, vehiculele vor trebui, în multe cazuri, să se întoarcă goale, ceea ce va duce la un nivel ridicat de emisii de dioxid de carbon în Uniune.
      Pe de altă parte, această cerință încalcă principiul nediscriminării, deoarece afectează în mod diferit transportatorii stabiliți în centrul Uniunii Europene față de cei stabiliți în periferia acesteia și, în special, în statele membre denumite „UE-13”. În temeiul articolului 91 alineatul (2) și al articolului 94 TFUE, legiuitorii ar fi trebuit să ia în considerare condițiile specifice ale acestor țări și să se abțină de la adoptarea de măsuri având efecte discriminatorii.
      3.
            Motive referitoare la dispozițiile în litigiu ale Directivei 2020/1057:

      Cu titlu principal, guvernul maghiar solicită anularea articolului 1 din Directiva 2020/1057, care include „[n]orme specifice privind detașarea conducătorilor auto”. Potrivit acestuia, „normele specifice” menționate sunt nelegale, deoarece conducătorii auto care efectuează transport internațional nu pot fi considerați ca persoane care pun în aplicare o măsură transnațională în sensul articolului 1 alineatul (3) litera (a) din Directiva 96/71/CE, astfel încât ei nu pot intra în domeniul de aplicare al respectivelor dispoziții ale directivei.
      Cu titlu subsidiar, guvernul maghiar solicită anularea articolului 1 alineatul (6) din Directiva 2020/1057, având în vedere că legiuitorii au încălcat cerința egalității de tratament prin faptul că scutirea privind operațiunile de transport bilateral stabilită la articolul 1 alineatul (3) din directivă nu cuprinde operațiunile denumite de transport combinat însoțit. În plus, guvernul maghiar invocă de asemenea, în ceea ce privește această dispoziție, lipsa unei analize de impact și, în acest context, o încălcare a principiului proporționalității și o eroare vădită de apreciere de către legiuitori.

         (1)  Regulamentul (UE) 2020/1054 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 561/2006 în ceea ce privește cerințele minime referitoare la duratele de conducere zilnice și săptămânale maxime, pauzele minime și perioadele de repaus zilnic și săptămânal și a Regulamentului (UE) nr. 165/2014 în ceea ce privește poziționarea prin intermediul tahografelor (JO 2020, L 249, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2020/1055 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier (JO 2020, L 249, p. 17).

         (3)  Directiva (UE) 2020/1057 a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2020 de stabilire a unor norme specifice cu privire la Directiva 96/71/CE și la Directiva 2014/67/UE privind detașarea conducătorilor auto în sectorul transportului rutier și de modificare a Directivei 2006/22/CE în ceea ce privește cerințele de control și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 (JO 2020, L 249, p. 49).


title: Cauza C-552/20: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Malta/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/37

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – Republica Malta/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-552/20)
      (2021/C 19/39)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Republica Malta (reprezentanți: A. Buhagiar, Agent, D. Sarmiento Ramírez-Escudero, J. Sedano Lorenzo, avocați)

         Pârâți: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  anularea articolului 5 primul paragraf litera (b) din Regulamentul nr. 1071/2009 (1) și a articolului 8 alineatul (2a) din Regulamentul nr. 1072/2009 (2), astfel cum au fost modificate prin articolele 1 și, respectiv, 2 din Regulamentul (UE) 2020/1055 (3) al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier;

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, Republica Malta solicită anularea măsurilor atacate pentru următoarele motive.
      Primul motiv, prin care se solicită Curții anularea articolului 1 punctul 3 din Regulamentul 2020/1055 (norma privind „întoarcerea acasă a vehiculului”), în măsura în care această dispoziție:

                  —

                  încalcă articolul 91 alineatul (2) TFUE coroborat cu articolul 11 TFUE și cu articolul 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, având în vedere adoptarea sa cu nerespectarea considerațiilor privind impactul asupra mediului și efectele sale grave asupra activităților de transport;

                  —

                  încalcă articolul 5 alineatul (4) TUE și principiul proporționalității, întrucât nu este cea mai puțin restrictivă măsură și produce un prejudiciu disproporționat în termeni de raport cost – beneficii din punctul de vedere al mediului și al operațiunilor de transport;

            Al doilea motiv, prin care se solicită Curții anularea articolului 2 punctul 4 litera (a) din Regulamentul 2020/1055 (norma privind „perioada de abținere în cadrul cabotajului”), în măsura în care această dispoziție:

                  —

                  încalcă articolul 91 alineatul (2) TFUE, ca urmare a omiterii de către pârâți a măsurării impactului semnificativ al acesteia asupra operațiunilor de transport;

                  —

                  încalcă articolul 5 alineatul (4) TUE și principiul proporționalității, întrucât restricționează în mod considerabil posibilitatea transportatorilor rutieri de a-și organiza capacitățile logistice și de a asigura o bună funcționare a flotei acestora;

                  —

                  încalcă articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și principiul egalității de tratament, întrucât nu ia în considerare, fără nicio justificare obiectivă, particularitățile unui stat membru insular și ale pieței sale a transporturilor de mărfuri.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme comune privind condițiile care trebuie îndeplinite pentru exercitarea ocupației de operator de transport rutier și de abrogare a Directivei 96/26/CE a Consiliului (JO 2009, L 300, p. 51).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1072/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind normele comune pentru accesul la piața transportului rutier internațional de mărfuri (JO 2009, L 300, p. 72).

         (3)  JO 2020, L 249, p. 17.


title: Cauza C-553/20: Acțiune introdusă la 26 octombrie 2020 – Republica Polonă/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/38

      Acțiune introdusă la 26 octombrie 2020 – Republica Polonă/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-553/20)
      (2021/C 19/40)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

         Pârâte: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea articolului 1 punctul 6 litera (d) din Regulamentul (UE) 2020/1054 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 561/2006 în ceea ce privește cerințele minime referitoare la duratele de conducere zilnice și săptămânale maxime, pauzele minime și perioadele de repaus zilnic și săptămânal și a Regulamentului (UE) nr. 165/2014 în ceea ce privește poziționarea prin intermediul tahografelor (1);

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

            Cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea va stabili că reglementarea atacată din Regulamentul 2020/1054 nu poate fi separată de restul acestui regulament, Republica Polonă solicită anularea Regulamentului 2020/1054 în întregime.

         Motivele și principalele argumente

      Republica Polonă susține că reglementarea atacată din Regulamentul 2020/1054:

                  1)

                  încalcă principiul proporționalității [articolul 5 alineatul (4) TUE], prin stabilirea arbitrară a locurilor în care conducătorii auto sunt obligați la repaus;

                  2)

                  încalcă articolul 91 alineatul (2) TFUE, prin adoptarea acestor măsuri fără luarea în considerare a efectului acestora asupra calității vieții și a nivelului de ocupare a forței de muncă în anumite regiuni, precum și a funcționării infrastructurii de transport;

                  3)

                  încalcă articolul 94 TFUE prin adoptarea acestor măsuri fără luarea în considerare a situației economice a operatorilor;

                  4)

                  încalcă principiul securității juridice prin formularea reglementării menționate într-un mod imprecis și care nu permite stabilirea obligațiilor care rezultă din aceasta;

                  5)

                  încalcă articolul 11 TFUE și articolul 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene prin nerespectarea cerințelor privind protecția mediului.

            Republica Polonă susține în special că reglementarea atacată încalcă principiul proporționalității. În ceea ce privește adoptarea unor criterii necorespunzătoare de stabilire a locurilor în care conducătorii auto trebuie să își petreacă perioadele de repaus, se încalcă principiul care rezultă din Regulamentul nr. 561/2006 și potrivit căruia conducătorul auto poate dispune liber de timpul său de repaus. În același timp, operatorilor de transport rutier li s-au stabilit obligații exagerate, care au un efect negativ nu numai asupra situației angajatorilor individuali, în special a celor mici și mijlocii, precum și asupra pieței serviciilor de transport, ci și asupra mediului. Efectele negative ale adoptării reglementării atacate vor fi resimțite în special de angajatorii din statele situate la distanță de centrul Uniunii Europene. În același timp, reglementarea adoptată nu are o motivare obiectivă din perspectiva situației conducătorilor auto. Aceasta nu reflectă nici caracterul specific al serviciilor reglementate.

         (1)  JO 2020, L 249, p. 1.


title: Cauza C-555/20: Acțiune introdusă la 26 octombrie 2020 – Republica Polonă/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/41

      Acțiune introdusă la 26 octombrie 2020 – Republica Polonă/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-555/20)
      (2021/C 19/42)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: M. Majczyna, agent)

         Pârâte: Parlamentul European si Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea articolului 1 alineatele (3), (4), (6) și (7), precum și a articolului 9 alineatul (1) din Directiva (UE) 2020/1057 a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2020 de stabilire a unor norme specifice cu privire la Directiva 96/71/CE și la Directiva 2014/67/UE privind detașarea conducătorilor auto în sectorul transportului rutier și de modificare a Directivei 2006/22/CE în ceea ce privește cerințele de control și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 (1);

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

            Cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea constată că reglementările atacate din Directiva 2020/1057 nu pot fi separate de restul acestei directive fără modificarea esenței acesteia, Republica Polonă solicită anularea acestei directive în întregime.

         Motivele și principalele argumente

      Republica Polonă solicită anularea articolului 1 alineatele (3), (4), (6) și (7), precum și a articolului 9 alineatul (1) din Directiva (UE) 2020/1057 a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2020 de stabilire a unor norme specifice cu privire la Directiva 96/71/CE și la Directiva 2014/67/UE privind detașarea conducătorilor auto în sectorul transportului rutier și de modificare a Directivei 2006/22/CE în ceea ce privește cerințele de control și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 (JO 2020, L0249, p. 49), precum și obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.
      Cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea constată că reglementările atacate din Directiva (UE) 2020/1057 nu pot fi separate de restul acestei directive fără modificarea esenței acesteia, Republica Polonă solicită anularea Directivei (UE) 2020/1057 în întregime.
      Republica Polonă invocă faptul că reglementările articolului 1 alineatele (3), (4), (6) și (7) din Directiva (UE) 2020/1057:

                  1)

                  încalcă principiul proporționalității [articolul 5 alineatul (4) TFUE], prin stabilirea unor criterii neadecvate de aplicare a prevederilor Directivei 96/71/CE și a Directivei 2014/67/UE în cazul operatorilor de transport;

                  2)

                  încalcă articolul 91 alineatul (2) TFUE, prin adoptarea acestor măsuri fără luarea în considerare a efectului acestora asupra calității vieții și a nivelului de ocupare a forței de muncă în anumite regiuni, precum și a funcționării infrastructurii de transport;

                  3)

                  încalcă articolul 94 TFUE prin adoptarea acestor măsuri fără luarea în considerare a situației economice a operatorilor;

                  4)

                  încalcă articolul 11 TFUE și articolul 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene prin nerespectarea cerințelor privind protecția mediului.

            În ceea ce privește reglementările articolului 9 alineatul (1) din Directiva (UE) 2020/1057, Republica Polonă invocă faptul că acestea încalcă principiul proporționalității [articolul 5 alineatul (4) TFUE], principiul securității juridice și articolul 94 TFUE prin stabilirea unui termen prea scurt de transpunere a acestei directive.
      Republica Polonă susține în special că reglementările atacate încalcă principiul proporționalității. În ceea ce privește adoptarea unor criterii necorespunzătoare de stabilire a conducătorilor auto în cazul cărora sunt aplicabile reglementările Directivelor 96/71/CE și 2014/67/UE, stabilirea unor obligații exagerate în sarcina operatorilor de transport rutier, care au un efect negativ nu numai asupra situației angajatorilor individuali, precum și asupra pieței serviciilor de transport, ci și asupra mediului. Efectele negative ale adoptării reglementării atacate vor fi resimțite în special de angajatorii din statele situate la distanță de centrul Uniunii Europene. În același timp, reglementarea adoptată nu are o motivare obiectivă din perspectiva situației conducătorilor auto. Aceasta nu reflectă nici caracterul specific al serviciilor reglementate.

         (1)  JO 2020, L 249, p. 49.


title: Cauza C-564/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 21 octombrie 2020 – PF, MF/Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/43

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 21 octombrie 2020 – PF, MF/Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority
      (Cauza C-564/20)
      (2021/C 19/44)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: PF, MF

         Intimați: Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Atunci când notifică și certifică Comisiei Europene în temeiul articolului 33 alineatul (2) litera (a) și al articolului 34 din Regulamentul privind controlul (1), autoritatea unică de control a unui stat membru trebuie să se limiteze la a notifica datele privind capturile dintr-o anumită zonă de pescuit, declarate de pescari în temeiul articolelor 14 și 15 Regulamentul privind controlul, chiar și atunci când are motive întemeiate să considere că datele înregistrate sunt vădit nefiabile, sau are dreptul să utilizeze metode rezonabile, valide din punct de vedere științific, de tratare și certificare a datelor înregistrate pentru a obține cifre mai exacte ce vor fi notificate Comisiei Europene?

                  2)

                  În cazul în care convingerea autorității are la bază motive rezonabile, aceasta poate utiliza în mod legal alte surse de date, precum licențele și autorizațiile de pescuit, datele referitoare la sistemul de control al navelor, declarațiile de debarcare, notele de vânzare și documentele de transport?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 al Consiliului din 20 noiembrie 2009 de stabilire a unui sistem comunitar de control pentru asigurarea respectării normelor politicii comune în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 847/96, (CE) nr. 2371/2002, (CE) nr. 811/2004, (CE) nr. 768/2005, (CE) nr. 2115/2005, (CE) nr. 2166/2005, (CE) nr. 388/2006, (CE) nr. 509/2007, (CE) nr. 676/2007, (CE) nr. 1098/2007, (CE) nr. 1300/2008, (CE) nr. 1342/2008 și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 2847/93, (CE) nr. 1627/94 și (CE) nr. 1966/2006 (JO 2009, L 343, p. 1).


title: Cauza C-565/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 29 octombrie 2020 – DS/Deutsche Lufthansa AG

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/44

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 29 octombrie 2020 – DS/Deutsche Lufthansa AG
      (Cauza C-565/20)
      (2021/C 19/45)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: DS

         Pârâtă: Deutsche Lufthansa AG

         Întrebarea preliminară

      O grevă a propriilor angajați ai operatorului de transport aerian generată de un apel sindical constituie o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-567/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Općinski građanski sud u Zagrebu (Croația) la 29 octombrie 2020 – A. H./Zagrebačka banka d.d.

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/44

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Općinski građanski sud u Zagrebu (Croația) la 29 octombrie 2020 – A. H./Zagrebačka banka d.d.
      (Cauza C-567/20)
      (2021/C 19/46)
      Limba de procedură: croata

         Instanța de trimitere

      Općinski građanski sud u Zagrebu

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: A. H.

         Pârâtă: Zagrebačka banka d.d.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1), astfel cum a fost interpretat în jurisprudența Curții, în special în cauza C-118/17 Dunai, trebuie interpretat în sensul că intervenția legiuitorului în raporturile dintre consumator, care are calitatea de împrumutat, și bancă, nu poate priva consumatorii de dreptul de a contesta în justiție condițiile contractului inițial sau ale actului adițional la contract încheiat în temeiul legii, în scopul concretizării dreptului la restituirea tuturor beneficiilor pe care banca le-a obținut în mod necuvenit, în detrimentul consumatorilor, ca urmare a aplicării unor clauze contractuale abuzive, în situația în care, în temeiul intervenției legiuitorului, consumatorii au aderat de bunăvoie la modificarea relației contractuale inițiale în baza unei obligații legale impuse băncilor de a oferi consumatorilor această posibilitate și nu în mod direct în baza unei legi de intervenție, așa cum s-a întâmplat în cauza Dunai?

                  2)

                  Dacă răspunsul la prima întrebare este unul afirmativ, atunci instanța națională sesizată cu soluționarea unui litigiu între două entități – împrumutatul și banca, care nu poate da dispozițiilor legii naționale Zakon o izmjeni i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju [Legea de modificare și de completare a legii privind creditul de consum] – urmând interpretarea dată de Vrhovni sud [Curtea Supremă] – o interpretare conformă cu cerințele Directivei 93/13, este autorizată și/sau obligată ca, în temeiul acestei directive și a articolelor 38 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, să înlăture aplicarea legii naționale în conformitate cu interpretarea dată acesteia de Vrhovni sud [Curtea Supremă]?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială poloneză 15/vol. 2, p. 88, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza T-735/18: Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2020 – Aquind/ACER [„Energie – Articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 714/2009 – Decizie a ACER prin care se respinge o cerere de derogare referitoare la noi interconexiuni electrice – Cale de atac introdusă la Comisia de apel a ACER – Intensitatea controlului”]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/46

      Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2020 – Aquind/ACER
      (Cauza T-735/18) (1)

      („Energie - Articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 714/2009 - Decizie a ACER prin care se respinge o cerere de derogare referitoare la noi interconexiuni electrice - Cale de atac introdusă la Comisia de apel a ACER - Intensitatea controlului”)
      (2021/C 19/47)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Aquind Ltd (Wallsend, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Goldberg, C. Davis, solicitors și E. White, avocat)

         Pârâtă: Agenția Uniunii Europene pentru Cooperarea Autorităților de Reglementare din Domeniul Energiei (reprezentanți: P. Martinet, E. Tremmel, C. Gence-Creux și A. Hofstadter, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea, pe de o parte, a Deciziei A-001-2018 a Comisiei de apel a ACER din 17 octombrie 2018, prin care a fost confirmată Decizia nr. 05/2018 a ACER din 19 iunie 2018 prin care se respinge o cerere de derogare referitoare la o interconexiune electrică între rețelele de transport de energie electrică britanică și franceză, și, pe de altă parte, a deciziei menționate a ACER

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia A-001-2018 a Comisiei de apel a Agenției Uniunii Europene pentru Cooperarea Autorităților de Reglementare din Domeniul Energiei (ACER) din 17 octombrie 2018.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  ACER suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Aquind Ltd.

         (1)  JO C 103, 18.3.2019.


title: Cauza T-377/19: Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2020 – Topcart/EUIPO – Carl International (TC CARL) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale TC CARL – Marca națională figurativă anterioară CARL TOUCH – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/46

      Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2020 – Topcart/EUIPO – Carl International (TC CARL)
      (Cauza T-377/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale TC CARL - Marca națională figurativă anterioară CARL TOUCH - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2021/C 19/48)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Topcart GmbH (Wiesbaden, Germania) (reprezentant: M. Hoffmann, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: B. Müller, avocată)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Carl International (Limonest, Franța) (reprezentant: B. Müller, avocată)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 aprilie 2019 (cauza R 1826/2018-2) privind o procedură de opoziție între Carl International și Topcart.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Topcart GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 270, 12.8.2019.


title: Cauza T-378/19: Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2020 – Topcart/EUIPO – Carl International (TC CARL) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale TC CARL – Marca națională figurativă anterioară CARL TOUCH – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/47

      Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2020 – Topcart/EUIPO – Carl International (TC CARL)
      (Cauza T-378/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale TC CARL - Marca națională figurativă anterioară CARL TOUCH - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2021/C 19/49)
      Limba de procedură: germana

         Părţile

         Reclamantă: Topcart GmbH (Wiesbaden, Germania) (reprezentant: M. Hoffmann, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Carl International (Limonest, Franța) (reprezentant: B. Müller, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 aprilie 2019 (cauza R 1617/2018-2) privind o procedură de opoziție între Carl International și Topcart

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Topcart GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 270, 12.8.2019.


title: Cauza T-21/20: Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2020 – LG Electronics/EUIPO – Staszewski (K7) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale K7 – Marca Uniunii Europene verbală anterioară k7 – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Similitudinea produselor – Articolul°8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/48

      Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2020 – LG Electronics/EUIPO – Staszewski (K7)
      (Cauza T-21/20) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale K7 - Marca Uniunii Europene verbală anterioară k7 - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea produselor - Articolulo8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2021/C 19/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: LG Electronics, Inc. (Seul, Coreea de Sud) (reprezentant: R. Schiffer, avocatăă)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral și V. Ruzek, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Miłosz Staszewski (Wrocław, Polonia) (reprezentant: E. Gryc-Zerych, avocată)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 31 octombrie 2019 (cauza R 401/2019-1) privind o procedură de opoziție între domnul Staszewski și LG Electronics

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă LG Electronics la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 68, 2.3.2020.


title: Cauza T-571/17: Ordonanța Tribunalului din 13 noiembrie 2020 – UG/Comisia [„Funcție publică – Agenți contractuali – Contract pe perioadă nedeterminată – Articolul 47 litera (c) punctul (i) din RAA – Reziliere cu acordarea unui preaviz – Acord privind cuantumul despăgubirii pentru prejudiciu – Ne pronunțare asupra fondului”]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/48

      Ordonanța Tribunalului din 13 noiembrie 2020 – UG/Comisia
      (Cauza T-571/17) (1)

      („Funcție publică - Agenți contractuali - Contract pe perioadă nedeterminată - Articolul 47 litera (c) punctul (i) din RAA - Reziliere cu acordarea unui preaviz - Acord privind cuantumul despăgubirii pentru prejudiciu - Ne pronunțare asupra fondului”)
      (2021/C 19/51)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: UG (reprezentanți: M. Richard și P. Junqueira de Oliveira, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Radu Bouyon și B. Mongin, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei din 17 octombrie 2016 prin care Oficiul „Infrastructuri și logistică din Luxemburg” (OIL) al Comisiei a reziliat contractul de angajare al reclamantei în temeiul articolului 47 litera (c) punctul (i) din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene cu efect de la 20 august 2017, și, pe de altă parte, repararea prejudiciului material pretins suferit de reclamantă din cauza acestei decizii, precum și a prejudiciului moral pe care l-ar fi suferit din cauza tratamentului degradant care i-a fost aplicat ca urmare a activității sale sindicale și a faptului că și-a luat concediu parental.

         Dispozitivul

                  1)

                  Nu mai este necesară pronunțarea asupra compensației pecuniare asociate deciziei din 17 octombrie 2016 prin care Oficiul „Infrastructuri și logistică din Luxemburg” (OIL) al Comisiei a reziliat contractul de angajare al UG.

                  2)

                  Comisia va suporta, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile suportate de UG. UG va suporta jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 357, 23.10.2017.


title: Cauza T-827/19: Ordonanța Tribunalului din 30 octombrie 2020 – Gáspár/Comisia („Acțiune în anulare – Funcție publică – Transferul drepturilor de pensie naționale – Reclamație introdusă după expirarea termenului de trei luni prevăzut la articolul 90 alineatul (2) din statut – Inexistența unei erori scuzabile – Inadmisibilitate vădită”)

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/49

      Ordonanța Tribunalului din 30 octombrie 2020 – Gáspár/Comisia
      (Cauza T-827/19) (1)

      („Acțiune în anulare - Funcție publică - Transferul drepturilor de pensie naționale - Reclamație introdusă după expirarea termenului de trei luni prevăzut la articolul 90 alineatul (2) din statut - Inexistența unei erori scuzabile - Inadmisibilitate vădită”)
      (2021/C 19/52)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Norbert Gáspár (Mensdorf, Luxemburg) (reprezentant: R. Wardyn, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Mongin și M. Brauhoff, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei Oficiului „Administrarea și plata drepturilor individuale” (PMO) a Comisiei din 23 mai 2018 de confirmare a transferului în sistemul de pensii al instituțiilor Uniunii Europene a drepturilor la pensie dobândite de reclamant anterior intrării sale în serviciul Uniunii

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

                  2)

                  Obligă pe domnul Norbert Gáspár la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 61, 24.2.2020.