title: Cauza C-419/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 8 septembrie 2014 – WebMindLicenses Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 8 septembrie 2014 – WebMindLicenses Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság
   (Cauza C-419/14)
   (2014/C 439/25)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: WebMindLicenses Kft.

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

      Întrebările preliminare

               1)

               În conformitate cu articolul 2 alineatul (1) litera (c), articolul 24 alineatul (1) și articolul 43 din Directiva 2006/112/CE (1) a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „Directiva TVA”), pentru a identifica persoana care furnizează serviciul în scopuri de TVA, atunci când se examinează dacă o operațiune are caracter fictiv, este lipsită de conținut economic sau comercial real și este destinată exclusiv pentru obținerea unui avantaj fiscal, este relevant pentru interpretare faptul că, în împrejurările litigiului principal, administratorul și asociatul unic al societății comerciale care acordă licența este persoana fizică ce a creat know-how-ul transferat prin contractul de licență?

               2)

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ, atunci când se aplică articolul 2 alineatul (1) litera (c), articolul 24 alineatul (1) și articolul 43 din Directiva TVA și când se evaluează dacă a existat o practică abuzivă, este relevant faptul că această persoană fizică poate influența în mod informal modul de operare al societății comerciale care a achiziționat licența și deciziile societății menționate? În scopul acestei interpretări, poate fi relevantă împrejurarea că acel creator al know-how-ului participă sau poate participa direct sau indirect, consiliind profesional sau oferind consiliere cu privire la dezvoltarea și la exploatarea know-how-ului, în adoptarea unor decizii economice referitoare la furnizarea serviciului bazat pe respectivul know-how?

               3)

               În împrejurările litigiului principal și ținând seama de considerațiile expuse la cea de a doua întrebare, pentru a identifica persoana care furnizează serviciul în scopuri de TVA este relevant, pe lângă analiza operațiunii contractuale subiacente, faptul că acel creator al know-how-ului, ca persoană fizică, exercită o influență, mai exact o influență determinantă, sau emite linii directoare cu privire la modul în care se furnizează serviciul bazat pe respectivul know-how?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare, atunci când se stabilește măsura acelei influențe și a acelor linii directoare, ce împrejurări se pot lua în considerare sau, mai exact, în temeiul căror criterii se poate stabili că se exercită o influență determinantă asupra furnizării serviciului și că respectivul conținut economic real al operațiunii subiacente era în favoarea întreprinderii care acordă licența?

               5)

               În împrejurările litigiului principal, în examinarea aspectului dacă a fost obținut un avantaj fiscal, este relevant atunci când se analizează relațiile dintre operatorii economici și persoanele implicate în operațiune că persoanele impozabile care au participat la operațiunea contractuală în litigiu, care urmărește evaziunea fiscală, sunt persoane juridice, atunci când autoritatea fiscală a unui stat membru atribuie unei persoane fizice adoptarea deciziilor strategice și operaționale cu privire la exploatare? În cazul unui răspuns afirmativ, trebuie să se țină seama de statul membru în care persoana fizică respectivă a adoptat aceste decizii? În împrejurări precum cele în discuție în prezenta cauză, dacă se poate stabili că poziția contractuală a părților nu este decisivă, este relevant în vederea interpretării faptul că revine în sarcina unor subcontractori gestionarea instrumentelor tehnice, a resurselor umane și a operațiunilor financiare necesare pentru furnizarea serviciului bazat pe internet în cauză în speță?

               6)

               În cazul în care se poate constata că clauzele contractului de licență nu reflectă un conținut economic real, recalificarea clauzelor contractuale și restabilirea situației care ar fi existat în cazul în care nu ar fi avut loc operațiunea în care se concretizează practica abuzivă implică posibilitatea ca autoritatea fiscală a statului membru să stabilească în mod diferit statul membru de furnizare și, prin urmare, locul de exigibilitate a taxei, chiar dacă societatea care a achiziționat licența a plătit taxa exigibilă în statul membru în care are sediul și în conformitate cu cerințele legale prevăzute în acest stat membru?

               7)

               Articolele 49 TFUE și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că este contrar acestora și poate reprezenta un abuz al libertății de stabilire și al libertății de a presta servicii un cadru contractual, precum cel în discuție în litigiul principal, potrivit căruia o societate care este persoană impozabilă într-un stat membru, transferă printr-un contract de licență unei alte societăți, persoană impozabilă într-un alt stat membru, know-how-ul pentru furnizarea unor servicii prin care se oferă conținut pentru adulți, printr-o tehnologie de comunicare interactivă bazată pe Internet, precum și dreptul de a îl utiliza, în împrejurări caracterizate prin faptul că cota de TVA în statul membru de reședință al societății care a achiziționat licența este mai avantajoasă în ceea ce privește serviciul transferat?

               8)

               În împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, ce importanță trebuie acordată avantajului fiscal care se poate presupune că ar fi realizat și considerațiilor comerciale avute în vedere de societatea care acordă licența? În acest context și mai exact, este relevant în scopul interpretării faptului că asociatul unic și administratorul societății comerciale care acordă licența este persoana fizică ce a creat inițial know-how-ul?

               9)

               În analiza comportamentului abuziv pot fi luate în considerare și, în caz afirmativ, ce importanță au împrejurări similare celor din litigiul principal, precum datele tehnice și de infrastructură referitoare la instituirea și executarea serviciului care face obiectul operațiunii în cauză și pregătirea și resursele umane de care dispune societatea care acordă licența de a furniza serviciul în cauză?

               10)

               În situația analizată în prezenta cauză articolul 2 alineatul (1) litera (c), articolul 24 alineatul (1) și articolele 43 și 273 din Directiva TVA, în coroborare cu articolul 4 alineatul (3) TFUE și cu articolul 325 TFUE, trebuie interpretate în sensul că, pentru îndeplinirea corectă a obligației statelor membre ale Uniunii de a percepe eficient și prompt valoarea totală a TVA-ului și pentru a evita eventuala pierdere pe care o implică frauda și evaziunea fiscală dincolo de frontierele statelor membre, în cazul unei operațiuni de furnizare a unor servicii și pentru a identifica persoana care furnizează serviciul, autoritatea fiscală a statului membru, în etapa probatorie a procedurii administrative de natură fiscală, în scopul de a clarifica situația de fapt, este împuternicită să admită date, informații și dovezi, și, prin urmare, înregistrări ale unor interceptări obținute fără cunoștința persoanei impozabile de organele de cercetare ale autorității fiscale în contextul unei proceduri penale și să le utilizeze ca bază pentru evaluarea consecințelor fiscale și că, la rândul său, instanța de contencios administrativ sesizată cu acțiunea împotriva deciziei administrative a autorității fiscale din statul membru este împuternicită să efectueze o evaluare a respectivelor elemente, în contextul examinării legalității acelor dovezi?

               11)

               În situația analizată în prezenta cauză, articolul 2 alineatul (1) litera (c), articolul 24 alineatul (1) și articolele 43 și 273 din Directiva TVA în coroborare cu articolul 4 alineatul (3) TFUE și cu articolul 325 TFUE, trebuie interpretate în sensul că, pentru îndeplinirea corectă a obligației statelor membre ale Uniunii de a percepe eficient și prompt valoarea totală a TVA-ului și pentru îndeplinirea obligației statelor membre de a asigura respectarea obligațiilor impuse persoanelor impozabile, marja recunoscută în ceea ce privește mijloacele de care dispune autoritatea fiscală a statului membru include posibilitatea ca respectivul stat membru să folosească dovezi obținute inițial în vederea unei proceduri penale pentru a preveni comportamente apte să conducă la evaziune fiscală, chiar în cazul în care legislația națională în sine nu permite obținerea de informații fără cunoștința persoanei în cauză, în contextul unei proceduri administrative pentru a preveni comportamente apte să conducă la evaziune fiscală, sau o condiționează, în cadrul procedurii penale unor garanții care nu sunt prevăzute în procedura administrativă de natură fiscală, recunoscând în același timp posibilitatea autorității administrative de a acționa în conformitate cu principiul libertății mijloacelor de probă?

               12)

               Articolul 8 alineatul (2) din CEDO coroborat cu articolul 52 alineatul (2) din Cartă, împiedică recunoașterea în favoarea autorității fiscale a statului membru a competenței la care se referă a zecea și a unsprezecea întrebare sau, în împrejurările prezentai cauze, se poate considera justificată, în vederea combaterii a evaziunii fiscale, utilizarea în cadrul unei proceduri administrative de natură fiscală a concluziilor deduse din informațiile obținute fără cunoștința persoanei în cauză, având în vedere colectarea efectivă a impozitelor și în scopul „bunăstării economice a țării”?

               13)

               În măsura în care răspunsul la a zecea – a douăsprezecea întrebare este în sensul că autoritatea fiscală a statului membru poate utiliza astfel de probe în cadrul procedurii administrative, autoritatea fiscală a statului membru trebuie, în scopul de a să asigure caracterul efectiv al dreptului la o bună administrare și a dreptului la apărare, potrivit articolelor 7, 8, 41 și 48 din Cartă, în coroborare cu articolul 52 alineatul (1) din Cartă, să asculte persoana impozabilă în cursul procedurii administrative, pentru a garanta acesteia accesul la concluziile care se desprind din informațiile obținute fără cunoștința sa și să respecte scopul pentru care datele conținute în respectivele dovezi au fost obținute, sau în acest din urmă context, faptul că informațiile obținute fără cunoștința persoanei în cauză sunt destinate exclusiv unei investigații de natură penală împiedică din principiu utilizarea unor astfel de dovezi?

               14)

               În cazul în care respectivele dovezi se obțin și se folosesc contrar articolelor 7, 8, 41 și 48 din Cartă, în coroborare cu articolul 47 din Cartă, este în conformitate cu dreptul la un recurs efectiv legislația națională potrivit căreia o cale jurisdicțională de atac împotriva legalității procedurale a deciziilor emise în materie fiscală poate să fie admisă și să conducă la anularea deciziei numai dacă, în funcție de împrejurările cauzei, există posibilitatea efectivă ca decizia atacată să fi fost diferită dacă nu ar fi survenit eroarea procedurală și dacă, în plus, respectivul viciu ar fi afectat poziția juridică de fond a reclamantei, sau erorile procedurale săvârșite în acest fel ar trebui să fie luate în considerare într-un context mai larg indiferent de influența pe care o are asupra rezultatului procedurii viciul de procedură care încalcă prevederile Cartei?

               15)

               Caracterul efectiv al articolul 47 din Cartă impune ca, într-o situație procedurală, precum cea în cauză, instanța de contencios administrativ sesizată cu acțiunea împotriva deciziei administrative a autorității fiscale din statul membru poate verifica legalitatea obținerii dovezilor colectate în vederea procedurii penale fără cunoștința persoanei în cauză, în cadrul unei proceduri penale, în special în cazul în care persoana impozabilă împotriva căreia a fost inițiată procedura penală paralelă nu are cunoștință de respectiva documentație și nu a fost în măsură să conteste legalitatea acesteia în fața unei instanțe?

               16)

               Având în vedere, de asemenea, a șasea întrebare, Regulamentul (UE) nr. 904/2010 (2) al Consiliului privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată, în special în lumina considerentului (7) potrivit căruia în vederea colectării taxei datorate, statele membre ar trebui să coopereze pentru a contribui la garantarea faptului că TVA este stabilită corect și, prin urmare, statele membre trebuie nu numai să controleze aplicarea corectă a taxei datorate pe propriul teritoriu, ci ar trebui, în egală măsură, să furnizeze asistență altor state membre pentru garantarea aplicării corecte a taxei datorate în alt stat membru ca urmare a unei activități desfășurate pe teritoriul propriu, trebuie interpretat în sensul că, într-o situație de fapt precum cea din prezenta cauză, autoritatea fiscală a statului membru care descoperă datoria fiscală trebuie să depună o cerere la autoritatea fiscală a statului membru în care persoana impozabilă a făcut obiectul unei inspecții fiscale și și-a îndeplinit obligația de plată a impozitului?

               17)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a șaisprezecea întrebare și dacă deciziile adoptate de autoritatea fiscală a statului membru sunt atacate în fața unei instanțe și se constată nelegalitatea procedurală a acestora pentru acest motiv, cu alte cuvinte pe baza neobținerii de informații și a lipsei unei cereri, ce măsură trebuie să adopte instanța sesizată cu acțiunea împotriva deciziilor administrative luate de autoritatea fiscală a statului membru, luând în considerare deopotrivă considerațiile expuse la a paisprezecea întrebare?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.

      (2)  JO L 268, p. 1.


title: Cauza C-51/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 mai 2011 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 43 CE — Libertatea de stabilire — Notari — Condiție de cetățenie — Articolul 45 CE — Participarea la exercitarea autorității publice — Directiva 89/48/CEE)

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 mai 2011 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-51/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 43 CE - Libertatea de stabilire - Notari - Condiție de cetățenie - Articolul 45 CE - Participarea la exercitarea autorității publice - Directiva 89/48/CEE)
   2011/C 204/04
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-P. Keppenne și H. Støvlbæk, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantei: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: E. Jenkinson și S. Ossowski, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentanți: C. Schiltz, agent, și J.-J. Lorang, avocat)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Republica Cehă (reprezentant: M. Smolek, agent), Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și M. Messmer, agenți), Republica Letonia (reprezentanți: L. Ostrovska, K. Drēviņa și J. Barbale, agenți), Republica Lituania (reprezentanți: D. Kriaučiūnas și E. Matulionytė, agenți), Republica Ungară (reprezentanți: J. Fazekas, R. Somssich, K. Veres și M. Fehér, agenți), Republica Polonă (reprezentanți: M. Dowgielewicz, C. Herma și D. Lutostańska, agenți), Republica Slovacă (reprezentant: J. Čorba, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 43 CE și 45 CE — Reglementare națională care impune pentru accesul la profesia de notar și pentru exercitarea acesteia o condiție de cetățenie — Obstacol în calea libertății de stabilire — Sfera de aplicare a excepției privind activitățile prin care se exercită autoritatea publică — Necesitatea unei participări directe și specifice la o astfel de exercitare — Netranspunerea, în ceea ce privește profesia de notar, a Directivei 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO 1989, L 19, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 76)

      Dispozitivul

               1.

               Prin impunerea unei condiții de cetățenie pentru accesul la profesia de notar, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 43 CE.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Comisia Europeană, Marele Ducat al Luxemburgului, Republica Cehă, Republica Franceză, Republica Letonia, Republica Lituania, Republica Ungară, Republica Polonă, Republica Slovacă și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 128, 24.5.2008.


title: Cauza C-473/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 20 octombrie 2014 – Dimos Kropias Attikis/Ypourgos Perivallontos, Energeias kai Klimatikis Allagis

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 20 octombrie 2014 – Dimos Kropias Attikis/Ypourgos Perivallontos, Energeias kai Klimatikis Allagis
   (Cauza C-473/14)
   (2015/C 007/19)
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Dimos Kropias Attikis

      Pârât: Ypourgos Perivallontos, Energeias kai Klimatikis Allagis

      Întrebările preliminare

               1)

               În cazul în care planul de amenajare a teritoriului unei aglomerări urbane metropolitane, care stabilește obiectivele generale, orientările și programele generale de amenajare a teritoriului și de planificare urbană a unei suprafețe mai extinse a aglomerării, identificând, în special, printre obiectivele sale specifice, protecția masivelor muntoase din jurul acesteia, precum și blocarea expansiunii urbane, constituie sau nu constituie un plan adecvat pentru a permite autorității administrative competente să nu supună procedurii de evaluare ecologică strategică prevăzute la articolul 3 din Directiva 2001/42/CE a Consiliului (1) (JO L 197, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135), astfel cum a fost interpretat în Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 22 martie 2012, C-567/10, Inter-Environnement Bruxelles și alții, punctul 42, un plan adoptat ulterior, prin decret, pe baza unei autorizații prevăzute de lege, care a completat planul de amenajare a teritoriului menționat și a instituit zone de protecție pentru unul dintre masivele muntoase amintite anterior și utilizările și activitățile permise aici cu scopul de a detalia și de a realiza obiectivele de protecție a masivelor muntoase și blocarea expansiunii urbane?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, dacă la momentul adoptării unui plan de detaliere în cadrul unei serii ierarhice de acte de amenajare a teritoriului nu a fost efectuată evaluarea ecologică strategică prevăzută de Directiva 2001/42/CE, astfel cum este menționată la întrebarea 1, este sau nu este necesar să se efectueze această apreciere cu ocazia adoptării, care intră în domeniul de aplicare temporal al directivei, a unui act de detaliere a planului menționat?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 2, un decret – care conține dispoziții privind măsurile de protecție, activitățile și utilizările permise într-o zonă inclusă în componenta națională a rețelei NATURA ca SIC (sit de importanță comunitară), ca ASC (arie specială de conservare) și ca APS (arie de protecție specială), și chiar dacă prin intermediul unor astfel de dispoziții se introduce un regim de protecție absolută a naturii care permite doar instalarea de sisteme de protecţie împotriva incendiilor, gestionarea pădurilor și traseele montane, nu rezultă totuși din actele pregătitoare pentru adoptarea unor astfel de dispoziții că au fost luate în considerare obiectivele de conservare a zonelor respective, și anume caracteristicile ecologice specifice pe baza cărora au fost alese să facă parte din rețeaua NATURA; în cazul în care, pe baza acelorași dispoziții, continuă să existe, în zona în cauză, utilizări care nu mai sunt permise pentru simplul fapt că erau compatibile cu regimul de protecție anterior – poate sau nu poate fi considerat un plan de gestionare în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE (2) (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109) înainte de adoptarea căruia nu exista obligația de a efectua evaluarea ecologică strategică, în conformitate cu prevederile articolului menționat coroborate cu articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42/CE menționată anterior?

               4)

               În sfârșit, în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 3, dacă s-a adoptat un act de amenajare a teritoriului privind o arie geografică unică mai extinsă care impune, în principiu, în temeiul articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42/CE coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE, efectuarea unei evaluări ecologice strategice care nu a avut loc și se constată ulterior că o evaluare ecologică prealabilă se impunea numai pentru anumite zone din această arie – din cauza reglementărilor intervenite recent cu privire la utilizările și la activitățile permise și care nu constituie doar planuri de gestionare – dar nu pentru majoritatea acestora, întrucât, în măsura în care privește aceste din urmă zone, actul adoptat constituie un plan de gestionare pentru care, potrivit articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42/CE coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE, nu se impune evaluarea, este sau nu este posibilă, în conformitate cu Directiva 2001/42/CE, constatarea nevalidității parțiale a tuturor dispozițiilor în cauză și abrogarea, prin urmare, a actului numai cu privire la acele părți care privesc zone pentru care se impune evaluarea ecologică prealabilă – potrivit noilor norme în materie – cu consecința ulterioară, în urma abrogării parțiale a acestora, că evaluarea ecologică strategică ar trebui să se aplice numai pentru zonele respective, iar nu pentru întreaga arie?

      (1)  Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului.

      (2)  Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică.


title: Cauza C-225/14: Ordonanța președintelui Curții din 23 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'instance de Dieppe – Franța) – Facet SA/Jean Henri

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/32

         Ordonanța președintelui Curții din 23 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'instance de Dieppe – Franța) – Facet SA/Jean Henri
   (Cauza C-225/14) (1)

   (2015/C 146/41)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014.


title: Cauza T-380/08: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2013 — Țările de Jos/Comisia Europeană [ „Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Cerere prin care se urmărește obținerea accesului la anumite pasaje confidențiale ale deciziei finale a Comisiei referitoare la o înțelegere — Refuzarea accesului — Obligația de motivare — Obligația de a efectua o examinare concretă și individuală — Excepție referitoare la protecția vieții private și a integrității individului — Excepție referitoare la protecția intereselor comerciale ale unui terț — Excepție referitoare la protecția obiectivelor activităților de anchetă — Interes public superior — Cooperare loială” ]

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/16

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2013 — Țările de Jos/Comisia Europeană
   (Cauza T-380/08) (1)

   (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Cerere prin care se urmărește obținerea accesului la anumite pasaje confidențiale ale deciziei finale a Comisiei referitoare la o înțelegere - Refuzarea accesului - Obligația de motivare - Obligația de a efectua o examinare concretă și individuală - Excepție referitoare la protecția vieții private și a integrității individului - Excepție referitoare la protecția intereselor comerciale ale unui terț - Excepție referitoare la protecția obiectivelor activităților de anchetă - Interes public superior - Cooperare loială)
   2013/C 313/28
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C. Wissels, M. de Mol și M. de Ree, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet și P. Costa de Oliveira, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 30 iunie 2008 prin care a fost refuzat accesul la anumite pasaje confidențiale din Decizia C(2006) 4090 final [Cazul COMP/F/38 456 — Bitum (Țările de Jos)]

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008.


title: Cauza T-117/10: Acțiune introdusă la 5 martie 2010 — Italia/Comisia

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/32

         Acțiune introdusă la 5 martie 2010 — Italia/Comisia
   (Cauza T-117/10)
   2010/C 148/57
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C(2009) 10350 final a Comisiei din 22 decembrie 2009 de reducere a contribuției financiare din partea Fondului european de dezvoltare regională (FEDER), acordate inițial în favoarea programului operațional POR Puglia, din cadrul obiectivului 1 (2000-2006), și

               —

               obligarea Comisiei europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Republica Italiană contestă la Tribunal Decizia C(2009) 10350 final a Comisiei din 22 decembrie 2009 de reducere a contribuției financiare din partea Fondului european de dezvoltare regională (FEDER), acordate inițial în favoarea programului operațional POR Puglia, din cadrul obiectivului 1 (2000-2006).
   În susținerea acțiunii, Republica Italiană invocă următoarele argumente.

               Primul motiv: încălcarea articolului 39 alineatul (2) litera (c) și a articolului 39 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1260/99 (1), precum și a articolului 4 din Regulamentul nr. 438/2001 (2). În această privință, reclamanta susține că inspectorii comunitari au considerat că există deficiențe sistemice în cadrul controlului de prim nivel, rezultând dintr-o serie de abateri neidentificate prin controale, în ceea ce privește atribuirea și executarea contractelor de achiziții publice de lucrări. Deși decizia atacată nu a invalidat, concret, argumentele analitice opuse de către Regione, prin aceasta a fost aplicată o corecție forfetară în cuantum de 10 % în sensul articolului 39 din Regulamentul nr. 1260/99, ca și când controalele regionale de prim nivel nu ar fi fost conforme cu articolul 4 din Regulamentul nr. 438/2001. Astfel, Comisia a încălcat deopotrivă și principiul cooperării.

               Al doilea motiv: încălcarea articolului 39 alineatul (2) litera (c) și a articolului 39 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1260/99, precum și a articolului 10 din Regulamentul nr. 438/2001. Reclamanta precizează în această privință că al doilea motiv este similar primului, însă privește controalele de nivel secund prevăzute la articolul 10 din Regulamentul nr. 438/2001, pe care auditul comunitar le-a reținut ca sistematic insuficiente din cauza unor abateri neidentificate deduse pe baza unor mostre, deși toate aceste abateri au fost contestate de Regione cu argumente de fapt și de drept care nu au fost înlăturate prin decizia atacată.

               Al treilea motiv: lipsa motivării și o altă încălcare a articolului 39 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 1260/99. Decizia atacată ar fi afectată de o lipsă de motivare, întrucât, la constatarea existenței unor deficiențe sistemice care justifică o corecție forfetară de 10 %, decizia se bazează pe situația verificată de inspectori în anii 2007 și 2008, neglijând complet progresele cantitative și calitative dovedite de Regione până la finele anului 2009, ca și argumentele și obiecțiile opuse motivelor specifice invocate de inspectori. Decizia Comisiei potrivit căreia exista un pericol serios la adresa Fondului este prin urmare lipsită de motivație.

               Al patrulea motiv: încălcarea articolului 12 din Regulamentul nr. 1260/99, a articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 438/2001 și a articolului 258 TFUE, precum și lipsa de competență a pârâtei. Potrivit reclamantei, Comisia ar fi acordat o importanță determinantă neîndeplinirii observațiilor relevate cu privire la pretinsele încălcări are regulilor privind cererile de ofertă, care nu sunt pertinente. Totuși, dintr-o interpretare corectă a articolelor 12 din Regulamentul nr. 1260/99 și 4 din Regulamentul nr. 438/2001, reiese că încălcările sistematice ale unor astfel de dispoziții nu pot determina în mod direct aplicarea unei corecții forfetare, ci trebuie să conducă la deschiderea unei proceduri privind încălcarea însoțită de o suspendare simultană a plăților, în sensul articolului 32 alineatul (3) litera (f) din Regulamentul nr. 1260/99, în ceea ce privește măsurile la care se raportează încălcarea.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale privind fondurile structurale (JO L 161, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 438/2001 al Comisiei din 2 martie 2001 de stabilire a normelor detaliate de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului privind sistemele de gestionare și control pentru asistența acordată prin fondurile structurale (JO L 63, p. 21, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 39).


title: Cauza T-614/15: Acțiune introdusă la 29 octombrie 2015 – Azur Space Solar Power/OAPI (Reprezentarea unei linii negre)

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/64

         Acțiune introdusă la 29 octombrie 2015 – Azur Space Solar Power/OAPI (Reprezentarea unei linii negre)
   (Cauza T-614/15)
   (2016/C 038/86)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Azur Space Solar Power GmbH (Heilbronn, Germania) (reprezentant: J. Nicodemus, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative (Reprezentarea unei linii negre) – cererea de înregistrare nr. 1 201 652

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 2 septembrie 2015 în cauza R 3233/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat (Motivele invocate)

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-376/16: Ordonanța Tribunalului din 2 martie 2017 – Oberösterreichische Landesbank/CRU

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/28

         Ordonanța Tribunalului din 2 martie 2017 – Oberösterreichische Landesbank/CRU
   (Cauza T-376/16) (1)

   (2017/C 202/44)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 343, 19.9.2016.


title: Cauza T-41/15: Ordonanța Tribunalului din 2 decembrie 2015 – Novartis/OAPI – Mabxience (HERTIXAN) („Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Retragerea cererii de înregistrare — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/58

         Ordonanța Tribunalului din 2 decembrie 2015 – Novartis/OAPI – Mabxience (HERTIXAN)
   (Cauza T-41/15) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Retragerea cererii de înregistrare - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2016/C 038/77)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Novartis AG (Bâle, Elveţia) (reprezentant: M. Douglas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Palmero Cabezas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Mabxience SA (Montevideo, Uruguay)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 31 octombrie 2014 (cauza R 2550/2013-1) privind o procedură de opoziție între Novartis AG și Mabxience SA.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Novartis AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 107, 30.3.2015.


title: Cauza C-303/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 29 iunie 2007 — Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy/Uudenmaan verovirasto et Helsingin kaupunki

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/21

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 29 iunie 2007 — Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy/Uudenmaan verovirasto et Helsingin kaupunki
   (Cauza C-303/07)
   (2007/C 211/39)
   Limba de procedură: finlandeza
   Instanța de trimitere
   Korkein hallinto-oikeus
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy

      Pârâtă: Uudenmaan verovirasto et Helsingin kaupunki
   Întrebarea preliminară
   Articolele 43 CE și 48 CE, precum și articolele 56 CE și 58 CE, trebuie interpretate în sensul că, în vederea concretizării libertăților fundamentale garantate de acestea, o societate comercială pe acțiuni sau un fond de investiții de drept finlandez și o societate de investiții cu capital variabil (SICAV) de drept luxemburghez trebuie considerate ca fiind comparabile, deși nu există în dreptul finlandez un tip de societate comercială care să corespundă exact unei societăți SICAV și ținând cont, de asemenea, de faptul că societatea SICAV, de drept luxemburghez, nu figurează în lista societăților menționate de articolul 2 litera (a) din Directiva 90/435/CEE (1), directivă căreia îi este conformă legislația finlandeză, aplicabilă în speță, referitoare la reținerea impozitului la sursă, și deși societatea SICAV este scutită de impozitul pe venit în virtutea legislației fiscale naționale din Luxemburg? În aceste condiții, este contrar articolelor menționate anterior din Tratatul CE faptul că societatea de tip SICAV cu domiciliul fiscal în Luxemburg, beneficiară a dividendelor, nu este scutită de reținerea la sursă, în Finlanda, a impozitului pe dividendele primite?

      (1)  Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 225, p. 6).


title: Cauza F-19/10: Acțiune introdusă la 29 martie 2010 — Marsili/Comisia

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/57

      Acțiune introdusă la 29 martie 2010 — Marsili/Comisia
      (Cauza F-19/10)
      (2010/C 161/91)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Letizia Marsili (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: K. Van Maldegem, C. Mereu și M. Velardo, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Obiectul și descrierea litigiului

      Anularea deciziei Comisiei de a nu include reclamanta pe lista de rezervă a concursului EPSO/AST/51/08, precum și repararea prejudiciului suferit de reclamantă

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea deciziei comisiei de evaluare din 17 decembrie 2009 de a nu include reclamanta pe lista de rezervă a concursului EPSO/AST/51/08 și obligarea pârâtei la plata unor despăgubiri pentru prejudiciile evaluate cu titlu provizoriu la un euro, care vor fi stabilite precis în cursul procedurii, precum și a dobânzilor compensatorii și moratorii cu o rată de 6,7 % pentru prejudiciul moral și material suferit;

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-100/13: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 25 septembrie 2014 – Julien-Malvy și alții/SEAE (Funcție publică – Remunerație – Personalul SEAE repartizat într-o țară terță – Decizia AIPN de modificare a listei țărilor terțe pentru care condițiile de viață sunt echivalente celor obișnuite din Uniune – Act cu aplicabilitate generală – Admisibilitatea acțiunii – Evaluare anuală a indemnizației pentru condițiile de viață – Desființare)

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/64

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 25 septembrie 2014 – Julien-Malvy și alții/SEAE
      (Cauza F-100/13) (1)

      ((Funcție publică - Remunerație - Personalul SEAE repartizat într-o țară terță - Decizia AIPN de modificare a listei țărilor terțe pentru care condițiile de viață sunt echivalente celor obișnuite din Uniune - Act cu aplicabilitate generală - Admisibilitatea acțiunii - Evaluare anuală a indemnizației pentru condițiile de viață - Desființare))
      (2014/C 395/77)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: Bruno Julien-Malvy (Tokyo, Japonia) și alții (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt și M. Silva, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei SEAE de a nu mai acorda, începând de la 1 ianuarie 2014, indemnizația pentru condițiile de viață funcționarilor repartizați în Argentina, în Chile, în China (Hong Kong), în Japonia, în Malaysia, în Singapore și în Taiwan

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Domnul Julien-Malvy și ceilalți reclamanți ale căror nume sunt menționate în anexă suportă propriile cheltuieli de judecată.

                  3)

                  Serviciul European de Acțiune Externă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 45, 15.2.2014, p. 46.


title: Cauzele T-141/07, T-142/07, T-145/07 și T-146/07: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2011 — General Technic-Otis și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Manipularea cererilor de ofertă — Împărțirea piețelor — Stabilirea prețurilor” )

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/44

         Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2011 — General Technic-Otis și alții/Comisia
   (Cauzele T-141/07, T-142/07, T-145/07 și T-146/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Manipularea cererilor de ofertă - Împărțirea piețelor - Stabilirea prețurilor)
   2011/C 269/97
   Limbile de procedură: franceza și engleza

      Părțile

      Reclamante: General Technic-Otis Sàrl (Howald, Luxemburg) (reprezentanți: inițial M. Nosbusch, ulterior A. Winckler, avocați, și J. Temple Lang, solicitor) (cauza T-141/07); General Technic Sàrl (Howald) (reprezentant: M. Nosbusch) (cauza T-142/07); Otis SA (Dilbeek, Belgia), Otis GmbH & Co. OHG (Berlin, Germania), Otis BV (Amersfoort, Țările de Jos) și Otis Elevator Company (Farmington, Connecticut, Statele Unite) (reprezentanți: A. Winckler și J. Temple Lang) (cauza T-145/07), precum și United Technologies Corporation (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: A. Winckler și J. Temple Lang) (cauza T-146/07)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: în cauzele T-141/07 și T-142/07, A. Bouquet, R. Sauer, agenți, asistați de A. Condomines, avocat, și în cauzele T-145/07 și T-146/07, A. Bouquet, R. Sauer și J. Bourke, agenți, asistați de A. Condomines)

      Obiectul

   Cereri de de anulare a Deciziei C(2007) 512 final a Comisiei din 21 februarie 2007 privind o procedură prevăzută de articolul 81 [CE] (cazul COMP/E-1/38.823 — Ascensoare și scări rulante) sau, în subsidiar, de reducere a cuantumului amenzilor aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Conexează cauzele T-141/07, T-142/07, T-145/07 și T-146/07 în vederea pronunțării prezentei hotărâri.

               2.

               Respinge acțiunile.

               3.

               În cauza T-141/07, obligă General Technic-Otis Sàrl la plata cheltuielilor de judecată.

               4.

               În cauza T-142/07, obligă General Technic Sàrl la plata cheltuielilor de judecată.

               5.

               În cauza T-145/07, obligă Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV și Otis Elevator Company la plata cheltuielilor de judecată.

               6.

               În cauza T-146/07, obligă United Technologies Corporation la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Cauza T-272/17: Acțiune introdusă la 5 mai 2017 – Webgarden/EUIPO (Dating Bracelet)

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/35

         Acțiune introdusă la 5 mai 2017 – Webgarden/EUIPO (Dating Bracelet)
   (Cauza T-272/17)
   (2017/C 231/43)
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (Budapesta, Ungaria) (reprezentant: G. Jambrik, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial al Uniunii „Dating Bracelet” — cererea de înregistrare nr. 14450019

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 1 martie 2017 (cauza R 658/2016-5)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 4 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 20 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

               —

               încălcarea articolului 21 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.


title: Cauza T-212/12: Acțiune introdusă la 21 mai 2012 — Ålands Industrihus/Comisia Europeană

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/22

         Acțiune introdusă la 21 mai 2012 — Ålands Industrihus/Comisia Europeană
   (Cauza T-212/12)
   2012/C 227/38
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Reclamantă: Ålands Industrihus (Mariehamn, Finlanda) (reprezentant: L. Laitinen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei 2012/252/UE a Comisiei din 13 iulie 2011 privind ajutorul de stat C 6/08 (ex NN 69/07) acordat Ålands Industrihus Ab de guvernul regiunii Åland;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 107 alineatul (1) TFUE — lipsa ajutorului de stat

                           —

                           Reclamanta afirmă că aporturile de capital și garanțiile împrumuturilor în cauză nu constituie nicidecum un ajutor de stat, întrucât aceste operațiuni nu au denaturat concurența prin afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre. Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere a faptelor, în special atunci când a constatat că nu există niciun obstacol ca întreprinderile nerezidente să exercite activități pe insulele Åland și cu certitudine niciun obstacol ca acestea să realizeze investiții pe piața imobiliară locală.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 107 alineatul (1) TFUE și a noțiunii de investitor privat — lipsa ajutorului de stat

                           —

                           Reclamanta afirmă că totalitatea aporturilor în capital erau compatibile cu principiul investitorului în economia de piață și, în consecință, nu au denaturat și nu au riscat să denatureze concurența prin afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre. Comisia a săvârșit o eroare de apreciere a compatibilității măsurii cu principiul investitorului în economia de piață în măsura în care a apreciat, între altele în mod nejustificat și arbitrar, importanța rentabilității anticipate neluând în calcul decât profitul anual. Reclamanta consideră că rentabilitatea anticipată reală este o combinație dintre profitul anual și sporul de valoare anticipat.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe neluarea în considerare în măsură suficientă a programelor de ajutor existente în ceea ce privește garanțiile acordate

                           —

                           Comisia a omis să țină seama de faptul că minimum două dintre garanțiile acordate aparțineau unui sistem existent de ajutoare de stat.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe eroarea de apreciere a faptelor și pe lipsa motivării

                           —

                           În cazul în care măsurile respective vor fi considerate totuși ajutoare de stat, sumele a căror recuperare se solicită sunt incorect determinate. În primul rând, motivația pentru a solicita recuperarea totalității capitalurilor investite este foarte scăzută, defectuoasă și extrem de laconică. În al doilea rând, elementul de ajutor al garanțiilor este determinat arbitrar la un nivel nerezonabil și nerealist, cu o motivare insuficientă. Reclamanta afirmă că natura insuficientă și arbitrară a motivării îi face imposibil răspunsul la susținerile Comisiei.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe interpretarea eronată a cadrului legal în materie de rate de referință

                           —

                           Pentru a determina elementul de ajutor al garanțiilor, Comisia a aplicat Comunicarea privind revizuirea metodei de stabilire a ratelor de referință și de scont (1) cu efect retroactiv. Această aplicare retroactivă ilicită are drept consecință faptul că elementul de ajutor al garanțiilor a căror recuperare s-a dispus are o valoare mai mare decât cea care rezultă din aplicarea textului corect, care, potrivit reclamantei, este Comunicarea privind metoda pentru calcularea ratei de referință și a ratei de actualizare (2), în vigoare la momentul când au fost acordate garanțiile.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încrederea legitimă a reclamantei cu privire la ajutoare

                           —

                           Pe baza elementelor prezentate în primele trei motive, exista o încredere legitimă a reclamantei în sensul că măsurile decise de guvernul provincial nu constituiau ajutoare de stat. În plus, reclamanta a examinat această întrebare împreună cu guvernul regiunii, care a confirmat că măsurile aparțineau sistemului de ajutoare notificate.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată aduce atingere securității juridice și încalcă regimul proprietății garantat prin articolul 345 TFUE

                           —

                           Comisia nu a luat nicidecum în considerare investiții concomitente realizate de orașul Mariehamn, ceea ce conduce, într-o situație în care se dispune recuperarea, ca reclamanta să fie în imposibilitatea de a respecta principiul legal al egalității între acționari, înscris în Legea finlandeză privind societățile pe acțiuni. Această omisiune a Comisiei are ca efect de asemenea deformarea rezultatului economic final pentru părțile vizate, astfel încât încalcă articolul 345 TFUE, potrivit căruia tratatele nu aduc atingere regimului proprietății în statele membre.

      (1)  JO 2008, C 14, p. 6.

      (2)  JO 1997, C 273, p. 3.


title: Cauza T-170/07: Acțiune introdusă la 8 mai 2007 — Opus Arte UK/OAPI — Arte (OPUS ARTE)

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/28

         Acțiune introdusă la 8 mai 2007 — Opus Arte UK/OAPI — Arte (OPUS ARTE)
   (Cauza T-170/07)
   (2007/C 170/56)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Opus Arte UK Ltd (Waldron, Anglia) (reprezentanți: D. McFarland, barrister și J.A. Alchin, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Arte G.E.I.E. (Strasburg, Franța)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 martie 2007 în cauza R 733/2005-1; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă comunitară „Opus Arte” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 25 și 41 — cererea nr. 2 551 778.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Arte G.E.I.E.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile verbale și figurative comunitare și naționale ce conțin cuvântul „ARTE” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 25 și 41, printre alte clase care nu fac obiectul cauzei.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: admite recursul doar cu privire la clasa 41 pentru serviciile de „producție și distribuire de filme și programe de televiziune” și admite înregistrarea pentru celelalte produse și servicii solicitate.
   Motivele invocate:
   Reclamanta invocă două motive în susținerea cererii sale.
   În temeiul primului motiv, reclamanta susține că decizia atacată încalcă articolele 73 și 74 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului (denumit în continuare „RMC”). În opinia reclamantei, camera nu ar fi trebuit nici să refuze să ia în considerare fapte relevante, probe sau argumente avansate de reclamantă, nici să își întemeieze decizia pe supoziții privind fapte care nu au fost anterior invocate de către niciuna din părți sau pe alegații vagi și nedovedite, făcute de partea care a formulat opoziția.
   Prin cel de al doilea motiv, reclamanta arată că decizia atacată încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b) din RMC prin constatarea riscului de confuzie între „ARTE” și „OPUS ARTE”. În opinia reclamantei, o astfel de constatare nu ar putea fi fundamentată pe similitudinea discutabilă a mărcilor, și nici nu ar putea să răstoarne în mod corespunzător prezumțiile prin probe certe ale lipsei de confuzie și prin lipsa evidentă a oricărei dovezi a confuziei și prin coexistența pașnică a mărcilor pe piața din Europa.


title: Cauza F-23/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 septembrie 2011 — Abad-Villanueva și alții/Comisia [Funcție publică — Funcționari — Numire — Articolul 5 alineatul (2), din anexa XIII la statut — Concursuri interne de trecere într-o altă categorie publicate anterior datei de 1 mai 2004 — Candidați înscriși pe listele de rezervă anterior datei de 1 mai 2006 — Încadrare în grad — Menținerea factorului de multiplicare — Pierderea punctelor de promovare]

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/33

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 septembrie 2011 — Abad-Villanueva și alții/Comisia
   (Cauza F-23/06) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Numire - Articolul 5 alineatul (2), din anexa XIII la statut - Concursuri interne de trecere într-o altă categorie publicate anterior datei de 1 mai 2004 - Candidați înscriși pe listele de rezervă anterior datei de 1 mai 2006 - Încadrare în grad - Menținerea factorului de multiplicare - Pierderea punctelor de promovare)
   2011/C 340/65
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Roberto Abad-Villanueva și alții (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial T. Bontinck și J. Feld, avocați, ulterior T. Bontinck și S. Woog, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și H. Krämer, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial M. Arpio Santacruz și M. Simm, ulteior M. Bauer, J. Monteiro și K. Zieleśkiewicz, agenți)

      Obiectul

   Anularea deciziilor prin care se notifică reclamanților trecerea într-o altă categorie, în măsura în care acestea prevăd încadrarea într-un grad inferior celui care ar rezulta din aplicarea dispozițiilor statutului, mențin coeficientul de multiplicare și anulează punctele de promovare ale reclamanților

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene, în calitate de intervenient, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 108, 6.5.2006, p. 32.


title: Cauza C-198/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte d'appello di Milano (Italia) la 23 aprilie 2010 — Cassina S.p.A./Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte d'appello di Milano (Italia) la 23 aprilie 2010 — Cassina S.p.A./Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl
   (Cauza C-198/10)
   2010/C 179/34
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte d'appello di Milano

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Cassina S.p.A.

      Pârâte: Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 17 și 19 din Directiva 98/71 (1) trebuie interpretate în sensul că posibilitatea recunoscută unui stat membru de a determina în mod autonom întinderea protecției [juridice acordate desenelor industriale] și condițiile de acordare a acesteia poate presupune și excluderea acestei protecții atunci când un terț — fără autorizarea titularului dreptului de autor asupra desenelor și modelelor industriale — a produs și a comercializat deja în statul respectiv produse realizate pe baza unor desene și modele industriale trecute în domeniul public, anterior datei de intrare în vigoare a dispozițiilor legale naționale de transpunere?

               2.

               Articolele 17 și 19 din Directiva 98/71/CE trebuie interpretate în sensul că posibilitatea recunoscută statului membru de a determina în mod autonom întinderea protecției și condițiile de acordare a acesteia poate presupune și excluderea acestei protecții atunci când un terț — fără autorizarea titularului dreptului de autor asupra desenelor și modelelor industriale — a produs și a comercializat deja în statul respectiv produse realizate pe baza acestor desene și modele industriale, iar această excludere se aplică în limitele utilizării anterioare?

      (1)  Directiva 98/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1998 privind protecția juridică a desenelor și modelelor industriale, JO L 289, p. 28, Ediție specială, 13/vol. 26, p. 104.


title: Cauza T-49/10: Ordonanța Tribunalului din 11 august 2010 — Footwear/OAPI — Reno Schuhcentrum (swiss cross FOOTWEAR)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/66

      Ordonanța Tribunalului din 11 august 2010 — Footwear/OAPI — Reno Schuhcentrum (swiss cross FOOTWEAR)
      (Cauza T-49/10) (1)

      ()
      (2010/C 288/123)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 100, 17.4.2010.


title: Cauza C-53/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de House of Lords (Regatul Unit) la 6 februarie 2009 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Loyalty Management UK Limited

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de House of Lords (Regatul Unit) la 6 februarie 2009 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Loyalty Management UK Limited
   (Cauza C-53/09)
   2009/C 90/20
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   House of Lords

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Pârâăt: Loyalty Management UK Limited

      Întrebările preliminare

   În cazurile în care o persoană impozabilă (denumită în continuare „promotorul”) desfășoară o activitate comercială care constă în gestionarea unui program de fidelizare a clienților pentru mai mulți participanți (denumit în continuare „programul”), în cadrul căruia promotorul încheie diverse contracte, după cum urmează:

               i)

               contracte cu diferite societăți denumite „sponsori” în temeiul cărora sponsorii le acordă „puncte” clienților (denumiți în continuare „participanții”) care cumpără de la ei bunuri sau servicii, iar sponsorii efectuează plăți către promotor;

               ii)

               contracte cu participanții potrivit cărora, în cazul în care aceștia cumpără bunuri și/sau servicii de la sponsori, primesc puncte pe care le pot schimba în bunuri și/sau servicii și

               iii)

               contracte cu diferite societăți (cunoscute sub denumirea „compensatori”) în temeiul cărora compensatorii acceptă, printre altele, să le ofere participanților bunuri și/sau servicii cu titlu gratuit sau la un preț mai mic decât cel care ar trebui plătit în mod normal atunci când participantul schimbă punctele, iar, în contrapartidă, promotorul plătește un „comision pentru serviciu” care se calculează în funcție de numărul de puncte schimbate la acest compensator în perioada avută în vedere,

                           1)

                           cum trebuie interpretate articolele 14, 24 și 73 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 (1) [anterior articolele 5 și 6 și articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (a) din Directiva 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 (2)] în cazul în care plățile sunt efectuate de către promotor compensatorilor?

                           2)

                           În special, aceste dispoziții trebuie interpretate astfel încât plățile de tipul celor efectuate de promotor compensatorilor trebuie considerate:

                                       a)

                                       contraprestație numai pentru furnizarea de servicii de către compensatori promotorului;

                                       b)

                                       contraprestație numai pentru livrarea de bunuri și/sau prestarea de servicii de către compensatori participanților sau

                                       c)

                                       contraprestație pentru, în parte, furnizarea de servicii de către compensatori promotorului și, în parte, pentru livrarea de bunuri și/sau prestarea de servicii de către compensatori participanților?

                           3)

                           Dacă răspunsul la întrebarea 2) este c), astfel încât comisionul pentru serviciu reprezintă constraprestația pentru două operațiuni efectuate de compensatori, una dintre acestea în favoarea promotorului și cealaltă în favoarea participanților, care sunt criteriile prevăzute de dreptul comunitar pentru a se determina cum trebuie repartizat între cele două operațiuni un comision precum comisionul pentru serviciu?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3. p. 7.

      (2)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, JO L 145, p. 1.


title: Cauza T-313/09: Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2014 – Onidol/Comisia ( „Ajutoare de stat — Schema-cadru a acțiunilor desfășurate de organizațiile interprofesionale agricole recunoscute în Franța în favoarea membrilor filierelor agricole reprezentate — Finanțare prin cotizații voluntare devenite obligatorii — Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața comună — Retragerea deciziei — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/43

         Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2014 – Onidol/Comisia
   (Cauza T-313/09) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Schema-cadru a acțiunilor desfășurate de organizațiile interprofesionale agricole recunoscute în Franța în favoarea membrilor filierelor agricole reprezentate - Finanțare prin cotizații voluntare devenite obligatorii - Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața comună - Retragerea deciziei - Nepronunțare asupra fondului”))
   2014/C 175/59
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Organisation nationale interprofessionnelle des graines et fruits oléagineux (Onidol) (Paris, Franța) (reprezentanți: B. Le Bret și L. Olza Moreno, ulterior B. Le Bret și C. Renner, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Stromsky și C. Urraca Caviedes, ulterior B. Stromsky și S. Thomas și în final B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2008) 7846 final a Comisiei din 10 decembrie 2008 privind ajutorul de stat nr. 561/2008 privind schema-cadru a acțiunilor efectuate de organizațiile interprofesionale agricole recunoscute în Franța în favoarea membrilor filierelor agricole reprezentate

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 244, 10.10.2009.


title: Cauza C-311/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 25 iunie 2015 – TrustBuddy AB/Lauri Pihlajaniemi

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/38

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 25 iunie 2015 – TrustBuddy AB/Lauri Pihlajaniemi
   (Cauza C-311/15)
   (2015/C 294/48)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein oikeus

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: TrustBuddy AB

      Intimat: Lauri Pihlajaniemi

      Întrebarea preliminară

   Articolul 3 litera (b) din Directiva 2008/48/CE (1) privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că un creditor înseamnă și o întreprindere care se adresează consumatorilor pe internet pentru a le propune vânzarea de credite între persoane fizice („peer-to-peer”) și care, deși fondurile de finanțare provin de la persoane fizice anonime și rămân separate de patrimoniul întreprinderii, exercită, în raport cu consumatorii, un drept de decizie asupra condițiilor creditului, asupra acordării și recuperării acestuia, drept care revine de regulă creditorului?

      (1)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, p. 66).


               4.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/10

         Acțiune introdusă la 18 august 2010 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-12/10)
   2010/C 298/08
   La data de 18 august 2010, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis și Ólafur Jóhannes Einarsson, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

               prin menținerea în vigoare a articolelor 5 și 7 din Actul nr. 45/2007 privind drepturile și obligațiile întreprinderilor străine care detașează temporar lucrători în Islanda și privind condițiile de muncă și de încadrare în muncă a lucrătorilor, Islanda nu a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 36 din Acordul privind SEE și al articolului 3 din Actul menționat la punctul 30 din anexa XVIII la Acordul privind SEE și în Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii, astfel cum a fost adaptată la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acest acord;

               2.

               Republica Islanda suportă cheltuielile aferente procedurii.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               cererea vizează cerințele pe care statele SEE le pot impune în ceea ce privește condițiile de muncă și de încadrare în muncă în cazul lucrătorilor detașați pe teritoriul acestora;

               —

               în cerere se menționează faptul că articolul 3 din Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii, coroborat cu articolul 36 din Acordul privind SEE, nu permite decât impunerea cerințelor minime menționate la articolul 3 alineatul (1) literele (a)-(g) din directivă;

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere arată că articolele contestate din Actul nr. 45/2007 (Actul privind detașarea) impun condiții care nu sunt prevăzute de niciunul dintre paragrafele de la articolul 3 și, prin urmare, încalcă articolele 3 și 36 din Acordul privind SEE.


title: Cauza C-542/13: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle – Belgia) – Mohamed M'Bodj/Conseil des ministres [Trimitere preliminară — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 19 alineatul (2) — Directiva 2004/83/CE — Standarde minime referitoare la condițiile de acordare a statutului de refugiat sau a statutului conferit prin protecție subsidiară — Persoană care poate beneficia de protecție subsidiară — Articolul 15 litera (b) — Tortură sau tratamente sau pedepse inumane sau degradante aplicate unui solicitant în țara de origine — Articolul 3 — Standarde mai favorabile — Solicitant afectat de o boală gravă — Lipsa unui tratament adecvat disponibil în țara de origine — Articolul 28 — Protecție socială — Articolul 29 — Îngrijirea sănătății]

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/12

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle – Belgia) – Mohamed M'Bodj/Conseil des ministres
   (Cauza C-542/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 19 alineatul (2) - Directiva 2004/83/CE - Standarde minime referitoare la condițiile de acordare a statutului de refugiat sau a statutului conferit prin protecție subsidiară - Persoană care poate beneficia de protecție subsidiară - Articolul 15 litera (b) - Tortură sau tratamente sau pedepse inumane sau degradante aplicate unui solicitant în țara de origine - Articolul 3 - Standarde mai favorabile - Solicitant afectat de o boală gravă - Lipsa unui tratament adecvat disponibil în țara de origine - Articolul 28 - Protecție socială - Articolul 29 - Îngrijirea sănătății])
   (2015/C 065/16)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour constitutionnelle

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Mohamed M'Bodj

      Pârât: État belge

      Dispozitivul

   Articolele 28 și 29 din Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate coroborate cu articolul 2 litera (e) și cu articolele 3, 15 și 18 din aceasta trebuie interpretate în sensul că un stat membru nu este obligat să acorde posibilitatea de a beneficia de protecția socială și de îngrijirea sănătății prevăzute la aceste articole unui resortisant al unei țări terțe a cărui ședere este autorizată pe teritoriul statului membru respectiv în temeiul unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede autorizarea șederii în statul membru menționat a străinului care suferă de o boală ce prezintă un risc real pentru viața sau integritatea sa corporală sau un risc real de tratament inuman sau degradant atunci când nu există niciun tratament adecvat în țara de origine a străinului respectiv sau în țara terță în care acesta avea reședința anterior, fără să fie în cauză o lipsire cu intenție de îngrijiri a străinului respectiv în această țară.

      (1)  JO C 367, 14.12.2013.


title: Cauza T-157/13: Acțiune introdusă la 15 martie 2013 — Sorinet Commercial Trust Bankers/Consiliul

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/23

         Acțiune introdusă la 15 martie 2013 — Sorinet Commercial Trust Bankers/Consiliul
   (Cauza T-157/13)
   2013/C 147/42
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sorinet Commercial Trust Bankers Ltd (Kish Island, Iran) (reprezentanți: L. Defalque și C. Malherbe, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea secțiunii I punctul I poziția 12 (de la rubrica „Entități”) din anexa la Decizia 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului;

               —

               anularea secțiunii I punctul I poziția 12 (de la rubrica „Entități”) din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a obligației de motivare. Motivarea deciziei și a regulamentului în cauză este vagă și generală și nu prevede motivele specifice și concrete pentru care, în exercitarea marjei sale largi de apreciere, Consiliul a considerat că reclamantei trebuiau să i se aplice măsurile restrictive în litigiu.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a dreptului la apărare, a dreptului la un proces echitabil și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă ale reclamantei. Reclamanta nu a fost informată și nici nu a fost notificată cu privire la vreo eventuală probă reținută împotriva sa pentru a justifica măsura care îi aduce atingere. Consiliul nu a permis reclamantei accesul la dosarul acesteia, nu i-a furnizat documentele solicitate (inclusiv informații precise și personalizate care să justifice măsurile restrictive în litigiu) și nici nu i-a comunicat eventualele probe reținute împotriva sa. Consiliul a refuzat să o asculte pe reclamantă astfel cum aceasta a solicitat în mod expres. Încălcarea menționată mai sus a dreptului la apărare al reclamantei — în special lipsa informării reclamantei cu privire la probele reținute împotriva sa — a avut ca efect încălcarea dreptului acesteia la protecție jurisdicțională efectivă.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Consiliu a unei erori vădite de apreciere la adoptarea măsurilor restrictive împotriva reclamantei. Motivele reținute de Consiliu împotriva reclamantei nu constituie o motivare adecvată. În plus, Consiliul nu a prezentat nicio probă sau informație pentru a dovedi motivele invocate pentru justificarea măsurilor restrictive în litigiu, care sunt întemeiate pe simple afirmații.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că măsurile restrictive în litigiu sunt nelegale din cauza viciilor care afectează aprecierea efectuată de Consiliu înainte de adoptarea acestora. Consiliul nu a efectuat o veritabilă analiză a împrejurărilor cauzei, ci s-a limitat să urmeze recomandările Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite și să adopte propunerile prezentate de statele membre.


title: Cauza T-462/13: Acțiune introdusă la 30 august 2013 — Comunidad Autónoma del País Vasco și Itelazpi/Comisia

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/24

         Acțiune introdusă la 30 august 2013 — Comunidad Autónoma del País Vasco și Itelazpi/Comisia
   (Cauza T-462/13)
   2013/C 304/42
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Comunidad Autónoma del País Vasco (Spania) și Itelazpi SA (Bizkaia, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, M. Muñoz de Juan și N. Ruiz García, abogados)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și admiterea motivelor de anulare invocate în susținerea acestei cereri;

               —

               anularea deciziei atacate, în special a articolului 1 din aceasta, în măsura în care constată existența unui ajutor de stat incompatibil cu piața internă;

               —

               anularea, în consecință, a ordinelor de recuperare prevăzute la articolele 3 și 4 din decizie și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași cu cea din cauza T-461/13, Spania/Comisia.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept în calificarea procesului de digitalizare drept ajutor de stat.

                           —

                           Reclamantele susțin în această privință că Comisia a săvârșit o eroare în analiza articolului 171 alineatul (1) TFUE, în special în lumina jurisprudenței Altmark privind serviciile de interes economic general (SIEG) și, în consecință, a săvârșit o eroare privind existența însăși a unui ajutor de stat în speță.

                           —

                           Se adaugă în această privință că măsurile analizate în decizie erau destinate numai să asigure transmiterea semnalului de televiziune digital în așa-numita zonă II (zona care nu va fi acoperită de operatorii care se bazează pe criterii comerciale și în care populația, în lipsa unei intervenții din partea autorităților publice, ar fi privată de accesul la televiziune).

                           —

                           Pe de altă parte, reclamantele observă că principiul „neutralității tehnologice” nu poate priva statele membre de marja de apreciere care le este recunoscută de tratate pentru a organiza prestarea de SIEG.

                           —

                           În orice caz, dacă autoritățile naționale au optat, în ceea ce privește zona II, pentru tehnologia terestră în detrimentul celei prin satelit, aceasta se datorează faptului că prima opțiune era mult mai logică, mai economică și mai eficientă din cauza preexistenței unei rețele terestre analogice, finanțată prin fonduri publice, care acoperea deja zona II.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept în analiza compatibilității ajutorului.

                           —

                           Cu caracter subsidiar, în ipoteza în care se consideră că există un ajutor de stat, reclamantele apreciază că ajutorul menționat ar trebui considerat compatibil cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (2) și al articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept în analiza ajutorului existent.

                           —

                           În această privință, reclamantele susțin, de asemenea cu caracter subsidiar, că în orice caz ajutorul în cauză ar trebui considerat ajutor existent. Dată fiind preexistența unei rețele publice de televiziune, ar fi vorba, astfel, despre o simplă modificare și actualizare a acesteia, fără modificarea funcției sale.


title: Cauza T-397/06: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2006 — DOW AgroSciences/AESA

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/33

         Acțiune introdusă la 16 decembrie 2006 — DOW AgroSciences/AESA
   (Cauza T-397/06)
   (2007/C 42/58)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: DOW AgroSciences Ltd (Hitchin, Regatul Unit) (reprezentanți: K. Van Maldegem și C. Mereu, lawyers)

      Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (AESA)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Concluziei AESA intitulată „Concluzie privind verificarea evaluării riscului în domeniul pesticidelor al substanței active Haloxyfop-R“;

               —

               obligarea pârâtei la plata despăgubirilor pentru prejudiciul suferit ca rezultat al măsurii contestate și, între timp, stabilirea, pe calea unei încheieri interlocutorii, că pârâta este obligată să o despăgubească pe reclamantă pentru prejudiciul cauzat, precum și amânarea pronunțării asupra stabilirii cuantumului despăgubirii, fie pe calea unui acord între părți, fie de către Curte, în absența unui astfel de acord;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt similare cu acelea pe care se întemeiază cauza T-311/06 FMC Chemical și Arysta Lifesciences/AESA.


title: Cauza C-418/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte costituzionale (Italia) la 23 iulie 2013 — Napolitano și alții/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte costituzionale (Italia) la 23 iulie 2013 — Napolitano și alții/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca
   (Cauza C-418/13)
   2013/C 313/13
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte costituzionale

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Carla Napolitano, Salvatore Perrella, Gaetano Romano, Donatella Cittadino, Gemma Zangari

      Pârât: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

      Întrebările preliminare

               1.

               Clauza 5 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE ȘI CEEP, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE (1) a Consiliului din 28 iunie 1999, trebuie interpretată în sensul că se opune aplicării articolului 4 alineatul 1 ultima teză și alineatul 11 din Legea nr. 124 din 3 mai 1999 (Dispoziții urgente în materie de personal școlar) — care, după reglementarea atribuirii de posturi de suplinitor anuale pentru posturile „declarate efectiv vacante și disponibile până la data de 31 decembrie”, prevede că posturile sunt ocupate prin atribuirea de posturi de suplinitor anuale „în așteptarea finalizării procedurilor de concurs pentru angajarea personalului didactic titular” — această dispoziție permițând recurgerea la contracte pe durată determinată fără indicarea unor termene precise pentru finalizarea concursurilor și fără a prevedea dreptul la repararea prejudiciului?

               2.

               Constituie motive obiective, în sensul clauzei 5 punctul 1 din Directiva 1999/70/CE din 28 iunie 1999, necesitățile de organizare a sistemului școlar italian, așa cum este prezentat mai sus, astfel încât să determine compatibilitatea cu dreptul Uniunii Europene a unei reglementări precum cea italiană, care nu prevede dreptul la repararea prejudiciului în cazul angajării de personal școlar pe durată determinată?

      (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE ȘI CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza T-293/16: Acțiune introdusă la 7 iunie 2016 – Kaane American International Tobacco/EUIPO – Global Tobacco (GOLD MONT)

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/37

         Acțiune introdusă la 7 iunie 2016 – Kaane American International Tobacco/EUIPO – Global Tobacco (GOLD MONT)
   (Cauza T-293/16)
   (2016/C 279/52)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kaane American International Tobacco Co. Ltd. (Jebel Ali, Emiratele Arabe Unite) (reprezentanți: G. Hinarejos Mulliez și I. Valdelomar, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Global Tobacco FZCO (Dubai, Emiratele Arabe Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „GOLD MONT” – marca Uniunii Europene nr. 11 803 831

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 aprilie 2016 în cauza R 2699/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea prezentei acțiuni;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               declararea suspendării căii de atac R 2699/2014-4 până când decizia pronunțată în cauza paralelă R 1857/2015-4 (atacată în prezent la Tribunal) rămâne definitivă;

               —

               obligarea EUIPO (camera de recurs) sau în subsidiar a celeilalte părți din procedură să suporte cheltuielile de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea principiilor egalității în fața legii și imparțialității.


title: Cauza C-56/10 P: Ordonanța Curții din 22 iunie 2011 — Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) [Recurs — Marcă comunitară — Mărcile figurative 100 și 300 — Refuzul înregistrării — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) — Caracter distinctiv — Caracter descriptiv — Articolul 38 alineatul (2) — Declarația de a nu invoca un drept exclusiv asupra unui element al unei mărci solicitate lipsit de caracter distinctiv ( disclaimer )]

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/5

         Ordonanța Curții din 22 iunie 2011 — Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-56/10 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Mărcile figurative 100 și 300 - Refuzul înregistrării - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) - Caracter distinctiv - Caracter descriptiv - Articolul 38 alineatul (2) - Declarația de a nu invoca un drept exclusiv asupra unui element al unei mărci solicitate lipsit de caracter distinctiv („disclaimer”))
   2011/C 340/08
   Limba de procedură: poloneza

      Părțile

      Recurentă: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (reprezentant: D. Rzążewska, radca prawny)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 19 noiembrie 2009, Agencja Wydawnicza Technopol/OAPI (T-425/07 și T-426/07), prin care Tribunalul a respins cele două acțiuni formulate împotriva deciziilor Camerei a patra de recurs a OAPI din 3 septembrie 2007 (cazurile R 1274/2006-4 și R 1275/2006-4), privind cereri de înregistrare a mărcilor verbale 100 și 300 ca mărci comunitare — Încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c), precum și a articolului 38 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), astfel cum a fost înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1) — Caracterul descriptiv al mărcilor reprezentate exclusiv de cifre

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza C-382/09: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Augstākās tiesas Senāts — Republica Letonia) — Stils Met SIA/Valsts ieņēmumu dienests (Tariful vamal comun — Clasificare tarifară — Nomenclatura combinată — Capitolul 73 — Toroane și cabluri din oțel — Poziția 7312 — Codul TARIC — Eroare privind clasificarea tarifară — Punere în liberă circulație a mărfurilor — Regulamentul (CE) nr. 384/96 — Taxă antidumping — Amendă în cuantum egal cu valoarea taxelor antidumping)

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/8

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Augstākās tiesas Senāts — Republica Letonia) — Stils Met SIA/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-382/09) (1)

   (Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Capitolul 73 - Toroane și cabluri din oțel - Poziția 7312 - Codul TARIC - Eroare privind clasificarea tarifară - Punere în liberă circulație a mărfurilor - Regulamentul (CE) nr. 384/96 - Taxă antidumping - Amendă în cuantum egal cu valoarea taxelor antidumping)
   2010/C 328/12
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāts

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Stils Met SIA

      Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Augstakas tiesas Senats — Interpretarea capitolului 73 din anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1789/2003 al Comisiei din 11 septembrie 2003 (JO L 281, p. 1) și prin Regulamentul (CE) nr. 1810/2004 al Comisiei din 7 septembrie 2004 (JO L 327, p. 1) — Interpretarea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223) — Toroane și cabluri din oțel neacoperite sau doar zincate, indiferent de compoziția chimică a acestora, în special cele din oțel aliat, care nu provin nici din Moldova, nici din Maroc — Încadrare la pozițiile 7312108219, 7312108419, 7312108619 din Nomenclatura combinată din anii 2004 și 2005 — Legislație națională care prevede o sancțiune având un cuantum corespunzător celui al taxei antidumping

      Dispozitivul

               1.

               Tarifului vamal integrat al Comunităților Europene, prevăzut la articolul 2 din Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunea aplicabilă în anii 2004 și 2005, trebuie interpretat în sensul că acele cabluri din oțel, altul decât cel inoxidabil, neacoperite sau simplu acoperite cu zinc, cu cea mai mare dimensiune a secțiunii transversale peste 3 mm, dar de maximum 48 mm, care nu provin nici din Moldova, nici din Maroc, se încadrează la codurile TARIC 7312108219, 7312108419 sau 7312108619, în funcție de dimensiunea secțiunii lor transversale.

               2.

               Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene trebuie interpretat în sensul că nu se opune reglementării unui stat membru care prevede, în cazul unei erori privind clasificarea tarifară a unor mărfuri importate pe teritoriul vamal al Uniunii, aplicarea unei amenzi în cuantum egal cu valoarea taxelor antidumping aplicabile, cu condiția ca acest cuantum să fie stabilit în condiții analoge celor aplicabile în dreptul național pentru încălcări de aceeași natură și gravitate și care conferă sancțiunii caracter efectiv, proporțional și disuasiv, aspect care trebuie apreciat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 297, 5.12.2009.


title: Cauza C-78/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 25 februarie 2008 — Amministrazione delle finanze, Agenzia delle Entrate/Paint Graphos scarl

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 25 februarie 2008 — Amministrazione delle finanze, Agenzia delle Entrate/Paint Graphos scarl
   (Cauza C-78/08)
   (2008/C 116/19)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Corte suprema di cassazione
   Părțile din acțiunea principală

      Recurente: Amministrazione delle finanze, Agenzia delle Entrate

      Intimată: Paint Graphos scarl
   Întrebările preliminare

               1)

               Facilitățile fiscale acordate societăților cooperative în temeiul articolelor 10-13 și 14 din D. P. R. 601 din 1973 sunt compatibile cu normele privind concurența și, în special, pot fi calificate ca ajutoare de stat în sensul articolului 87 CE, mai ales în prezența unui sistem inadecvat de supraveghere și de combatere a abuzurilor, prevăzut de D. Lgs. C. P. S. nr. 1577 din 1947?

               2)

               În special, în ceea ce privește problema calificării ca ajutoare de stat a facilităților fiscale în litigiu, astfel de măsuri pot fi considerate proporționale în raport cu obiectivele întreprinderii cooperative? Evaluarea proporționalității poate avea ca obiect în afară de fiecare măsură în mod individual, și avantajul conferit prin aceste măsuri privite în ansamblul lor, cu consecința denaturarării concurenței?

               3)

               Pentru a răspunde la întrebările anterioare, ținând seama de faptul că sistemul de supraveghere a fost ulterior slăbit în mod profund prin reforma în materia societăților, în special în ceea ce privește cooperativele cu caracter preponderent dar nu integral de ajutor reciproc, potrivit Legii nr. 311 din 2004, făcând abstracție de posibilitatea de a califica facilitățile fiscale în discuție ca ajutor de stat, utilizarea formei de societate cooperativă, chiar și în afara cazurilor de fraudă sau de simulație, poate fi considerată abuz de drept, în cazul în care recurgerea la o astfel de formă are ca scop exclusiv sau principal realizarea unei economii de impozit?


title: Cauza T-307/13: Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – Capella/OAPI – Oribay Mirror Buttons (ORIBAY) ( „Marcă comunitară — Procedura de decădere — Marca comunitară figurativă ORIBAY ORIginal Buttons for Automotive Yndustry — Admisibilitatea cererii de decădere” )

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/36

         Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – Capella/OAPI – Oribay Mirror Buttons (ORIBAY)
   (Cauza T-307/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedura de decădere - Marca comunitară figurativă ORIBAY ORIginal Buttons for Automotive Yndustry - Admisibilitatea cererii de decădere”))
   (2015/C 034/42)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Capella EOOD (Sofia, Bulgaria) (reprezentanți: inițial M. Holtorf, ulterior A. Theis și în cele din urmă F. Henkel, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial G. Schneider ulterior J. Crespo Carrillo, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Oribay Mirror Buttons, SL (San Sebastian, Spania) (reprezentant: A. Velázquez Ibáñez, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 22 martie 2013 (cauza R 164/2012-4), privind o procedură de decădere între Capella EOOD și Oribay Mirror Buttons, SL.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 22 martie 2013 (cauza R 164/2012-4).

               2)

               OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Capella EOOD.

               3)

               Oribay Mirror Buttons, SL suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013.