title: Cauza T-576/14: Acțiune introdusă la 28 iulie 2014 – Larymnis LARKO/Comisia

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/53

      Acțiune introdusă la 28 iulie 2014 – Larymnis LARKO/Comisia
      (Cauza T-576/14)
      (2014/C 395/66)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Elliniki Metalleftiki kai Metallourgiki Larymnis LARKO A.E. (Kallithea Attikis, Grecia) (reprezentant: B. Koulouris, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 27 martie 2014 [SG-Greffe(2014) D/4621/28/03/2014] privind vânzarea unor elemente din activul societății pe acțiuni „Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki Anonimi Eteria NEA LARKO” [NEA LARKO], numărul SA.37954 (2013/N) (JO 23/05/2014, C 156), adresată Republicii Elene;

                  —

                  obligarea pârâtei la suportarea cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta, în primul rând, arată că are un vădit interes juridic de a solicita anularea deciziei atacate, întrucât o privește în mod direct și individual, asemănător destinatarilor acesteia, și, în al doilea rând, invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 108 alineatul (2) TFUE și a articolului 14 din Regulamentul nr. 659/1999 (1). Reclamanta susține că Comisia a concluzionat, prin actul atacat, că vânzarea efectuată de statul elen a anumitor elemente patrimoniale ale NEA LARKO nu ar fi avut drept consecință continuitatea economică între societatea menționată și proprietarul sau proprietarii elementelor patrimoniale aflate în vânzare. În special, aceasta contestă că elementele patrimoniale aflate în vânzare au reprezentat numai o parte neînsemnată din activitățile NEA LARKO, dat fiind că, în realitate, acestea constituiau partea principală din activitățile sale, iar elementele rămase în proprietatea sa ar fi avut o relevanță economică substanțial redusă și nu ar fi fost posibil să fie valorificate ca atare. De exemplu, la combinatul din Larimna (a cărui vânzare intră în planul de privatizare) parvine întreaga producție minerală a NEA LARKO din întreaga Grecie, care este transformată numai în acest combinat. În al doilea rând, decizia atacată este de asemenea afectată de o eroare în măsura în care concluzionează că elementele patrimoniale care trebuie valorificate nu ar aparține NEA LARKO, ci statului elen, cu consecința că în realitate combinatul metalurgic din Larimna, împreună cu alte combinate de prelucrare metalurgică și cu sedii auxiliare, nu ar ajunge niciodată în proprietatea statului elen, ci ar rămâne în proprietatea NEA LARKO chiar și după posibila reziliere a contractului de concesiune a drepturilor de exploatare a minereurilor, întrucât aparțin pe deplin acesteia. Consecința directă a considerațiilor care precedă este că gestionarea NEA LARKO va fi continuată de noul dobânditor, în măsura în care acesta nu poate fi scutit de obligația de a plăti reclamantei sumele datorate de NEA LARKO.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 296 alineatul (2) TFUE. Reclamanta susține că decizia atacată nu este suficient motivată, în măsura în care nu examinează dacă cesiunea elementelor patrimoniale în discuție, în temeiul planului de privatizare avut în vedere de Comisie, a denaturat sau a amenințat să denatureze concurența. În plus, aceasta nu analizează piața produsului și nici nu definește piața sau sectorul industrial. Comisia se limitează la declarațiile guvernului elen fără a le examina cum ar fi necesar. Comisia nu a examinat în profunzime nici opiniile NEA LARKO în acest sens, deși aceasta a fost direct interesată de decizie, încălcând astfel drepturile sale fundamentale, în special dreptul la egalitate de tratament față de guvernul elen, încrederea legitimă în raporturile cu instituțiile Uniunii și dreptul de a fi audiată înainte de adoptarea unei decizii care o privește.

                  3.

                  Al treilea motiv se întemeiază pe argumentul potrivit căruia decizia atacată cuprinde considerații contradictorii care determină caracterul său nejustificat și nelegal. În esență, reclamanta susține că, deși Comisia, în decizia sa, declară că a examinat în totalitate elementele aflate în vânzare, în măsura în care leagă rezilierea contractului de concesiune a drepturilor de exploatare a minereurilor, ca parte a planului de privatizare, cu vânzarea concomitentă și cu realizarea planului „sort-out”, prin urmare conferă o valoare semnificativă valorii contabile pentru a ajunge la concluzia că, întrucât raportul dintre elementele în vânzare și cele care rămân, chiar dacă ar fi eronat, este de 1 la 3 pe plan contabil, nu există o continuitate a activității economice. De asemenea, Comisia nu își motivează propria decizie de a reține că contractele de muncă cu personalul NEA LARKO nu se transferă dobânditorului, încălcând în esență acquis-ul comunitar în această privință.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE.


title: Cauza T-228/13: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2013 — NIIT Insurance Technologies/OAPI (EXACT)

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/26

         Acțiune introdusă la 19 aprilie 2013 — NIIT Insurance Technologies/OAPI (EXACT)
   (Cauza T-228/13)
   2013/C 189/55
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: NIIT Insurance Technologies Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: M. Wirtz, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 februarie 2013 în cauza R 1307/2012-4 privind cererea de înregistrare a mărcii comunitare 010355501, marca verbală: EXACT, precum și a Deciziei anterioare a Departamentului pentru mărci al OAPI din 29 mai 2012 privind cererea de înregistrare a mărcii comunitare 010355501, marca verbală: EXACT, în măsura în care prin aceasta s-a refuzat acordarea protecției mărcii;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală EXACT pentru produse și servicii din clasele 9, 16 și 42 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 10 355 501

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 83 din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu principiul egalității de tratament, precum și cu articolele 6 și 14 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950, astfel cum a fost modificată prin Protocolul nr. 11, care a intrat în vigoare la 1 noiembrie 1998;

               —

               încălcarea articolului 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.


title: Cauza C-385/08: Acțiune introdusă la 2 septembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/12

         Acțiune introdusă la 2 septembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-385/08)
   (2008/C 313/18)
   Limba de procedură: polona
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Šimerdová și K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin menținerea în vigoare a autorizațiilor de introducere pe piață a unor medicamente generice corespunzătoare produsului de referință Plavix, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin potrivit articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE (1), în coroborare cu articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul (CEE) nr. 2309/93 (2), precum și cu articolele 89 și 90 din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 (3);

               —

               constatarea faptului că, prin introducerea sau menținerea pe piață, după 1 mai 2004, a unor medicamente pentru care autorizarea de introducerea pe piață nu a fost acordată în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care în revin potrivit acestui articol;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În opinia Comisiei, autorizarea introducerii pe piață a unor medicamente care face obiectul unor decizii adoptate de ministrul sănătății din Republica Polonă în perioada ianuarie — aprilie 2004 și care cuprind recomandări suplimentare sau dispun efectuarea de examinări suplimentare, nu se încadrează în perioada tranzitorie prevăzută la punctul 1.5 din anexa XII la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Polone la Uniunea Europeană întrucât cele două decizii ale ministrului sănătății nu reprezintă autorizații eliberate înainte de 1 mai 2004 pentru introducerea pe piață, în sensul punctului 1.5 din anexa XII la Actul de aderare. Introducerea pe piață a medicamentelor în litigiu ar fi trebuit efectuată prin intermediul unei autorizații de introducere pe piață eliberate în conformitate cu Directiva 2001/83 sau cu Regulamentul nr. 2309/93.
   În plus, introducerea pe piață a unor medicamente generice corespunzătoare produsului de referință Plavix nu s-ar putea încadra în perioada tranzitorie prevăzută la punctul 1.5 din anexa XII la Actul de aderare întrucât derogarea prevăzută de această dispoziție ar privi exclusiv condițiile referitoare la calitate, siguranță și eficiență, conform Directivei 2001/83, nu și protecția datelor pe o perioadă de zece ani, astfel cum a fost stabilită la articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul nr. 2309/93, precum și la articolele 89 și 90 din Regulamentul nr. 726/2004.

      (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2309/93 al Consiliului din 22 iulie 1993 de stabilire a procedurilor Comunității privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Evaluarea Medicamentelor (JO L 214, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83).


title: Cauza T-417/08: Acțiune introdusă la 29 septembrie 2008 — SPA/Comisia

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/41

         Acțiune introdusă la 29 septembrie 2008 — SPA/Comisia
   (Cauza T-417/08)
   (2008/C 313/74)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Sociedade Portuguesa de Autores CRL (SPA) (Lisabona, Portugalia) (reprezentant: M. Favart, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 3 din Decizia Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 SEE (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea formulată, reclamanta solicită anularea în parte, în temeiul articolului 230 CE, a Deciziei C(2008)3453 final a Comisiei din 16 iulie 2008 (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 SEE. Mai precis, reclamanta contestă afirmațiile Comisiei de la articolul 3 din decizia atacată, potrivit căruia delimitările teritoriale ale mandatelor de reprezentare reciprocă acordate de o societate de autori unei alte societăți de autori constituie o practică concertată ce încalcă articolul 81 CE și articolul 53 SEE.
   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt identice cu cele invocate în cauza T-415/08 IMRO/Comisia.


title: Cauza C-605/13 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 21 aprilie 2015 – Issam Anbouba/Consiliul Uniunii Europene (Recurs — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Republicii Arabe Siriene — Măsuri îndreptate împotriva persoanelor și entităților care beneficiază de pe urma regimului — Dovada temeiniciei includerii pe liste — Serie de indicii)

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 21 aprilie 2015 – Issam Anbouba/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-605/13 P) (1)

   ((Recurs - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Republicii Arabe Siriene - Măsuri îndreptate împotriva persoanelor și entităților care beneficiază de pe urma regimului - Dovada temeiniciei includerii pe liste - Serie de indicii))
   (2015/C 205/07)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Issam Anbouba (reprezentanți: M.-A. Bastin, J.-M. Salva și S. Orlandi, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Vitro, R Liudvinaviciute și M.-M. Joséphidès, agenți)

      Intervenientă în susținerea celeilaltei părți în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și F. Castillo de la Torre, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îl obligă pe domnul Issam Anbouba să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 45, 15.2.2014.


title: Cauza T-127/07 P: Recurs introdus la 20 aprilie 2007 de Bligny împotriva ordonanței pronunțate la 15 februarie 2007 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-142/06, Bligny/Comisia Comunităților Europene

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/34

         Recurs introdus la 20 aprilie 2007 de Bligny împotriva ordonanței pronunțate la 15 februarie 2007 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-142/06, Bligny/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-127/07 P)
   (2007/C 140/57)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Francesco Bligny (Tassin-la-Demi-Lune, Franța) (reprezentant: P. Lebel-Nourissat, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               constatarea faptului că Tribunalul Funcției Publice (TFP) a comis o eroare de apreciere a actului de candidatură în ceea ce privește obligația care îi incumbă candidatului de a furniza documentul care să ateste cetățenia sa;

               —

               constatarea faptului că TFP nu a răspuns motivelor invocate de recurent în ceea ce privește încălcarea principiilor încrederii legitime și bunei administrări care incumbă comisiei de evaluare a concursului EPSO AD/26/05;

               —

               anularea în consecință a ordonanței TFP din 15 februarie 2007 în cauza F-142/06;

               —

               rejudecând cauza, anularea deciziei comisiei de evaluare a concursului EPSO/AD/26/05 din 7 decembrie 2006 și a celei din 23 decembrie 2006 prin care se refuză admiterea recurentului la concurs și deci corectarea lucrării sale de la proba scrisă și constatarea neregularității actului de candidatură publicat în data de 15 mai 2006 pe site-ul EPSO pentru candidații la acest concurs;

               —

               în subsidiar, retrimiterea cauzei către TFP pentru a se pronunța asupra speței în discuție și obligarea Comisiei la plata integrală a cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În recursul său, recurentul solicită anularea ordonanței Tribunalului Funcției Publice prin care se respinge ca fiind în mod vădit nefondată acțiunea prin care acesta a solicitat anularea deciziei comisiei de evaluare a concursului prin care s-a refuzat corectarea lucrării sale de la proba scrisă pe motiv că actul său de candidatură nu includea documentul care să ateste cetățenia sa.
   În sprijinul recursului său, recurentul susține că TFP ar fi denaturat faptele care i-au fost prezentate, realizând astfel o interpretare greșită a formularului de candidatură care trebuia completat de candidat, fapt care a condus la o eroare de apreciere a acestui act. În plus, el invocă un motiv întemeiat pe insuficienta motivare a ordonanței atacate, în măsura în care TFP nu ar fi răspuns la toate motivele și concluziile prezentate de recurent în primă instanță.


title: Cauza T-527/09 RENV: Hotărârea Tribunalului din 14 aprilie 2015 – Ayadi/Comisia [„Trimitere spre rejudecare după anulare — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii — Regulamentul (CE) nr. 881/2002 — Înghețarea fondurilor și a resurselor economice ale unei persoane incluse într-o listă întocmită de un organ al Națiunilor Unite — Includere a numelui acestei persoane în lista care figurează în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 — Acțiune în anulare — Drepturi fundamentale — Dreptul la apărare — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Dreptul la respectarea proprietății”]

text:
               1.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/11

         Hotărârea Tribunalului din 14 aprilie 2015 – Ayadi/Comisia
   (Cauza T-527/09 RENV) (1)

   ([„Trimitere spre rejudecare după anulare - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii - Regulamentul (CE) nr. 881/2002 - Înghețarea fondurilor și a resurselor economice ale unei persoane incluse într-o listă întocmită de un organ al Națiunilor Unite - Includere a numelui acestei persoane în lista care figurează în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 - Acțiune în anulare - Drepturi fundamentale - Dreptul la apărare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Dreptul la respectarea proprietății”])
   (2015/C 178/12)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Chafiq Ayadi (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: H. Miller, solicitor, P. Moser, QC, E. Grieves, barrister, și R. Graham, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Paasivirta, T. Scharf și M. Konstantinidis, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtei: Irlanda (reprezentanți: E. Creedon, agent, asistat inițial de E. Regan și N. Travers, SC, ulterior de N. Travers) și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: E. Finnegan și G. Étienne, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 954/2009 al Comisiei din 13 octombrie 2009 de modificare pentru a 114-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii (JO L 268, p. 20), în măsura în care acest act îl privește pe reclamant

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Regulamentul (CE) nr. 954/2009 al Comisiei din 13 octombrie 2009 de modificare pentru a 114-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii, în măsura în care acest act îl privește pe domnul Chafiq Ayadi.

               2)

               Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de domnul Ayadi, precum și sumele plătite de Tribunal în cadrul asistenței judiciare.

               3)

               Irlanda și Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza C-644/13 P: Recurs introdus la 5 decembrie 2013 de Villeroy & Boch împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauzele T-374/10, T-382/10 și T-402/10, Villeroy & Boch Austria și alții/Comisia

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/24

         Recurs introdus la 5 decembrie 2013 de Villeroy & Boch împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauzele T-374/10, T-382/10 și T-402/10, Villeroy & Boch Austria și alții/Comisia
   (Cauza C-644/13 P)
   2014/C 45/41
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Villeroy & Boch (reprezentant: J. Philippe, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în tot a Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauzele conexate T-373/10, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, în măsura în care acesta respinge cererea recurentei;

               —

               în subsidiar, anularea în parte a Hotărârii Tribunalului din 16 septembrie 2013;

               —

               în subsidiar, reducerea amenzii aplicate recurentei prin articolul 2 din decizia atacată din 23 iunie 2010;

               —

               tot în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal pentru a se pronunța asupra acesteia;

               —

               obligarea intimatei la plata cheltuielilor aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea prezentului recurs recurenta invocă patru motive.
   Prin intermediul primului motiv, recurenta invocă o contradicție în aprecierea de către Tribunal a mijloacelor de probă referitoare la ansamblul situației de fapt din Franța. Astfel, Tribunalul ar fi apreciat, în hotărârea atacată, trei elemente de probă într-un mod contrar, chiar diametral opus aprecierii pe care acesta a efectuat-o în privința acelorași elemente de probă în cauzele conexate paralele T-379/10 și T-381/10, Sanitec, și T-380/10, Wabco/Ideal Standard, cauze în care reclamantele au fost achitate de acuzațiile referitoare la Franța. Potrivit recurentei, o astfel de contradicție fundamentală, care s-ar manifesta prin concluziile opuse rezultate din aceleași elemente de probă, ar încălca principiul egalității de tratament, principiul in dubio pro reo și ar afecta de asemenea coerența logică și juridică a hotărârii Tribunalului.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta reproșează Tribunalului că a comis o eroare de drept. Astfel, Tribunalul ar fi regrupat artificial acte care erau din punct de vedere juridic distincte și independente în cadrul faptelor, pentru a le califica drept încălcare complexă continuă. Mai mult, Tribunalul ar fi omis să țină seama de absența oricărei relații de complementaritate între acte pe care însă le-a evaluat împreună.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta critică gradul de control exercitat de Tribunal, care nu ar fi făcut decât să se limiteze la un control restrâns și, prin aceasta, nu ar fi epuizat pe deplin competența sa de control și puterea sa de modificare.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta consideră că sancțiunea aplicată este disproporționată.


title: Cauza F-60/05: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 21 februarie 2008 — Vande Velde/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Agent contractual — Reclamație tardivă — Acțiune vădit inadmisibilă)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/60

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 21 februarie 2008 — Vande Velde/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-60/05) (1)

   (Funcție publică - Agent contractual - Reclamație tardivă - Acțiune vădit inadmisibilă)
   (2008/C 223/112)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Patricke Vande Velde (Linkebeek, Belgia) (reprezentant: L. Vogel, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Curall și G. Berscheid, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Arpio Santacruz și I. Sulce, agenți)
   Obiectul
   Funcție publică — Pe de o parte, anularea deciziei Comisiei de respingere a cererii introduse de reclamant, fost agent auxiliar, împotriva deciziei de stabilire a încadrării și a remunerației sale în calitate de agent contractual precum și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese (fostă T-268/05)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 229, 17.9.2005, p. 30 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene cu numărul T-268/05 și transferată la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene prin Ordonanța din 15.12.2005).


title: Cauza T-211/15 P: Recurs introdus la 27 aprilie 2015 de Claudio Necci împotriva Ordonanței din 25 martie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-5/15, Necci/Comisia

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/38

         Recurs introdus la 27 aprilie 2015 de Claudio Necci împotriva Ordonanței din 25 martie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-5/15, Necci/Comisia
   (Cauza T-211/15 P)
   (2015/C 205/51)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Claudio Necci (Auderghem, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 25 martie 2015 în cauza F-5/15 (Necci/Comisia);

               —

               trimiterea cauzei Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene spre rejudecare.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă, întrucât Tribunalul Funcției Publice (denumit în continuare „TFP”) a respins acțiunea în anulare introdusă de recurent pentru o cauză de inadmisibilitate pe care în mod eronat ar fi calificat-o ca fiind „vădită”

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de TFP întrucât a considerat că termenul de introducere a unei reclamații în sensul articolului 90 din statut începe să curgă de la primirea propunerii de bonificație a anilor de plată a contribuţiilor la sistemul de pensii, iar nu începând de la acceptarea acesteia de către agent


title: Cauza T-217/11: Acțiune introdusă la 18 aprilie 2011 — Staelen/Ombudsmanul European

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/24

         Acțiune introdusă la 18 aprilie 2011 — Staelen/Ombudsmanul European
   (Cauza T-217/11)
   2011/C 204/44
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Claire Staelen (Bridel, Luxemburg) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Pârât: Ombudsmanul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Obligarea Ombudsmanului European la plata către reclamantă a sumei de 559 382,13 euro cu titlu de reparare a prejudiciului material pentru trecut, precum și a dobânzilor de întârziere, calculate la cursul Băncii Centrale Europene majorate cu două puncte;

               —

               obligarea Ombudsmanului European la plata către casa de pensii comunitară a contribuțiilor de pensie în favoarea reclamantei care corespund salariilor de bază calculate pentru perioada iunie 2005-aprilie 2011, și anume pe baza unui cuantum total de 482 225,97 euro;

               —

               obligarea Ombudsmanului European la plata lunară către reclamantă, începând cu luna mai 2011 până în luna martie 2026, a cuantumurilor nete care corespund salariilor fixate pentru funcționarii din grupa AD începând cu gradul AD 9 treapta 2, al doilea an, ținând seama de o carieră normală a unui funcționar cu același grad, la care se adaugă contribuțiile corespunzătoare pentru casa de pensii în favoarea reclamantei, precum și conntribuțiile pentru casa de asigurări de sănătate;

               —

               obligarea Ombudsmanului European la plata către reclamantă a sumei de 50 000 de euro cu titlu de reparație a prejudiciului moral;

               —

               obligarea Ombudsmanului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reeclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe omisiunea de a efectua toate investigațiile justificate pentru a clarifica orice posibil caz de administrare defectuoasă în gestionarea dosarului reclamantei de către Parlamentul European. Reclamanta reproșează pârâtului comportamentul culpabil și, în consecință, încălcarea articolului 3 alineatul (1) din Decizia 94/262/CECO, CE, Euratom privind statutul și condițiile generale pentru exercitarea funcțiilor Ombudsmanului (JO L 113, p. 15, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 132).

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe eroarea vădită de apreciere, în măsura în care pârâtul ar fi depășit limitele puterii de apreciere de care dispunea pentru examinarea temeiniciei plângerii și ar fi săvârșit o faptă culpabilă în exercitarea atribuțiilor sale, de natură să cauzeze un prejudiciu reclamantei.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe lipsa de imparțialitate, de obiectivitate și de independență, pe reaua-credință și pe un abuz de putere, în măsura în care, pe de o parte, pârâtul ar fi încheiat un acord de cooperare cu Parlamentul European, iar, pe de altă parte, acesta ar fi eludat în mod nejustificat aspectele centrale privitoare la plângerea depusă.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiilor solicitudinii și bunei administrări. Reclamanta reproșează pârâtului, în primul rând, faptul de a nu fi luat în considerare ansamblul elementelor susceptibile să determine decizia sa adoptată cu ocazia examinării situației reclamantei, în al doilea rând, faptul de a fi refuzat să prezinte documentele pe care pârâtul și-a întemeiat decizia și, în al treilea rând, faptul de a fi încălcat termenul rezonabil al procedurii.


title: Cauza C-204/07 P: Recurs introdus la 16 aprilie 2007 de C.A.S. SpA împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 6 februarie 2007 în cauza T-23/03, C.A.S. SpA/Comisia Comunităților Europene

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/13

         Recurs introdus la 16 aprilie 2007 de C.A.S. SpA împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 6 februarie 2007 în cauza T-23/03, C.A.S. SpA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-204/07 P)
   (2007/C 140/22)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: C.A.S. SpA (reprezentant: D. Ehle, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 6 februarie 2007 în cauza T-23/03 (1);

               —

               admiterea concluziilor prezentate în primă instanță; în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunalul de Primă Instanță în vederea pronunțării unei hotărâri;

               —

               admiterea concluziilor privind măsurile de organizare a procedurii, prezentate în cadrul memoriilor din 28 ianuarie 2003, 4 august 2003 și 11 august 2003;

               —

               obligarea pârâtei în procedura din primă instanță la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta își întemeiază recursul pe următoarele nouă motive, în temeiul cărora aceasta consideră hotărârea atacată ca fiind eronată:

      Primul motiv de recurs privește competența autorităților turce, considerată de Tribunal ca fiind exclusivă, pentru stabilirea dacă certificatele de circulație a mărfurilor ATR 1, emise de acestea și prezentate la formalitățile vamale de import, sunt „autentice” sau „lipsite de autenticitate”, respectiv dacă sunt „valabile” sau „nevalabile”. În opinia recurentei, în aceste cazuri în care există indicii suficiente și pertinente pentru o participare a autorităților competente a unei țări de export la neregularitățile de emitere (transmiterea formularelor, a specimenelor de ștampile și a semnăturilor) a certificatelor de circulație, precum și formalitățile vamale de export a mărfurilor în baza acestor certificate de circulație, competența exclusivă a autorităților vamale din țara de export încetează. Declarațiile ulterioare date de autoritățile turce referitoare la certificatele de circulație nu pot fi considerate demne de încredere și determinante în mod exclusiv.
   Prin al doilea motiv de recurs, recurenta critică opinia exprimată în hotărârea atacată referitoare la întinderea dreptului de consultare a dosarului și a dreptului la apărare al solicitantului. Dreptul la consultarea dosarului nu poate să privească numai documentele pe care Comisia și-a întemeiat decizia atacată, potrivit deciziei sale interne și a declarațiilor sale. De asemenea, fac obiectul dreptului de consultare a dosarului toate documentele ulterioare confidențiale sau neconfidențiale care ar putea avea importanță în ce privește evaluarea împrejurărilor cauzei în scopul prezentării, de către recurentă, a situației de fapt și de drept.

      Al treilea motiv de recurs se întemeiază potrivit recurentei pe faptul că Tribunalul i-a impus întreaga sarcină a probei pentru acele împrejurări de fapt care justifică o „situație specială” în sensul articolului 239 din CVC și al articolului 905 din Regulamentul de aplicare a CVC. Recurenta consideră că, în cazuri determinate, sarcina probei este inversată sau, cel puțin, sarcina probei este redusă. În niciun caz recurentei nu îi revine sarcina probei pentru împrejurări determinate petrecute, în opinia sa, în țări terțe (în cazul de față, Turcia) care pot fi cel mai bine investigate și care trebuie investigate de Comisie sau de OLAF, în cadrul posibilităților pe care le au aceste instituții. În mod identic, aceasta se aplică pentru asemenea împrejurări de fapt care intră în domeniul de acțiune și de influență al Comisiei Europene.
   În al patrulea motiv de recurs, recurenta susține că, de asemenea, în ce privește impunerea prin hotărâre a întregii obligații de probă în sarcina recurentei, Tribunalul a omis în mod eronat să admită măsurile de organizare a procedurii solicitate de recurentă, în special administrarea probelor solicitate. Dimpotrivă, probele propuse au fost respinse ca nerelevante.
   În al cincilea motiv de recurs, recurenta susține că Tribunalul a interpretat și a calificat în mod eronat înscrisurile depuse de recurentă, precum și faptele și indiciile prezentate care s-ar pronunța în favoarea unei colaborări a autorităților turce referitoare la certificatele de circulație ATR 1 (pretins) „lipsite de autenticitate” (în realitate însă, „nevalabile”). Astfel, au rezultat urmări juridice eronate. În același timp, Tribunalul a ignorat complet fapte esențiale prezentate cu claritate de către recurentă.
   În al șaselea motiv de recurs se susține că Tribunalul a omis să califice lipsa sesizării de către Comisie a Comitetului de cooperare vamală sau a Consiliului de asociere drept un comportament greșit al Comisiei.

      Al șaptelea motiv de recurs constă în faptul că Tribunalul nu a recunoscut interesul legitim al recurentei pentru anularea în parte a deciziei atacate a Comisiei în privința unui anumit certificat de circulație ATR 1.
   În al optulea motiv de recurs se critică faptul că, printr-o eroare de drept, Tribunalul a omis să recurgă la o analiză a echității și a riscului față de cazul concret. Astfel, Tribunalul nu a recunoscut că, având în vedere comportamentul vădit greșit al autorităților turce și al Comisiei, chiar în cazul în care se acceptă că certificatului de circulație ATR 1 este nevalabil, și luînd în considerare raportul dintre operatorul economic și administrație și ar fi injust să admită ca recurenta, în calitate de operator economic, să sufere un prejudiciu, pe care nu l-ar fi suferit dacă lucrurile s-ar fi derulat în mod corect.
   În al nouălea motiv de recurs, recurenta critică faptul că, în aplicarea articolului 220 alineatul (2) litera (b) din CVC și pe baza faptelor prezentate și constatate, hotărârea atacată nu a recunoscut participarea activă a autorităților turce la emiterea și utilizarea celor 32 certificate ATR 1 în discuție în această cauză.

      (1)  JO C 82, p. 30.


title: Cauza T-448/17: Acțiune introdusă la 18 iulie 2017 – Sevenfriday/EUIPO – Seven (SEVENFRIDAY)

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/35

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2017 – Sevenfriday/EUIPO – Seven (SEVENFRIDAY)
   (Cauza T-448/17)
   (2017/C 300/43)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sevenfriday AG (Zürich, Elveția) (reprezentanți: M. Mostardini, F. Mellucci, S. Pallavicini și G. Bellomo, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Seven SpA (Leinì, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „SEVENFRIDAY” – Cererea de înregistrare nr. 12 915 021

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 mai 2017 în cauza R 2291/2016-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta a respins calea de atac formulată de Sevenfriday AG împotriva Deciziei B2400482 din 7 octombrie 2016 și, în consecință, admiterea înregistrării cererii nr. 1105144 ca marcă a Uniunii Europene.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-349/09: Ordonanța președintelui Camerei a treia a Curții din 14 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               19.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/12

         Ordonanța președintelui Camerei a treia a Curții din 14 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-349/09) (1)

   2011/C 89/23
   Limba de procedură: poloneza
   Președintele Camerei a treia a Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.


title: Cauza C-312/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Ráckevei Járásbíróság – Ungaria) – Banif Plus Bank Zrt./Márton Lantos, Mártonné Lantos (Trimitere preliminară — Directiva 2004/39/CE — Articolul 4 alineatul (1) și articolul 19 alineatele (4), (5) și (9) — Piețele instrumentelor financiare — Noțiunea „servicii și activități de investiții” — Dispoziții vizând garantarea protecției investitorilor — Norme de conduită pentru furnizarea de servicii de investiții clienților — Obligația de a evalua caracterul adecvat al serviciului furnizat — Consecințe contractuale ale nerespectării acestei obligații — Contract de credit de consum — Împrumut exprimat în valută — Deblocarea și rambursarea împrumutului în monedă națională — Clauze referitoare la cursurile de schimb valutar)

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Ráckevei Járásbíróság – Ungaria) – Banif Plus Bank Zrt./Márton Lantos, Mártonné Lantos
   (Cauza C-312/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2004/39/CE - Articolul 4 alineatul (1) și articolul 19 alineatele (4), (5) și (9) - Piețele instrumentelor financiare - Noțiunea „servicii și activități de investiții” - Dispoziții vizând garantarea protecției investitorilor - Norme de conduită pentru furnizarea de servicii de investiții clienților - Obligația de a evalua caracterul adecvat al serviciului furnizat - Consecințe contractuale ale nerespectării acestei obligații - Contract de credit de consum - Împrumut exprimat în valută - Deblocarea și rambursarea împrumutului în monedă națională - Clauze referitoare la cursurile de schimb valutar))
   (2016/C 038/07)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Ráckevei Járásbíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Banif Plus Bank Zrt.

      Pârâți: Márton Lantos, Mártonné Lantos

      Dispozitivul

   Articolul 4 alineatul (1) punctul 2 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că, sub rezerva verificării de către instanța de trimitere, nu constituie un serviciu sau o activitate de investiții în sensul acestei dispoziții anumite operațiuni de schimb efectuate de o instituție de credit în temeiul unor clauze ale unui contract de împrumut exprimat în valută cum este cel în discuție în litigiul principal, care constau în stabilirea cuantumului împrumutului pe baza cursului de cumpărare a valutei aplicabil la momentul deblocării fondurilor și în determinarea cuantumurilor ratelor lunare pe baza cursului de vânzare a acestei valute aplicabil la momentul calculării fiecărei rate lunare.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/2

         Repartizarea pe camere a domnului judecător Popescu
   2010/C 346/03
   La 29 noiembrie 2010, Conferința plenară a Tribunalului a decis, ca urmare a intrării în funcția de judecător a domnului Popescu, să modifice decizia Conferinței plenare din 20 septembrie 2010 privind repartizarea judecătorilor pe camere, astfel cum a fost modificată prin decizia din 26 octombrie 2010, după cum urmează.
   Pentru perioada cuprinsă între 29 noiembrie 2010 până la intrarea în funcție a membrului bulgar, se repartizează:

         la Camera a doua extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:

   domnul Forwood, președinte de cameră, domnul Dehousse, doamna Wiszniewska-Białecka, domnul Prek, domnul Schwarcz și domnul Popescu, judecători.

         la Camera a doua, întrunită în complet de trei judecători:

   domnul Forwood, președinte de cameră

               (a)

               domnul Dehousse și domnul Popescu, judecători;

               (b)

               domnul Dehousse și domnul Schwarcz, judecători;

               (c)

               domnul Schwarcz și domnul Popescu, judecători.

         la Camera a șaptea extinsă, întrunită în complet de cinci judecători:

   domnul Dittrich, președinte de cameră, domnul Dehousse, doamna Wiszniewska-Białecka, domnul Prek, domnul Schwarcz și domnul Popescu, judecători.


title: Cauza T-398/07: Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2012 — Spania/Comisia ( „Concurență — Abuz de poziție dominantă — Piețele spaniole ale accesului la internet în bandă largă — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 82 CE — Stabilirea prețurilor — Foarfecă tarifară — Cooperare loială — Aplicarea ultra vires a articolului 82 CE — Securitate juridică — Protecția încrederii legitime” )

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/13

         Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2012 — Spania/Comisia
   (Cauza T-398/07) (1)

   (Concurență - Abuz de poziție dominantă - Piețele spaniole ale accesului la internet în bandă largă - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 82 CE - Stabilirea prețurilor - Foarfecă tarifară - Cooperare loială - Aplicarea ultra vires a articolului 82 CE - Securitate juridică - Protecția încrederii legitime)
   2012/C 138/22
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, abogado del Estado)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier și K. Mojzesowicz, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2007) 3196 final a Comisiei din 4 iulie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 82 [CE] (Cazul COMP/38.784 — Wanadoo España/Telefónica)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 8, 12.1.2008.


title: Cauza T-514/14: Acțiune introdusă la 9 iulie 2014 – Hispavima/Comisia

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/49

         Acțiune introdusă la 9 iulie 2014 – Hispavima/Comisia
   (Cauza T-514/14)
   2014/C 303/57
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Hispavima, SL (Murcia, Spania) (reprezentanți: A. Ward, A. Barba și J. Torrecilla, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în temeiul articolului 263 TFUE în măsura în care prin aceasta se declară existența unui ajutor de stat și se dispune recuperarea acestuia de la investitorii grupurilor de interes economic (GIE);

               —

               în subsidiar, admiterea cererilor formulate și lipsirea de efecte a ordinului de recuperare a pretinselor ajutoare din articolul 4.1 in fine din decizie, ca urmare a faptului că este contrar principiilor securității juridice și încrederii legitime, recuperarea ajutoarelor neputând fi solicitată în niciun caz înaintea publicării în JOUE a deciziei de inițiere a procedurii, din 21 septembrie 2011; în plus, admiterea existenței protecției încrederii legitime în ceea ce privește GIE-urile care îndeplineau condițiile obiective pentru a li se aplica beneficiile fiscale controversate anterior publicării deciziei din 2006 în JOUE;

               —

               anularea în parte a articolului 2 din decizie și constatarea nelegalității metodologiei de stabilire a presupusului avantaj care trebuie rambursat de investitori, propusă la punctele 263-269 din decizie, care ar trebui să includă o serie de deduceri care nu au fost luate în considerare;

               —

               anularea în parte a articolului 4.1 din decizie ca urmare a faptului că Comisia și-a depășit în mod clar competențele declarând la articolul 4.1 din decizie nulitatea clauzelor contractuale care prevedeau o despăgubire în favoarea investitorilor în cazul în care s-ar declara că avantajele fiscale din cadrul sistemului spaniol în materie de leasing financiar constituie un ajutor de stat nelegal și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauzele T-401/14, Duro Felguera/Comisia, T-700/13, Bankia/Comisia, și T-500/14, Derivados del Flúor/Comisia.


title: Cauza C-41/10: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/19

         Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-41/10)
   2010/C 80/34
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Rozet și N. Yerrell, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin transpunerea în mod incorect și incomplet a Directivelor 73/239/CEE (1) și 92/49/CEE (2), Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în special în temeiul articolelor 6, 8, 15, 16 și 17 din Prima directivă 73/239/CEE, precum și al articolelor 20, 21 și 22 din A treia directivă 92/49/CEE;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acțiune, Comisia susține că, întrucât activitățile caselor de ajutor reciproc (mutualités) belgiene în domeniul asigurărilor de sănătate suplimentare nu fac parte din regimul legal de securitate socială, acestea nu sunt conforme cu Prima directivă și cu A treia directivă privind „asigurarea generală”. Astfel, în măsura în care casele de ajutor reciproc sunt, pe piața asigurărilor de sănătate suplimentare, în concurență directă cu companiile de asigurări, acestea ar trebui să fie supuse aceluiași regim juridic precum acestea. Reclamanta contestă în această privință afirmația pârâtului potrivit căreia serviciile de asigurări de sănătate suplimentare oferite de casele de ajutor reciproc s-ar încadra la excepția prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (d) din Prima directivă și susține că acoperirea cu titlu de asigurare suplimentară nu poate fi asimilată „asigurărilor cuprinse într-un regim legal de securitate socială”.
   Comisia subliniază, în primul rând, că dispoziția articolului 6 din Prima directivă impune ca inițierea activității de asigurare directă să fie supusă unei autorizații oficiale prealabile solicitate autorităților competente din statul membru pe teritoriul căruia întreprinderea și-a stabilit sediul social. Or, casele de ajutor reciproc belgiene nu ar fi autorizate potrivit dispoziției menționate în ceea ce privește activitățile lor de asigurări de sănătate suplimentare.
   În al doilea rând, reclamanta impută pârâtului încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă în măsura în care casele de ajutor reciproc nu se încadrează printre formele juridice legale impuse pentru companiile de asigurări în Belgia. În plus, casele de ajutor reciproc ar fi autorizate să exercite o largă arie de activități fără legătură directă cu activitățile lor de asigurare, în timp ce articolul 8 alineatul (1) litera (b) prevede ca întreprinderile să limiteze obiectul lor social la activitatea de asigurare și la operațiunile care decurg direct din aceasta, cu excluderea oricărei alte activități comerciale. Legislația belgiană ar pune de asemenea probleme în raport cu articolul 8 alineatul (1) litera (c) în măsura în care acesta prevede ca întreprinderea să prezinte un program de activități în conformitate cu dispozițiile articolului 9 din directivă. Or, niciun program de acest tip nu a fost prezentat de casele de ajutor reciproc cu privire la activitățile lor de asigurare de sănătate suplimentară. În sfârșit, casele de ajutor reciproc belgiene nu ar avea obligația de a poseda fondul de garantare minim, contrar cerinței prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (d) din Prima directivă.
   În al treilea rând, Comisia susține că, în temeiul articolului 13 și următoarelor din Prima directivă (în special articolele 16, 16a și 17), precum și al articolelor 15 și 20-22 din A treia directivă, casele de ajutor reciproc trebuie să constituie rezerve tehnice suficiente cu privire la activitățile lor de asigurare de sănătate suplimentară, precum și o marjă de solvabilitate suficientă privind ansamblul activităților lor. Or, în Belgia, marja de solvabilitate pentru asigurările suplimentare oferite de casele de ajutor reciproc ar fi fost instituită numai în 2002, iar modul de calcul al acestei marje ar fi diferit de cel prevăzut în Prima directivă.

      (1)  Prima directivă 73/239/CEE a Consiliului din 24 iulie 1973 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare generală directă (JO L 228, p. 3, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 14).

      (2)  Directiva 92/49/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind asigurarea generală directă și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 88/357/CEE (A treia directivă privind „asigurarea generală”) (JO L 228, p. 1, Ediție specială 06/vol. 2, p. 53).


title: Cauza C-103/10: Ordonanța președintelui Curții din 9 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/31

         Ordonanța președintelui Curții din 9 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-103/10) (1)

   ()
   2011/C 30/52
   Limba de procedură: portugheza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza T-514/12: Hotărârea Tribunalului din 23 ianuarie 2014 — NCL/OAPI (NORWEGIAN BREAKAWAY) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale NORWEGIAN BREAKAWAY — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/19

      Hotărârea Tribunalului din 23 ianuarie 2014 — NCL/OAPI (NORWEGIAN BREAKAWAY)
      (Cauza T-514/12) (1)

      (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale NORWEGIAN BREAKAWAY - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
      (2014/C 71/33)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: NCL Corporation Ltd (Miami, Florida, Statele Unite) (reprezentant: N. Grüger, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 12 septembrie 2012 (cauza R 1017/2012-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal NORWEGIAN BREAKAWAY ca marcă comunitară

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă NCL Corporation Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

         (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza T-482/10: Acțiune introdusă la 4 octombrie 2010 — Département du Gers/Comisia

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/50

         Acțiune introdusă la 4 octombrie 2010 — Département du Gers/Comisia
   (Cauza T-482/10)
   ()
   2010/C 346/99
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Département du Gers (Auch, Franța) (reprezentanți: S. Mabile și J.-P. Mignard, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei 2010/432/UE a Comisiei Europene din 28 iulie 2010 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb modificat genetic 1507x59122 (DAS-Ø15Ø7-1xDAS-59122-7), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente invocate de reclamant sunt identice sau similare în esență cu cele invocate în cadrul cauzei T-478/10, Département du Gers/Comisia.


title: Cauza T-175/13: Ordonanța Tribunalului din 28 aprilie 2014 – Omega/OAPI – Omega Engineering (Ω OMEGA)

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/38

         Ordonanța Tribunalului din 28 aprilie 2014 – Omega/OAPI – Omega Engineering (Ω OMEGA)
   (Cauza T-175/13) (1)

   2014/C 194/53
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C @@, @@.


title: Cauza C-332/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 19 iunie 2013 — Weigl Ferenc/Nemzeti Innovációs Hivatal

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 19 iunie 2013 — Weigl Ferenc/Nemzeti Innovációs Hivatal
   (Cauza C-332/13)
   2013/C 274/05
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Kúria

      Părțile din procedura principală

      Reclamant și recurent: Weigl Ferenc

      Pârât și intimat: Nemzeti Innovációs Hivatal

      Întrebările preliminare

               1.

               Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie considerată aplicabilă în privința raportului juridic al funcționarilor guvernului și al funcționarilor publici?

               2.

               Articolul 30 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că dispoziția pe care o conține, referitoare la protecția împotriva concedierilor nejustificate, trebuie aplicată indiferent dacă statul membru nu recunoaște ca fiind obligatoriu în privința sa articolul 24 din Carta socială europeană (revizuită)?

               3.

               În acest caz, articolul 30 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că o dispoziție națională potrivit căreia atunci când un funcționar al Guvernului este concediat, nu este necesar să îi fie comunicate motivele concedierii, corespunde noțiunii „concediere nejustificată”?

               4.

               Expresia „în conformitate cu dreptul Uniunii și cu legislațiile și practicile naționale”, cuprinsă la articolul 30 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretată în sensul că statul membru poate stabili prin legislația sa o categorie specială de persoane cărora nu este necesar să li se aplice articolul 30 din cartă în cazul încetării raportului lor juridic?

               5.

               În funcție de răspunsul la întrebările 2-4, articolul 51 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat, în ceea ce privește funcționarii guvernului, în sensul că instanțele naționale nu trebuie să aplice normele naționale contrare articolului 30 din aceeași cartă?


title: Cauza T-347/06: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — Nynäs Petroleum și Nynas Belgium/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața olandeză a bitumului rutier — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Amenzi — Cooperare pe parcursul procedurii administrative — Valoare adăugată semnificativă — Egalitate de tratament” )

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/14

         Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — Nynäs Petroleum și Nynas Belgium/Comisia
   (Cauza T-347/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața olandeză a bitumului rutier - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Amenzi - Cooperare pe parcursul procedurii administrative - Valoare adăugată semnificativă - Egalitate de tratament)
   2012/C 355/25
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Nynäs Petroleum AB (Stockholm, Suedia); și Nynas Belgium AB (Stockholm) (reprezentanți: A. Howard, barrister, M. Dean și D. McGowan, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, agent, asistat de L. Gyselen, avocat)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare a deciziei C(2006) 4090 final a Comisiei din 13 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] [cazul COMP/F/38.456 — Bitum (Țările de Jos)] și, cu titlu subsidiar, cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor prin decizia menționată.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Nynäs Petroleum AB și Nynas Belgium AB la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza T-405/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 15 octombrie 2008 — Powerserv Personalservice/OAPI — Manpower (MANPOWER) ( Marcă comunitară — Procedură de anulare — Marca verbală comunitară MANPOWER — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Modificare parțială — Caracter distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (1) litera (c), articolul 51 alineatele (1) și (2) și articolul 63 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/28

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 15 octombrie 2008 — Powerserv Personalservice/OAPI — Manpower (MANPOWER)
   (Cauza T-405/05) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de anulare - Marca verbală comunitară MANPOWER - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Modificare parțială - Caracter distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (1) litera (c), articolul 51 alineatele (1) și (2) și articolul 63 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 313/49)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Powerserv Personalservice GmbH, fostă Manpower Personalservice GmbH (Sankt Pölten; Austria) (reprezentant: B. Kuchar, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Scheider, avocat)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Manpower, Inc. (Milwaukee, Wisconsin, Statele Unite) (reprezentanți: inițial R. Moscona, solicitor, ulterior R. Moscona și A. Bryson, barrister, precum și A. Baryson și V. Marsland, solicitor)
   Obiectul
   Acțiune în anulare formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 22 iulie 2005 (cauza R 499/2004-4) privind o cerere în anulare a mărcii comunitare MANPOWER nr. 76 059.
   Dispozitivul

               1)

               Modifică Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 22 iulie 2005 (cauza R 499/2004-4) privind cererea de anulare a mărcii comunitare MANPOWER nr. 76 059 în sensul că această marcă nu este descriptivă în ceea ce privește produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată în Țările de Jos, în Suedia, în Finlanda și în Danemarca. Menține dispozitivul acestei decizii.

               2)

               Respinge restul capetelor de cerere formulate de Manpower Inc. referitoare la modificarea deciziei camerei de recurs.

               3)

               Respinge acțiunea.

               4)

               Obligă Powerserv Personalservice GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 22, 28.1.2006.


title: Cauza T-498/10: Hotărârea Tribunalului din 8 martie 2013 — David Mayer Naman/OAPI [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară figurativă David Mayer — Marca națională verbală anterioară DANIEL & MAYER MADE IN ITALY — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Cerere privind dovedirea utilizării serioase a mărcii anterioare introdusă pentru prima dată în fața camerei de recurs — Tardivitate — Articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/32

         Hotărârea Tribunalului din 8 martie 2013 — David Mayer Naman/OAPI
   (Cauza T-498/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară figurativă David Mayer - Marca națională verbală anterioară DANIEL & MAYER MADE IN ITALY - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Cerere privind dovedirea utilizării serioase a mărcii anterioare introdusă pentru prima dată în fața camerei de recurs - Tardivitate - Articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009)
   2013/C 114/50
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: David Mayer Naman (Roma, Italia) (reprezentanți: inițial S. Sutti, S. Cazzaniga și V. Fedele, ulterior V. Fedele și M. Spolidoro, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Bullock, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Daniel e Mayer Srl (Milano, Italia) (reprezentanți: M. Andreolini și A. Parini, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 26 iulie 2010 (cauza R 413/2009-1) privind o procedură de declarare a nulității între Daniel e Mayer Srl și domnul David Mayer Naman

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul David Mayer Naman la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.


title: Cauza T-471/13: Acțiune introdusă la 30 august 2013 — Xellia Pharmaceuticals și Zoetis Products/Comisia

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/47

         Acțiune introdusă la 30 august 2013 — Xellia Pharmaceuticals și Zoetis Products/Comisia
   (Cauza T-471/13)
   2013/C 325/75
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Xellia Pharmaceuticals ApS (Copenhaga, Danemarca) și Zoetis Products, LLC (New Jersey, Statele Unite) (reprezentant: D. Hull, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 alineatul (3), a articolului 2 alineatul (3) și a articolului 3 din Decizia C(2013) 3803 final a Comisiei din 19 iunie 2013 (COMP/39.229 — Lundbeck) în măsura în care privește reclamantele sau

               —

               în subsidiar, declararea articolului 1 alineatul (3) din decizie ca fiind nul în parte și reducerea cuantumului amenzii aplicate și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă opt motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în constatarea faptului că restrângerile stabilite în acordul amiabil au depășit cadrul brevetelor Lundbeck.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept prin utilizarea unui criteriu juridic eronat pentru a determina dacă Alpharma era un concurent potențial și pe o eroare vădită de apreciere prin constatarea faptului că Alpharma era un concurent potențial.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere întrucât s-a concluzionat în sensul că acordul amiabil constituia o restrângere a concurenței „prin obiect”.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o eroare de drept la constatarea unei restrângeri a concurenței în temeiul articolului 101 TFUE, în pofida faptului că acordul amiabil reflectă numai cadrul de excludere al brevetelor Lundbeck, care, din punct de vedere legal, trebuie să fie prezumat ca fiind valid.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantelor prin notificarea tardivă (i) a existenței unei investigații și (ii) a obiecțiilor specifice ale Comisiei.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării prin comunicarea deciziei către Zoetis.

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe o eroare de drept întrucât amenda a fost calculată fără să se ia în considerare gravitatea limitată a încălcării pretinse și pe o eroare vădită de apreciere prin stabilirea unei amenzi mai mare proporțional decât cea aplicată Lundbeck și prin neluarea în considerare a insecurității juridice, natura mai puțin importantă a încălcării și întinderea geografică.

               8.

               Al optulea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere prin aplicarea în favoarea A.L. Industrier a unei limite a cuantumului amenzii de 10 % din cifra de afaceri a acesteia pe anul 2011 și nu a cifrei de afaceri pe anul 2012, care este cu mult mai mare, prin aceasta obligând reclamantele să suporte o parte mai importantă a amenzii.


title: Cauza T-376/15: Acțiune introdusă la 28 aprilie 2016 – KK/EASME

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/33

         Acțiune introdusă la 28 aprilie 2016 – KK/EASME
   (Cauza T-376/15)
   (2016/C 243/35)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: KK (Paris, Franța) (reprezentant: J.-P. Spitzer, avocat)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Întreprinderi Mici și Mijlocii (EASME)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei din 15 iunie 2015 prin care EASME a respins propunerea reclamantei;

               —

               obligarea EASME la plata sumei de 50 000 de euro pentru repararea pierderii unei șanse și a sumei de 90 800 de euro pentru repararea prejudiciului material al reclamantei;

               —

               obligarea EASME la plata tuturor cheltuielilor.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe inaccesibilitatea tehnică a site-ului internet pe care ar fi fost depusă propunerea reclamantei ca răspuns la cererea de propuneri și activități conexe referitoare la Programul-cadru pentru cercetare și inovare (2014-2020) – Horizon 2020.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că reclamanta, contrar susținerilor EASME, nu ar fi semnat în mod fraudulos angajamentul luat la depunerea dosarului de propunere.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că respingerea propunerii depuse de reclamantă ar fi contrară regulamentului de concurs.

         În susținerea concluziilor privind despăgubirile, reclamanta invocă două motive

               1.

               Primul motiv întemeiat pe prejudiciul material pe care reclamanta l-ar fi suferit ca urmare a pierderii unei șanse.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe prejudiciul material pe care reclamanta l-ar fi suferit ca urmare a timpului folosit pentru a răspunde la cererea de propuneri.


title: Cauza C-460/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — Sandra Puffer/Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Linz [A șasea directivă TVA — Articolul 17 alineatele (2) și (6) — Drept de deducere a taxei aferente intrărilor — Costuri de construcție a unei clădiri afectate întreprinderii unei persoane impozabile — Articolul 6 alineatul (2) — Utilizarea unei părți a clădirii în folos propriu — Avantaj pecuniar în raport cu persoanele neimpozabile — Egalitate de tratament — Ajutor de stat în temeiul articolului 87 CE — Excluderea dreptului de deducere]

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/13

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — Sandra Puffer/Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Linz
   (Cauza C-460/07) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 17 alineatele (2) și (6) - Drept de deducere a taxei aferente intrărilor - Costuri de construcție a unei clădiri afectate întreprinderii unei persoane impozabile - Articolul 6 alineatul (2) - Utilizarea unei părți a clădirii în folos propriu - Avantaj pecuniar în raport cu persoanele neimpozabile - Egalitate de tratament - Ajutor de stat în temeiul articolului 87 CE - Excluderea dreptului de deducere)
   2009/C 141/20
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Sandra Puffer

      Pârât: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Linz

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgerichtshof — Interpretarea articolului 87 CE și a articolului 17 alineatul (6) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Deducerea cuantumului taxei pe valoarea adăugată achitată în amonte pentru construirea unei clădiri utilizate în principal cu titlu de domiciliu privat și destinat în rest închirierii impozabile — Reglementare națională care consideră utilizarea privată o prestație scutită și care exclude, în versiunea sa aplicabilă la data intrării în vigoare a directivei, dreptul la deducere a taxei achitate în amonte aferentă părților din clădire utilizate pentru folosința privată a persoanei impozabile — Validitatea Directivei 77/388/CEE și, în special, a articolului 17 din aceasta, în măsura în care determină un avantaj fiscal în cazul achiziționării unui imobil de locuit în beneficiul persoanelor impozabile care utilizează imobilul lor, chiar în mod nesemnificativ, în scopuri profesionale în raport cu alte persoane impozabile, precum și în raport cu resortisanții celorlalte state membre

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 17 alineatul (2) litera (a) și articolul 6 alineatul (2) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare nu aduc atingere principiului general de drept comunitar al egalității de tratament prin faptul că aceste dispoziții pot conferi persoanelor impozabile, prin mecanismul dreptului de deducere integrală și imediată a TVA-ului datorat în amonte pentru construcția unui imobil de folosință mixtă și impunerea eșalonată ulterioară a acestei taxe pe utilizarea privată a respectivului imobil, un avantaj de trezorerie în raport cu persoanele neimpozabile și cu persoanele impozabile care nu utilizează imobilul decât ca locuință personală.

               2)

               Articolul 87 alineatul (1) CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei măsuri naționale care transpune articolul 17 alineatul (2) litera (a) din A șasea directivă și care prevede că dreptul de deducere a TVA-ului datorat în amonte se limitează la persoanele impozabile ce realizează operațiuni taxabile, excluzându-le pe cele care nu efectuează decât operațiuni scutite, în ipoteza în care această măsură națională poate conferi un avantaj de trezorerie numai persoanelor impozabile care realizează operațiuni taxabile.

               3)

               Articolul 17 alineatul (6) din A șasea directivă trebuie interpretat în sensul că derogarea pe care o prevede nu se aplică unei dispoziții naționale care modifică o reglementare existentă la data intrării în vigoare a acestei directive, care se bazează pe o logică diferită de cea a reglementării anterioare și care instituie proceduri noi. În această privință, nu prezintă importanță dacă legiuitorul național a efectuat modificarea reglementării naționale anterioare pe baza unei interpretări corecte sau eronate a dreptului comunitar. Aspectul dacă o astfel de modificare a unei dispoziții naționale afectează de asemenea, în privința aplicabilității articolului 17 alineatul (6) al doilea paragraf din A șasea directivă, o altă dispoziție națională depinde de caracterul interdependent sau autonom al dispozițiilor naționale respective, ceea ce revine instanței naționale să stabilească.

      (1)  JO C 315, 22.12.2007.


title: Cauza F-109/14: Acțiune introdusă la 13 octombrie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/54

         Acțiune introdusă la 13 octombrie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-109/14)
   (2015/C 007/66)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: L. M. Ribolzi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de respingere a cererii de majorare a pensiei de urmaș a fostei soții divorțate a unui funcționar defunct

      Concluziile reclamantei

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamantă a cotei de 35 % din pensia de urmaș a defunctului, în valoare de 2  857,40 euro la momentul decesului, de la acea dată, cu dobânzile scadente între timp pe cotele arierate.

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-22/11: Acțiune introdusă la 28 februarie 2011 Conticchio/Comisia

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/31

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2011 Conticchio/Comisia
   (Cauza F-22/11)
   2011/C 139/58
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Rosella Conticchio (Roma, Italia) (reprezentanți: R. Giuffridda și A. Tortora, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei referitoare la stabilirea drepturilor de pensie ale reclamantei în măsura în care i-a fost recunoscut un drept de pensie pentru limită de vârstă în gradul AST 7/1 în loc de gradul AST 7/2

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei R/489/10 adoptate la 18 noiembrie 2010 și notificată la 24 noiembrie 2010 prin care AIPN a respins contestația;

               —

               acordarea în favoarea reclamantei a trecerii de la AST/1 la AST/2 cu efect retroactiv;

               —

               recalcularea pensiei la care are dreptul reclamanta, majorând-o cu aproximativ 170 de euro pe lună;

               —

               obligarea entității care face plata pensiei de care beneficiază doamna Conticchio să îi restituie reclamantei cuantumul care îi este datorat, majorat cu dobânzi, însoțit de o compensație pentru devalorizarea monetară și celelalte cheltuieli accesorii, de la 1 iunie 2010 până la data plății efective;

               —

               obligarea Comisiei Europene să îi restituie reclamantei sumele care vor rezulta în urma hotărârii că au fost plătite fără a fi datorate în ceea ce privește răscumpărarea drepturilor de pensie;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-135/11 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 iunie 2012 — IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH/Comisia Europeană, Regatul Danemarcei, Republica Finlanda, Regatul Suediei [Recurs — Accesul public la documentele instituțiilor — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Articolul 4 alineatul (5) — Domeniu de aplicare — Documente emise de un stat membru — Opoziție a acestui stat membru față de divulgarea acestor documente — Întindere a controlului efectuat de instituție și de instanța Uniunii cu privire la motivele de opoziție invocate de statul membru — Depunere a documentului în litigiu în fața instanței Uniunii]

text:
               18.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 250/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 iunie 2012 — IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH/Comisia Europeană, Regatul Danemarcei, Republica Finlanda, Regatul Suediei
   (Cauza C-135/11 P) (1)

   (Recurs - Accesul public la documentele instituțiilor - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Articolul 4 alineatul (5) - Domeniu de aplicare - Documente emise de un stat membru - Opoziție a acestui stat membru față de divulgarea acestor documente - Întindere a controlului efectuat de instituție și de instanța Uniunii cu privire la motivele de opoziție invocate de statul membru - Depunere a documentului în litigiu în fața instanței Uniunii)
   2012/C 250/10
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH (reprezentanți: S. Crosby și S. Santoro, advocaten)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Regatul Danemarcei, Republica Finlanda, Regatul Suediei (reprezentanți: C. O'Reilly și P. Costa de Oliveira, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 ianuarie 2011 — IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds/Comisia (T-362/08) de respingere a acțiunii având ca obiect anularea deciziei Comisiei din 19 iunie 2008 prin care se refuză parțial accesul reclamantei la anumite documente transmise Comisiei de către autoritățile germane în cadrul unei proceduri referitoare la declasarea unui sit protejat în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2. p. 109)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 13 ianuarie 2011, IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds/Comisia (T-362/08).

               2.

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la acțiunea formulată de IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH având ca obiect anularea deciziei Comisiei Europene din 19 iunie 2008 prin care i se refuză accesul la un document transmis Comisiei Europene de autoritățile germane în cadrul unei proceduri referitoare la declasarea unui sit protejat în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică.

               3.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 179, 18.6.2011.


title: Cauza C-448/11 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 decembrie 2013 — SNIA Spa, aflată în regim de administrare extraordinară/Comisia Europeană (Recurs — Înțelegeri — Piața europeană a peroxidului de hidrogen și a perboratului de sodiu — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Atribuirea răspunderii în materie de concurență — Criteriul de continuitate economică — Încălcarea dreptului la apărare — Obligație de motivare)

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 decembrie 2013 — SNIA Spa, aflată în regim de administrare extraordinară/Comisia Europeană
   (Cauza C-448/11 P) (1)

   (Recurs - Înțelegeri - Piața europeană a peroxidului de hidrogen și a perboratului de sodiu - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Atribuirea răspunderii în materie de concurență - Criteriul de continuitate economică - Încălcarea dreptului la apărare - Obligație de motivare)
   2014/C 45/08
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: SNIA Spa, aflată în regim de administrare extraordinară (reprezentanți: A. Santa Maria, C. Biscaretti di Ruffia și E. Gambaro, avvocati)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, L Malferrari și B. Gencarelli, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea extinsă) din 16 iunie 2011, SNIA/Comisia (T-194/06), prin care Tribunalul a respins acțiunea în anularea în parte a Deciziei C(2006) 1766 final a Comisiei din 3 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat), în măsura în care Comisia a aplicat Caffaro Srl și SNIA SpA o amendă în solidar — Norme privind imputabilitatea practicilor anticoncurențiale în caz de fuziune — Încălcarea dreptului la apărare și a obligației de motivare

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă SNIA SpA, aflată în regim de administrare extraordinară, la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 311, 22.10.2011.


title: Cauza C-286/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Ungaria [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Politica socială — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Directiva 2000/78/CE — Articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) — Regim național care impune încetarea activității profesionale a judecătorilor, a procurorilor și a notarilor care au împlinit vârsta de 62 de ani — Obiective legitime care justifică o diferență de tratament în raport cu lucrătorii cu vârsta mai mică de 62 de ani — Caracter proporțional al duratei perioadei tranzitorii]

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/22

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Ungaria
   (Cauza C-286/12) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Politica socială - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Directiva 2000/78/CE - Articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) - Regim național care impune încetarea activității profesionale a judecătorilor, a procurorilor și a notarilor care au împlinit vârsta de 62 de ani - Obiective legitime care justifică o diferență de tratament în raport cu lucrătorii cu vârsta mai mică de 62 de ani - Caracter proporțional al duratei perioadei tranzitorii)
   2013/C 9/35
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Enegren și K. Talabér-Ritz, agenți)

      Pârâtă: Ungaria (reprezentant: M.Z. Fehér, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 2 și a articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7) — Sistem național care impune încetarea directă a activității profesionale a judecătorilor, a procurorilor și a notarilor la împlinirea vârstei de 62 de ani — Lipsa obiectivelor legitime care să justifice această diferență de tratament în raport cu lucrătorii în vârstă de mai puțin de 62 de ani — Caracterul disproporționat al duratei perioadei tranzitorii (un an).

      Dispozitivul

               1.

               Prin adoptarea unui regim național care impune încetarea activității profesionale a judecătorilor, a procurorilor și a notarilor care au împlinit vârsta de 62 de ani, ce determină o diferență de tratament pe motive de vârstă care nu are un caracter proporțional în raport cu obiectivele urmărite, Ungaria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 și al articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă.

               2.

               Obligă Ungaria la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 217, 21.7.2012.


title: Cauza C-576/10: Acțiune introdusă la 9 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/19

         Acțiune introdusă la 9 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-576/10)
   2011/C 55/34
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. van Beek și C. Zadra, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos

      Concluziile reclamantei

   Comisia solicită:

               —

               constatarea faptului că, prin încălcarea dreptului Uniunii Europene în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice și, în special, prin încălcarea Directivei 2004/18/CE (1) în contextul atribuirii unei concesiuni de lucrări publice de către municipalitatea din Eindhoven, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 și al titlului III din Directiva 2004/18;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În opinia Comisiei, acordul de cooperare pe care municipalitatea din Eindhoven l-a încheiat cu Hurks Bouw en Vastgoed BV la 11 iunie 2007 constituie o concesiune de lucrări publice în sensul articolului 1 alineatul (3) din Directiva 2004/18.
   Întrucât valoarea estimată a concesiunii de lucrări publice ar fi superioară față de pragurile aplicabile, aceasta ar fi trebuit atribuită conform Directivei 2004/18, în special conform articolului 2 și titlului III din directiva menționată. În plus, contractele de achiziții publice de lucrări atribuite Hurks Bouw en Vastgoed BV, care ar avea o valoare estimată mai mare față de pragurile aplicabile, fac obiectul unei publicări conform articolelor 63-65 din Directiva 2004/18.
   Faptul că municipalitatea din Eindhoven nu a aplicat Directiva 2004/18, în special articolul 2 și titlul III din aceasta, în privința atribuirii către Hurks Bouw en Vastgoed BV a concesiunii de lucrări publice în discuție, conduce Comisia la concluzia existenței unei încălcări a directivei.
   În urma considerațiilor anterioare, Comisia concluzionează că, în contextul atribuirii unei concesiuni de lucrări publice de către municipalitatea din Eindhoven, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dreptului Uniunii Europene în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice, în special al articolului 2 și al titlului III din Directiva 2004/18.

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza C-24/10: Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/41

         Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-24/10)
   2010/C 63/64
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Karanasou-Apostolopoulou și G. Braun)

      Pârâtă: Republica Elenă

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/46/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 de modificare a Directivei 78/660/CEE a Consiliului privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale, a Directivei 83/349/CEE a Consiliului privind conturile consolidate, a Directivei 86/635/CEE a Consiliului privind conturile anuale și conturile consolidate ale băncilor și ale altor instituții financiare și a Directivei 91/674/CEE a Consiliului privind situațiile financiare anuale și situațiile financiare consolidate ale întreprinderilor de asigurare sau, în orice caz, prin necomunicarea acestor dispoziții Comisiei, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2006/46 în ordinea juridică internă a expirat la 5 septembrie 2008.

      (1)  JO L 224, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 143.


title: Cauza T-22/11: Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2011 — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband/Comisia

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/28

         Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2011 — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband/Comisia
   (Cauza T-22/11)
   2011/C 72/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband (Münster, Germania) (reprezentanți: I. Liebach și A. Rosenfeld, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în parte a Deciziei Comisiei din 21 decembrie 2010 C(2010) 9525 final, ajutor de stat, MC 8/2009 și C-43/2009 — Germania — WestLB, în măsura în care prin aceasta se refuză prelungirea, solicitată prin cererea depusă de Germania la 28 octombrie 2010, a termenului pentru vânzarea și încetarea noilor operațiuni ale societății Westdeutsche Immobilienbank AG după data de 15 februarie 2011;

               —

               în subsidiar, anularea în parte a Deciziei Comisiei din 21 decembrie 2010 C(2010) 9525 final, ajutor de stat, MC 8/2009 și C-43/2009 — Germania — WestLB, în măsura în care prin aceasta Comisia a decis implicit că Germania a depus numai o singură cerere de prelungire pentru vânzarea și încetarea noilor operațiuni ale societății Westdeutsche Immobilienbank AG până la data de 15 februarie 2011 și, prin urmare, că nu trebuie să decidă asupra unei prelungiri după această dată;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea cererii, reclamanta invocă 5 motive.
   1.   Primul motiv: încălcarea obligației de motivare în conformitate cu articolul 296 al doilea paragraf TFUE
   Reclamanta susține în această privință că nu au fost expuse de Comisie motivele regrupării într-o cerere unică a celor două cereri de prelungire adresate de Germania.
   În plus, Comisia nu ar fi expus motivele pentru care nu ar fi îndeplinite condițiile unei prelungiri a termenului în conformitate cu articolul 2 alineatul (2) din Decizia Comisiei C(2009) 3900 final corectată din 12 mai 2009 cu privire la ajutorul de stat pe care Germania intenționează să îl acorde în vederea restructurării WestLB AG (C-43/2008 [N 390/2008]) (denumită în continuare „Decizia din 12 mai 2009”)
   2.   Al doilea motiv: abuz de putere și erori de apreciere
   Reclamanta susține în această privință că decizia discreționară a Comisiei cu privire la acordarea unei prelungiri a termenului se întemeiază pe stabilirea greșită a situației de fapt. În opinia reclamantei, decizia atacată pornește în mod eronat de la premisa că s-a solicitat o prelungire a termenului numai până la data de 15 februarie 2011 și/sau constată implicit că nu mai este necesar să se adopte o decizie asupra unei cereri de prelungire mai extinsă a termenului.
   În continuare, reclamanta susține că, deși condițiile prevăzute la articolul 2 alineatul (2) din Decizia din 12 mai 2009 erau îndeplinite, Comisia nu a utilizat posibilitatea prelungirii termenului prevăzută în mod expres de acesta. În schimb, Comisia a invocat un drept de prelungire nescris sui generis care nu are niciun temei legal și ale cărui condiții detaliate sunt extrem de neclare.
   3.   Al treilea motiv: încălcarea principiului proporționalității
   Reclamanta susține în această privință, printre altele, că decizia Comisiei privind încetarea noilor operațiuni ale societății Westdeutsche Immobilienbank AG după data de 15 februarie 2011 este disproporționată în raport cu dezavantajele rezultate din aceasta.
   4.   Al patrulea motiv: încălcarea principiului egalității de tratament
   În această privință se arată că, în alte cazuri legate de criza financiară, în care instituții financiare au obținut ajutoare în cuantum net superior, Comisia a acordat termene mult mai lungi pentru vânzarea participațiilor și a societăților de finanțare imobiliară.
   5.   Al cincilea motiv: încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a principiului bunei administrări
   În cadrul celui de al cincilea motiv, potrivit reclamantei, Comisia nu are dreptul de a interpreta și de a decide cu privire la cererile unui stat membru în contradicție cu conținutul expres, precum și cu sensul și obiectivul acestora.