title: Cauza T-444/08: Acțiune introdusă la 29 septembrie 2008 — FIFA/OAPI — Ferrero (WORLD CUP 2006)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/49

         Acțiune introdusă la 29 septembrie 2008 — FIFA/OAPI — Ferrero (WORLD CUP 2006)
   (Cauza T-444/08)
   (2008/C 313/88)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Fédération Internationale de Football Association (FIFA) (Zurich, Elveția) (reprezentanți: D. Alexander QC, A. Barav, Barrister, R. Buchel și C. Rassmann, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ferrero OHG mbH (Stadtallendorf, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea, în totalitate sau în parte a Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 iunie 2008 în cauza R 1466/2005-1; și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „WORLD CUP 2006”, pentru produse și servicii din clasele 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 15, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41 și 42 — marca înregistrată nr. 2 152 817.

      Titularul mărcii comunitare: reclamata.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de anulare.

      Motivele invocate: (i) încălcarea articolului 73 și a articolului 74 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului în măsura în care camera de recurs și-a întemeiat decizia, în general, pe articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, prevedere care nici nu a fost invocată de cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, nici nu a fost considerată drept temei juridic de către divizia de anulare; (ii) în subsidiar, încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului deoarece camera de recurs nu a examinat marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul cererii de declarare a nulității ca ansamblu, din percepția consumatorului mediu și nu a aplicat legislația relevantă privind aprecierea caracterului descriptiv în legătură cu produsele și/sau serviciile pentru care s-a solicitat înregistrarea; și (iii) încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului deoarece camera de recurs a săvârșit o eroare considerând că marca comuniară înregistrată care a făcut obiectul cererii de declarare a nulității nu a avut caracterul distinctiv necesar; și (iv) încălcarea articolului 7 alineatul (3) și a articolului 51 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului deoarece camera de recurs a săvârșit o eroare considerând că marca comuniară înregistrată care a făcut obiectul cererii de declarare a nulității nu dobândise caracter distinctiv pentru serviciile din clasa 41.


title: Cauza T-14/12: Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2012 — Kazino Parnithas/Comisia

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/19

         Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2012 — Kazino Parnithas/Comisia
   (Cauza T-14/12)
   2012/C 65/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Elliniko Kazino Parnithas AE (Maroussi, Grecia) (reprezentanți: F. Carlin, Barrister, N. Niejahr, Q. Azau, F. Spyropoulos, I. Dryllerakis și K. Spyropoulos, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Comisiei 2011/716/UE din 24 mai 2011 privind ajutorul de stat acordat de Grecia în favoarea anumitor cazinouri grecești [măsura de ajutor de stat C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)] (JO L 285, p. 25)

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta se aplică reclamantei;

               —

               cu titlu mai subsidiar, anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta dispune recuperarea unor sume de la reclamantă; și

               —

               obligarea pârâtei la suportarea, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și a celor efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta procedură

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe împrejurarea că pârâta a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE atunci când a stabilit că măsura în discuție constituie o măsură de ajutor, în măsura în care:

                           —

                           a constatat că reclamanta a beneficiat de un avantaj economic sub forma unei „discriminări fiscale” în valoare de 7,20 euro pentru fiecare bilet;

                           —

                           a constatat că măsura a implicat pierderea unor resurse de stat;

                           —

                           a considerat că măsura era selectivă în favoarea reclamantei; și

                           —

                           a concluzionat că măsura a denaturat concurența și a afectat comerțul dintre statele membre.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că pârâta a încălcat articolul 296 TFUE prin faptul că nu a oferit o motivare corespunzătoare care să permită reclamantei să înțeleagă și Curții să controleze motivele pe baza cărora s-a constatat că reclamanta a beneficiat de un avantaj selectiv, că un astfel de avantaj a implicat pierderea unor resurse de stat și că era de natură să denatureze concurența și să afecteze comerțul dintre statele membre.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că, în măsura în care decizia atacată dispune recuperarea unor sume de la reclamantă, aceasta încalcă:

                           —

                           articolul 14 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 (1) al Consiliului conform căruia recuperarea trebuie să aibă legătură cu ajutorul primit de beneficiar, în condițiile în care reclamanta nu a reușit să cuantifice corect în decizia atacată cuantumul ajutorului pe care l-ar fi primit reclamanta; și

                           —

                           articolul 14 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, în măsura în care recuperarea încalcă în acest caz principiile generale ale dreptului Uniunii Europene: principiul încrederii legitime, principiul securității juridice și principiul proporționalității

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza T-170/11: Acțiune introdusă la 17 martie 2011 — Rivella International/OAPI — Baskaya di Baskaya & C. (BASKAYA)

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/34

         Acțiune introdusă la 17 martie 2011 — Rivella International/OAPI — Baskaya di Baskaya & C. (BASKAYA)
   (Cauza T-170/11)
   2011/C 145/57
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Rivella International (Rothrist, Elveția) (reprezentanți: C. Spintig, U. Sander și H. Förster, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă (celelalte) parte (părți) în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Baskaya di Baskaya & C. s.a.s. (Grosseto, Italia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anulare Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 ianuarie 2011 în cauza R 534/2010-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Baskaya di Baskaya & C. s.a.s.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „BASKAYA” pentru produse din clasele 29, 30 și 32.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă internațională înregistrată care cuprinde elementul verbal „Passaia”, pentru produse din clasa 32.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), în măsura în care camera de recurs nu a aplicat articolul 5 din Convenția germano-elvețiană din 13 aprilie 1892 privind protecția reciprocă a brevetelor, desenelor și mărcilor și, prin urmare, nu a luat în considerare dovezile de utilizare furnizate de reclamantă, săvârșind astfel o eroare de drept.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO 2009, L 78, p. 1).


title: Cauza C-274/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 13 mai 2016 – flightright GmbH/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 13 mai 2016 – flightright GmbH/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
   (Cauza C-274/16)
   (2016/C 343/33)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: flightright GmbH

      Pârâtă: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

      Întrebarea preliminară

   În cazul unui transport aerian de persoane efectuat în două etape, fără o escală notabilă pe aeroportul de tranzit, atunci când acțiunea se îndreaptă împotriva operatorului efectiv de transport aerian care a efectuat prima etapă a călătoriei pe care s-a produs abaterea, iar în a doua etapă a călătoriei transportul este efectuat de alt operator de transport aerian, se consideră că, în sensul articolului 7 punctul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1215/2012 (1), locul de executare este locul de sosire din a doua etapă a călătoriei?

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012 L 351, p. 1).


title: Cauza T-12/17: Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2017 – Mellifera/Comisia

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/40

         Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2017 – Mellifera/Comisia
   (Cauza T-12/17)
   (2017/C 063/52)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (Rosenfeld, Germania) (reprezentant: A. Willand, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Ares (2016) 6306335 a Comisiei din 8 noiembrie 2016, notificată reclamantei la 11 noiembrie 2016;

               —

               obligarea Comisiei să statueze din nou asupra fondului cererii reclamantei de a efectua o reexaminare internă a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1056 privind prelungirea perioadei de aprobare a substanței active glifosat;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 10 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 (1) coroborat cu articolul 2 alineatul (1) litera (g) din regulamentul menţionat şi cu Convenţia de la Aarhus (2).
               În cadrul primului motiv, reclamanta arată că prelungirea perioadei de aprobare a substanţei active glifosat constituie un act administrativ care poate face obiectul unei reexaminări în temeiul procedurii prevăzute la articolul 10 alineatul (1) din regulamentul nr. 1367/2006.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 17 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 (3).
               Reclamanta arată că Comisia nu era competentă să prelungească perioada de aprobare a substanţei active glifosat în temeiul respectivei dispoziţii întrucât aceasta nu era aplicabilă în acest caz.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO 2006, L 264, p. 13, Ediţie specială, 15/vol. 17, p. 126).

      (2)  Convenția Comisiei Economice pentru Europa a Organizaţiei Națiunilor Unite (CEE-ONU) privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului.

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului (JO 2009, L 309, p. 1).


title: Cauza T-145/13: Acțiune introdusă la 13 martie 2013 — Ningbo Qixin Solar Electrical Appliance/Comisia

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/24

         Acțiune introdusă la 13 martie 2013 — Ningbo Qixin Solar Electrical Appliance/Comisia
   (Cauza T-145/13)
   2013/C 123/42
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Ningbo Qixin Solar Electrical Appliance Co. Ltd (Zhejiang, China) (reprezentanți: V. Akritidis și Y. Melin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolului 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a deciziei nr. H4/JN/Ref.t13.000011 a Comisiei Europene, comunicată prin scrisoarea din 3 ianuarie 2013, prin care Comisia a informat reclamanta că nu va examina cererea sa de recunoaștere a statutului de întreprindere care operează în cadrul economiei de piață, depusă în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, în cadrul procedurii antidumping privind importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie originare din Republica Populară Chineză, deschisă la 6 septembrie 2012 (AD 590);

               —

               declararea inaplicabilității în ceea ce o privește pe reclamantă în cadrul prezentei cereri introductive, în temeiul articolului 277 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a Regulamentului (UE) nr. 1168/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 344, p. 1);

               —

               în consecință, obligarea Comisiei și a eventualilor intervenienți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic identic cu cel invocat în cauza T-143/13, Zhejiang Heda Solar Technology/Comisia.


title: Cauza C-93/14: Ordonanța președintelui Curții din 9 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Navarra – Spania) – Miguel Angel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/16

         Ordonanța președintelui Curții din 9 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Navarra – Spania) – Miguel Angel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA
   (Cauza C-93/14) (1)

   (2014/C 431/24)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 151, 19.5.2014.


title: Cauza C-262/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 30 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Köln — Germania) — Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde, Marina Stöffler/Finanzamt Bonn-Innenstadt (Libera circulație a capitalurilor — Impozit pe venit — Atestat privind impozitul pe profit efectiv plătit aferent dividendelor din străinătate — Evitarea dublei impozitări a dividendelor — Credit fiscal pentru dividendele plătite de societăți rezidente — Probe solicitate cu privire la impozitul din străinătate deductibil)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 30 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Köln — Germania) — Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde, Marina Stöffler/Finanzamt Bonn-Innenstadt
   (Cauza C-262/09) (1)

   (Libera circulație a capitalurilor - Impozit pe venit - Atestat privind impozitul pe profit efectiv plătit aferent dividendelor din străinătate - Evitarea dublei impozitări a dividendelor - Credit fiscal pentru dividendele plătite de societăți rezidente - Probe solicitate cu privire la impozitul din străinătate deductibil)
   2011/C 252/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Köln

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde, Marina Stöffler

      Pârâtă: Finanzamt Bonn-Innenstadt

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Köln (Germania) — Interpretarea articolului 56 CE și a articolului 58 alineatul (1) litera (a) și alineatul (3) CE, precum și a principiilor efectivității și a efectului util — Distribuirea dividendelor de către o societate cu sediul într-un stat membru unei persoane impozabile dintr-un alt stat membru — Compatibilitatea cu dreptul comunitar a regimului de impozitare a veniturilor existent în cel de al doilea stat membru, care, pe de o parte, prevede un „credit fiscal” echivalent cu 3/7 din valoarea brută a dividendelor, deși, în practică, impozitul pe profit aplicat acestor dividende nu poate fi determinat pentru o societate cu sediul într-un alt stat membru, și care, pe de altă parte, supune acest „credit fiscal” condiției prezentării unei declarații referitoare la impozitul pe profit emise potrivit propriului său drept fiscal, deși, în practică, pare a fi imposibil ca persoana impozabilă să prezinte această declarație pentru o societate cu sediul într-un alt stat membru

      Dispozitivul

               1.

               Atunci când se calculează cuantumul creditului fiscal la care are dreptul un acționar supus la plata impozitului în principal într un stat membru în legătură cu dividende plătite de o societate de capitaluri stabilită într-un alt stat membru, articolele 56 CE și 58 CE se opun aplicării, în situația neprezentării probelor cerute potrivit legislației primului stat membru, a unei dispoziții precum articolul 36 alineatul 2 a doua teză punctul 3 din Legea privind impozitul pe venit (Einkommensteuergesetz) din 7 septembrie 1990, astfel cum a fost modificată prin Legea din 13 septembrie 1993, în temeiul căreia impozitul pe profit care grevează dividendele de origine străină se deduce din impozitul pe venit al acționarului în limita părții din impozitul pe profit aplicate valorii brute a dividendelor distribuite de societățile primului stat membru.
               Calcularea creditului fiscal trebuie să se facă în funcție de cota impozitului pe profit aplicată profiturilor distribuite de societatea care face distribuirea potrivit legislației statului membru în care este stabilită, fără însă ca suma care urmează a fi dedusă să poată depăși cuantumul impozitului pe venit care trebuie plătit pentru dividendele încasate de acționarul beneficiar în statul membru în care acesta este supus impozitului în principal.

               2.

               În ceea ce privește gradul de precizie pe care trebuie să îl aibă probele cerute pentru a beneficia de un credit fiscal în legătură cu dividende plătite de o societate de capitaluri stabilită într-un alt stat membru decât cel în care beneficiarul este supus în principal la plata impozitului, articolele 56 CE și 58 CE se opun aplicării unei dispoziții precum articolul 36 alineatul 2 a doua teză punctul 3 a patra teză litera b) din Legea privind impozitul pe venit din 7 septembrie 1990, astfel cum a fost modificată prin Legea din 13 septembrie 1993, în temeiul căreia gradul de detaliu, precum și forma de prezentare a probelor care trebuie aduse de un astfel de beneficiar trebuie să fie identice cu cele cerute atunci când societatea care face distribuirea este stabilită în statul membru în care acest beneficiar este supus la plata impozitului.
               Autoritățile fiscale ale acestui din urmă stat au dreptul să ceară beneficiarului menționat să prezinte elemente justificative care să le permită să verifice în mod clar și precis dacă sunt îndeplinite condițiile de obținere a unui credit fiscal prevăzut de legislația națională, fără a putea efectua o estimare a creditului fiscal menționat.

               3.

               Principiul efectivității se opune unei reglementări naționale precum cea care decurge din dispozițiile coroborate ale articolului 175 alineatul 2 a doua teză din Codul fiscal (Abgabenordnung), astfel cum a fost modificat prin Legea privind transpunerea directivelor Uniunii Europene în dreptul fiscal intern și modificarea altor dispoziții (Gesetz zur Umsetzung von EU Richtlinien in nationales Steuerrecht und zur Änderung weiterer Vorschriften), și ale articolului 97 alineatul 9 al treilea paragraf din Legea de instituire a Codului fiscal (Einführungsgesetz zur Abgabenordnung) din 14 decembrie 1976, cu modificările ulterioare, care, în mod retroactiv și fără să prevadă o perioadă tranzitorie, nu permite să se obțină deducerea impozitului străin pe profit care a grevat dividendele plătite de o societate de capitaluri stabilită într un alt stat membru prin prezentarea fie a unui atestat referitor la acest impozit conform legislației statului membru în care beneficiarul acestor dividende este supus la plata impozitului în principal, fie a unor elemente justificative care să permită autorităților fiscale ale acestui stat membru să verifice în mod clar și precis dacă sunt îndeplinite condițiile de obținere a acestui avantaj fiscal. Este de competența instanței de trimitere să determine care este termenul rezonabil pentru prezentarea atestatului menționat sau a elementelor justificative menționate.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza C-387/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 octombrie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolele 49 TFUE și 63 TFUE — Articolele 31 și 40 din Acordul privind SEE — Impozitarea veniturilor din capital și din bunuri mobile — Societăți de investiții rezidente și nerezidente — Impozit pe bunuri mobile — Deducerea impozitului pe bunuri mobile — Scutirea veniturilor din capital și din bunuri mobile — Discriminare — Justificări)

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 octombrie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-387/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolele 49 TFUE și 63 TFUE - Articolele 31 și 40 din Acordul privind SEE - Impozitarea veniturilor din capital și din bunuri mobile - Societăți de investiții rezidente și nerezidente - Impozit pe bunuri mobile - Deducerea impozitului pe bunuri mobile - Scutirea veniturilor din capital și din bunuri mobile - Discriminare - Justificări)
   2012/C 399/09
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Mölls și C. Soulay, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: J.-C. Halleux și M. Jacobs, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtului: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant: S. Behzadi-Spencer, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 49 și 63 TFUE și a articolelor 31 și 40 din Acordul privind Spațiul Economic European — Impozitarea veniturilor din capital și din bunuri mobile — Scutire a societăților de investiții — Reglementare națională care prevede reținerea la sursă aplicată veniturilor din capital și din bunuri mobile („impozit anticipat”) — Discriminarea societăților de investiții străine care nu dispun de o unitate fixă pe teritoriul național în măsura în care acestea nu pot solicita rambursarea sumelor plătite cu titlu de impozit anticipat — Inexistența unor justificări

      Dispozitivul

               1.

               Prin menținerea unor reguli diferite în ceea ce privește impozitarea veniturilor din capital și din bunuri mobile după cum acestea sunt obținute de societăți de investiții rezidente sau de societăți de investiții nerezidente care nu dispun în Belgia de un sediu permanent, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 49 TFUE și 63 TFUE, precum și al articolelor 31 și 40 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992.

               2.

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 305, 15.10.2011.


title: Cauza F-109/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 12 decembrie 2007 — Kerelov/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Inadmisibilitate vădită — Articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță)

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/64

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 12 decembrie 2007 — Kerelov/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-109/07)
   (Funcție publică - Inadmisibilitate vădită - Articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță)
   (2008/C 64/104)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Georgi Kerelov (Pazardzhik, Bulgaria) (reprezentant: A. Kerelov, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul
   Cerere prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei EPSO din 2.2.2007 de a nu comunica reclamantului informațiile și documentele privind concursul și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care acesta l-ar fi suferit.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-196/07: Acțiune introdusă la 11 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/10

         Acțiune introdusă la 11 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-196/07)
   (2007/C 155/18)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Di Bucci și E. Gippini Fournier, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin nerevocarea fără întârziere a unui număr de condiții impuse prin decizia emisă de Comisión Nacional de la Energía (Comisia Națională pentru Energie) (CNE) (condițiile 1-6, 8 și 17) declarate incompatibile cu dreptul comunitar prin articolul 1 din Decizia Comisiei din 26 septembrie 2006 [Cauza nr. COMP/M.4197 — E.ON/Endesa — C(2006)4279 final] și prin nerevocarea cel mai târziu la 19 ianuarie 2007 a unui număr de condiții impuse prin decizia ministrului (condițiile modificate 1, 10, 11 și 15) declarate incompatibile cu dreptul comunitar prin articolul 1 din Decizia Comisiei din 20 decembrie 2006 [Cauza nr. COMP/M.4197 — E.ON/Endesa — C(2006)7039 final], Regatul Spaniei nu a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul articolului 2 din ambele decizii.

               —

               Obligarea Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Autoritățile spaniole nu au revocat un număr de condiții impuse prin decizia CNE (condițiile 1-6, 8 și 17) care au fost declarate incompatibile cu dreptul comunitar prin articolul 1 din prima Decizie a Comisiei din 26 septembrie 2006 și nu au revocat condițiile modificate impuse prin decizia ministrului (condițiile modificate 1, 10, 11 și 15) care au fost declarate incompatibile cu dreptul comunitar prin articolul 1 din cea de-a doua decizie a Comisiei din 20 decembrie 2006.
   Prima decizie obliga Regatul Spaniei să revoce „fără întârziere” condițiile respective. La expirarea termenului indicat de către Comisie pentru a se conforma avizului motivat trecuseră aproape șase luni de la notificarea primei decizii, fiind astfel evident că Regatul Spaniei nu îndeplinise „fără întârziere” obligația impusă prin articolul 2.
   Termenul de 19 ianuarie 2007 acordat pentru a se conforma celei de-a doua decizii a Comisiei a expirat fără ca Regatul Spaniei să fi revocat condițiile declarate incompatibile cu dreptul comunitar prin decizia amintită.
   Din cele de mai sus se deduce că Regatul Spaniei nu a îndeplinit obligațiile impuse prin articolul 2 din prima decizie a Comisiei și respectiv articolul 2 din cea de-a doua decizie a Comisiei.


title: Cauza T-462/10: Acțiune introdusă la 27 septembrie 2010 — Flaherty/Comisia

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/43

         Acțiune introdusă la 27 septembrie 2010 — Flaherty/Comisia
   (Cauza T-462/10)
   ()
   2010/C 328/71
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Thomas Flaherty (Kilronan, Irlanda) (reprezentanți: A. Collins SC, N. Travers, Barrister și D. Barry, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Comisiei notificate cu numărul C(2010) 4764 din 13 iulie 2010 sub forma unei scrisori adresate Irlandei, prin care s-a respins cererea de creștere a capacității de siguranță cu privire la un nou trauler pelagic, preconizat să înlocuiască MFV Westward Isle, și a fost înlocuită decizia privind cererea menționată cuprinsă în Decizia 2003/245 a Comisiei din 4 aprilie 2003 cu privire la cererile primite de Comisie de extindere a obiectivelor POP IV în scopul îmbunătățirii siguranței, navigației maritime, igienei, calității produselor și condițiilor de muncă pentru navele cu o lungime totală mai mare de 12 metri (JO L 90, p. 48), care a fost anulată, în ceea ce privește reclamantul, prin Hotărârea Curții de Justiție din 17 aprilie 2008, Flaherty și alții/Comisia (cauzele conexate C-373/06 P, C-379/06 P și C-382/06 P, Rep., p. I-2649) și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamantul solicită, în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei Comisiei notificate cu numărul C(2010) 4764 din 13 iulie 2010 sub forma unei scrisori adresate Irlandei, prin care s-a respins cererea de creștere a capacității de siguranță cu privire la un nou trauler pelagic, preconizat să înlocuiască MFV Westward Isle, și a fost înlocuită decizia privind cererea menționată cuprinsă în Decizia 2003/245 a Comisiei din 4 aprilie 2003 cu privire la cererile primite de Comisie de extindere a obiectivelor POP IV în scopul îmbunătățirii siguranței, navigației maritime, igienei, calității produselor și condițiilor de muncă pentru navele cu o lungime totală mai mare de 12 metri (JO L 90, p. 48), care a fost anulată, în ceea ce privește reclamantul, prin Hotărârea Curții de Justiție din 17 aprilie 2008, Flaherty și alții/Comisia (cauzele conexate C-373/06 P, C-379/06 P și C-382/06 P, Rep., p. I 2649).
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă următoarele motive:

               În primul rând, reclamantul susține că pârâta a acționat în lipsa unui temei legal. Articolul 4 alineatul (2) din Decizia 97/413/CE a Consiliului din 26 iunie 1997 privind obiectivele și modalitățile vizând restructurarea, în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1997 și 31 decembrie 2001, a sectorului pescuitului comunitar, în vederea realizării unui echilibru durabil între resurse și exploatarea acestora (JO L 175, p. 27) continuă să constituie temeiul legal adecvat pentru decizia atacată și, astfel, Comisia nu a avut un temei legal pentru adoptarea deciziei sub forma unei decizii ad hoc.

               În al doilea rând, reclamantul susține că Comisia a comis o încălcare a normelor fundamentale de procedură. Reclamantul susține că decizia atacată ar fi trebuit, în temeiul Deciziei 97/413/CE a Consiliului, să fie adoptată în conformitate cu procedura comitetului de gestionare și că, prin faptul că a ales să adopte decizia pe un temei ad hoc, Comisia a acționat cu încălcarea normelor fundamentale de procedură.

               În al treilea rând, reclamantul susține că, prin interpretarea eronată a articolului 4 alineatul (2) din Decizia 97/413/CE a Consiliului, Comisia și-a depășit competența, în special prin faptul că s-a întemeiat pe criterii nerelevante și nu a ținut seama de definiția „efortului de pescuit” prevăzută de Decizia 97/413/CE a Consiliului și de legislația comunitară în domeniul pescuitului aplicabilă la momentul depunerii cererii reclamantului pentru creșterea tonajulului de siguranță în decembrie 2001.

               În plus, se susține că decizia atacată conține o serie de erori vădite în ceea ce privește aprecierea cererii reclamantului pentru creșterea tonajului de siguranță. În special, reclamantul susține că decizia Comisiei de a respinge cererea acestuia ca urmare a volumului mai mare sub puntea principală al noii nave propuse, în comparație cu Westward Isle, este în mod vădit eronată, ca de altfel și presupunerea acesteia că „efortul de pescuit” al noii nave propuse va fi mai mare decât cel al Westward Isle.

               În sfârșit, reclamantul arată că i-a fost încălcat de către Comisie dreptul la egalitate de tratament. Se susține că respingerea de către Comisie a cererii, ca urmare a volumului mai mare sub puntea principală al noii nave propuse, constituie o diferență de tratament semnificativă care determină o discriminare nepermisă a acestuia în raport cu abordarea total diferită adoptată cu privire la evaluarea unora dintre cererile de creștre a tonajului de siguranță admise prin Decizia 2003/245 a Comisiei, precum și cu privire la una dintre cererile respinse inițial prin decizia menționată, dar admisă ulterior prin Decizia Comisiei din 13 iulie 2010 notificată cu numărul C(2010) 4765.


title: Cauza C-386/06: Ordonanța Președintelui Curții din 22 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria provinciale di Milano — Italia) — Bakemark Italia Srl/Agenzia Entrate Ufficio Milano 1

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/29

         Ordonanța Președintelui Curții din 22 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria provinciale di Milano — Italia) — Bakemark Italia Srl/Agenzia Entrate Ufficio Milano 1
   (Cauza C-386/06) (1)

   (2007/C 96/60)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 294, 2.12.2006.


title: Cauza T-571/10: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2010 — Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik/OAPI — Impexmetal (FŁT-1)

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/28

         Acțiune introdusă la 16 decembrie 2010 — Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik/OAPI — Impexmetal (FŁT-1)
   (Cauza T-571/10)
   2011/C 63/54
   Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

      Părțile

      Reclamantă: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. (Kraśnik, Polonia) (reprezentant: J. Sieklucki, adwokat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Impexmetal S.A. (Varșovia, Polonia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în tot a deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 octombrie 2010 în cauza R 1387/2009-1;

               —

               obligarea pârâtului și a Impexmetal S.A. la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor suportate de reclamantă în cadrul procedurii desfășurate în fața camerei de recurs și în fața diviziei de opoziție a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „FŁT-1” pentru produse din clasa 7 — cererea de înregistrare nr. 5026372

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: IMPEXMETAL S.A.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă comunitară „FŁT” și marca verbală și figurativă națională „FŁT” pentru produse din clasa 7

      Decizia diviziei de opoziție: admiterea în parte a opoziției și respingerea cererii de înregistrare a mărcii pentru anumite produse din clasa 7

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului formulat împotriva deciziei diviziei de opoziție

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (1) prin aprecierea eronată a similitudinii semnelor în litigiu, prin neluarea în considerare a faptului că marca solicitată reprezintă parțial numele societății reclamante, utilizat cu mult înaintea cererii, și un semn distinctiv legitim din punct de vedere istoric, precum și prin neluarea în considerare a coexistenței îndelungi și pașnice a mărcii solicitate și a mărcilor invocate în sprijinul opoziției.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (versiune codificată, JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-463/15 PPU: Ordonanța Curții (Camera a patra) din 25 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam – Țările de Jos) – Openbaar Ministerie/A. (Trimitere preliminară — Procedură preliminară de urgență — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Decizia cadru 2002/584/JAI — Mandat european de arestare — Articolul 2 alineatul (4) și articolul 4 punctul 1 — Condiții de executare — Drept penal național care subordonează executarea unui mandat european de arestare condiției ca, pe lângă dubla incriminare, fapta incriminată să fie pedepsită în conformitate cu dreptul statului membru de executare cu o pedeapsă sau cu o măsură de siguranță privative de libertate a căror durată maximă este de cel puțin douăsprezece luni)

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/20

         Ordonanța Curții (Camera a patra) din 25 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam – Țările de Jos) – Openbaar Ministerie/A.
   (Cauza C-463/15 PPU) (1)

   ((Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgență - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Decizia cadru 2002/584/JAI - Mandat european de arestare - Articolul 2 alineatul (4) și articolul 4 punctul 1 - Condiții de executare - Drept penal național care subordonează executarea unui mandat european de arestare condiției ca, pe lângă dubla incriminare, fapta incriminată să fie pedepsită în conformitate cu dreptul statului membru de executare cu o pedeapsă sau cu o măsură de siguranță privative de libertate a căror durată maximă este de cel puțin douăsprezece luni))
   (2016/C 038/29)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Openbaar Ministerie

      Pârât:
      A.

      Dispozitivul

   Articolul 2 alineatul (4) și articolul 4 punctul 1 din Decizia cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretate în sensul că se opun ca predarea pe baza unui mandat european de arestare să fie subordonată, în statul membru de executare, atât condiției ca fapta pentru care acest mandat de arestare a fost emis să constituie o infracțiune în conformitate cu dreptul acestui stat membru, cât și condiției ca aceasta să fie, conform aceluiași drept, pasibilă de o pedeapsă privativă de libertate cu o durată maximă de cel puțin douăsprezece luni.

      (1)  JO C 363, 3.11.2015.


title: Cauza T-292/02: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 iunie 2009 — Confservizi/Comisia ( Ajutoare de stat — Schemă de ajutoare acordate de autoritățile italiene anumitor întreprinderi de servicii publice sub formă de scutiri fiscale și de împrumuturi cu dobândă preferențială — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună — Acțiune în anulare — Asociații de întreprinderi — Lipsa afectării individuale — Inadmisibilitate )

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/37

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 iunie 2009 — Confservizi/Comisia
   (Cauza T-292/02) (1)

   („Ajutoare de stat - Schemă de ajutoare acordate de autoritățile italiene anumitor întreprinderi de servicii publice sub formă de scutiri fiscale și de împrumuturi cu dobândă preferențială - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună - Acțiune în anulare - Asociații de întreprinderi - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate”)
   2009/C 180/67
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Confederazione Nazionale dei Servizi (Confservizi) (Roma, Italia) (reprezentanți: C. Tessarolo, A. Vianello, S. Gobbato și F. Spitaleri, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: V. Di Bucci, agent)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Associazione Nazionale fra gli Industriali degli Acquedotti — Anfida (Roma, Italia) (reprezentant: P. Alberti, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a articolelor 2 și 3 din Decizia 2003/193/CE a Comisiei din 5 iunie 2002 privind un ajutor de stat sub formă de scutiri fiscale și de împrumuturi în condiții preferențiale acordate de Italia unor întreprinderi de servicii publice al căror acționariat este în majoritate public (JO 2003, L 77, p. 21)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Confederazione Nazionale di Servizi (Confservizi) la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisie.

               3)

               Associazione Nazionale fra gli Industriali degli Acquedotti — Anfida suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 274, 9.11.2002.


title: Cauza C-186/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Münster (Germania) la 24 aprilie 2015 – Kreissparkasse Wiedenbrück/Finanzamt Wiedenbrück

text:
               3.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 254/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Münster (Germania) la 24 aprilie 2015 – Kreissparkasse Wiedenbrück/Finanzamt Wiedenbrück
   (Cauza C-186/15)
   (2015/C 254/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Münster

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Kreissparkasse Wiedenbrück

      Pârât: Finanzamt Wiedenbrück

      Întrebările preliminare

               1)

               Statele membre sunt obligate să aplice regula rotunjirii prevăzută la articolul 175 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), atunci când pro rata de deducere este calculată potrivit uneia dintre metodele speciale prevăzute la articolul 173 alineatul (2) literele (a), (b), (c) sau (d) din aceeași directivă?

               2)

               Statele membre sunt obligate să aplice regula rotunjirii prevăzută la articolul 175 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată în cazul ajustării TVA-ului potrivit articolului 184 și urm. din Directiva 2006/112/CE atunci când pro rata de deducere, în sensul articolului 175 alineatul (1) din directivă, este calculată potrivit uneia dintre metodele speciale prevăzute la articolul 173 alineatul (2) literele (a), (b), (c) sau (d) din aceeași directivă sau potrivit articolului 17 alineatul (5) al treilea paragraf literele (a), (b), (c) sau (d) din A șasea Directivă a Consiliului 77/388/CEE din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare?

               3)

               Statele membre sunt obligate să ajusteze deducerile potrivit articolului 184 și urm. din Directiva 2006/112/CE prin aplicarea regulii rotunjirii – a doua întrebare – astfel încât valoarea TVA-ului să fie rotunjită în favoarea persoanei impozabile în sus sau în jos, la o cifră care nu depășește următorul număr întreg?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediţie specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza T-351/17: Acțiune introdusă la 2 iunie 2017 – Nike European Operations Netherlands și alții/Comisia

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/40

         Acțiune introdusă la 2 iunie 2017 – Nike European Operations Netherlands și alții/Comisia
   (Cauza T-351/17)
   (2017/C 249/54)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Nike European Operations Netherlands BV (Hilversum, Țările de Jos), Hugo Boss AG (Metzingen, Germania), Timberland Europe BV (Almelo, Țările de Jos), New Balance Athletic Shoes (UK) Ltd (Warrington, Regatul Unit), Wolverine Europe BV (Amsterdam, Țările de Jos) și Wolverine Europe Ltd (London, regatul Unit) (reprezentanți: E. Vermulst și J. Cornelis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/423 al Comisiei din 9 martie 2017 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și Vietnam și produse de Fujian Viscap Shoes Co. Ltd, Vietnam Ching Luh Shoes Co. Ltd, Vinh Thong Producing-Trading-Service Co. Ltd, Qingdao Tae Kwang Shoes Co. Ltd, Maystar Footwear Co. Ltd, Lien Phat Company Ltd, Qingdao Sewon Shoes Co. Ltd, Panyu Pegasus Footwear Co. Ltd, PanYu Leader Footwear Corporation, Panyu Hsieh Da Rubber Co. Ltd, An Loc Joint Stock Company, Qingdao Changshin Shoes Company Limited, Chang Shin Vietnam Co. Ltd, Samyang Vietnam Co. Ltd, Qingdao Samho Shoes Co. Ltd, Min Yuan, Chau Giang Company Limited, Foshan Shunde Fong Ben Footwear Industrial Co. Ltd și Dongguan Texas Shoes Limited Co., precum și de punere în aplicare a hotărârii Curții de Justiție în cauzele conexate C-659/13 și C-34/14 (JO 2017, L 64, p. 72);

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe lipsa de competență a Comisiei în adoptarea regulamentului atacat.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe redeschiderea procedurii privind încălțămintea, care fusese încheiată, și instituirea retroactivă a taxelor antidumping prin intermediul regulamentului atacat: (i) sunt lipsite de temei juridic, sunt întemeiate pe o eroare vădită în aplicarea articolului 266 TFUE și a regulamentului de bază (1) și încalcă articolul 9 alineatul (4) din regulamentul de bază; (ii) nu sunt conforme cu principiul protecției încrederii legitime, securității juridice și neretroactivității în măsura în care le privește pe reclamante; (iii) se întemeiază pe o aplicare eronată a articolului 266 TFUE, sunt întemeiate pe un abuz de putere săvârșit de Comisia Europeană și încalcă articolul 5 alineatul (4) TUE.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe faptul că impunerea retroactivă a taxelor antidumping pentru furnizorii reclamantelor împiedicând rambursarea reclamantelor încalcă principiul nediscriminării.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe faptul că Comisia Europeană a săvârșit un abuz de putere în evaluarea cererilor privind economia de piață și tratamentul individual și a încălcat principiul nediscriminării.

      (1)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza T-105/04: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 12 decembrie 2007 — Sandoz/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/33

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 12 decembrie 2007 — Sandoz/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-105/04) (1)

   (2008/C 37/53)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 106, 30.4.2004.


title: Cauza T-657/16: Acțiune introdusă la 17 septembrie 2016 – Márquez Alentà/EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (Reprezentarea unei furnici)

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/24

         Acțiune introdusă la 17 septembrie 2016 – Márquez Alentà/EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (Reprezentarea unei furnici)
   (Cauza T-657/16)
   (2016/C 410/34)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Marc Márquez Alentà (Cervera, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Fiesta Hotels & Resorts, SL (Ibiza, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamantul

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene (Reprezentarea unei furnici) – cererea de înregistrare nr. 12 715 661

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 30 iunie 2016 în cauza R 1242/2015-1

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în ceea ce privește admiterea în parte a căii de atac în cauza R 1242/2015-1 și opoziția pentru anumite produse solicitate din clasa 16 și pentru serviciile din clasa 35;

               —

               confirmarea, în consecință, a deciziei diviziei de opoziție și, prin urmare, înregistrarea mărcii solicitate pentru toate produsele și serviciile solicitate din clasele 16, 35, 41 și 43;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-87/08: Acțiune introdusă la 18 februarie 2008 — Republica Cipru/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/27

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2008 — Republica Cipru/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-87/08)
   (2008/C 142/48)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Republica Cipru (reprezentant: P. Kliridis)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea anunțului de participare EuropeAid/126225/C/SER/CY pentru atribuirea contractului de achiziții publice denumit „Technical Assistance for engineering works for waste management infrastructure and rehabilitation of dumping sites in the northern part of Cyprus”, care a fost publicat numai în limba engleză pe pagina de internet http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ la 8 decembrie 2007 sau în jurul acestei date și anularea articolelor 5 și 28.2 din anunț;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta susține că anunțul atacat este ilegal pentru următoarele motive:

               —

               în primul rând, întrucât Comisia a publicat anunțul săvârșind un abuz de putere și/sau încălcând temeiul juridic, în special Regulamentul (CE) nr. 389/2006 al Consiliului din 27 februarie 2006 privind crearea unui instrument de sprijin financiar în scopul de a încuraja dezvoltarea economică a comunității cipriote turce și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2667/2000 privind Agenția Europeană pentru Reconstrucție (1),

               —

               în al doilea rând, întrucât anunțul în cauză este contrar și/sau nu este conform cu articolul 299 CE, astfel cum a fost modificat prin articolul 19 din Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace (2) (denumit în continuare „Actul de aderare din 2003”), precum și prin Protocolul nr. 10 referitor la Cipru din Actul de aderare din 2003 (3),

               —

               în al treilea rând, întrucât este contrar și/sau nu este conform nici obligațiilor care rezultă din normele imperative de drept internațional, și nici Rezoluțiilor 541(1983) și 550(1984) ale Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite,

               —

               în al patrulea rând, întrucât nu a fost publicat în Jurnalul Oficial.

      (1)  JO L 65, p. 5, Ediție specială, 11/vol. 45, p. 147.

      (2)  JO 2003, L 236, p. 33.

      (3)  JO 2003, L 236, p. 955.


title: Cauza C-578/16 PPU: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 februarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – C. K., H. F., A. S./Republica Slovenia [Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Frontiere, azil și imigrare — Sistemul de la Dublin — Regulamentul (UE) nr. 604/2013 — Articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Tratamente inumane sau degradante — Transfer al unui solicitant de azil grav bolnav către statul responsabil de examinarea cererii sale — Lipsa unor temeiuri substanțiale de a crede în existența unor deficiențe sistemice dovedite în acest stat membru — Obligații impuse statului membru care trebuie să efectueze transferul]

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/11

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 februarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – C. K., H. F., A. S./Republica Slovenia
   (Cauza C-578/16 PPU) (1)

   ([Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Frontiere, azil și imigrare - Sistemul de la Dublin - Regulamentul (UE) nr. 604/2013 - Articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Tratamente inumane sau degradante - Transfer al unui solicitant de azil grav bolnav către statul responsabil de examinarea cererii sale - Lipsa unor temeiuri substanțiale de a crede în existența unor deficiențe sistemice dovedite în acest stat membru - Obligații impuse statului membru care trebuie să efectueze transferul])
   (2017/C 112/16)
   Limba de procedură: slovena

      Instanța de trimitere

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: C. K., H. F., A. S.

      Pârâtă: Republica Slovenia

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid trebuie să fie interpretat în sensul că problema aplicării de către un stat membru a „clauzei discreționare” prevăzute de această dispoziție nu intră numai sub incidența dreptului național și a interpretării date de instanța constituțională a statului membru respectiv, ci constituie o problemă de interpretare a dreptului Uniunii, în sensul articolului 267 TFUE.

               2)

               Articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie să fie interpretat în sensul că:

                           —

                           chiar în lipsa unor temeiuri substanțiale de a crede că există deficiențe sistemice în statul membru responsabil de examinarea cererii de azil, transferul unui solicitant de azil în cadrul Regulamentului nr. 604/2013 nu poate fi efectuat decât în condiții în care este exclus ca acest transfer să presupună un risc real și dovedit ca persoana interesată să sufere tratamente inumane sau degradante, în sensul acestui articol;

                           —

                           în situații în care transferul unui solicitant de azil care prezintă o afecțiune mintală sau fizică deosebit de gravă ar presupune riscul real și dovedit al unei deteriorări semnificative și iremediabile a stării de sănătate a persoanei interesate, acest transfer ar constitui un tratament inuman sau degradant, în sensul articolului menționat;

                           —

                           autoritățile statului membru care trebuie să efectueze transferul și, după caz, instanțele acestuia, sunt obligate să elimine orice îndoieli serioase privind impactul transferului asupra stării de sănătate a persoanei interesate, luând măsurile de precauție necesare pentru ca transferul său să aibă loc în condiții care permit protejarea în mod adecvat și suficient a stării de sănătate a acestei persoane. În ipoteza în care, ținând seama de deosebita gravitate a afecțiunii solicitantului de azil în cauză, luarea măsurilor de precauție menționate nu ar fi suficientă pentru a se garanta că transferul său nu va presupune riscul real al unei agravări semnificative și iremediabile a stării sale de sănătate, autoritățile statului membru respectiv trebuie să suspende executarea transferului persoanei interesate până când starea sa o face aptă pentru un asemenea transfer, și

                           —

                           după caz, dacă s-ar constata că starea de sănătate a solicitantului de azil respectiv nu ar urma să se amelioreze pe termen scurt sau că suspendarea procedurii pentru o perioadă lungă ar risca să agraveze starea persoanei interesate, statul membru solicitant ar putea alege să examineze el însuși cererea acestuia, făcând uz de „clauza discreționară” prevăzută la articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 604/2013.

         Articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 604/2013, interpretat în lumina articolului 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, nu poate fi interpretat în sensul că obligă acest stat membru, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, să facă aplicarea clauzei menționate.

      (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza T-255/08: Hotărârea Tribunalului din 22 iunie 2010 — Montero Padilla/OAPI — Padilla Requena (JOSE PADILLA) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale JOSE PADILLA — Mărci și semn anterioare JOSE PADILLA — Motive relative de refuz — Lipsa unei mărci de notorietate în sensul articolului 6 bis din Convenția de la Paris și a unei mărci de renume — Articolul 8 alineatul (2) litera (c) și articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (2) litera (c) și articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Lipsa unui semn anterior utilizat în comerț — Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009]” ]

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/34

         Hotărârea Tribunalului din 22 iunie 2010 — Montero Padilla/OAPI — Padilla Requena (JOSE PADILLA)
   (Cauza T-255/08) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale JOSE PADILLA - Mărci și semn anterioare JOSE PADILLA - Motive relative de refuz - Lipsa unei mărci de notorietate în sensul articolului 6 bis din Convenția de la Paris și a unei mărci de renume - Articolul 8 alineatul (2) litera (c) și articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (2) litera (c) și articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Lipsa unui semn anterior utilizat în comerț - Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009])
   2010/C 209/50
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Eugenia Montero Padilla (Madrid, Spania) (reprezentanți: inițial G. Aguillaume Gandasegui și P. Linde Puelles, ulterior A. Salerno și M. Di Stefano, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: J.F. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: José María Padilla Requena (Santa Eulalia, Spania) (reprezentanți: J. F. Gallego Jiménez și J. R. Gil Cantons, avocați)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 1 martie 2008 (cauza R 516/2007-2) privind o procedură de opoziție între doamna Eugenia Montero Padilla și domnul José María Padilla Requena.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Doamna Eugenia Montero Padilla suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și de domnul José María Padilla Requena.

      (1)  JO C 209, 15.8.2008.


title: Cauza F-132/15: Acțiune introdusă la 12 octombrie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/46

         Acțiune introdusă la 12 octombrie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-132/15)
   (2015/C 406/49)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentanți: J.-N. Louis și N. de Montigny, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de aplicare a clauzei privind rezerva medicală prevăzută la articolul 32 din RAA, cu efect retroactiv, începând de la data angajării reclamantei în cadrul Comisiei și de suspendare a garanțiilor în caz de invaliditate sau de deces și, pe de altă parte, a deciziei de a o exclude de la orice recrutare de către Comisie pe o perioadă de șase ani de la data încetării ultimului său contract.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziilor autorității abilitate să încheie contractele de muncă (AAIC) privind, pe de o parte, aplicarea cu efect retroactiv împotriva reclamantei a rezervei medicale prevăzute la articolul 32 din RAA și suspendarea garanțiilor în materie de invaliditate sau de deces și, pe de altă parte, excluderea reclamantei de la orice recrutare de către comisie pe o perioadă de șase ani.

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-39/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 mai 2012 — Comisia Europeană/Republica Estonia (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libera circulație a lucrătorilor — Impozit pe venit — Deducere — Pensii pentru limită de vârstă — Impact asupra pensiilor cu cuantum redus — Discriminare între contribuabilii rezidenți și cei nerezidenți)

text:
               30.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 mai 2012 — Comisia Europeană/Republica Estonia
   (Cauza C-39/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libera circulație a lucrătorilor - Impozit pe venit - Deducere - Pensii pentru limită de vârstă - Impact asupra pensiilor cu cuantum redus - Discriminare între contribuabilii rezidenți și cei nerezidenți)
   2012/C 194/02
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Mölls, K. Saaremäel-Stoilov și R. Lyal, agenți)

      Pârâtă: Republica Estonia (reprezentant: M. Linntam, agent)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Spaniei (reprezentanți: M. Muñoz Pérez și A. Rubio Gonzáles, agenți), Republica Portugheză (reprezentant: L. Inez Fernandes, agent), Regatul Suediei (reprezentant: A. Falk, agent), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant: S. Ossowski, agent), Republica Federală Germania (reprezentanți: J. Möller, C. Blaschke și B. Klein, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 45 TFUE și a articolului 28 din Acordul privind SEE — Impozit pe venitul provenit din pensii pentru limită de vârstă — Legislație națională care nu prevede posibilitatea de a acorda o scutire de impozit pe venit pentru particularii nerezidenți ale căror venituri totale sunt atât de reduse încât ar beneficia de scutirea de impozitul pe venit dacă ar fi contribuabili rezidenți

      Dispozitivul

               1.

               Prin excluderea pensionarilor nerezidenți de la beneficiul deducerilor prevăzute prin Legea privind impozitul pe venit (tulumaksuseadus) din 15 decembrie 1999, astfel cum a fost modificată prin Legea din 26 noiembrie 2009, atunci când, având în vedere cuantumul redus al pensiilor lor, aceștia nu sunt impozabili în statul membru de reședință, în temeiul legislației fiscale din acesta din urmă, Republica Estonia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 45 TFUE și al articolului 28 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992.

               2.

               Obligă Republica Estonia la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Regatul Spaniei, Republica Portugheză, Regatul Suediei, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, precum și Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 63, 13.3.2010.


title: Cauza T-331/11: Acțiune introdusă la 16 iunie 2011 — Besselink/Consiliul

text:
               13.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/35

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2011 — Besselink/Consiliul
   (Cauza T-331/11)
   2011/C 238/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Leonard Besselink (Utrecht, Țările de Jos) (reprezentanți: O. Brouwer și J. Blockx, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Consiliului din 1 aprilie 2011 de refuz al acordării accesului integral la documentul 9689/10 în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76), astfel cum a fost notificată reclamantului la 7 aprilie 2011 printr-o scrisoare purtând referința 04/c/01/11, și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată în temeiul articolului 87 din regulamentul de procedură, inclusiv a celor efectuate de eventuali intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că decizia atacată de întemeiază pe o greșită interpretare și aplicare a articolului 4 alineatul (1) litera (a) a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 care protejează interesul public în ceea ce privește relațiile internaționale întrucât:

                           —

                           În mod eronat nu a ținut cont Consiliul de natura constituțională a documentului la care a solicitat acces reclamantul;

                           —

                           Reclamantul consideră că accesul la documentul 9689/10 este de asemenea garantat pe baza libertății de exprimare prevăzute la articolul 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

                           —

                           Consiliul a omis să țină cont de împrejurările și de obiectul specifice acestei cauze; și

                           —

                           În mod eronat s-a referit Consiliul la efectele negative ipotetice ale comunicării documentului solicitat asupra viitoarelor negocieri ale Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe greșita aplicare a articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 și pe încălcarea principiului proporționalității în măsura în care Consiliul nu a examinat dacă era adecvat să acorde un acces parțial și să limiteze refuzul la părți din documentul 9689/10 care erau adecvate și strict necesare.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe nerespectarea de către Consiliu a obligației sale de a motiva decizia atacată în mod suficient și corespunzător.


title: Cauza F-53/13: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 26 februarie 2014 – Diamantopoulos/SEAE (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Decizie de a nu îl promova pe reclamant în gradul AD 12 — Decizie implicită de respingere a reclamației — Decizie explicită de respingere a reclamației posterioare acțiunii — Motivare)

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/44

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 26 februarie 2014 – Diamantopoulos/SEAE
   (Cauza F-53/13) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Promovare - Decizie de a nu îl promova pe reclamant în gradul AD 12 - Decizie implicită de respingere a reclamației - Decizie explicită de respingere a reclamației posterioare acțiunii - Motivare))
   2014/C 102/64
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Alkis Diamantopoulos (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. . Orlandi, J.-N. Louis și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) (reprezentanți: S. Marquardt și E. Chaboureau, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de a nu îl promova pe reclamant în gradul AD 12 în cadrul exercițiului de promovare 2012.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Serviciului European de Acțiune Externă de a nu îl promova pe domnul Diamantopoulos în gradul AD 12 în cadrul exercițiului de promovare 2012.

               2)

               Serviciul European de Acțiune Externă suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de domnul Diamantopoulos.

      (1)  JO C 215, 27.7.2013, p.20.


title: Cauza C-137/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 15 martie 2010 — Comunitățile Europene/Région de Bruxelles-Capitale

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 15 martie 2010 — Comunitățile Europene/Région de Bruxelles-Capitale
   (Cauza C-137/10)
   2010/C 148/24
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Comunitățile Europene

      Pârâtă: Région de Bruxelles-Capitale

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 282 din Tratatul de instituire a Comunității Europene și în special formularea „[î]n acest scop, Comunitatea este reprezentată de Comisie” din a doua teză a acestui articol, trebuie interpretate în sensul că o instituție este în mod legal mandatată pentru a reprezenta Comunitatea prin simplul fapt al existenței unui mandat de reprezentare în justiție a Comunității, indiferent de faptul dacă acest mandat a desemnat sau nu o persoană fizică responsabilă să reprezinte instituția delegată?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ, o instanță națională precum Conseil d'État poate verifica admisibilitatea unei acțiuni a unei instituții europene mandatată în mod legal de Comisie pentru a exercita o acțiune în justiție, în sensul articolului 282 a doua teză din Tratatul de instituire a Comunității Europene, examinând dacă această instituție este reprezentată de persoana fizică potrivită, care poate exercita o acțiune în fața instanței naționale?

               3.

               Cu titlu subsidiar, în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, articolul 207 alineatul (2) primul paragraf prima teză din Tratatul de instituire a Comunității Europene și mai precis formularea „asistat de un Secretar General adjunct responsabil pentru administrarea Secretariatului General” trebuie interpretate în sensul că secretarul general adjunct al Consiliului poate în mod legal să reprezinte Consiliul în scopul introducerii unei acțiuni în fața instanțelor jurisdicționale naționale?


title: Cauza C-472/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bayerisches Verwaltungsgericht München (Germania) la 2 septembrie 2013 — Andre Lawrence Shepherd/Bundesrepublik Deutschland

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bayerisches Verwaltungsgericht München (Germania) la 2 septembrie 2013 — Andre Lawrence Shepherd/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-472/13)
   2013/C 336/19
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bayerisches Verwaltungsgericht München

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Andre Lawrence Shepherd

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 9 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2004/83/CE (1) trebuie interpretat în sensul că în domeniul de protecție intră numai persoanele ale căror atribuții militare specifice includ participarea directă la lupte, așadar la operațiuni care presupun utilizarea armelor, respectiv care au autoritatea de a dispune astfel de operațiuni (varianta 1), sau și alți membri ai forțelor armate pot intra în domeniul de aplicare al acestei dispoziții, atunci când atribuțiile lor sunt limitate la suportul logistic și tehnic al unei unități în afara teatrului de operațiuni efectiv și au numai efecte indirecte asupra luptelor efective (varianta 2)?

               2.

               Articolul 9 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2004/83/CE trebuie interpretat în sensul că efectuarea serviciului militar în contextul unui conflict (internațional sau intern) trebuie să presupună, respectiv să oblige în mod predominant sau sistematic la comiterea unor infracțiuni sau a unor acte în sensul articolului 12 alineatul (2) din Directiva 2004/83/CE (varianta 1), sau este suficient ca solicitantul de azil să explice că, în cazuri individuale, forțele armate din care acesta face parte au săvârșit infracțiuni, în sensul articolului 12 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/83/CE, în zona de operațiuni în care acestea au fost destinate, fie deoarece ordinele individuale privind operațiunile s-au dovedit a fi infracțiuni în sensul amintit, fie ca urmare a unor excese individuale (varianta 2)?

               3.

               Protecția ca refugiat este acordată numai dacă și în viitor este de așteptat, cu o probabilitate semnificativă, dincolo de orice îndoială rezonabilă, că vor exista încălcări ale dreptului internațional umanitar sau este suficient dacă solicitantul de azil descrie fapte care indică că în conflictul concret sunt săvârșite (în mod cert sau probabil) astfel de infracțiuni, și, prin urmare, nu este exclusă posibilitatea implicării în acestea a solicitantului menționat?

               4.

               Netolerarea sau sancționarea încălcărilor dreptului internațional umanitar de către instanțele militare exclude protecția ca refugiat în temeiul articolului 9 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2004/83/CE sau acest fapt nu are niciun rol?
               Trebuie să existe o sancțiune aplicată de Curtea Penală Internațională?

               5.

               Faptul că desfășurarea de trupe, respectiv statutul de ocupare este aprobat de comunitatea internațională sau se întemeiază pe un mandat al Consiliului de Securitate al ONU exclude protecția ca refugiat?

               6.

               În vederea acordării protecției ca refugiat în temeiul articolului 9 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2004/83/CE, este necesar ca solicitantul de azil să poată fi condamnat în temeiul Statutului Curții Penale Internaționale în raport cu îndeplinirea sarcinilor sale (varianta 1) sau protecția ca refugiat este acordată și dacă acest prag nu este atins, așadar dacă solicitantul de azil nu riscă urmărirea penală, însă totuși nu poate concilia îndeplinirea obligațiilor militare cu propria conștiință (varianta 2)?

               7.

               Faptul că solicitantul de azil nu a utilizat posibilitatea de a parcurge o procedură ordinară a obiecției de conștiință, deși ar fi avut această ocazie, exclude protecția ca refugiat potrivit dispozițiilor menționate sau protecția ca refugiat trebuie luată în considerare și în cazul în care este vorba despre o decizie actuală de conștiință?

               8.

               Excluderea dezonorantă din armată, aplicarea unei pedepse privative de libertate și aferenta izolare socială și dezavantajele rezultate în legătură cu acestea constituie un act de persecuție, în sensul articolului 9 alineatul (2) litera (b) sau litera (c) din Directiva 2004/83/CE?

      (1)  Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO L 304, p. 12, rectificare în JO 2005, L 204, p. 24, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52).


title: Cauza C-571/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Varna (Bulgaria) la 14 noiembrie 2016 – Nikolay Kantarev/Balgarska Narodna Banka

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Varna (Bulgaria) la 14 noiembrie 2016 – Nikolay Kantarev/Balgarska Narodna Banka
   (Cauza C-571/16)
   (2017/C 038/12)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Varna

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Nikolay Kantarev

      Pârâtă: Balgarska Narodna Banka

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 4 alineatul (3) TUE și principiile echivalenței și efectivității trebuie interpretate în sensul că permit, în lipsa unei reglementări naționale, stabilirea procedurii și competenței pentru acțiunile în despăgubire întemeiate pe încălcări ale dreptului Uniunii în funcție de autoritatea care a săvârșit încălcarea și de tipul acțiunii/omisiunii prin care s-a săvârșit încălcarea, în cazul în care aplicarea acestor criterii are drept efect judecarea acțiunilor de către instanțe diferite din punct de vedere al competenței materiale – instanțe civile sau de contencios administrativ –, conform unor regulamente de procedură diferite, Codul de procedură civilă (Grazhdansko-protsesualen kodeks, denumit în continuare „GPK”) și Codul de procedură administrativă (Administrativnoprotsesualen kodeks, denumit în continuare „APK”), care prevăd plata unor taxe diferite – proporționale sau simple –, precum și dovedirea îndeplinirii unor condiții diferite, inclusiv existența culpei?

               2)

               Articolul 4 alineatul (3) TUE și cerințele stabilite de Curtea de Justiție în Hotărârea Frankovich trebuie interpretate în sensul că se opun ca acțiunile în despăgubire întemeiate pe încălcări ale dreptului Uniunii să [poată] fi judecate potrivit unei proceduri precum cea prevăzută la articolele 45 și 49 din Legea privind obligațiile și contractele (Zakon za zadalzheniata i dogovorite, denumită în continuare „ZZD”), care prevede plata unei taxe proporționale și dovedirea culpei, și potrivit unei proceduri precum cea prevăzută la articolul 1 din Legea privind răspunderea statului și a comunelor pentru prejudicii (Zakon za otgovornostta na darzhavata i obshtinite za vredi, denumită în continuare „ZODOV”), care, deși prevede răspunderea obiectivă și cuprinde norme speciale care au drept obiectiv facilitarea accesului la justiție, se aplică doar prejudiciilor rezultate din acte nelegale anulate și din acțiuni/omisiuni nelegale ale organelor administrative și nu include încălcări ale dreptului Uniunii de către alte organe ale statului prin acțiuni/omisiuni neanulate în procedura corespunzătoare?

               3)

               Articolul 1 punctul 3 subpunctul (i) și articolul 10 alineatul (1) din Directiva 94/19 (1) trebuie interpretate în sensul că permit o abordare legislativă precum cea de la articolul 36 alineatul 3 din Legea privind instituțiile de credit (Zakon za kreditnite institutsii, denumită în continuare „ZKI”) și de la articolul 23 alineatul 5 din Legea privind garantarea depozitelor (Zakon za garantirane na vlogovete v bankite, denumită în continuare „ZGVB”), potrivit căreia „premisa că instituția de credit în cauză pare să nu fie capabilă, pentru moment și din motive legate direct de situația sa financiară, să plătească depozitul și să nu aibă, pe termen scurt, nici o perspectivă de a putea să o facă” este echivalentă cu stabilirea incapacității de plată a instituției și revocarea autorizației acesteia, iar sistemul de garantare a depozitelor trebuie să intervină din momentul revocării licenței bancare?

               4)

               Articolul 1 punctul 3 din Directiva 94/19 trebuie interpretat în sensul că, pentru calificarea unui depozit drept „indisponibil”, indisponibilitatea acestuia trebuie constatată în mod expres de „autoritățile competente” după aprecierea realizată conform subpunctului (i) al acestei dispoziții sau permite ca, în cazul unei lacune în legislația națională, aprecierea și voința „autorității competente” să poată fi deduse din interpretarea altor acte ale acestei autorități, în speță, de exemplu, a Deciziei nr. 73 din 20 iunie 2014 a upravitelen savet (Consiliul de administrație) al BNB, prin care „KTB” AD a fost pusă sub supraveghere specială, sau se prezumă din împrejurări precum cele din procedura principală?

               5)

               În împrejurări precum cele din procedura principală, în care prin Decizia nr. 73 a Consiliului de administrație al BNB din 20 iunie 2014 au fost stopate toate plățile și tranzacțiile, iar în perioada 20 iunie 2014-6 noiembrie 2014 deponenții nu au putut depune cereri de plată și nu au avut acces la depozitele lor, se poate considera că toate depozitele garantate la vedere (de care se poate dispune fără o notificare prealabilă și care trebuie plătite imediat la cerere) au devenit indisponibile în sensul articolului 1 punctul 3 subpunctul (i) din Directiva 94/19, sau condiția că un depozit „datorat și exigibil care nu a fost plătit de către o instituție de credit” impune ca deponenții să fi solicitat instituției de credit să facă plata (prin cerere, ordin), fără ca aceasta să fi fost efectuată?

               6)

               Articolul 1 punctul 3 subpunctul (i), articolul 10 alineatul (1) din Directiva 94/19 și considerentul (8) al Directivei 2009/14 (2) trebuie interpretate în sensul că puterea de apreciere a „autorităților competente” în ceea ce privește analiza efectuată conform articolului 1 punctul 3 subpunctul (i) este în orice caz restricționată prin termenul prevăzut de a doua teză a subpunctului (i) sau în sensul că, în scopurile supravegherii speciale, precum cea prevăzută de articolul 115 din ZKI, aceste articole permit ca depozitele să rămână indisponibile pentru o perioadă mai lungă de timp decât cea prevăzută de directivă?

               7)

               Articolul 1 punctul 3 subpunctul (i) și articolul 10 alineatul (1) din Directiva 94/19 au efect direct și conferă titularilor depozitelor la o bancă care este afiliată la un sistem de garantare a depozitelor, în plus față de dreptul lor la despăgubire reglementat prin acest sistem, până la concurența sumei prevăzute de articolul 7 alineatul (1) din Directiva 94/19, și dreptul de a solicita stabilirea răspunderii statului pentru încălcarea dreptului Uniunii, prin chemarea în judecată a autorității obligate să constate indisponibilitatea depozitelor pentru plata de despăgubiri pentru prejudiciul suferit din cauza plății cu întârziere a depozitului, dacă decizia conform articolului 1 punctul 3 subpunctul (i) a fost luată după trecerea perioadei de cinci zile stabilite de directivă, iar această întârziere este datorată efectului unei măsuri de reorganizare menite să protejeze banca împotriva incapacității de plată și care a fost dispusă de această autoritate, sau permit, în împrejurări precum cele din procedura principală, o reglementare națională precum cea prevăzută de articolul 79 alineatul 8 din ZKI, potrivit căreia, BNB, organele acesteia și persoanele împuternicite din aceasta răspund pentru prejudiciile cauzate în exercitarea sarcinilor de supraveghere doar dacă acestea au fost cauzate cu intenție?

               8)

               O încălcare a dreptului Uniunii, care constă în faptul că „autoritatea competentă” nu a adoptat o decizie conform articolului 1 punctul 3 subpunctul (i) din Directiva 94/19, reprezintă și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții o „încălcare suficient de gravă”, care poate antrena răspunderea unui stat membru pentru prejudicii, printr-o acțiune împotriva autorității de supraveghere și sunt relevante în acest sens următoarele împrejurări: a) Fond za garantirane na vlogovete v bankite (Fondul pentru garantarea depozitelor bancare, denumit în continuare „FGVB”) nu a dispus de mijloace suficiente pentru a acoperi toate depozitele garantate; b) în perioada în care au fost stopate plățile instituția de creditare a fost pusă sub supraveghere specială pentru protejarea acesteia împotriva incapacității de plată; c) depozitul reclamantului a fost plătit după ce BNB a constatat ineficacitatea măsurilor de redresare; [d)] s-a plătit depozitul reclamantului plus venitul din dobânzi, inclusiv pentru perioada 20 iunie 2014-6 noiembrie 2014?

      (1)  Directiva 94/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind sistemele de garantare a depozitelor (JO 1994, L 135, p. 5, Ediţie specială, 06/vol. 2, p. 163).

      (2)  Directiva 2009/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2009 de modificare a Directivei 94/19/CE privind sistemele de garantare a depozitelor, în ceea ce privește plafonul de garantare și termenul de plată a compensațiilor (JO 2009, L 68, p. 3).


title: Cauza C-177/08: Ordonanța președintelui Curții din 4 august 2008 (cerere de pronunțare a unei întrebări preliminare formulată de Bundesverzaltungsgericht — Germania) — Khoshnaw Abdullah/Bundesrepublik Deutschland

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/22

         Ordonanța președintelui Curții din 4 august 2008 (cerere de pronunțare a unei întrebări preliminare formulată de Bundesverzaltungsgericht — Germania) — Khoshnaw Abdullah/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-177/08) (1)

   (2008/C 313/39)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 197, 2.8.2008.


title: Cauza T-421/09: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2012 — DEI/Comisia [ „Concurență — Abuz de poziție dominantă — Piața elenă a furnizării de lignit și piața elenă angro de energie electrică — Decizie de stabilire a măsurilor specifice pentru corectarea efectelor anticoncurențiale ale încălcării articolului 86 alineatul (1) CE, coroborat cu articolul 82 CE, constatate într-o decizie anterioară — Articolul 86 alineatul (3) CE — Anularea deciziei anterioare” ]

text:
               10.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/13

         Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2012 — DEI/Comisia
   (Cauza T-421/09) (1)

   (Concurență - Abuz de poziție dominantă - Piața elenă a furnizării de lignit și piața elenă angro de energie electrică - Decizie de stabilire a măsurilor specifice pentru corectarea efectelor anticoncurențiale ale încălcării articolului 86 alineatul (1) CE, coroborat cu articolul 82 CE, constatate într-o decizie anterioară - Articolul 86 alineatul (3) CE - Anularea deciziei anterioare)
   2012/C 343/19
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Atena, Grecia) (reprezentant: P. Anestis, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Christoforou și A. Antoniadis, agenți, asistați de A. Oikonomou, avocat)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Elenă (reprezentanți: P. Mylonopoulos și K. Boskovits, agenți, asistați de M. Marinos, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2009) 6244 final a Comisiei din 4 august 2009 de stabilire a măsurilor specifice pentru corectarea efectelor anticoncurențiale ale încălcării constatate în Decizia Comisiei din 5 martie 2008 privind acordarea sau menținerea în vigoare de către Republica Elenă a drepturilor de extracție a lignitului acordate DEI.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia C(2009) 6244 final a Comisiei din 4 august 2009 de stabilire a măsurilor specifice pentru corectarea efectelor anticoncurențiale ale încălcării constatate în Decizia Comisiei din 5 martie 2008 privind acordarea sau menținerea în vigoare de către Republica Elenă a drepturilor de extracție a lignitului acordate Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI).

               2.

               Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de DEI.

               3.

               Republica Elenă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 11, 16.1.2010.


title: Cauza C-430/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 17 iulie 2017 – Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG/Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 17 iulie 2017 – Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG/Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV
   (Cauza C-430/17)
   (2017/C 347/09)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG

      Intimată: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

      Întrebările preliminare

               1)

               În cadrul aplicării articolului 8 alineatul (4) din Directiva 2011/83/UE (1), în cazul unui mijloc de comunicare la distanță (în speță: prospect publicitar cu carte poștală pentru comandă) ce permite un spațiu sau un timp limitat pentru afișarea informației prezintă relevanță

                           a)

                           dacă mijlocul de comunicare la distanță (în mod abstract) permite, potrivit tipului său, un spațiu sau un timp limitat
                           sau

                           b)

                           dacă acesta (în mod concret), în forma aleasă de către comerciant, oferă un spațiu sau un timp limitat?

               2)

               Este compatibil cu articolul 8 alineatul (4) și cu articolul 6 alineatul (1) litera (h) din Directiva 2011/83/UE ca informația despre dreptul de retragere în cazul posibilității limitate de afișare, în sensul articolului 8 alineatul (4) din Directiva 2011/83/UE, să fie limitată la informația privind existența unui drept de retragere?

               3)

               Este întotdeauna absolut necesar, conform articolului 8 alineatul (4) și articolului 6 alineatul (1) litera (h) din Directiva 2011/83/UE, ca înaintea încheierii unui contract la distanță să se atașeze mijlocului de comunicare la distanță, chiar și în cazul posibilității de afișare limitate, formularul tipizat de retragere prezentat în anexa I partea B la Directiva 2011/83/UE?

      (1)  Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2011, L 304, p. 64).


title: Cauza C-502/16 P: Recurs introdus la 22 septembrie 2016 de Monster Energy Company împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 14 iulie 2016 în cauza T-567/15, Monster Energy/EUIPO – MAD CATZ INTERACTIVE (REPREZENTAREA UNUI PATRAT NEGRU CU PATRU DUNGI ALBE)

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/14

         Recurs introdus la 22 septembrie 2016 de Monster Energy Company împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 14 iulie 2016 în cauza T-567/15, Monster Energy/EUIPO – MAD CATZ INTERACTIVE (REPREZENTAREA UNUI PATRAT NEGRU CU PATRU DUNGI ALBE)
   (Cauza C-502/16 P)
   (2017/C 112/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Monster Energy Company (reprezentant: P. Brownlow, Solicitor)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
   Prin Ordonanța din 16 februarie 2017, Curtea (Camera a noua) a declarat recursul inadmisibil.