title: Cauza C-313/18: Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Svea hovrätt – Suedia) – Dacom Limited/IPM Informed Portfolio Management AB

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/40

      Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Svea hovrätt – Suedia) – Dacom Limited/IPM Informed Portfolio Management AB
      (Cauza C-313/18) (1)

      (2019/C 112/46)
      Limba de procedură: suedeza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 268, 30.7.2018.


title: Cauza C-566/18: Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Handelsgericht Wien – Austria) – Austrian Airlines AG/MG, NF

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/40

      Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Handelsgericht Wien – Austria) – Austrian Airlines AG/MG, NF
      (Cauza C-566/18) (1)

      (2019/C 112/47)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 455, 17.12.2018.


title: Cauza C-617/18: Ordonanța președintelui Curții din 16 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia de Albacete – Spania) – Los prestatarios/Globalcaja S.A.

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/40

      Ordonanța președintelui Curții din 16 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia de Albacete – Spania) – Los prestatarios/Globalcaja S.A.
      (Cauza C-617/18) (1)

      (2019/C 112/48)
      Limba de procedură: spaniola
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 455, 17.12.2018.


title: Cauza T-647/17: Hotărârea Tribunalului din 8 februarie 2019 – Serendipity și alții/EUIPO – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative CHIARA FERRAGNI – Marca Benelux verbală anterioară Chiara – Motiv relativ de refuz – Lipsa unui risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/41

      Hotărârea Tribunalului din 8 februarie 2019 – Serendipity și alții/EUIPO – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI)
      (Cauza T-647/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative CHIARA FERRAGNI - Marca Benelux verbală anterioară Chiara - Motiv relativ de refuz - Lipsa unui risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2019/C 112/49)
      Limba de procedură: italiana

         Părţile

         Reclamanţi: Serendipity Srl (Milano, Italia), Giuseppe Morgese (Barletta, Italia), Pasquale Morgese (Barletta) (reprezentanţi: C. Volpi, L. Aliotta și F. Garbagnati Lo Iacono, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: CKL Holdings NV (Bussum, Țările de Jos)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 17 iulie 2017 (cauza R 2444/2016-4) privind o procedură de opoziție între, pe de o parte, CKL Holdings și, pe de altă parte, Serendipity și domnii Morgese

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 17 iulie 2017 (cauza R 2444/2016-4).

                  2)

                  Obligă EUIPO să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Serendipity Srl și de domnii Giuseppe Morgese și Pasquale Morgese.

         (1)  JO C 392, 20.11.2017.


title: Cauza T-34/19: Acțiune introdusă la 16 ianuarie 2019 – Orkla Foods Danmark/EUIPO (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/41

      Acțiune introdusă la 16 ianuarie 2019 – Orkla Foods Danmark/EUIPO (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)
      (Cauza T-34/19)
      (2019/C 112/50)
      Limba de procedură: daneza

         Părțile

         Reclamantă: Orkla Foods Danmark A/S (Taastrup, Danemarca) (reprezentant: S. Hansen, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD” – Cererea de înregistrare nr. 16 930 241

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 1 octombrie 2018 în cauza R 309/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-41/19: Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2019 – MSI Svetovanje/EUIPO – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/42

      Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2019 – MSI Svetovanje/EUIPO – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)
      (Cauza T-41/19)
      (2019/C 112/51)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: MSI Svetovanje, marketing, d.o.o (Vrhnika, Slovenia) (reprezentant: M. Maček, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Industrial Farmaceutica Cantabria, SA (Madrid, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă nume – cererea de înregistrare nr. 15 120 355

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 8 noiembrie 2018 în cauza R 722/2018-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata propriilor cheltuielilor de judecată și a celor efectuate de MSI Svetovanje d.o.o.

         Motivele invocate

                  —

                  Încălcarea articolului 95 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și a articolului 296 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-54/19: Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2019 – Nosio/EUIPO (BIANCOFINO)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/44

      Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2019 – Nosio/EUIPO (BIANCOFINO)
      (Cauza T-54/19)
      (2019/C 112/53)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Nosio SpA (Mezzocorona, Italia) (reprezentanți: J. Graffer și A. Ottolini, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „BIANCOFINO” – cererea de înregistrare nr. 16 376 758

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 22 noiembrie 2018 în cauza R 2434/2017-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001.


title: Cauza T-60/19: Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2019 – Cipru/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/44

      Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2019 – Cipru/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)
      (Cauza T-60/19)
      (2019/C 112/54)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Republica Cipru (reprezentanți: S. Malynicz, QC, V. Marsland, Solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Grecia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 – marca Uniunii Europene nr. 12 172 276

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20 noiembrie 2018 în cauza R 2296/2017-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  Camera de recurs a săvârșit o eroare de apreciere în privința similitudinii produselor.

                  —

                  Camera de recurs a săvârșit o eroare considerând că este corect să se transpună raționamentul jurisprudenței anterioare a Tribunalului.

                  —

                  Camera de recurs a considerat în mod eronat că o marcă națională anterioară este cu totul lipsită de caracterul distinctiv care permite să se deosebească produsele certificate de produsele necertificate.

                  —

                  Camera de recurs a săvârșit o eroare în compararea mărcilor și în evaluarea gradului de confuzie.

                  —

                  Camera de recurs nu a luat în considerare dispozițiile și jurisprudența naționale referitoare la întinderea și efectele mărcilor de certificare naționale.


title: Cauza T-64/19: Acțiune introdusă la 4 februarie 2019 – ECSEL Joint Undertaking/Personal Health Institute International

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/45

      Acțiune introdusă la 4 februarie 2019 – ECSEL Joint Undertaking/Personal Health Institute International
      (Cauza T-64/19)
      (2019/C 112/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: ECSEL Joint Undertaking (reprezentant: G. Kuyper și P. Brochier, avocați)

         Pârât: Personal Health Institute International (Amsterdam, Țările de Jos)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  obligarea pârâtului la plata către ECSEL a sumei de 25 513,84 euro cu dobânzi la rata contractuală de 3,5 % începând de la 15 decembrie 2014 până la primirea plății integrale.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv, întemeiat pe o pretinsă nerespectare a contractului de către pârât, care, potrivit reclamantei, nu a furnizat niciun detaliu sau informație cu privire la proiectul său autorității de finanțare naționale competente și nu și-a îndeplinit obligațiile contractuale, justificând astfel rezilierea contractului în privința pârâtului în temeiul dispozițiilor relevante ale articolului II.20.1 din anexa la acordul de finanțare.


title: Cauza T-69/19: Acțiune introdusă la 6 februarie 2019 – Südwestdeutsche Salzwerke/EUIPO (Bad Reichenhaller Alpensaline)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/47

      Acțiune introdusă la 6 februarie 2019 – Südwestdeutsche Salzwerke/EUIPO (Bad Reichenhaller Alpensaline)
      (Cauza T-69/19)
      (2019/C 112/57)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Südwestdeutsche Salzwerke AG (Heilbronn, Germania) (reprezentant: M. Douglas, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative „Bad Reichenhaller Alpensaline” – cererea de înregistrare nr. 17 126 517

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 4 decembrie 2018 în cauza R 412/2018-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și admiterea cererii de înregistrare nr. 17 126 517, în măsura în care a fost respinsă;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-74/19: Acțiune introdusă la 7 februarie 2019 – DK Company/EUIPO – Hunter Boot (DENIM HUNTER)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/47

      Acțiune introdusă la 7 februarie 2019 – DK Company/EUIPO – Hunter Boot (DENIM HUNTER)
      (Cauza T-74/19)
      (2019/C 112/58)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: DK Company A/S (Ikast, Denemarca) (reprezentant: S. Hansen, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Hunter Boot Limited (Edinburgh, Regatul Unit)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative DENIM HUNTER – cererea de înregistrare nr. 14 649 891

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 16 noiembrie 2018 în cauza R 849/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  reformarea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă.

         Motivul invocat

                  —

                  Camera de recurs a săvârșit o eroare atunci când a constatat că există un risc de confuzie între mărci.


title: Cauza T-75/19: Acțiune introdusă la 8 februarie 2019 – Comune di Milano/Parlamentul și Consiliul

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/48

      Acțiune introdusă la 8 februarie 2019 – Comune di Milano/Parlamentul și Consiliul
      (Cauza T-75/19)
      (2019/C 112/59)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Comune di Milano (reprezentanți: F. Sciaudone, M. Condinanzi și A. Neri, avocați)

         Pârâte: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului (UE) 2018/1718 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 noiembrie 2018 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 726/2004 în ceea ce privește stabilirea sediului Agenției Europene pentru Medicamente (denumită în continuare „EMA”);

                  —

                  declararea faptului că Decizia din 20 noiembrie 2017 a Consiliului este lipsită de efecte, în temeiul punctului 6 din Normele de procedură din 22 iunie 2017;

                  —

                  obligarea Consiliului și a Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor democrației reprezentative (articolul 10 TUE), echilibrului instituțional și cooperării loiale (articolul 13 TUE), precum și pe încălcarea normelor fundamentale de procedură și a articolului 14 TUE

                              —

                              Reclamanta invocă încălcarea principiilor în cauză prin aceea că: i) sediul EMA a fost ales de o singură instituție, Consiliul, în urma unui proces decizional care a dus la Decizia din 20 noiembrie 2017 care a determinat conținutul regulamentului atacat (cu alte cuvinte stabilirea sediului EMA la Amsterdam) în afara procedurii legislative ordinare și înainte de deschiderea acesteia; ii) Consiliul și Comisia – singurele două instituții care au participat la procesul de selecție – nu au implicat Parlamentul în procedura de selecție a sediului EMA, la care s-a redus, de fapt, procesul decizional; iii) în cadrul procedurii legislative ordinare, Consiliul și Comisia au pus Parlamentul în fața faptului împlinit pe care îl constituia alegerea (deja efectuată) a orașului Amsterdam ca sediu; iv) Consiliul și Comisia nu au lăsat Parlamentului nicio marjă de intervenție pentru a evalua sau a repune în discuție această decizie și s-au angajat, dimpotrivă, să încheie procedura legislativă cât mai curând posibil; v) Parlamentul a fost pus în imposibilitatea de a-și exercita funcția, deși prevăzută de tratate, și a trebuit, în cursul procedurii legislative, să „confirme” decizia adoptată de Consiliu.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe un abuz de putere și pe încălcarea principiilor transparenței, bunei administrări și echității

                              —

                              Potrivit reclamantei, procedura de selecție avea ca obiectiv identificarea celei mai bine oferte de relocalizare a sediului EMA în lumina criteriilor obiective de selecție definite în cererea de ofertă. Cu toate acestea, în speță, desemnarea sediului prin tragere la sorți, fără măsuri de cercetare complementare, nu a permis să se verifice că cele două candidaturi prezentate de Milano și de Amsterdam nu erau echivalente, și nici să se aleagă cea mai bună ofertă. În plus, rezultatul votului din 20 noiembrie 2017, favorabil orașului Amsterdam, a fost permis de lipsa unei cercetări efective a Comisiei și prin denaturarea ofertei neerlandeze (privind diverse elemente esențiale). În consecință, statele membre ar fi votat în favoarea candidaturii orașului Amsterdam considerând în mod eronat că acesta din urmă îndeplinea condițiile prevăzute în cererea de ofertă, precum și cerințele specifice Agenției. Mai mult, oferta neerlandeză a fost modificată ex post (în plus, într-un sens defavorabil) după votul din 20 noiembrie 2017. Modificările aduse ofertei ar fi fost negociate în secret și în mod bilateral. Viciile de care este afectată Decizia din 20 noiembrie 2017 determină nelegalitatea regulamentului atacat.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări.

                              —

                              Se susține în această privință că procesul decizional care a condus la desemnarea noului sediul al EMA se caracterizează prin lipsa unor forme și a unor modalități destinate să asigure transparența impusă. Lipsa cercetării și renegocierea ulterioară, bilaterală și secretă a anumitor condiții esențiale ale ofertei neerlandeze ar fi agravat încălcarea principiului transparenței. În plus, numeroase elemente pertinente pentru decizie nu au fost luate în considerare. Neevaluarea efectivă a ofertelor și denaturarea de către Comisie a trei elemente esențiale ale ofertei neerlandeze (suprafața sediului temporar, condiții financiare, caracterul neadecvat pentru asigurarea continuității operațiunilor EMA) ar fi agravat încălcarea principiului bunei administrări.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea Deciziei din 11 septembrie 2009 a Consiliului privind adoptarea regulamentului său interior și pe încălcarea normelor de procedură ale Consiliului din 31 octombrie 2017

                              —

                              Cu privire la acest aspect, reclamanta arată că modalitățile de derulare și rezultatul operațiunilor de vot ar fi afectate de încălcarea normelor specifice pe care Consiliul ar fi trebuit să le respecte, fapt care determină nelegalitatea Deciziei din 20 noiembrie 2017 și a regulamentului atacat.


title: Cauza C-665/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Republica Ungară) la 23 octombrie 2018 – Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Republica Ungară) la 23 octombrie 2018 – Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Cauza C-665/18)
      (2019/C 122/03)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Pólus Vegas Kft.

         Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Punctele 39-42 din Hotărârea Curții pronunțată în cauza C-98/14 pot fi interpretate în sensul că, faptul că prin intermediul unei reglementări naționale se mărește de cinci ori, fără să se prevadă un regim tranzitoriu, cuantumul unei taxe forfetare pentru jocurile de noroc și se instituie o taxă proporțională aplicabilă aceleiași activități constituie o restricție privind libera prestare a serviciilor prevăzută la articolul 56 din TFUE?

                  2)

                  Noțiunile „a îngreuna” sau „a face mai puțin atractivă”, menționate în Hotărârea pronunțată în cauza C-98/14 – având în vedere și aplicând Protocolul adițional nr. 1 la Convenția Europeană a Drepturilor Omului (CEDO) și articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene –, pot fi interpretate în sensul că majorarea nejustificată și nerezonabilă a unei taxe naționale pentru jocurile de noroc îi privează pe organizatorii de jocuri de noroc în săli de jocuri de profitul lor în mod disproporționat și discriminatoriu, denaturând concurența în favoarea cazinourilor și încălcând Protocolul adițional la CEDO menționat și articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

                  3)

                  Conținutul Hotărârii pronunțate în cauza C-98/14 poate fi interpretat în sensul că se poate considera că o activitate este „îngreunată” sau făcută „mai puțin atractivă” atunci când majorarea nejustificată și discriminatorie a taxei pentru jocuri de noroc are rezultatul că exploatarea jocurilor de tip slot machine nu mai este rentabilă și nu poate determina decât pierderi?

                  4)

                  În cadrul aplicării într-un stat membru a Hotărârii pronunțate în cauza C-98/14, noțiunea de liberă prestare a serviciilor se poate interpreta în sensul că, în cazul sălilor de joc și a cazinourilor existente în acel stat membru, trebuie să se presupună, ca principiu, existența unui element de legătură cu dreptul Uniunii ca urmare a faptului că cetățenii Uniunii care provin din alte state membre pot, de asemenea, să utilizeze oportunitățile de joc în discuție?


title: Cauza T-278/19: Acțiune introdusă la 26 aprilie 2019 — Aurora/CPVO — SESVanderhave (M 02205)

text:
               24.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/71

      Acțiune introdusă la 26 aprilie 2019 — Aurora/CPVO — SESVanderhave (M 02205)
      (Cauza T-278/19)
      (2019/C 213/69)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Aurora Srl (Padova, Italia) (reprezentant: L.-B. Buchman, avocat)

         Pârât: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: SESVanderhave NV (Tienen, Belgia)

         Datele privind procedura în fața OCSP

         Titularul protecției comunitare a soiului de plante în cauză: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

         Protecția comunitară a soiului de plante vizat: protecția comunitară a unui soi de plante nr. EU 15118, soiul de sfeclă de zahăr M 02205.

         Procedura care s-a aflat pe rolul OCSP: procedură de declarare a nulității.

         Decizia atacată: Decizia Camerei de recurs a OCSP din 27 februarie 2019 în cauza R A010/2013-RENV.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea faptului că decizia atacată a aplicat în mod greșit Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea) din 23 noiembrie 2017 în cauza T-140/15;

                  —

                  modificarea deciziei atacate, declararea nulității Deciziei OCSP NN010 din 23 septembrie 2013 și admiterea contestării validității protecției comunitare a unui soi de plante nr. EU 15118 formulate de reclamantă la 28 august 2012

            și, în consecință:

                  —

                  declararea protecției comunitare a unui soi de plante nr. EU 15118 drept nulă și neavenită ab initio;

                  —

                  obligarea pârâtului plata cheltuielilor de judecată în temeiul articolului 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate de intervenienți.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea principiilor securității juridice și protecției așteptărilor legitime;

                  —

                  neîndeplinirea obligațiilor și denegarea de dreptate.


title: Avizul 1/17: Avizul Curții (Plenul) din 30 aprilie 2019 — Regatul Belgiei ((Aviz dat în temeiul articolului 218 alineatul (11) TFUE — Acordul economic și comercial cuprinzător dintre Canada, pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte (CETA) — Soluționarea litigiilor dintre investitori și state (SLIS) — Instituirea unui tribunal și a unui tribunal de apel — Compatibilitate cu dreptul primar al Uniunii — Cerința respectării autonomiei ordinii juridice a Uniunii — Nivel de protecție a intereselor publice stabilit, în conformitate cu cadrul constituțional al Uniunii, de instituțiile acesteia — Egalitate de tratament între investitorii canadieni și cei ai Uniunii — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 20 — Accesul la instanțele menționate și independența acestora — Articolul 47 din cartă — Accesibilitate financiară — Angajament de garantare a acesteia pentru persoanele fizice și pentru întreprinderile mici și mijlocii — Aspecte externe și interne ale cerinței de independență — Numirea, remunerarea și deontologia membrilor — Rolul Comitetului mixt al CETA –Interpretări obligatorii ale CETA stabilite de către acest comitet))

text:
               1.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/2

      Avizul Curții (Plenul) din 30 aprilie 2019 — Regatul Belgiei
      (Avizul 1/17) JO C 369, 30.10.2017.
      ((Aviz dat în temeiul articolului 218 alineatul (11) TFUE - Acordul economic și comercial cuprinzător dintre Canada, pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte (CETA) - Soluționarea litigiilor dintre investitori și state (SLIS) - Instituirea unui tribunal și a unui tribunal de apel - Compatibilitate cu dreptul primar al Uniunii - Cerința respectării autonomiei ordinii juridice a Uniunii - Nivel de protecție a intereselor publice stabilit, în conformitate cu cadrul constituțional al Uniunii, de instituțiile acesteia - Egalitate de tratament între investitorii canadieni și cei ai Uniunii - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 20 - Accesul la instanțele menționate și independența acestora - Articolul 47 din cartă - Accesibilitate financiară - Angajament de garantare a acesteia pentru persoanele fizice și pentru întreprinderile mici și mijlocii - Aspecte externe și interne ale cerinței de independență - Numirea, remunerarea și deontologia membrilor - Rolul Comitetului mixt al CETA –Interpretări obligatorii ale CETA stabilite de către acest comitet))
      (2019/C 220/02)
      Limba de procedură: toate limbile oficiale

         Solicitant

      Regatul Belgiei (reprezentanți: C. Pochet, L. Van den Broeck, M. Jacobs și J.-C. Halleux, agenți)

         Dispozitivul

      Capitolul opt secțiunea F din Acordul economic și comercial cuprinzător între Canada, pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, semnat la Bruxelles la 30 octombrie 2016, este compatibil cu dreptul primar al Uniunii Europene.


title: Cauza C-598/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof 's-Hertogenbosch — Țările de Jos) — A-Fonds/Inspecteur van de Belastingdienst (Trimitere preliminară — Ajutoare existente și ajutoare noi — Noțiunea de ajutor nou — Rambursarea unui impozit pe dividende — Sistem extins la societățile stabilite în afara teritoriului statului membru în cauză — Libera circulație a capitalurilor — Obligațiile instanțelor naționale)

text:
               1.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/2

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof 's-Hertogenbosch — Țările de Jos) — A-Fonds/Inspecteur van de Belastingdienst
      (Cauza C-598/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Ajutoare existente și ajutoare noi - Noțiunea de ajutor nou - Rambursarea unui impozit pe dividende - Sistem extins la societățile stabilite în afara teritoriului statului membru în cauză - Libera circulație a capitalurilor - Obligațiile instanțelor naționale)
      (2019/C 220/03)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Gerechtshof 's-Hertogenbosch

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: A-Fonds

         Intimat: Inspecteur van de Belastingdienst

         Dispozitivul

      Articolele 107 și 108 TFUE trebuie interpretate în sensul că o instanță națională nu poate să evalueze conformitatea unei condiții privind reședința cum este cea în discuție în litigiul principal cu articolul 56 alineatul (1) CE, devenit articolul 63 alineatul (1) TFUE, în cazul în care sistemul de rambursare a impozitului pe dividende în cauză constituie o schemă de ajutor.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza C-611/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 30 aprilie 2019 — Republica Italiană/Consiliul Uniunii Europene (Acțiune în anulare — Politica comună în domeniul pescuitului — Conservarea resurselor — Convenția internațională pentru conservarea tonului de Atlantic — Captură totală admisibilă (TAC) pentru peștele spadă mediteraneean — Regulamentul (UE) 2017/1398 — Stabilirea posibilităților de pescuit pentru anul 2017 — Competență exclusivă a Uniunii — Determinarea perioadei de referință — Fiabilitatea datelor de bază — Întinderea controlului jurisdicțional — Articolul 17 TUE — Gestionarea intereselor Uniunii în cadrul organelor internaționale — Principiul stabilității relative — Condiții de aplicare — Principiile neretroactivității, securității juridice, încrederii legitime și nediscriminării)

text:
               1.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 30 aprilie 2019 — Republica Italiană/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-611/17) (1)

      (Acțiune în anulare - Politica comună în domeniul pescuitului - Conservarea resurselor - Convenția internațională pentru conservarea tonului de Atlantic - Captură totală admisibilă (TAC) pentru peștele spadă mediteraneean - Regulamentul (UE) 2017/1398 - Stabilirea posibilităților de pescuit pentru anul 2017 - Competență exclusivă a Uniunii - Determinarea perioadei de referință - Fiabilitatea datelor de bază - Întinderea controlului jurisdicțional - Articolul 17 TUE - Gestionarea intereselor Uniunii în cadrul organelor internaționale - Principiul stabilității relative - Condiții de aplicare - Principiile neretroactivității, securității juridice, încrederii legitime și nediscriminării)
      (2019/C 220/04)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de P. Gentili, avvocato dello Stato)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Naert și E. Moro, agenți)

         Intervenienți în susținerea pârâtului: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial V. Ester Casas, ulterior M. J. García-Valdecasas Dorrego, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: F. Moro și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Republica Italiană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Regatul Spaniei, precum și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 424, 11.12.2017.


title: Cauza C-614/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego/Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud (Trimitere preliminară — Agricultură — Regulamentul (CE) nr. 510/2006 — Articolul 13 alineatul (1) litera (b) — Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare — Brânză manchego „queso manchego”) — Utilizarea unor semne care pot evoca regiunea cu care este asociată denumirea de origine protejată (DOP) — Noțiunea de „consumator mediu normal informat și suficient de atent și de avizat” — Consumatori europeni sau consumatori din statul membru în care produsul vizat de DOP este fabricat și consumat cu precădere)

text:
               1.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/4

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego/Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud
      (Cauza C-614/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Agricultură - Regulamentul (CE) nr. 510/2006 - Articolul 13 alineatul (1) litera (b) - Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare - Brânză manchego „queso manchego”) - Utilizarea unor semne care pot evoca regiunea cu care este asociată denumirea de origine protejată (DOP) - Noțiunea de „consumator mediu normal informat și suficient de atent și de avizat” - Consumatori europeni sau consumatori din statul membru în care produsul vizat de DOP este fabricat și consumat cu precădere)
      (2019/C 220/05)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Recurente: Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego

         Intimați: Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare trebuie interpretat în sensul că evocarea unei denumiri înregistrate se poate produce prin utilizarea unor semne figurative.

                  2)

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 510/2006 trebuie interpretat în sensul că utilizarea unor semne figurative care evocă aria geografică cu care este asociată o denumire de origine, prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (a) din acest regulament, poate constitui o evocare a acesteia, inclusiv în cazul în care semnele figurative menționate sunt utilizate de un producător stabilit în această regiune, dar ale cărui produse, similare sau comparabile celor protejate de respectiva denumire de origine, nu sunt acoperite de aceasta.

                  3)

                  Noțiunea de consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat, a cărui percepție trebuie avută în vedere de instanța națională pentru a determina existența unei „evocări”, în sensul articolului 13 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 510/2006, trebuie înțeleasă ca făcând referire la consumatorii europeni, inclusiv la consumatorii din statul membru în care este fabricat produsul care dă naștere evocării denumirii protejate sau cu care este asociată geografic această denumire și în care acesta este consumat cu precădere.

         (1)  JO C 42, 5.2.2018.


title: C-694/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Luxemburg) — Pillar Securitisation Sàrl/Hildur Arnadottir (Trimitere preliminară — Competență judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială — Convenția de la Lugano II — Articolul 15 — Contrat încheiat de un consumator — Legătură cu Directiva 2008/48/CE — Contract de credit de consum — Articolele 2 și 3 — Noțiunile „consumator” și „operațiuni cărora li se aplică directiva” — Valoarea maximă a creditului — Lipsă de relevanță în raport cu articolul 15 din Convenția de la Lugano II)

text:
               1.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/5

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Luxemburg) — Pillar Securitisation Sàrl/Hildur Arnadottir
      (C-694/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Competență judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială - Convenția de la Lugano II - Articolul 15 - Contrat încheiat de un consumator - Legătură cu Directiva 2008/48/CE - Contract de credit de consum - Articolele 2 și 3 - Noțiunile „consumator” și „operațiuni cărora li se aplică directiva” - Valoarea maximă a creditului - Lipsă de relevanță în raport cu articolul 15 din Convenția de la Lugano II)
      (2019/C 220/06)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Pillar Securitisation Sàrl

         Pârât: Hildur Arnadottir

         Dispozitivul

      Articolul 15 din Convenția privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială, semnată la 30 octombrie 2007, care a fost aprobată în numele Comunității prin Decizia 2009/430/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2008, trebuie interpretat în sensul că, pentru a determina dacă un contrat de credit este un contract de credit încheiat de un „consumator”, în sensul acestui articol 15, nu trebuie să se verifice că acesta intră în domeniul de aplicare al Directivei 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului, în sensul că valoarea totală a creditului în discuție nu depășește plafonul stabilit la articolul 2 alineatul (2) litera (c) din această directivă și că este lipsit de relevanță, în această privință, că dreptul național care transpune directiva menționată nu prevede un plafon mai ridicat.

         (1)  JO C 63, 19.2.2018.


title: Cauza C-133/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Montreuil — Franța) — Sea Chefs Cruise Services GmbH/Ministre de l'Action et des Comptes publics (Trimitere preliminară — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Rambursare a TVA-ului — Directiva 2008/9/CE — Articolul 20 — Cerere de informații suplimentare formulată de statul membru de rambursare — Informații care trebuie furnizate în termen de o lună de la data la care cererea ajunge la persoana căreia îi este adresată — Natura juridică a termenului și consecințele nerespectării acestuia)

text:
               1.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/6

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Montreuil — Franța) — Sea Chefs Cruise Services GmbH/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Cauza C-133/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Rambursare a TVA-ului - Directiva 2008/9/CE - Articolul 20 - Cerere de informații suplimentare formulată de statul membru de rambursare - Informații care trebuie furnizate în termen de o lună de la data la care cererea ajunge la persoana căreia îi este adresată - Natura juridică a termenului și consecințele nerespectării acestuia)
      (2019/C 220/08)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal administratif de Montreuil

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Sea Chefs Cruise Services GmbH

         Pârât: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Dispozitivul

      Articolul 20 alineatul (2) din Directiva 2008/9/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 de stabilire a normelor detaliate privind rambursarea taxei pe valoarea adăugată, prevăzută în Directiva 2006/112/CE, către persoane impozabile stabilite în alt stat membru decât statul membru de rambursare trebuie interpretat în sensul că termenul de o lună prevăzut de această dispoziție pentru a furniza statului membru de rambursare informațiile suplimentare solicitate de acest stat membru nu este un termen de decădere care implică, în cazul depășirii acestui termen sau în lipsa unui răspuns, pierderea de către persoana impozabilă a posibilității de regularizare a cererii sale de rambursare prin prezentarea, direct în fața instanței naționale, de informații suplimentare de natură să stabilească existența dreptului său la rambursarea taxei pe valoarea adăugată.

         (1)  JO C 166, 14.5.2018.


title: Cauza C-225/18: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny — Polonia) — Grupa Lotos S.A./Minister Finansów (Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Deducerea taxei achitate în amonte — A șasea directivă 77/388/CEE — Articolul 17 alineatele (2) și (6) — Directiva 2006/112/CE — Articolele 168 și 176 — Excludere de la dreptul de deducere — Achiziționare de servicii de cazare și de restaurație — Clauză de standstill — Aderare la Uniunea Europeană)

text:
               1.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/8

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny — Polonia) — Grupa Lotos S.A./Minister Finansów
      (Cauza C-225/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Deducerea taxei achitate în amonte - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolul 17 alineatele (2) și (6) - Directiva 2006/112/CE - Articolele 168 și 176 - Excludere de la dreptul de deducere - Achiziționare de servicii de cazare și de restaurație - Clauză de standstill - Aderare la Uniunea Europeană)
      (2019/C 220/10)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Grupa Lotos S.A.

         Pârât: Minister Finansów

         Dispozitivul

      Articolul 168 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că:

                  —

                  se opune unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede extinderea domeniului unei excluderi de la dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată (TVA), ulterior aderării statului membru în cauză la Uniunea Europeană, și care determină ca o persoană impozabilă, prestatoare de servicii de turism, să fie privată, cu începere de la data intrării în vigoare a acestei extinderi, de dreptul de deducere a TVA-ului aplicat pentru achiziționarea unor servicii de cazare și de restaurație pe care această persoană impozabilă le refacturează altor persoane impozabile în cadrul furnizării de servicii de turism și

                  —

                  nu se opune unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede excluderea de la dreptul de deducere a TVA-ului achitat pentru achiziționarea de servicii de cazare și de restaurație, introdusă anterior aderării statului membru în cauză la Uniune și menținută după această aderare, în conformitate cu articolul 176 al doilea paragraf din Directiva 2006/112, și care determină ca o persoană impozabilă, care nu furnizează servicii de turism, să fie privată de dreptul de deducere a TVA-ului aplicat pentru achiziționarea unor asemenea servicii de cazare și de restaurație pe care această persoană impozabilă le refacturează altor persoane impozabile.

         (1)  JO C 231, 2.7.2018.


title: Cauza C-250/18: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 mai 2019 — Comisia Europeană/Republica Croația (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2008/98/CE — Tratarea deșeurilor — Articolul 5 alineatul (1) — Granulate de piatră care nu răspund noțiunii de subprodus — Articolul 13 — Obligația statelor membre de a asigura protecția sănătății populației și a mediului — Articolul 15 alineatul (1) — Obligația deținătorului sau a unor alte persoane desemnate de a trata deșeurile)

text:
               1.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/9

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 mai 2019 — Comisia Europeană/Republica Croația
      (Cauza C-250/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2008/98/CE - Tratarea deșeurilor - Articolul 5 alineatul (1) - Granulate de piatră care nu răspund noțiunii de subprodus - Articolul 13 - Obligația statelor membre de a asigura protecția sănătății populației și a mediului - Articolul 15 alineatul (1) - Obligația deținătorului sau a unor alte persoane desemnate de a trata deșeurile)
      (2019/C 220/11)
      Limba de procedură: croata

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Mataija, F. Thiran și E. Sanfrutos Cano, agenți)

         Pârâtă: Republica Croația (reprezentanți: T. Galli și M. Vidović, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Întrucât nu a constatat că granulatele de piatră evacuate în Biljane Donje (Croația) sunt deșeuri, iar nu subproduse, care trebuie tratate ca deșeuri, Republica Croația nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive;
                  Întrucât nu a luat toate măsurile necesare pentru a se asigura că gestionarea deșeurilor evacuate în Biljane Donje se face fără a pune în pericol sănătatea populației și fără a dăuna mediului, Republica Croația nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 din Directiva 2008/98.
                  Întrucât nu a luat măsurile necesare pentru a se asigura că deținătorul deșeurilor evacuate în Biljane Donje efectuează el însuși operațiunea de tratare a deșeurilor sau transferă această operațiune unui agent, unei unități sau întreprinderi care desfășoară activități de tratare a deșeurilor sau unui colector de deșeuri public sau privat, Republica Croația nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2008/98

                  2)

                  Obligă Republica Croația la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 200, 11.6.2018.


title: Cauza C-25/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Okrazhen sad — Blagoevgrad — Bulgaria) — Brian Andrew Kerr/Pavlo Postnov, Natalia Postnova (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială — Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 — Articolul 7 punctul 1 litera (a) — Competență specială în materie contractuală — Noțiunea „materie contractuală” — Hotărâre a adunării generale a coproprietarilor unui imobil — Obligație ce revine coproprietarilor de a achita contribuțiile financiare anuale la bugetul coproprietății stabilite prin această hotărâre — Acțiune judiciară prin care se urmărește obținerea executării acestei obligații — Lege aplicabilă obligațiilor contractuale — Regulamentul (CE) nr. 593/2008 — Articolul 4 alineatul (1) literele (b) și (c) — Noțiunile „contract de prestări servicii” și „contract privind un drept real imobiliar” — Hotărâre a adunării generale a coproprietarilor unui imobil referitoare la cheltuielile de întreținere a părților comune ale acestuia)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/11

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Okrazhen sad — Blagoevgrad — Bulgaria) — Brian Andrew Kerr/Pavlo Postnov, Natalia Postnova
      (Cauza C-25/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 - Articolul 7 punctul 1 litera (a) - Competență specială în materie contractuală - Noțiunea „materie contractuală” - Hotărâre a adunării generale a coproprietarilor unui imobil - Obligație ce revine coproprietarilor de a achita contribuțiile financiare anuale la bugetul coproprietății stabilite prin această hotărâre - Acțiune judiciară prin care se urmărește obținerea executării acestei obligații - Lege aplicabilă obligațiilor contractuale - Regulamentul (CE) nr. 593/2008 - Articolul 4 alineatul (1) literele (b) și (c) - Noțiunile „contract de prestări servicii” și „contract privind un drept real imobiliar” - Hotărâre a adunării generale a coproprietarilor unui imobil referitoare la cheltuielile de întreținere a părților comune ale acestuia)
      (2019/C 230/12)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Okrazhen sad — Blagoevgrad

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Brian Andrew Kerr

         Pârâți: Pavlo Postnov, Natalia Postnova

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 7 punctul 1 litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că un litigiu care privește o obligație de plată care rezultă dintr-o hotărâre a adunării generale a coproprietarilor unui imobil de apartamente, lipsită de personalitate juridică și instituită prin lege special pentru exercitarea anumitor drepturi, care este adoptată cu votul majorității membrilor acesteia, dar care este obligatorie pentru toți membrii acesteia, trebuie considerat că intră sub incidența noțiunii „materie contractuală”, conform acestei dispoziții.

                  2)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) trebuie interpretat în sensul că un litigiu precum litigiul principal, care privește o obligație de plată care rezultă dintr-o hotărâre a adunării generale a coproprietarilor unui imobil de apartamente, referitoare la cheltuielile de întreținere a părților comune ale acestui imobil, trebuie considerat că privește un contract de prestări servicii, conform acestei dispoziții.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-53/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Antonio Pasquale Mastromartino/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (Trimitere preliminară — Piețele instrumentelor financiare — Directiva 2004/39/CE — Articolele 8, 23, 50 și 51 — Domeniu de aplicare — Consultant financiar autorizat pentru oferte în afara sediului — Agent care are calitatea de inculpat într-o procedură penală — Legislație națională care prevede posibilitatea de interzicere temporară a exercitării activității — Libertăți fundamentale — Situație pur internă — Inaplicabilitate)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/12

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Antonio Pasquale Mastromartino/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
      (Cauza C-53/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Piețele instrumentelor financiare - Directiva 2004/39/CE - Articolele 8, 23, 50 și 51 - Domeniu de aplicare - Consultant financiar autorizat pentru oferte în afara sediului - Agent care are calitatea de inculpat într-o procedură penală - Legislație națională care prevede posibilitatea de interzicere temporară a exercitării activității - Libertăți fundamentale - Situație pur internă - Inaplicabilitate)
      (2019/C 230/13)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Antonio Pasquale Mastromartino

         Pârâtă: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

         Dispozitivul

      Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/78/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010, în special articolele 8, 23, 50 și 51 din aceasta, articolele 49 și 56 TFUE, precum și principiile nediscriminării și proporționalității trebuie interpretate în sensul că, într-o situație cum este cea în discuție în litigiul principal, o interdicție temporară de exercitare a activității de consultant financiar autorizat pentru oferte în afara sediului nu intră nici în domeniul de aplicare al acestei directive, nici în cel al articolelor 49 și 56 TFUE și nici în cel al principiilor nediscriminării și proporționalității. Într-o astfel de situație, articolele 8, 23, 50 și 51 din această directivă, articolele 49 și 56 TFUE, precum și principiile nediscriminării și proporționalității nu se opun unei astfel de interdicții.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza C-127/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — A-PACK CZ s.r.o./Odvolací finanční ředitelství (Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Articolele 90 și 273 — Neplata totală sau parțială de către debitor a sumei datorate persoanei impozabile în temeiul unei operațiuni supuse TVA-ului — Bază de impozitare — Reducere — Principiile neutralității fiscale și proporționalității)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — A-PACK CZ s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
      (Cauza C-127/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolele 90 și 273 - Neplata totală sau parțială de către debitor a sumei datorate persoanei impozabile în temeiul unei operațiuni supuse TVA-ului - Bază de impozitare - Reducere - Principiile neutralității fiscale și proporționalității)
      (2019/C 230/14)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Nejvyšší správní soud

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: A-PACK CZ s.r.o.

         Intimată: Odvolací finanční ředitelství

         Dispozitivul

      Articolul 90 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că persoana impozabilă nu poate efectua rectificarea bazei de impozitare în scopuri de taxă pe valoarea adăugată (TVA), în caz de neplată totală sau parțială de către debitorul său a unei sume datorate în temeiul unei operațiuni supuse acestei taxe, dacă debitorul nu mai este plătitor de TVA.

         (1)  JO C 152, 30.4.2018.


title: Cauza C-161/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Spania) — Violeta Villar Láiz/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS) (Trimitere preliminară — Egalitate de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale — Directiva 79/7/CEE — Articolul 4 — Interzicerea oricărei discriminări pe criterii de sex — Discriminare indirectă — Munca pe fracțiune de normă — Calculul pensiei pentru limită de vârstă)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/13

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Spania) — Violeta Villar Láiz/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Cauza C-161/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Egalitate de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale - Directiva 79/7/CEE - Articolul 4 - Interzicerea oricărei discriminări pe criterii de sex - Discriminare indirectă - Munca pe fracțiune de normă - Calculul pensiei pentru limită de vârstă)
      (2019/C 230/15)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Violeta Villar Láiz

         Intimate: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Dispozitivul

      Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 79/7/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1978 privind aplicarea treptată a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia cuantumul pensiei pentru limită de vârstă de tip contributiv al unui lucrător pe fracțiune de normă este calculat prin înmulțirea unui cuantum de bază, stabilit pornind de la remunerațiile efectiv percepute și cotizațiile efectiv plătite, cu un procent care este proporțional cu durata perioadei de cotizare, această perioadă fiind ea însăși ajustată cu un coeficient de reducere egal cu raportul dintre timpul de lucru pe fracțiune de normă realizat efectiv și timpul de lucru realizat de un lucrător cu normă întreagă comparabil și majorată prin aplicarea unui coeficient de 1,5, în măsura în care reglementarea menționată îi dezavantajează în special pe lucrătorii de sex feminin în raport cu lucrătorii de sex masculin.

         (1)  JO C 190, 4.6.2018.


title: Cauza C-194/18: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovenia) — Jadran Dodič/Banka Koper, Alta Invest (Trimitere preliminară — Politica socială — Transfer de întreprinderi — Directiva 2001/23/CE — Articolul 1 alineatul (1) — Domeniu de aplicare — Criterii de apreciere a transferului — Transferul de clientelă — Transferul tuturor serviciilor financiare de la o bancă la o societate de intermediere financiară care exclude transferul de personal)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/14

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovenia) — Jadran Dodič/Banka Koper, Alta Invest
      (Cauza C-194/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Transfer de întreprinderi - Directiva 2001/23/CE - Articolul 1 alineatul (1) - Domeniu de aplicare - Criterii de apreciere a transferului - Transferul de clientelă - Transferul tuturor serviciilor financiare de la o bancă la o societate de intermediere financiară care exclude transferul de personal)
      (2019/C 230/16)
      Limba de procedură: slovena

         Instanța de trimitere

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Jadran Dodič

         Intimate: Banka Koper, Alta Invest

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități trebuie interpretat în sensul că preluarea de către o a doua întreprindere a instrumentelor financiare și a altor active ale clienților celei dintâi întreprinderi, ca urmare a încetării activității economice a acesteia, în temeiul unui contract a cărui încheiere este prevăzută de legislația națională, în condițiile în care clienții celei dintâi întreprinderi își păstrează libertatea de a nu încredința celei de a doua întreprinderi gestionarea titlurilor lor la bursă, poate constitui un transfer al unei întreprinderi sau al unei părți a unei întreprinderi, întrucât este dovedită existența unui transfer de clientelă, aspect a cărui apreciere revine în sarcina instanței de trimitere. În acest cadru, numărul, chiar foarte mare, de clienți efectiv transferați nu este, în sine, determinant în ceea ce privește calificarea drept „transfer”, iar împrejurarea că cea dintâi întreprindere colaborează, în calitate de societate neindependentă de intermediere financiară, cu a doua întreprindere este, în principiu, lipsită de incidență.

         (1)  JO C 190, 4.6.2018.


title: Cauza C-230/18: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Tirol — Austria) — PI/Landespolizeidirektion Tirol (Trimitere preliminară — Articolul 49 TFUE — Articolul 15 alineatul (2) și articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Libertatea de stabilire și de prestare a serviciilor — Restricție — Decizie de închidere imediată a unei unități comerciale — Lipsa motivării — Motive imperative de interes general — Prevenirea săvârșirii unor infracțiuni împotriva persoanelor care practică prostituția — Protecția sănătății publice — Caracter proporțional al restricției privind libertatea de stabilire — Articolele 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale — Efectivitatea controlului jurisdicțional — Dreptul la apărare — Principiul general al dreptului la bună administrare)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/15

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Tirol — Austria) — PI/Landespolizeidirektion Tirol
      (Cauza C-230/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 49 TFUE — Articolul 15 alineatul (2) și articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Libertatea de stabilire și de prestare a serviciilor - Restricție - Decizie de închidere imediată a unei unități comerciale - Lipsa motivării - Motive imperative de interes general - Prevenirea săvârșirii unor infracțiuni împotriva persoanelor care practică prostituția - Protecția sănătății publice - Caracter proporțional al restricției privind libertatea de stabilire - Articolele 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale - Efectivitatea controlului jurisdicțional - Dreptul la apărare - Principiul general al dreptului la bună administrare)
      (2019/C 230/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Tirol

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: PI

         Pârâtă: Landespolizeidirektion Tirol

         Dispozitivul

      Articolul 49 TFUE, articolul 15 alineatul (2) și articolele 16, 47 și 52 de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și principiul general al dreptului la bună administrare trebuie interpretate în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, se opun unei reglementări naționale care prevede că o autoritate administrativă poate decide să închidă cu efect imediat o unitate comercială pentru motivul că suspectează exercitarea, în cadrul acestei unități, a unei activități de prostituție fără autorizația impusă de reglementarea respectivă, în măsura în care aceasta din urmă, pe de o parte, nu impune ca o astfel de decizie să fie motivată, în fapt și în drept, în scris și comunicată destinatarului său și, pe de altă parte, impune ca cererea formulată de destinatarul menționat, având ca obiect anularea aceleiași decizii, să fie, în schimb, motivată.

         (1)  JO C 249, 16.7.2018.


title: Cauza C-253/18: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf — Germania) — Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (Trimitere preliminară — Transporturi — Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători — Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 — Articolul 5 alineatele (1) și (2) — Atribuire directă — Contracte de servicii publice de transport de călători cu autobuzul și cu tramvaiul — Condiții — Directiva 2014/24/UE — Articolul 12 — Directiva 2014/25/UE — Articolul 28)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/16

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf — Germania) — Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG
      (Cauza C-253/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Transporturi - Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători - Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 - Articolul 5 alineatele (1) și (2) - Atribuire directă - Contracte de servicii publice de transport de călători cu autobuzul și cu tramvaiul - Condiții - Directiva 2014/24/UE - Articolul 12 - Directiva 2014/25/UE - Articolul 28)
      (2019/C 230/19)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Stadt Euskirchen

         Pârâtă: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

         Cu participarea: SVE Stadtverkehr Euskirchen GmbH, RVK Regionalverkehr Köln GmbH

         Dispozitivul

      Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului trebuie interpretat în sensul că nu se aplică în cazul atribuirii directe de contracte privind servicii publice de transport cu autobuzul care nu iau forma contractelor de concesiune, în sensul Directivei 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune.

         (1)  JO C 249, 16.7.2018.


title: Cauza C-486/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation — Franța) — RE/Praxair MRC SAS (Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 96/34/CE — Acordul cadru privind concediul pentru creșterea copilului — Clauza 2 punctul (6) — Lucrător angajat pe durată nedeterminată și cu normă întreagă în situație de concediu parțial pentru creșterea copilului — Concediere — Indemnizație de concediere și alocație de concediu de reorientare profesională — Modalități de calcul — Articolul 157 TFUE — Egalitate de remunerare între lucrătorii de sex feminin și lucrătorii de sex masculin — Concediu parțial pentru creșterea copilului luat în principal de lucrătorii de sex feminin — Discriminare indirectă — Factori justificați în mod obiectiv și străini de orice discriminare bazată pe sex — Inexistență)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/18

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 mai 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation — Franța) — RE/Praxair MRC SAS
      (Cauza C-486/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 96/34/CE - Acordul cadru privind concediul pentru creșterea copilului - Clauza 2 punctul (6) - Lucrător angajat pe durată nedeterminată și cu normă întreagă în situație de concediu parțial pentru creșterea copilului - Concediere - Indemnizație de concediere și alocație de concediu de reorientare profesională - Modalități de calcul - Articolul 157 TFUE - Egalitate de remunerare între lucrătorii de sex feminin și lucrătorii de sex masculin - Concediu parțial pentru creșterea copilului luat în principal de lucrătorii de sex feminin - Discriminare indirectă - Factori justificați în mod obiectiv și străini de orice discriminare bazată pe sex - Inexistență)
      (2019/C 230/21)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: RE

         Pârâtă: Praxair MRC SAS

         Dispozitivul

                  1)

                  Clauza 2 punctul (6) din Acordul cadru privind concediul pentru creșterea copilului, încheiat la 14 decembrie 1995, care figurează în anexa la Directiva 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul cadru referitor la concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/75/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997, trebuie interpretată în sensul că se opune ca, atunci când un lucrător angajat pe durată nedeterminată și cu normă întreagă este concediat în momentul în care beneficiază de un concediu parțial pentru creșterea copilului, indemnizația de concediere și alocația de concediu de reorientare profesională care trebuie plătite acestui lucrător să fie determinate, cel puțin parțial, pe baza remunerației reduse pe care o primește când intervine concedierea.

                  2)

                  Articolul 157 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că, atunci când un lucrător angajat pe durată nedeterminată și cu normă întreagă este concediat în momentul în care beneficiază de un concediu parțial pentru creșterea copilului, acel lucrător primește o indemnizație de concediere și o alocație de concediu de reorientare profesională determinate, cel puțin parțial, pe baza remunerației reduse pe care o primește când intervine concedierea, în situația în care un număr considerabil mai mare de femei decât de bărbați optează să beneficieze de concediu parțial pentru creșterea copilului și atunci când diferența de tratament care rezultă din aceasta nu se poate explica prin factori justificați în mod obiectiv și străini de orice discriminare bazată pe sex.

         (1)  JO C 352, 1.10.2018.


title: Cauza C-780/18 P: Recurs introdus la 10 decembrie 2018 de Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 10 octombrie 2018 în cauza T-374/17, Cuervo y Sobrinos 1882/EUIPO — A. Salgado Nespereira

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/19

      Recurs introdus la 10 decembrie 2018 de Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 10 octombrie 2018 în cauza T-374/17, Cuervo y Sobrinos 1882/EUIPO — A. Salgado Nespereira
      (Cauza C-780/18 P)
      (2019/C 230/22)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. (reprezentanți: S. Ferrandis González și K. Gibas, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală și A. Salgado Nespereira, S.A.
      Prin Ordonanța din 22 mai 2019, Curtea (Camera a opta) a respins recursul ca fiind în parte vădit inadmisibil și în parte vădit neîntemeiat și a decis ca Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-264/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 29 martie 2019 — Constantin Film Verleih GmbH/YouTube LLC, Google Inc.

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 29 martie 2019 — Constantin Film Verleih GmbH/YouTube LLC, Google Inc.
      (Cauza C-264/19)
      (2019/C 230/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Constantin Film Verleih GmbH asd

         Pârâte: YouTube LLC, Google Inc.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Adresele producătorilor, fabricanților, distribuitorilor, furnizorilor și ale celorlalți deținători anteriori ai mărfurilor sau ai serviciilor, precum și ale angrosiștilor și ale vânzătorilor cu amănuntul, menționate la articolul 8 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/48/CE (1), care sunt incluse, după caz, printre informațiile menționate la articolul 8 alineatul (1) din Directiva 2004/48/CE, cuprind de asemenea:

                              a)

                              adresele de e-mail ale utilizatorilor serviciilor și/sau

                              b)

                              numerele de telefon ale utilizatorilor serviciilor și/sau

                              c)

                              adresele IP ale utilizatorilor serviciilor, utilizate pentru încărcarea fișierelor ilicite, precum și momentul exact la care a fost efectuată încărcarea fișierului?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1 litera c):
                  Informațiile care trebuie furnizate în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/48/CE includ de asemenea adresa IP pe care utilizatorul care a încărcat anterior fișiere ilicite a utilizat-o apoi pentru a accesa contul său de utilizator Google/YouTube, precum și data și ora exacte ale accesării, indiferent dacă au fost săvârșite încălcări ale unor drepturi cu ocazia acestei ultime accesări?

         (1)  Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO 2004, L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56).


title: Cauza C-266/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 29 martie 2019 — EIS GmbH/TO

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 29 martie 2019 — EIS GmbH/TO
      (Cauza C-266/19)
      (2019/C 230/24)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: EIS GmbH

         Pârât: TO

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un număr de telefon este „disponibil” în sensul instrucțiunilor de completare pentru modelul de instrucțiuni privind retragerea prevăzut în partea A din anexa I la Directiva 2011/83/UE (1), în cazul în care comerciantul menționează numărul de telefon la rubrica rezervată datelor de contact sau îl indică în mod clar și lizibil pe pagina de întâmpinare a site-ului său de internet?

                  2)

                  Un număr de telefon este „disponibil” în sensul instrucțiunilor de completare pentru modelul de instrucțiuni privind retragerea prevăzut în partea A din anexa I la Directiva 2011/83/UE, în cazul în care comerciantul, deși utilizează în activitatea comercială o conexiune telefonică, nu utilizează această conexiune pentru a încheia contracte de vânzare la distanță și, prin urmare, nici nu o menține disponibilă în vederea rezilierii contractelor încheiate la distanță, respectiv pentru recepționarea declarațiilor de retragere?

         (1)  Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor (JO 2011, L 304, p. 64).


title: Cauza C-279/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 3 aprilie 2019 — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/WR

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 3 aprilie 2019 — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/WR
      (Cauza C-279/19)
      (2019/C 230/25)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Court of Appeal (Regatul Unit)

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Intimat: WR

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O persoană (denumită în continuare „P”) care se află în posesia fizică a produselor accizabile la momentul când accizele devin exigibile pentru produsele respective în statul membru B datorează această acciză în temeiul articolului 33 alineatul (3) din Directiva 2008/118/CE (1) în cazurile în care persoana respectivă:

                              a)

                              nu avea niciun interes legal sau generator de beneficii față de produsele accizabile;

                              b)

                              transporta produsele accizabile, în schimbul unei plăți, în numele unor terți, între statul membru A și statul membru B; și

                              c)

                              cunoștea faptul că produsele în a căror posesie se afla sunt produse accizabile, însă nu cunoștea și nu avea motive să suspecteze că accizele deveniseră exigibile pentru respectivele produse în statul membru B la momentul sau anterior momentului în care acestea au devenit astfel exigibile?

                  2)

                  Răspunsul la întrebarea 1 este diferit în cazul în care P nu cunoștea că produsele aflate în posesia sa erau unor produse accizabile?

         (1)  Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (JO 2009, L 9, p. 12).


title: Cauza C-343/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Klagenfurt (Austria) la 30 aprilie 2019 — Verein für Konsumenteninformation/Volkswagen AG

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Klagenfurt (Austria) la 30 aprilie 2019 — Verein für Konsumenteninformation/Volkswagen AG
      (Cauza C-343/19)
      (2019/C 230/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Klagenfurt

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Verein für Konsumenteninformation

         Pârâtă: Volkswagen AG

         Întrebarea preliminară

      Articolul 7 punctul 2 din Regulamentul (CE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie interpretat în sensul că, într-o situație cum este cea din litigiul principal, „locul unde s-a produs fapta prejudiciabilă” poate fi considerat locul dintr-un stat membru în care a survenit prejudiciul, dacă acest prejudiciu constă exclusiv într-o pierdere financiară, care este consecința directă a unui act ilicit săvârșit într-un alt stat membru?

         (1)  JO 2012, L 351, p. 1.


title: Cauza C-354/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Patent-och registreringsverket la 3 mai 2019 — Novartis AG/Patent-och registreringsverket

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Patent-och registreringsverket la 3 mai 2019 — Novartis AG/Patent-och registreringsverket
      (Cauza C-354/19)
      (2019/C 230/28)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Novartis AG

         Pârât: Patent-och registreringsverket

         Întrebarea preliminară

      Având în vedere obiectivul fundamental vizat de certificatul suplimentar de protecție, și anume stimularea cercetării farmaceutice în Uniunea Europeană, articolul 3 litera (c) din Regulamentul nr. 469/2009 (1) coroborat cu articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1610/96 se opune ca solicitantului care a primit anterior un certificat suplimentar de protecție având ca obiect un produs protejat de un brevet de bază în vigoare pentru produsul în sine să i se elibereze un certificat suplimentar de protecție pentru o nouă utilizare a produsului într-o situație precum cea aflată în discuție în procedura principală, în care noua utilizare constituie o nouă indicație terapeutică care este protejată în mod special de un nou brevet de bază?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO 2009, L 152, p. 1).


title: Cauza C-390/19 P: Recurs introdus la 17 mai 2019 de Republica Italiană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 12 martie 2019 în cauza T-135/15, Italia/Comisia

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/24

      Recurs introdus la 17 mai 2019 de Republica Italiană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 12 martie 2019 în cauza T-135/15, Italia/Comisia
      (Cauza C-390/19 P)
      (2019/C 230/29)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, C. Colelli, avvocato dello Stato)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Franceză, Ungaria

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea, în măsura în care face obiectul prezentului recurs, a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 12 martie 2019, cauza T-135/15, Republica Italiană împotriva Comisiei Europene, notificată la 13 martie 2019, prin care a fost respinsă acțiunea formulată în temeiul articolului 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene de către Republica Italiană împotriva Deciziei de punere în aplicare (UE) 2015/103 a Comisiei din 16 ianuarie 2015 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) [notificată cu numărul C(2015) 53] (1).

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

                  1)

                  ÎNCĂLCAREA REGULAMENTELOR NR. 320/2006 ȘI NR. 968/2006. ÎNCĂLCAREA HOTĂRÂRII CURȚII DE JUSTIȚIE DIN 14 NOIEMBRIE 2013, ÎN CAUZELE CONEXATE C-187/12-C-189/12, SFIR ȘI ALȚII.
                  Prin intermediul primului motiv, hotărârea a fost criticată în măsura în care prin aceasta s-a identificat în mod eronat momentul în care trebuia să se verifice dacă silozurile menținute pe amplasamentele de producție a zahărului destinatare ale ajutorului au sau nu caracteristicile unei „instalații de producție” și dacă este sau nu legitimă menținerea lor, în ipotezele în care au fost prezentate cereri de ajutor având ca obiect dezafectarea totală a instalațiilor.

                  2)

                  AL DOILEA MOTIV DE APEL: ÎNCĂLCAREA ORIENTĂRILOR COMISIEI DEFINITE ÎN DOCUMENTUL NR. VI/5330/97
                  Prin intermediul celui de al doilea motiv, decizia a fost criticată în măsura în care deși Tribunalul a apreciat că în speță erau îndeplinite condițiile prevăzute în anexa 2 la orientări în scopul de a stabili existența unuia dintre „cazurile limită” considerat pertinent de legiuitorul Uniunii pentru a elimina sau a reduce corecția financiară, Tribunalul a considerat legitimă decizia Comisiei de a nu aplica „cazul limită”.

         (1)  JO 2015, L 16, p. 33.


title: Cauza T-604/15: Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2019 — Ertico - ITS Europe/Comisia („Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative — Recomandarea 2003/361/CE — Decizie a Comitetului de validare al Comisiei privind calificarea drept microîntreprinderi și întreprinderi mici și mijlocii — Cerere de reexaminare în temeiul secțiunilor 1.2.6 și 1.2.7 din anexa la Decizia 2012/838/UE, Euratom — Inexistența unei contestații administrative în sensul articolului 22 din Regulamentul (CE) nr. 58/2003 — Dreptul la apărare — Principiul bunei administrări — Securitate juridică — Încredere legitimă — Autoritate de lucru judecat — Criterii de definire a microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii în politicile Uniunii — Noțiunea «întreprindere» — Noțiunea «activitate economică» — Criteriul de independență — Obligația de motivare”)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/25

      Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2019 — Ertico - ITS Europe/Comisia
      (Cauza T-604/15) (1)

      („Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative - Recomandarea 2003/361/CE - Decizie a Comitetului de validare al Comisiei privind calificarea drept microîntreprinderi și întreprinderi mici și mijlocii - Cerere de reexaminare în temeiul secțiunilor 1.2.6 și 1.2.7 din anexa la Decizia 2012/838/UE, Euratom - Inexistența unei contestații administrative în sensul articolului 22 din Regulamentul (CE) nr. 58/2003 - Dreptul la apărare - Principiul bunei administrări - Securitate juridică - Încredere legitimă - Autoritate de lucru judecat - Criterii de definire a microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii în politicile Uniunii - Noțiunea «întreprindere» - Noțiunea «activitate economică» - Criteriul de independență - Obligația de motivare”)
      (2019/C 230/30)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico - ITS Europe) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: M. Wellinger și K. T’Syen, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial R. Lyal și M. Clausen, ulterior R. Lyal și A. Kyratsou, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei din 18 august 2015 a Comitetului de validare prevăzut în secțiunea 1.2.7 din anexa la Decizia 2012/838/UE, Euratom a Comisiei din 18 decembrie 2012 privind adoptarea normelor care asigură verificarea coerentă a existenței și a statutului juridic, precum și a capacității operaționale și financiare a participanților la acțiunile indirecte susținute prin granturi în temeiul celui de Al șaptelea program-cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative și în temeiul celui de Al șaptelea program-cadru al Comunității Europene a Energiei Atomice pentru activități de cercetare și formare în domeniul nuclear (JO 2012, L 359, p. 45), în măsura în care în această decizie se concluzionează că reclamanta nu poate fi calificată drept microîntreprindere ori întreprindere mică sau mijlocie în sensul Recomandării 2003/361/CE a Comisiei din 6 mai 2003 privind definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii (JO 2003, L 124, p. 36).

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

                  3)

                     Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Ertico — ITS Europe.

         (1)  JO C 414, 14.12.2015.


title: Cauza T-197/16: Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2019 — Andrea Incontri/EUIPO — Higicol (ANDREA INCONTRI) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene ANDREA INCONTRI — Marcă verbală anterioară a Uniunii Europene ANDREIA — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Caracter distinctiv al unui prenume și al unui nume de familie — Competență de reformare”)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/26

      Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2019 — Andrea Incontri/EUIPO — Higicol (ANDREA INCONTRI)
      (Cauza T-197/16) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene ANDREA INCONTRI - Marcă verbală anterioară a Uniunii Europene ANDREIA - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Caracter distinctiv al unui prenume și al unui nume de familie - Competență de reformare”)
      (2019/C 230/31)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Andrea Incontri Srl (Milan, Italia) (reprezentanți: A. Perani și J. Graffer, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Higicol, SA (Baguim do monte, Portugalia) (reprezentanți: Á. Pinho și J. M. Pimenta, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 25 februarie 2016 (cauza R 146/2015-4), privind o procedură de opoziție între Higicol și Andrea Incontri.

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 25 februarie 2016 (cauza R 146/2015-4).

                  2)

                     EUIPO suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Andrea Incontri Srl, inclusiv cheltuielile indispensabile suportate de aceasta în cadrul procedurii în fața camerei de recurs a EUIPO.

                  3)

                     Higicol, SA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Andrea Incontri, inclusiv cheltuielile indispensabile suportate de aceasta în cadrul procedurii în fața camerei de recurs a EUIPO.

         (1)  JO C 243, 4.7.2016.


title: Cauza C-744/18 P: Recurs introdus la 29 noiembrie 2018 de Volkswagen AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 19 septembrie 2018 în cauza T-623/16, Volkswagen AG/EUIPO

text:
               15.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/3

      Recurs introdus la 29 noiembrie 2018 de Volkswagen AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 19 septembrie 2018 în cauza T-623/16, Volkswagen AG/EUIPO
      (Cauza C-744/18 P)
      (2019/C 238/03)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Volkswagen AG (reprezentanți: F. Thiering și L. Steidle, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      Prin Ordonanța din 21 mai 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șaptea) a respins recursul ca fiind în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat și a obligat-o pe reclamantă să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-653/17 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 15 mai 2019 — VM Vermögens-Management GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), DAT Vermögensmanagement GmbH (Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Regulamentul (UE) 2015/2424 — Procedură de declarare a nulității — Marca verbală Vermögensmanufaktur — Declarare a nulității — Dreptul la un proces echitabil — Examinare din oficiu a faptelor — Retroactivitate — Competența Tribunalului — Motivarea hotărârilor)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/5

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 15 mai 2019 — VM Vermögens-Management GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), DAT Vermögensmanagement GmbH
      (Cauza C-653/17 P) (1)

      (Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Regulamentul (UE) 2015/2424 - Procedură de declarare a nulității - Marca verbală Vermögensmanufaktur - Declarare a nulității - Dreptul la un proces echitabil - Examinare din oficiu a faptelor - Retroactivitate - Competența Tribunalului - Motivarea hotărârilor)
      (2019/C 255/06)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: VM Vermögens-Management GmbH (reprezentanți: T. Dolde și P. Homann, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: S. Hanne, agent), DAT Vermögensmanagement GmbH

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  VM Vermögens-Management GmbH suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 94, 12.3.2018.