title: Cauza F-41/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 martie 2014 – CW/Parlamentul (Funcție publică — Funcționari — Raport de notare — Erori vădite de apreciere — Abuz de putere — Hărțuire morală — Decizie privind acordarea unui punct de merit)

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/43

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 martie 2014 – CW/Parlamentul
   (Cauza F-41/14) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Raport de notare - Erori vădite de apreciere - Abuz de putere - Hărțuire morală - Decizie privind acordarea unui punct de merit))
   (2015/C 155/63)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CW (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: M. Dean și J. Steele, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a raportului de notare al reclamantei pentru anul 2012, precum și a deciziei prin care i-a fost acordat numai un punct de merit

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               CW suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014, p. 34.


title: Cauza C-101/07 P: Recurs introdus la 21 februarie 2007 de către Coop de France Bétail et Viande, fostă Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV) împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera întâi) pronunțată la 13 decembrie 2006 în cauzele conexe T-217/03 și T-245/03, FNCBV și alții/Comisie

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/25

         Recurs introdus la 21 februarie 2007 de către Coop de France Bétail et Viande, fostă Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV) împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera întâi) pronunțată la 13 decembrie 2006 în cauzele conexe T-217/03 și T-245/03, FNCBV și alții/Comisie
   (Cauza C-101/07 P)
   (2007/C 95/46)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Coop de France Bétail et Viande, fostă Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV) (reprezentant: M. Ponsard, avocat)

      Celelalte părți în proces: Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), Jeunes agriculteurs (JA), Comisia Comunităților Europene, Republica Franceză
   Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 13 decembrie 2006 în cauza T-217/03;

               —

               stabilirea faptului că nu este necesar să se aplice o amendă recurentei;

               —

               în subsidiar, reducerea cuantumului amenzii aplicate prin această hotărâre;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurilor de aplicare a unor măsuri provizorii și procedurii principale în fața Tribunalului, precum și celei în fața Curții.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta invocă șase motive în susținerea recursului său. Prin primele cinci motive, care vizează anularea hotărârii atacate, recurenta susține, în primul rând, că Tribunalul a săvârșit o eroare deoarece nu a recunoscut încălcarea de către Comisie a dreptului la apărare, încălcare constând în lipsa menționării, în comunicarea obiecțiilor, a metodei reținute pentru calcularea amenzilor, în al doilea rând, că Tribunalul a schimbat înțelesul neîndoielnic al elementelor de probă referitoare la prelungirea secretă a acordului din 24 octombrie 2001, în al treilea rând, că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când, raportându-se la un acord global între măcelari și crescători, a prezumat faptul că recurenta a fost de acord cu continuarea acordului, fără a stabili în mod precis consimțământul acesteia în acest sens, în al patrulea rând, presupunând existența acestui consimțământ, că Tribunalul a săvârșit o eroare deoarece a calificat acordul ca fiind anticoncurențial, fără să examineze contextul juridic și economic general în care acesta se încadrează și efectele sale eventuale și, în al cincilea rând, o încălcare a obligației de motivare, precum și o contradicție în motivele hotărârii atacate, în ceea ce privește luarea în considerare a cifrei de afaceri a membrilor recurentei — și nu doar a celei a recurentei — pentru verificarea faptului că nu s-a depășit plafonul de 10 % din cifra de afaceri, prevăzut de articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17.
   Prin cel de-al șaselea motiv, care vizează, în subsidiar, obținerea unei reduceri a amenzii care i-a fost aplicată, recurenta arată, în sfârșit, că, dacă motivele de mai sus ar fi respinse de către Curte, ar trebui oricum să fie redus cuantumul amenzii aplicate, în măsura în care aceasta ar corespunde unui procent nu de 10 %, ci de 20 % din cifra sa de afaceri, ceea ce ar încălca înseși prevederile articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17.


title: Cauza C-293/07: Acțiune introdusă la 18 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/27

         Acțiune introdusă la 18 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-293/07)
   (2007/C 183/47)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Konstantinidis și D. Recchia)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea că, întrucât nu a adoptat toate măsurile necesare pentru instituirea și aplicarea unui regim juridic coerent, specific și complet, capabil să garanteze gestionarea viabilă și protejarea eficientă a zonelor desemnate ca arii de protecție specială, ținându-se cont de obiectivele de conservare prevăzute de Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice (1), Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatele (1) și (2) din această directivă, coroborat cu articolul 4 alineatul (4) prima liniuță din aceasta, astfel cum a fost modificată de articolul 6 alineatele (2)-(4) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Întemeindu-se pe un număr mare de plângeri, de întrebări parlamentare și de petiții, Comisia susține că Republica Elenă nu aplică în mod corect dispozițiile Directivei 79/409/CEE care prevede adoptarea de măsuri pentru conservarea și pentru evitarea poluării sau a deteriorării habitatelor păsărilor sălbatice.
   Potrivit Comisiei, încălcarea directivei constă în lipsa de protecție a ariilor de protecție specială (APS), dar și în existența unor activități care pot dăuna integrității APS și provoca grave consecințe negative asupra obiectivelor de conservare a APS și a speciilor pentru care au fost desemnate acestea.
   Afirmația autorităților elene, potrivit căreia cadrul normativ existent garantează într-un mod satisfăcător protecția tuturor speciilor de păsări sălbatice și a habitatelor lor respective este respinsă de argumentul Comisiei potrivit căruia cadrul normativ în discuție nu constituie o un cadru specific și eficient de protecție pentru ansamblul APS.

      (1)  JO L 103, 25.4.1979, p. 1.


title: Cauza T-17/13: Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2013 — ANKO/Comisia

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/24

         Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2013 — ANKO/Comisia
   (Cauza T-17/13)
   2013/C 79/43
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atene, Grecia) (reprezentant: B. Christianos, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea faptului că reclamanta nu trebuie să restituie, cu titlu de plată nedatorată, suma plătită de Comisie pentru proiectul POCEMON;

               —

               declararea faptului că reclamanta nu trebuie să plătească Comisiei despăgubiri forfetare pentru un prejudiciu cauzat prin proiectul POCEMON;

               —

               declararea faptului că Comisia nu putea efectua în mod legitim compensarea sumei pe care trebuia să o plătească ANKO, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune vizează răspunderea Comisiei în sensul articolului 272 TFUE, privind contractul nr. 216088 de executare a proiectului „Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (POCEMON). În special, reclamanta susține că, deși și-a îndeplinit propriile obligații contractuale, Comisia a solicitat restituirea sumelor plătite ANKO cu încălcarea acestui contract, a principiului bunei-credințe, al interzicerii abuzului de drept și al proporționalității. În plus, Comisia intenționa să compenseze credite care nu erau certe, lichide și exigibile.
   Pentru motivele sus-menționate, reclamanta susține, în primul rând, că nu este obligată să ramburseze, întrucât ar fi plătită în mod nejustificat, totalitatea sumei plătite de Comisie pentru proiectul POCEMON. În al doilea rând, aceasta reține că nu este obligată să plătească Comisiei despăgubiri forfetare pentru prejudicii (liquidated damages) pentru proiectul POCEMON. În al treilea rând, aceasta deduce că Comisia nu avea dreptul să efectueze compensația cu sumele datorate reclamantei, care nu sunt certe, lichide și exigibile.


title: Cauza T-277/08: Acțiune introdusă la 15 iulie 2008 — Bayer Healthcare și OAPI/Laboratorios ERN (CITRACAL)

text:
               13.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/15

         Acțiune introdusă la 15 iulie 2008 — Bayer Healthcare și OAPI/Laboratorios ERN (CITRACAL)
   (Cauza T-277/08)
   (2008/C 236/26)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamant: Bayer Healthcare LLC (Morristown, Statele Unite) (reprezentant: M. Edenborough, barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Laboratorios ERN, SA (Sant Just Desvern, Spania)
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 5 mai 2008 în cauza R 459/2007-4 și

               —

               obligarea OAPI sau a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată. Alternativ, obligarea pârâtului și a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata solidară cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta (fostă Mission Pharmacal Company).

      Marca comunitară vizată: marca verbală „CITRACAL” pentru produse din clasa 5, cererea nr. 1 757 855.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs (fostă Laboratorios Diviser Aquilea, SL).

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea spaniolă nr. 223 532 a mărcii „CICATRAL” pentru produse din clasele 1 și 5.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția cu privire la toate produsele în litigiu.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: camera de recurs a apreciat greșit dovada utilizării mărcii, în special în ceea ce privește prezentarea unei traduceri adecvate a produselor pentru care a fost utilizată marca invocată în sprijinul opoziției. În plus, camera de recurs a apreciat greșit existența unui risc de confuzie între mărcile în conflict.


title: Cauza C-460/16 P: Recurs introdus la 12 august 2016 de Trefilerías Quijano, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și T-438/12-T-441/12, Moreda-Riviere Trefilerias și alții/Comisia

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/18

         Recurs introdus la 12 august 2016 de Trefilerías Quijano, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și T-438/12-T-441/12, Moreda-Riviere Trefilerias și alții/Comisia
   (Cauza C-460/16 P)
   (2016/C 392/22)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Trefilerías Quijano, S.A. (reprezentanți: F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluzii

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și, în special, în cauza T-427/12, Trefilerías Quijano/Comisia;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente atât prezentei proceduri, cât şi procedurii aflate pe rolul Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept constând în denaturarea faptelor şi a elementelor de probă şi a încălcat obligaţia de motivare în ceea ce priveşte pretinsa existenţă a unor legături structurale între TQ şi GSW înainte de 1996. Tribunalul a aplicat în mod incorect şi/sau ultra vires competenţele sale în materie de control jurisdicţional şi în orice caz s-a întemeiat pe fapte vădit lipsite de relevanţă, şi/sau califică în mod eronat aceste fapte drept indicii ale unor legături structurale, şi, oricum, aplică în mod incorect noţiunea de responsabil pentru încălcare făcând referire la apartenenţa TQ la grupul Celsa.

               2.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept în aplicarea criteriului juridic adecvat şi în aprecierea elementelor de probă. În orice caz, acesta a adus atingere obligaţiilor sale în materie de control jurisdicțional considerând că recurenta s-a limitat să furnizeze „atestări din partea directorilor săi generali” (în realitate declaraţii pe propria răspundere din partea directorilor generali ai TQ) pentru a demonstra că puterile executive şi de control ale GSW, în calitate de administrator unic, au fost delegate directorilor generali ai TQ şi că TQ a adoptat un comportament autonom pe piaţă. În plus, hotărârea Tribunalului este afectată de nemotivare în măsura în care nu explică motivele pentru care declaraţiile pe propria răspundere ale directorilor generali ai TQ invocate de recurentă nu sunt fundamentate.

               3.

               Tribunalul califică în mod eronat faptele, şi anume impresiile concurenţilor, atunci când apreciază că aceste impresii reprezintă un indiciu suplimentar, aşadar relevant din punct de vedere juridic, pentru a demonstra existenţa unei entităţi economice constituite din TQ, GSW şi celelalte întreprinderi în care aceasta din urmă deţine o participaţie. Pe de altă parte, Tribunalul a săvârşit o eroare de drept constând în denaturarea faptelor şi a elementelor de probă referitoare la percepţia concurenților.

               4.

               Tribunalul califică în mod eronat faptele, şi anume suprapunerile de personal între TQ, GSW şi întreprinderile în care aceasta din urmă deţine o participaţie, considerând că aceste suprapuneri constituie un indiciu suplimentar, aşadar relevant din punct de vedere juridic, pentru a demonstra că aceste întreprinderi formează o entitate economică a cărei societate-mamă este GSW.

               5.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept în calificarea anumitor fapte, şi anume repartizarea activităţilor de producţie şi de vânzare între cele patruu întreprinderi, considerând această repartizare ca un indiciu suplimentar pentru a demonstra că TQ face parte dintr-o entitate economică constituită din GSW şi celelalte întreprinderi în care aceasta din urmă deţine o participaţie.

               6.

               Tribunalul ar fi săvârşit o eroare de drept în ceea ce priveşte criteriul juridic aplicat în aprecierea pretinsei exercitări a unei influenţe decisive şi hotărârea sa ar fi în orice caz afectată de nemotivare în ceea ce priveşte pretinsa exercitare a unei influenţe decisive a GSW asupra TQ.

               7.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă și, în orice caz, a adus atingere obligaţiilor sale în materie de control jurisdicțional respingând argumentul recurentei potrivit căruia GSW nu ar fi exercitat o influenţă decisivă asupra TQ.

               8.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept constând în încălcarea dreptului la apărare atunci când consideră că, în măsura în care Comisia şi-a întemeiat aprecierea cu privire la capacitatea contributivă a recurentei pe elemente prezentate și cunoscute de aceasta din urmă, Comisia a respectat dreptul recurentei de a fi ascultată.

               9.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă și, în orice caz, nu şi-a exercitat competenţele în materie de control jurisdicțional corespunzător cerinţelor legale. În plus, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept care constă în încălcarea obligației de motivare. În sfârşit, și, în orice caz, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept care rezultă din denaturarea faptelor și a elementelor de probă referitoare la posibilitatea recurentei de a obține o finanțare externă.

               10.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă și, în orice caz, a adus atingere obligației sale de efectua un control de fond, atunci când a considerat că recurenta nu îi furnizase Comisiei informațiile necesare pentru a aprecia importanța patrimoniului acționarilor săi. În plus, hotărârea Tribunalului ar fi afectată de nemotivare în măsura în care nu arată de ce rapoartele Deloitte invocate de recurentă nu prezintă niciun început de probă.


title: Cauzele conexate C-228/12-C-232/12 și C-254/12-C-258/12: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Vodafone Omnitel NV (C-228/12, C-231/12 și C-258/12), Fastweb SpA (C-229/12 și C-232/12), Wind Telecomunicazioni SpA (C-230/12 și C-254/12), Telecom Italia SpA (C-255/12 și C-256/12), Sky Italia srl (C-257/12)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri (C-228/12-C-232/12, C-255/12 și C-256/12), Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali (C-229/12, C-232/12 și C-257/12), Ministero dell’Economia e delle Finanze (C-230/12) (Rețele și servicii de comunicații electronice — Directiva 2002/20/CE — Articolul 12 — Taxe administrative impuse întreprinderilor din sectorul în cauză — Reglementare națională prin care operatorii de comunicații electronice sunt supuși la plata unei taxe destinate să acopere costurile de funcționare ale autorităților naționale de reglementare)

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/15

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Vodafone Omnitel NV (C-228/12, C-231/12 și C-258/12), Fastweb SpA (C-229/12 și C-232/12), Wind Telecomunicazioni SpA (C-230/12 și C-254/12), Telecom Italia SpA (C-255/12 și C-256/12), Sky Italia srl (C-257/12)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri (C-228/12-C-232/12, C-255/12 și C-256/12), Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali (C-229/12, C-232/12 și C-257/12), Ministero dell’Economia e delle Finanze (C-230/12)
   (Cauzele conexate C-228/12-C-232/12 și C-254/12-C-258/12) (1)

   (Rețele și servicii de comunicații electronice - Directiva 2002/20/CE - Articolul 12 - Taxe administrative impuse întreprinderilor din sectorul în cauză - Reglementare națională prin care operatorii de comunicații electronice sunt supuși la plata unei taxe destinate să acopere costurile de funcționare ale autorităților naționale de reglementare)
   2013/C 260/25
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Vodafone Omnitel NV (C-228/12, C-231/12 și C-258/12), Fastweb SpA (C-229/12 și C-232/12), Wind Telecomunicazioni SpA (C-230/12 și C-254/12), Telecom Italia SpA (C-255/12 și C-256/12), Sky Italia srl (C-257/12)

      Pârâte: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri (C-228/12-C-232/12, C-255/12 și C-256/12), Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali (C-229/12, C-232/12 și C-257/12), Ministero dell’Economia e delle Finanze (C-230/12)

      cu participarea: Wind Telecomunicazioni SpA (C-228/12, C-229/12, C-232/12, C-255/12-C-258/12), Telecom Italia SpA (C-228/12, C-230/12, C-232/12 și C-254/12), Vodafone Omnitel NV (C-230/12 și C-254/12), Fastweb SpA (C-230/12, C-254/12 și C-256/12), Television Broadcasting System SpA (C-257/12)

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Interpretarea articolului 12 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183) — Taxe administrative impuse întreprinderilor — Reglementare națională care prevede că toate costurile autorităților naționale de reglementare, nefinanțate de stat, sunt repartizate între întreprinderile care își desfășoară activitatea în sectorul avut în vedere, în funcție de câștigurile realizate de acestea din vânzările de mărfuri sau din prestările de servicii relevante

      Dispozitivul

   Articolul 12 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) trebuie interpretat în sensul că nu se opune reglementării unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia întreprinderile care furnizează un serviciu sau o rețea de comunicații electronice datorează o taxă, destinată să acopere toate cheltuielile suportate de autoritatea națională de reglementare și nefinanțate de stat, al cărei cuantum este stabilit în funcție de veniturile pe care le realizează aceste întreprinderi, cu condiția ca taxa amintită să fie exclusiv destinată acoperirii cheltuielilor corespunzătoare activităților menționate la alineatul (1) litera (a) al acestei dispoziții, ca totalitatea veniturilor obținute din taxa respectivă să nu depășească totalitatea costurilor corespunzătoare acestor activități și ca aceeași taxă să fie impusă fiecărei întreprinderi în mod obiectiv, transparent și proporțional, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 217, 21.7.2012.


title: Cauza T-39/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 14 februarie 2008 — Orsay/OAPI — Jiménez Arellano (O orsay) (Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale și figurative O orsay — Marcă națională verbală și figurativă anterioară D'ORSAY — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/25

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 14 februarie 2008 — Orsay/OAPI — Jiménez Arellano (O orsay)
   (Cauza T-39/04) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale și figurative O orsay - Marcă națională verbală și figurativă anterioară D'ORSAY - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)
   (2008/C 79/49)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Orsay GmbH (Willstätt, Germania) (reprezentanți: D. von Schultz și S. Eble, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial U. Pfleghar, ulterior G. Pfleghar, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: José Jiménez Arellano, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: inițial J. Astiz Suárez, ulterior S. Hernán-Carrillo Portolés și în final A. Tarí Lázaro, avocats)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 3 noiembrie 2003 (cauza R 394/2002-4) privind o procedură de opoziție între José Jiménez Arellano, SA și Orsay GmbH.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă societatea Orsay GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 106, 30.4.2004.


title: Cauza T-226/16: Acțiune introdusă la 10 mai 2016 - Ipuri/EUIPO - van Graaf (IPURI)

text:
               27.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/35

         Acțiune introdusă la 10 mai 2016 - Ipuri/EUIPO - van Graaf (IPURI)
   (Cauza T-226/16)
   (2016/C 232/46)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Ipuri GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentant: K. Sandberg, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: van Graaf GmbH & Co. KG (Viena, Austria)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene IPURI – cererea de înregistrare nr. 8 971 021

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 10 martie 2016 în cauza R 886/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în procedura desfășurată în fața acestuia.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 15 și ale articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009, ale normei 22 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 2868/95 și ale articolului 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (2) litera (a) la aplicarea articolului 42 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-393/16: Acțiune introdusă la 25 iulie 2016 – Omnicom International Holdings/EUIPO – eBay (dA/tA/bA/y)

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/16

      Acțiune introdusă la 25 iulie 2016 – Omnicom International Holdings/EUIPO – eBay (dA/tA/bA/y)
      (Cauza T-393/16)
      (2016/C 364/12)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Omnicom International Holdings, Inc. (New York, New York, Statele Unite) (reprezentant: D. Farnsworth, Solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: eBay, Inc. (San Jose, California, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca figurativă care cuprinde elementele verbale „(dA/tA/bA/y)” –cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 12 354 015

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 17 mai 2016 în cauza R 872/2015-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-104/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 23 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākās tiesas Senāts – Letonia) – AS „Olainfarm” /Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra [Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Politica industrială — Directiva 2001/83/CE — Medicament de uz uman — Articolul 6 — Autorizație de introducere pe piață — Articolul 8 alineatul (3) litera (i) — Obligația de a anexa la cererea de autorizare rezultatele testelor farmaceutice și preclinice, precum și ale studiilor clinice — Derogări privind testele preclinice și studiile clinice — Articolul 10 — Medicamente generice — Noţiunea de medicament de referinţă — Drept subiectiv al titularului autorizației de introducere pe piață a unui medicament de referință de a se opune autorizării introducerii pe piață a unui produs generic al acestui prim medicament — Articolul 10a — Medicamente ale căror substanțe active sunt în uz medical bine stabilit în Uniune de cel puțin 10 ani — Posibilitatea utilizării unui medicament pentru care autorizaţia a fost eliberată ținând seama de derogarea prevăzută la articolul 10a ca medicament de referinţă pentru obţinerea unei autorizaţii de introducere pe piață a unui medicament generic]

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 23 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākās tiesas Senāts – Letonia) – AS „Olainfarm”/Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra
   (Cauza C-104/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Politica industrială - Directiva 2001/83/CE - Medicament de uz uman - Articolul 6 - Autorizație de introducere pe piață - Articolul 8 alineatul (3) litera (i) - Obligația de a anexa la cererea de autorizare rezultatele testelor farmaceutice și preclinice, precum și ale studiilor clinice - Derogări privind testele preclinice și studiile clinice - Articolul 10 - Medicamente generice - Noţiunea de medicament de referinţă - Drept subiectiv al titularului autorizației de introducere pe piață a unui medicament de referință de a se opune autorizării introducerii pe piață a unui produs generic al acestui prim medicament - Articolul 10a - Medicamente ale căror substanțe active sunt în uz medical bine stabilit în Uniune de cel puțin 10 ani - Posibilitatea utilizării unui medicament pentru care autorizaţia a fost eliberată ținând seama de derogarea prevăzută la articolul 10a ca medicament de referinţă pentru obţinerea unei autorizaţii de introducere pe piață a unui medicament generic])
   (2014/C 439/04)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāts

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: AS „Olainfarm”

      Pârâte: Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra

      cu participarea: Grindeks AS

      Dispozitivul

               1)

               Noţiunea „medicament de referință” în sensul articolului 10 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1394/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007, trebuie interpretată în sensul că include un medicament a cărui autorizaţie de introducere pe piaţă a fost emisă în temeiul articolului 10a din această directivă.

               2)

               Articolul 10 din Directiva 2001/83, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1394/2007, coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că titularul autorizației de introducere pe piață a unui medicament utilizat ca medicament de referinţă în cadrul unei cereri de autorizare de introducere pe piață pentru un medicament generic al unui alt producător, formulată în temeiul articolului 10 din această directivă, dispune de dreptul la o cale de atac împotriva deciziei autorităţii competente prin care se acordă o autorizație de introducere pe piață pentru acest din urmă medicament în măsura în care este vorba despre obținerea protecţiei jurisdicţionale a unei prerogative pe care articolul 10 menționat o recunoaște titularului respectiv. Un astfel de drept la o cale de atac există în special dacă titularul în cauză pretinde ca medicamentul său să nu fie utilizat în vederea obținerii unei autorizații de introducere pe piață în temeiul articolului 10 menționat pentru un medicament în raport cu care propriul său medicament nu poate fi considerat medicament de referinţă în sensul aceluiași articol 10 alineatul (2) litera (a).

      (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza T-450/04 RENV: Ordonanța Tribunalului din 27 iunie 2014 – Bouygues et Bouygues Télécom/Comisia

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/58

         Ordonanța Tribunalului din 27 iunie 2014 – Bouygues et Bouygues Télécom/Comisia
   (Cauza T-450/04 RENV) (1)

   2014/C 292/71
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șasea extinse a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 31, 5.2.2005.


title: Cauza T-196/07: Acțiune introdusă la 5 iunie 2007 — Dykerhoff Polska/Comisia Comunităților Europene

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/38

         Acțiune introdusă la 5 iunie 2007 — Dykerhoff Polska/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-196/07)
   (2007/C 170/72)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Dykerhoff Polska sp. z o.o. (reprezentanți: P.K. Rosiak, radca prawny oraz F. Puel, adwokat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Comisiei din 26 martie 2007 privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră, notificat de către Polonia în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea deciziei Comisiei Europene C (2007) 1295 final din 26 martie 2007 privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră notificat de către Polonia în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1), și prin care Comisia a constatat că anumite aspecte din planul național polonez de alocare a cotelor de emisie de CO2 pentru perioada 2008-2012, notificat Comisiei la 30 iunie 2006, nu sunt compatibile cu articolul 9 alineatul (1) și (3), articolul 10 și articolul 13 alineatul (2), precum și cu criteriile din anexa III a Directivei 2003/87/CE. Decizia atacată reduce cu 26,7 % limita maximă a emisiei de CO2 pentru perioada 2008-2012 în raport cu limita propusă de Polonia prin planul național de alocare a cotelor de emisie notificat Comisiei.
   Motivele și principalele argumente ale acțiunii sunt identice cu cele din cauza T-195/07.

      (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunităţii și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32).


title: Cauza T-470/09: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2012 — medi/OAPI (medi) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale medi — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/17

         Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2012 — medi/OAPI (medi)
   (Cauza T-470/09) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale medi - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 258/28
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: medi GmbH & Co. KG (Bayreuth, Germania) (reprezentanți: H. Lindner, D. Terheggen și T. Kiphuth, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Schäffner, ulterior G. Schneider, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 1 octombrie 2009 (cauza R 692/2008-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal medi ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Medi GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza T-700/16: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2016 – Laboratorios Ern/EUIPO – Ascendo Medienagentur (SLIMDYNAMICS)

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/26

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2016 – Laboratorios Ern/EUIPO – Ascendo Medienagentur (SLIMDYNAMICS)
   (Cauza T-700/16)
   (2016/C 462/33)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: S. Correa Rodríguez, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ascendo Medienagentur AG (Gamprin-Bendern, Liechtenstein)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementul verbal „SLIMDYNAMICS” – cererea de înregistrare nr. 12 882 304

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 iulie 2016 în cauzele conexate R 1814/2015-4 şi R 1780/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care a admis cererea privind produsele din clasa 5 şi respingerea cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 12 882 304 SLIM DYNAMICS & design în măsura în care desemnează produse din clasa 5 şi

               —

               obligarea EUIPO şi, în cazul în care decide să intervină în prezenta procedură, a ASCENDO MEDIENAGENTUR AG, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-125/07: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2007 — Scientific and Technological Committee și alții/Potocnik și alții, membri ai Comisiei

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/33

         Acțiune introdusă la 16 aprilie 2007 — Scientific and Technological Committee și alții/Potocnik și alții, membri ai Comisiei
   (Cauza T-125/07)
   (2007/C 140/55)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamați: Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology și alții(Cracovia, Republica Polonă) (reprezentant: A. Żuraniewski, adwokat)

      Pârâți: J. Potocnik, S. Dimas și A. Piebalgs, membri ai Comisiei Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               constatarea faptului că membrii Comisiei Uniunii Europene J. Potocnik, S. Dimas și A. Piebalgs, prin faptul că nu au luat imediat măsuri de protecție a vieții populației UE, din momentul în care au primit cele trei scrisori de informare asupra pericolelor legate de tehnica depozitării în subsol a dioxidului de carbon, s-au făcut vinovați de o omisiune în domeniul dreptului penal și au provocat astfel o periclitare perpetuă a vieții populației UE și pericolul unei catastrofe ecologice;

               —

               dispunerea faptului că este necesar să se realizeze cercetările propuse;

               —

               dispunerea faptului că este necesar să se finanțeze integral cercetările asupra zăcămintelor, cercetări care nu au caracter comercial, ci trebuie să protejeze siguranța vieții populației UE;

               —

               dispunerea faptului că este necesar să se suspende injectările de CO2 în subsol până la finalizarea cercetărilor propuse.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanții solicită constatarea unei omisiuni a unor membrii ai Comisiei Europene, care, după ce au fost informați de către reclamanți asupra pericolelor pentru sănătatea umană și pentru mediu reprezentate de depozitarea în subsol fără recipiente a dioxidului de carbon, nu au luat nici o măsură adecvată de prevenire a urmărilor negative ale utilizării unor astfel de tehnologii. Membrii respectivi ai Comisiei, cărora li se solicitase să ia măsuri adecvate și să realizeze cercetările propuse de reclamanți asupra efectelor depozitării în pământ a dioxidului de carbon, nu au adoptat niciun fel de poziție în privința problemelor prezentate în plângerile ce le-au fost înaintate. Această abținere de a acționa încalcă ordinea juridică a Uniunii Europene și este incompatibilă cu obligațiile unui membru al Comisiei.


title: Cauza C-237/14 P: Recurs introdus la 13 mai 2014 de Lidl Stiftung & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 27 februarie 2014 în cauza T-225/12, Lidl Stiftung & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/18

         Recurs introdus la 13 mai 2014 de Lidl Stiftung & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 27 februarie 2014 în cauza T-225/12, Lidl Stiftung & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-237/14 P)
   2014/C 282/24
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Lidl Stiftung & Co. KG (reprezentanți: M. Wolter, M. Kefferpütz, A. K. Marx, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 27 februarie 2014 (cauza T-225/12);

               —

               în cazul în care recursul este declarat fondat, anularea deciziei Camerei întâi de recurs din 21 martie 2012 (R 2379/2010-1), astfel cum s-a solicitat în procedura din fața Tribunalului;

               —

               obligarea OAPI, în calitate de pârât în cadrul procedurii din fața Tribunalului, la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii din fața Tribunalului și procedurii de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Prin recursul formulat, Lidl Stiftung & Co. KG invocă trei motive în drept împotriva hotărârii atacate:

               1)

               încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 (1) și a normei 22 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 2868/95 (2) coroborate cu articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât Tribunalul a interpretat eronat cerințele privind dovada unei utilizări importante a mărcii care a format obiectul opoziției, în sensul dispozițiilor amintite;

               2)

               încălcarea articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care Tribunalul a interpretat eronat cerințele care permit să se considere că utilizarea mărcii anterioare într-o formă diferită de cea sub care a fost înregistrată constituie o utilizare importantă în sensul articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009;

               3)

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care Tribunalul a interpretat eronat condițiile referitoare la aprecierea riscului de confuzie.

         Principalele argumente pot fi rezumate după cum urmează:
   În ceea ce privește motivul 1), Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a constatat că camera de recurs a considerat corect trei fotografii nedatate, împreună cu câteva facturi drept elemente de probă obiective și concrete, suficiente pentru a dovedi o utilizare importantă a mărcii anterioare, în special în raport cu natura utilizării.
   În ceea ce privește motivul 2), Tribunalul nu a ținut seama de caracterul excepțional al articolului 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 care impune, pentru motive legate de securitatea juridică și de previzibilitate, o interpretare strictă și limitată, o apreciere a tuturor elementelor mărcii în forma sa înregistrată. Tribunalul a săvârșit, așadar, o eroare de drept prin faptul că a confirmat constatarea camerei de recurs potrivit căreia forma utilizată a mărcii a constituit o utilizare importantă în măsura în care nu a afectat caracterul distinctiv al mărcii anterioare în forma sa înregistrată, având în vedere că camera de recurs nu a ținut seama de toate elementele ale mărcii anterioare.
   În ceea ce privește motivul 3), Tribunalul a interpretat eronat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care, în cadrul evaluării constatărilor camerei de recurs referitoare la similitudinea semnelor și la riscul de confuzie, nu a luat în considerare în mod adecvat faptul că, în primul rând, gradul de atenție al publicului relevant este, în speță, destul de înalt, în al doilea rând, consumatorul mediu percepe în mod normal o marcă drept un întreg și nu tinde să analizeze diferitele detalii ale acesteia și, în al treilea rând, aprecierea cu privire la similitudinea semnelor poate fi efectuată doar pe baza elementului dominant numai dacă toate celelalte componente ale mărcii sunt neglijabile. Dacă aceste aspecte ar fi fost luate în considerare corect, nu ar fi putut să fie constatat un risc de confuzie.
   Astfel, având în vedere că hotărârea atacată nu este conformă cu prevederile Regulamentului nr. 207/2009, Lidl Stiftung & Co. KG solicită anularea acesteia.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza C-89/13: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 30 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Napoli – Italia) – Luigi D’Aniello și alții/Poste Italiane SpA (Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curţii — Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Principiul nediscriminării — Reglementare naţională care prevede un regim de despăgubire în caz de stabilire nelegală a unui termen în contractul de muncă diferit de cel aplicabil în caz de încetare nelegală a unui contract de muncă pe durată nedeterminată — Efecte economice — Caracterul comparabil al cererilor)

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/4

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 30 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Napoli – Italia) – Luigi D’Aniello și alții/Poste Italiane SpA
   (Cauza C-89/13) (1)

   ((Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curţii - Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Principiul nediscriminării - Reglementare naţională care prevede un regim de despăgubire în caz de stabilire nelegală a unui termen în contractul de muncă diferit de cel aplicabil în caz de încetare nelegală a unui contract de muncă pe durată nedeterminată - Efecte economice - Caracterul comparabil al cererilor))
   2014/C 261/05
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Napoli

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Luigi D’Aniello, Ester Di Vaio, Anna Di Benedetto, Antonella Camelio, Angela Leva, Alessia Romano, Emilia Aloia, Cira Oligo, Ottavio Russo, Guiseppe D’Ambra, Stefano Caputo, Ilaria Pappagallo, Maurizio De Rosa, Gianluca Liguori, Dario Puzone, Vincenzo De Luca, Guido Gorbari, Raffaella D’Ambrosio

      Pârâtă: Poste Italiane SpA

      Dispozitivul

   Sub rezerva posibilităţii oferite statelor membre în temeiul clauzei 8 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, clauza 4 punctul 1 din acest acord-cadru trebuie interpretată în sensul că nu impune tratarea în acelaşi mod a efectelor economice alocate în cazul stabilirii nelegale a unui termen în contractul de muncă cu cele plătite în caz de încetare nelegală a unui contract de muncă pe durată nedeterminată.

      (1)  JO C 156, 1.6.2013.


title: Cauza T-326/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 3 septembrie 2009 — Cheminova și alții/Comisia [ Produse fitosanitare — Substanța activă malathion — Neînscriere în anexa I la Directiva 91/414/CEE — Acțiune în anulare — Calitate procesuală activă — Admisibilitate — Procedură de evaluare — Evaluare de către EFSA — Excepția de nelegalitate — Articolul 20 din Regulamentul (CE) nr. 1490/2002 — Prezentare a unor noi studii — Articolul 8 alineatele (2) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 451/2000 — Încredere legitimă — Proporționalitate — Egalitate de tratament — Principiul bunei administrări — Dreptul la apărare — Principiul subsidiarității — Articolul 95 alineatul (3) CE, articolul 4 alineatul (1) și articolul 5 alineatul (1) din Directiva 91/414 ]

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 3 septembrie 2009 — Cheminova și alții/Comisia
   (Cauza T-326/07) (1)

   („Produse fitosanitare - Substanța activă «malathion» - Neînscriere în anexa I la Directiva 91/414/CEE - Acțiune în anulare - Calitate procesuală activă - Admisibilitate - Procedură de evaluare - Evaluare de către EFSA - Excepția de nelegalitate - Articolul 20 din Regulamentul (CE) nr. 1490/2002 - Prezentare a unor noi studii - Articolul 8 alineatele (2) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 451/2000 - Încredere legitimă - Proporționalitate - Egalitate de tratament - Principiul bunei administrări - Dreptul la apărare - Principiul subsidiarității - Articolul 95 alineatul (3) CE, articolul 4 alineatul (1) și articolul 5 alineatul (1) din Directiva 91/414”)
   2009/C 256/44
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Cheminova A/S (Harboøre, Danemark); Cheminova Agro Italia Srl (Roma, Italia); Cheminova Bulgaria EOOD (Sofia, Bulgaria); Agrodan, SA (Madrid, Spania) și Lodi SAS (Grand-Fougeray, Franța) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați, și P. Sellar, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Doherty și L. Parpala, agenți)

      Obiectul

   Anularea Deciziei 2007/389/CE a Comisiei din 6 iunie 2007 privind neincluderea malathionului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță (JO L 146, p. 19)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Cheminova A/S, Cheminova Agro Italia Srl, Cheminova Bulgaria EOOD, Agrodan, SA și Lodi SAS suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisie, inclusiv cele privind procedura măsurilor provizorii.

      (1)  JO C 247, 20.10.2007.


title: Cauza C-416/17: Acțiune introdusă la 10 iulie 2017 – Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               4.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 293/22

         Acțiune introdusă la 10 iulie 2017 – Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-416/17)
   (2017/C 293/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland, agent, W. Roels, agent)

      Pârâtă: Republica Franceză

      Concluziile

               —

               constatarea faptului că, prin menținerea efectelor dispozițiilor care au ca obiect evitarea dublei impuneri economice a dividendelor, care permit unei societăți-mamă să deducă din impozitul anticipat pe care îl datorează cu ocazia redistribuirii către acționarii săi a dividendelor plătite de filialele sale creditul fiscal aferent distribuirii acestor dividende, dacă ele provin de la o filială stabilită în Franța, însă nu oferă această posibilitate dacă dividendele respective provin de la o filială stabilită într-un alt stat membru, în condițiile în care această legislație nu dă dreptul, în această ultimă ipoteză, la acordarea unui credit fiscal aferent distribuirii acestor dividende de către filiala menționată, întrucât, potrivit jurisprudenței Conseil d’État (Consiliul de Stat), sunt admise cererile de rambursare a impozitelor plătite în avans percepute cu încălcarea dreptului Uniunii în sensul Hotărârii Curții în cauza C-310/09, Accor
                   (1), cu următoarele trei restricții:

                           —

                           dreptul la rambursarea impozitului plătit în avans este restrâns prin refuzul de a ține seama de impozitarea subfilialelor stabilite în afara Franței;

                           —

                           dreptul la rambursarea impozitului plătit în avans este restrâns prin cerințe disproporționate în materie de probă;

                           —

                           dreptul la rambursarea impozitului plătit în avans este restrâns prin limitarea creditului fiscal la o treime din cuantumul dividendului redistribuit în Franța care provine de la o filială stabilită în afara Franței, și, deși Conseil d’État (Consiliul de Stat), instanță administrativă de ultim grad, a stabilit aceste restricții fără a solicita opinia Curții de Justiție pentru a se determina compatibilitatea acestor restricții cu dreptul Uniunii,

                     Republica Franceză și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul principiilor echivalenței și efectivității și în temeiul articolului 49, al articolului 63 și al articolului 267 al treilea paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia Europeană critică Franța, sub aspectul jurisprudenței constante a Conseil d’État (Consiliul de Stat), cea mai înaltă instanță administrativă a sa, că a refuzat să asigure efectul deplin al Hotărârii Curții de Justiție în cauza C-310/09, Ministre du Budget, des Comptes publics et de la Fonction publique împotriva Accor SA1, în special prin impunerea unor restricții contrare dreptului Uniunii pentru rambursarea unui impozit perceput în mod necorespunzător, și anume a impozitului pe bunuri mobile plătit în avans.
   În hotărârea sa Accor, pronunțată cu privire la o întrebare preliminară, Curtea de Justiție constatase că normele fiscale franceze prin care se urmărește evitarea dublei impuneri economice a dividendelor mențineau o discriminare în materie de impozitare a dividendelor care provin din alte state membre ale UE. Prin urmare, impozitările pe care Curtea le-a apreciat contrare dreptului Uniunii trebuie să fie rambursate.
   Comisia consideră că Franța nu respectă hotărârea Curții de Justiție sub trei aspecte specifice:

               —

               nu ține seama de impozitul achitat deja de subfilialele care nu sunt franceze;

               —

               menține, pentru a limita dreptul la rambursare al societăților în cauză, cerințe privind probelor care trebuie aduse, care nu respectă criteriile stabilite de Curtea de Justiție;

               —

               limitează în mod absolut sistemul creditului fiscal la o treime din dividendul redistribuit de o filială care nu este franceză.

         În plus, aceste încălcări se datorează faptului că Conseil d’État (Consiliul de Stat) și-a încălcat obligația de a adresa o întrebare preliminară Curții de Justiție în temeiul articolului 267 TFUE.

      (1)  Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 septembrie 2011 în cauza C-310/09, Ministre du Budget, des Comptes publics et de la Fonction publique/Accor SA, EU:C:2011:581.


title: Cauza F-22/07: Acțiune introdusă în data de 16 martie 2007 — Lafili/Comisie

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/59

         Acțiune introdusă în data de 16 martie 2007 — Lafili/Comisie
   (Cauza F-22/07)
   (2007/C 95/118)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Paul Lafili (Genk, Belgia) (reprezentanți: G. Vandersanden și L. Levi, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei de încadrare a reclamantului în gradul AD 13, treapta 5, inclusă într-o notă a DG ADMIN din 11 mai 2006 și în fișa de salariu din iunie 2006 și în fișele de salariu ulterioare;

               —

               reîncadrarea reclamantului, începând cu data de 1 mai 2006, în gradul și treapta AD 13, treapta 2, cu menținerea factorului de multiplicare 1,1172071;

               —

               reconstituirea integrală a carierei reclamantului cu efect retroactiv din data de 1 mai 2006 până la data încadrării sale în gradul și treapta astfel rectificate (incluzând valorificarea experienței sale în încadrarea astfel rectificată, dreptul său la avansare și drepturile sale de pensie) inclusiv plata dobânzilor de întârziere în baza ratei fixate de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile principale de refinanțare, aplicabilă în perioada menționată, majorată cu două puncte, aplicabile la totalul sumelor corespunzătoare diferenței între salariul corespunzător încadrării realizate prin decizia de încadrare și încadrarea la care ar fi avut dreptul până la data când va avea efect decizia de încadrare corectă;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul, funcționar în cadrul Comisiei, era încadrat în gradul A4, treapta 7, până la data intrării în vigoare a noului Statut al funcționarilor. La data de 1 mai 2004 această încadrare a fost transformată în gradul A*12, treapta 7, cu factorul de multiplicare 0,9442490 (în temeiul articolului 2 alineatul (2) din anexa XIII din Statutul funcționarilor). La data de 1 iulie 2004, reclamantul a fost promovat în gradul A*12, treapta 8, cu același factor de multiplicare. La data de 22 iulie 2005 reclamantul a fost promovat cu efect retroactiv din data de 1 mai 2004 în gradul A*13, treapta 1, cu factorul de multiplicare 1,1172071 (în temeiul articolului 7 alineatul (6) din anexa XIII din Statutul funcționarilor). Începând cu data de 1 mai 2006, acesta a fost încadrat în gradul AD 13, treapta 5, cu factorul de multiplicare 1, în baza unei decizii a DG ADMIN din data de 11 mai 2006.
   În acțiunea sa, reclamantul susține că o asemenea încadrare: i) încalcă în principal articolele 44 și 46 din Statutul funcționarilor și articolul 7 din anexa XIII din Statutul funcționarilor; ii) este viciată de lipsa competenței; iii) nu respectă principiul protecției încrederii legitime. În special, potrivit reclamantului, Comisia nu interpretează corect articolul 7 alineatul (7) din anexa XIII din Statutul funcționarilor, prin faptul că aceasta consideră că, dacă un factor de multiplicare este mai mare decât 1, partea care depășește această cifră trebuie să se transforme în vechime în treaptă.


title: Cauza T-219/10: Acțiune introdusă la 14 mai 2010 — Autogrill España/Comisia

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/54

         Acțiune introdusă la 14 mai 2010 — Autogrill España/Comisia
   (Cauza T-219/10)
   2010/C 179/93
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Autogrill España, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan y R. Calvo Salinero, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Admiterea motivelor referitoare la anulare prezentate în cadrul acțiunii;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (1) din Decizia Comisiei din 28 octombrie 2009 (ajutorul de stat nr. C 45/2007, ex NN 51/2007, ex CP 9/2007) privind amortizarea fiscală a fondului de comerț financiar în cazul achiziționării de participații străine, în măsura în care prin aceasta se declară că articolul 12 alineatul (5) din Textul consolidat al Legii privind impozitul pe profit (TRLIS) cuprinde elemente ale unui ajutor de stat;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 în măsura în care prin acesta se aplică un ordin de recuperare a ajutoarelor în privința unor operațiuni încheiate anterior publicării în JOUE a deciziei finale atacate prin prezenta acțiune;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În decizia atacată prin prezenta acțiune se consideră că regimul de ajutoare pus în aplicare de Spania în conformitate cu articolul 12 alineatul (5) din TRLIS este incompatibil cu piața comună, în privința ajutoarelor acordate beneficiarilor în cazul achizițiilor intracomunitare. În această privință, se precizează că articolul menționat permite deductibilitatea amortizării fondului de comerț care rezultă din achiziționarea unor participații mai mari 5 % în capitalul unor societăți nerezidente.
   În susținerea argumentelor sale, reclamanta invocă următoarele motive:

               1.

               Încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, în măsura în care prin decizia atacată s-a considerat că măsura în discuție constituie ajutor de stat. În această privință, se arată că Comisia nu a demonstrat că măsura fiscală în discuție favorizează „anumite întreprinderi sau producerea anumitor bunuri”, astfel cum se impune prin articolul 107 alineatul (1) TFUE. Comisia se limitează la a prezuma că această măsură fiscală este selectivă prin faptul că se aplică numai în privința achiziționării de participații în capitalul unor societăți străine și nu se aplică în cazul achiziționării de participații în capitalul unor societăți naționale. Reclamanta consideră că acest raționament este eronat și de natură circulară: împrejurarea că aplicarea măsurii în discuție — ca aceea a oricărei alte dispoziții fiscale — se întemeiază pe îndeplinirea anumitor condiții obiective nu determină caracterul selectiv de iure sau de facto al acesteia. În realitate, automatismul raționamentului utilizat de Comisie conduce la a considera orice dispoziție fiscală drept selectivă prima facie.
               În plus, atât analiza juridică a măsurii, cât și datele statistice prezentate de Regatul Spaniei demonstrează că articolul 12 alineatul (5) din TRLIS este o măsură generală deschisă, de iure și de facto, tuturor întreprinderilor plătitoare de impozit pe profit în Spania, indiferent de mărimea, de natura, de sectorul și de originea acestora.
               Pe de altă parte, tratamentul prima facie diferit al articolului 12 alineatul (5) din TRLIS, departe de a constitui un avantaj selectiv, servește tocmai la asigurarea egalității fiscale între toate operațiunile de achiziționare de acțiuni, indiferent dacă sunt naționale sau străine; având în vedere că, dacă, din cauza imposibilității de a finaliza anumite fuziuni transfrontaliere, amortizarea fondului de comerț nu se poate realiza decât la nivel național, în măsura în care există efectiv dispoziții fiscale prin care se autorizează această măsură, articolul 12 alineatul (5) din TRLIS nu face, în fapt, nimic altceva decât să extindă această posibilitate la situația achiziționării de active în societăți străine.
               În subsidiar, decizia Comisiei ar fi disproporționată întrucât aplicarea acesteia în cazurile preluării controlului unor întreprinderi străine ar trebui să fie asimilată cel puțin situațiilor fuziunilor naționale și, în consecință, ar trebui să fie justificate de structura și logica sistemului spaniol.

               2.

               Încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE ca urmare a unei erori de drept în identificarea beneficiarului măsurii.
               În subsidiar și chiar dacă se va considera că articolul 12 alineatul (5) din TRLIS conține elemente de ajutor de stat, Comisia ar fi trebuit să efectueze o analiză economică exhaustivă pentru a determina persoanele care au beneficiat de regimul de ajutoare. Reclamanta consideră că, în orice ipoteză, beneficiarii ajutoarelor (sub forma unui preț excesiv pentru achiziționarea de participații) ar fi vânzătorii de participații, iar nu, astfel cum susține Comisia, întreprinderile spaniole care au aplicat această măsură.

               3.

               În sfârșit, reclamanta invocă încălcarea principiului încrederii legitime în ceea ce privește domeniul de aplicare temporală a ordinului de recuperare a ajutorului.


title: Cauza C-5/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Højesteret — Danemarca) — Infopaq International A/S/Danske Dagblades Forening (Drepturi de autor — Societate informațională — Directiva 2001/29/CE — Articolele 2 și 5 — Opere literare și artistice — Noțiunea de reproducere — Reproducere în parte — Reproducerea unor scurte extrase din operele literare — Articole de presă — Reproducere temporară și tranzitorie — Procedeu tehnic constând în scanarea unor articole urmată de conversia într-un fișier text, de o procesare electronică a reproducerii, de stocarea în memorie a unei părți a acestei reproduceri și de imprimarea acesteia)

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Højesteret — Danemarca) — Infopaq International A/S/Danske Dagblades Forening
   (Cauza C-5/08) (1)

   (Drepturi de autor - Societate informațională - Directiva 2001/29/CE - Articolele 2 și 5 - Opere literare și artistice - Noțiunea de reproducere - Reproducere „în parte” - Reproducerea unor scurte extrase din operele literare - Articole de presă - Reproducere temporară și tranzitorie - Procedeu tehnic constând în scanarea unor articole urmată de conversia într-un fișier text, de o procesare electronică a reproducerii, de stocarea în memorie a unei părți a acestei reproduceri și de imprimarea acesteia)
   2009/C 220/10
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Højesteret

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Infopaq International A/S

      Pârâtă: Danske Dagblades Forening

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Højesteret — Interpretarea articolului 2 și a articolului 5 alineatele (1) și (5) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230) — Societate a cărei principală activitate constă în efectuarea de rezumate din ziare prin intermediul scanării — Stocarea unui extras de articol constând într-un cuvânt de căutat împreună cu cele cinci cuvinte care îl precedă și cele cinci cuvinte care îl urmează — Acte de reproducere temporară

      Dispozitivul

               1)

               Un act efectuat în cursul unui procedeu de captare de date, care constă în stocarea în memoria informatică a unui extras dintr-o operă protejată compus din 11 cuvinte, precum și în imprimarea acestui extras, se poate încadra în sfera noțiunii de reproducere în parte în sensul articolului 2 din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională, dacă — aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere — elementele preluate astfel sunt expresia creației intelectuale proprii a autorului lor.

               2)

               Actul de imprimare a unui extras compus din 11 cuvinte, care se efectuează în cursul unui procedeu de captare de date precum cel în discuție în acțiunea principală, nu îndeplinește condiția referitoare la caracterul tranzitoriu prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29 și, prin urmare, acest procedeu nu poate fi realizat fără consimțământul titularilor drepturilor de autor vizați.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza T-181/02: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 mai 2007 — Neue Erba Lautex/Comisia Comunităților Europene

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/41

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 mai 2007 — Neue Erba Lautex/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-181/02) (1)

   (2007/C 183/78)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei întâi extinse a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 202, 24.8.2002.


title: Cauza F-16/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 10 septembrie 2009 — Joachim Behmer/Parlamentul european (Funcționari — Procedura de atribuire a punctelor de merit la Parlamentul European — Încălcarea obligației de motivare — Motivare prezentată în cursul procedurii)

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/35

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 10 septembrie 2009 — Joachim Behmer/Parlamentul european
   (Cauza F-16/08) (1)

   (Funcționari - Procedura de atribuire a punctelor de merit la Parlamentul European - Încălcarea obligației de motivare - Motivare prezentată în cursul procedurii)
   2009/C 297/52
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Joachim Behmer (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Parlamentul european (reprezentanți: C. Burgos și R. Ignătescu, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei prin care se atribuie reclamantului două puncte de merit pentru anii 2004 și 2006

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei în măsura în care acțiunea este îndreptată împotriva Deciziei Parlamentului European din 4 iunie 2007 de atribuire a două puncte de merit pentru exercițiul 2004 domnului Behmer.

               2.

               Anulează Decizia Parlamentului European din 26 iunie 2007 de atribuire a două puncte de merit pentru exercițiul 2006 domnului Behmer.

               3.

               Obligă Parlamentul European să suporte propriile cheltuieli de judecată și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de domnul Behmer.

               4.

               Îl obligă pe domnul Behmer să suporte jumătate din propriile sale cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 116, 9.5.2008, p. 32.


title: Cauza T-71/10: Acțiune introdusă la 18 februarie 2010 — Xeda International și Pace International/Comisia

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/62

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2010 — Xeda International și Pace International/Comisia
   (Cauza T-71/10)
   2010/C 100/92
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Xeda International (Saint Andiol, Franța) și Pace International LLC (Seattle, Statele Unite ale Americii) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               declararea acțiunii drept admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

               —

               adoptarea tuturor măsurilor suplimentare pe care instanța le consideră necesare.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii formulate, reclamantele solicită anularea Deciziei nr. 2009/859/CE a Comisiei din 30 noiembrie 2009 privind neincluderea difenilaminei în Anexa I la Directiva nr. 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de uz fitosanitar care conțin această substanță [notificată sub numărul C(2009) 9262] (JO 2009 L 314, p. 79).
   Reclamantele susțin că, drept consecință a deciziei atacate, primei reclamante nu i se va mai permite să vândă în Uniunea Europeană difenilamină și produse care conțin difenilamină, iar produsele sale nu vor mai fi înregistrate în statele membre începând cu 30 mai 2010.
   Reclamantele afirmă că decizia atacată este nelegală întrucât este întemeiată pe o apreciere a difenilaminei care este greșită din punct de vedere științific și juridic. Potrivit reclamantelor, aceasta încalcă Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene și dreptul derivat al UE.
   În rezumat, reclamantele susțin că decizia atacată interzice utilizarea difenilaminei în produsele de uz fitosanizar pe baza a trei preocupări științifice menționate la punctul (5) din această decizie, fiecare dintre aceste preocupări fie a fost abordată în mod adecvat de reclamante, fie nu a prezentat un motiv de îngrijorare care să justifice neincluderea.
   În plus, reclamantele susțin că dreptul lor la apărare a fost încălcat de Comisie în măsura în care aceasta le-a împiedicat să utilizeze posibilitatea de a retrage și de a depune un dosar nou, beneficiind în același timp de o perioadă mai lungă de eliminare progresivă, astfel cum a fost cazul pentru alte substanțe care aparțin aceluiași proces de reglementare.


title: Cauza C-266/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 10 iunie 2009 — Stichting Natuur en Milieu, Vereniging Mileudefensie și Vereniging Goede Waar & Co/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden, andere partijen: Bayer CropScience BV și Nederlandse Stichting voor Fytopharmacie

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 10 iunie 2009 — Stichting Natuur en Milieu, Vereniging Mileudefensie și Vereniging Goede Waar & Co/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden, andere partijen: Bayer CropScience BV și Nederlandse Stichting voor Fytopharmacie
   (Cauza C-266/09)
   2009/C 267/47
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Părțile din acțiunea principală

               Reclamante

               :

                           Stichting Natuur en Milieu

                           Vereniging Milieudefensie

                           Vereniging Goede Waar & Co.

               Pârât

               :

               College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden.

               Alte părți

               :

                           Bayer CropScience BV

                           Nederlandse Stichting voor Fytopharmacie

      Întrebările preliminare

               1.

               Noțiunea „informații despre mediu” vizată la articolul 2 din Directiva 2003/4/CE (1) trebuie interpretată în sensul că aceasta cuprinde informațiiile comunicate în cadrul unei proceduri naționale de autorizare (sau de extindere a autorizării) unui produs de uz fitosanitar pentru a determina cantitatea maximă a unei pesticid, a unui element al acestuia sau a produșilor săi de transformare în alimente și în băuturi?

               2.

               În caz de răspuns afirmativ la prima întrebare: care este raportul între articolul 14 din Directiva 91/414/CEE (2) și Directiva 2003/4/CE în privința informațiilor descrise în prima întrebare, și în special: acest raport presupune că articolul 14 din Directiva 91/414/CEE nu poate să se aplice decât în măsura în care nu se aduce atingere obligațiilor rezultând din articolul 4 alineatul (2) din directiva 2003/4/CE?

               3.

               Dacă din răspunsul dat la primele două întrebări rezultă că pârâtul din prezenta procedură este obligat să aplice articolul 4 din Directiva 2003/4/CE, implică atunci acest articol că punerea în balanță prevăzută a interesului public satisfăcut prin divulgare cu interesul particular satisfăcut prin refuzul divulgării trebuie să aibă loc la momentul aplicării, sau că această punere în balanță poate fi realizată prin legislația națională?

      (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului (JO L 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200).

      (2)  Directiva Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1, Ediție specială, 3/vol. 10, p. 30).


title: Cauza C-516/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 mai 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Dimensione Direct Sales srl, Michele Labianca/Knoll International Spa (Trimitere preliminară — Drept de autor — Directiva 2001/29/CE — Articolul 4 alineatul (1) — Dreptul de distribuire — Noțiunea „distribuire către public” — Ofertă de vânzare și publicitate făcută de un comerciant dintr-un stat membru pe site ul său internet, prin poștă și în presă într-un alt stat membru — Reproduceri ale unor piese de mobilier protejate prin dreptul de autor, oferite spre vânzare fără consimțământul titularului dreptului exclusiv de distribuire — Ofertă sau publicitate care nu conduce la achiziționarea originalului sau a copiilor unei opere protejate)

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 mai 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Dimensione Direct Sales srl, Michele Labianca/Knoll International Spa
   (Cauza C-516/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Drept de autor - Directiva 2001/29/CE - Articolul 4 alineatul (1) - Dreptul de distribuire - Noțiunea „distribuire către public” - Ofertă de vânzare și publicitate făcută de un comerciant dintr-un stat membru pe site ul său internet, prin poștă și în presă într-un alt stat membru - Reproduceri ale unor piese de mobilier protejate prin dreptul de autor, oferite spre vânzare fără consimțământul titularului dreptului exclusiv de distribuire - Ofertă sau publicitate care nu conduce la achiziționarea originalului sau a copiilor unei opere protejate))
   (2015/C 236/09)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Dimensione Direct Sales srl, Michele Labianca

      Pârâtă: Knoll International Spa

      Dispozitivul

   Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat în sensul că permite titularului dreptului exclusiv de distribuire a unei opere protejate să se opună unei oferte de vânzare sau publicității țintite privind originalul sau o copie a acestei opere, chiar dacă nu s ar stabili că această publicitate a condus la achiziționarea unui obiect protejat de către un cumpărător din Uniune, în măsura în care publicitatea respectivă încurajează consumatorii din statul membru în care opera menționată este protejată prin dreptul de autor să o achiziționeze.

      (1)  JO C 367, 14.12.2013.


title: Cauza F-59/06: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 25 aprilie 2007 — Kerstens/Comisia Comunităților Europene (Raport asupra evoluției carierei — exercițiul de evaluare 2004 — încălcarea articolului 43 din Statutul funcționarilor — Încălcarea dispozițiilor generale de aplicare (DGE) ale articolului 43 din Statutul funcționarilor)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/42

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 25 aprilie 2007 — Kerstens/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-59/06) (1)

   (Raport asupra evoluției carierei - exercițiul de evaluare 2004 - încălcarea articolului 43 din Statutul funcționarilor - Încălcarea dispozițiilor generale de aplicare (DGE) ale articolului 43 din Statutul funcționarilor)
   (2007/C 96/87)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Petrus Kerstens (Overijse, Belgia) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Herrmann și M. Velardo, agenți)
   Obiectul
   Anularea, pe de o parte, a deciziei Autorității împuternicite să facă numiri (AIPN) din 11 iulie 2005 prin care a fost adoptat raportul asupra evoluției carierei reclamantului pentru anul 2004 și, pe de altă parte, a deciziei explicite a AIPN din 6 februarie 2006 prin care a fost respinsă plângerea reclamantului nr. R/769/05.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind în mod vădit inadmisibilă.

               2)

               Obligă fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006, p. 34.


title: Cauza T-342/11: Hotărârea Tribunalului din 6 februarie 2014 — CEEES și Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio/Comisia [ „Concurență — Înțelegeri — Piața spaniolă a stațiilor-servicii — Decizie de respingere a unei plângeri — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Neexecutarea angajamentelor făcute obligatorii printr-o decizie a Comisiei — Redeschiderea procedurii — Amenzi — Penalități cu titlu cominatoriu” ]

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/7

         Hotărârea Tribunalului din 6 februarie 2014 — CEEES și Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio/Comisia
   (Cauza T-342/11) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața spaniolă a stațiilor-servicii - Decizie de respingere a unei plângeri - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Neexecutarea angajamentelor făcute obligatorii printr-o decizie a Comisiei - Redeschiderea procedurii - Amenzi - Penalități cu titlu cominatoriu)
   2014/C 78/14
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (CEEES) (Madrid, Espagne); și Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio (Madrid) (reprezentanți: A. Hernández Pardo, B. Marín Corral, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și F. Ronkes Agerbeek, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial M. Muñoz Pérez, ulterior S. Centeno Huerta și în cele din urmă A. Rubio González, abogados del Estado); și Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA (reprezentanți: J. Jiménez-Laiglesia Oñate și S. Rivero Mena, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2011) 2994 final a Comisiei din 28 aprilie 2011 de respingere a plângerii reclamantelor privind încălcările normelor de concurență săvârșite de REPSOL (cazul COMP/39.461)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (CEEES) și Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4.

               Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 252, 27.8.2011.


title: Cauza T-387/15: Acțiune introdusă la 15 iulie 2015 – J & Joy/OAPI – Joy-Sportswear (J AND JOY)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/45

         Acțiune introdusă la 15 iulie 2015 – J & Joy/OAPI – Joy-Sportswear (J AND JOY)
   (Cauza T-387/15)
   (2015/C 381/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: J & Joy SA (Waremme, Belgia) (reprezentanți: A. Maqua și C. Pirenne, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Joy-Sportswear GmbH (Ottensoos, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „J AND JOY” – cererea de înregistrare nr. 1 1 4 09  935

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 22 aprilie 2015 în cauza R 1352/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               controlarea deciziei diviziei de opoziție și declararea inadmisibilității opoziției;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată și a cheltuielilor efectuate de reclamantă în procedura opoziției în temeiul articolului 81 din Regulamentul privind marca comunitară.

      Motivul invocat

   Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-573/14: Acțiune introdusă la 31 iulie 2014 – Polyelectrolyte Producers Group și SNF/Comisia

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/45

         Acțiune introdusă la 31 iulie 2014 – Polyelectrolyte Producers Group și SNF/Comisia
   (Cauza T-573/14)
   2014/C 409/66
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Polyelectrolyte Producers Group (Bruxelles, Belgia) și SNF SAS (Andrézieux Bouthéon, Franța) (reprezentanți: R. Cana și A. Patsa, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea faptului că acțiunea este admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea actului atacat întrucât stabilește o limită de concentrație invariabilă de 100 ppm pentru monomerii reziduali;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acțiune, reclamantele solicită anularea în parte a Deciziei 2014/256/EU a Comisiei din 2 mai 2014 de stabilire a criteriilor ecologice de acordare a etichetei ecologice a UE pentru produsele din hârtie prelucrată (1).
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea Regulamentului privind eticheta UE ecologică (2) întrucât Comisia a stabilit o limită de concentrație invariabilă de 100 ppm pentru monomerii reziduali la litera (e) a criteriului 1 partea B criteriul B3 din anexa la decizia atacată. Reclamantele susțin că cerințele prevăzute la litera respectivă:

                           —

                           încalcă articolul 6 alineatul (3) și anexa I la Regulamentul privind eticheta UE ecologică întrucât nu sunt stabilite pe baze ştiinţifice;

                           —

                           încalcă articolul 6 alineatul (1) și anexa I la Regulamentul privind eticheta UE ecologică întrucât nu iau în considerare cele mai recente obiective strategice ale Uniunii în domeniul mediului;

                           —

                           încalcă articolul 6 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul privind eticheta UE ecologică întrucât fezabilitatea lor nu a fost luată în considerare de Comisie.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o încălcare a obligației de motivare și a principiilor egalității și proporționalității întrucât decizia atacată:

                           —

                           nu conține nicio indicație sau explicație în privința cerințelor prevăzute la litera (e) a criteriului 1 partea B criteriul B3;

                           —

                           tratează atât situații diferite în același mod, cât și situații identice în mod diferit, fără ca o astfel de discriminare să fie justificată obiectiv;

                           —

                           nu este necesară pentru atingerea obiectivelor urmărite și există măsuri mai puțin constrângătoare.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Comisie a obligației de bună administrare întrucât aceasta nu a examinat cu atenție și cu imparțialitate toți factorii relevanți și toate circumstanțele relevante atunci când a adoptat decizia atacată.

      (1)  JO 2014, L 135, p. 24. Notificată cu numărul C(2014) 2774.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 66/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind eticheta UE ecologică (JO 2010, L 27, p. 1).


title: Cauza T-531/12: Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2014 – Tifosi Optics/OAPI – Tom Tailor (T) [Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative T — Marca comunitară figurativă anterioară T — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/34

         Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2014 – Tifosi Optics/OAPI – Tom Tailor (T)
   (Cauza T-531/12) (1)

   ([Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative T - Marca comunitară figurativă anterioară T - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2014/C 409/49
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Tifosi Optics, Inc. (Watkinsville, Statele Unite) (reprezentanți: inițial A. Tornato și D. Hazan și ulterior R. Gilbey, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Tom Tailor GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: O. Gillert, K. Vanden Bossche și B. Köhn-Gerdes, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 17 septembrie 2012 (cauza R 729/2011-2) privind o procedură de opoziție între Tom Tailor GmbH și Tifosi Optics, Inc.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea

               2)

               Tifosi Optics, Inc. suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și de Tom Tailor GmbH.

      (1)  JO C 46, 16.2.2013.


title: Cauza C-168/15: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Prešov – Slovacia) – Milena Tomášová/Slovenská republika – Ministerstvo spravodlivosti SR, Pohotovosť s.r.o. (Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Directiva 93/13/CEE — Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii — Contract de credit care conține o clauză abuzivă — Executare silită a unei hotărâri arbitrale pronunțate în aplicarea acestei clauze — Răspunderea unui stat membru pentru prejudiciile cauzate particularilor prin încălcări ale dreptului Uniunii imputabile unei instanțe naționale — Condiții pentru angajarea răspunderii — Existența unei încălcări suficient de grave a dreptului Uniunii)

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Prešov – Slovacia) – Milena Tomášová/Slovenská republika – Ministerstvo spravodlivosti SR, Pohotovosť s.r.o.
   (Cauza C-168/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Contract de credit care conține o clauză abuzivă - Executare silită a unei hotărâri arbitrale pronunțate în aplicarea acestei clauze - Răspunderea unui stat membru pentru prejudiciile cauzate particularilor prin încălcări ale dreptului Uniunii imputabile unei instanțe naționale - Condiții pentru angajarea răspunderii - Existența unei încălcări suficient de grave a dreptului Uniunii))
   (2016/C 350/09)
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Okresný súd Prešov

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Milena Tomášová

      Pârâte: Slovenská republika – Ministerstvo spravodlivosti SR, Pohotovosť s.r.o.

      Cu participarea: Združenie na ochranu občana spotrebiteľa HOOS

      Dispozitivul

               1)

               Răspunderea unui stat membru pentru prejudiciile cauzate particularilor ca urmare a unei încălcări a dreptului Uniunii printr-o decizie a unei instanțe naționale nu este susceptibilă să fie angajată decât dacă această decizie provine de la o instanță de ultim grad a acestui stat membru, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice în ceea ce privește litigiul principal. Dacă această situație se regăsește în speță, o decizie a respectivei instanțe naționale de ultim grad nu poate constitui o încălcare suficient de gravă a dreptului Uniunii, de natură să angajeze răspunderea menționată, decât dacă, prin această decizie, respectiva instanță a încălcat în mod vădit dreptul aplicabil sau dacă această încălcare intervine în pofida existenței unei jurisprudențe consacrate a Curții în materie.
               Nu se poate considera că o instanță națională care, anterior Hotărârii din 4 iunie 2009, Pannon GSM (C-243/08, EU:C:2009:350), s a abținut, în cadrul unei proceduri de executare silită a unei hotărâri arbitrale prin care s a admis o cerere de obligare la plata unor creanțe în aplicarea unei clauze contractuale care trebuie considerată ca fiind abuzivă, în sensul Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, să aprecieze din oficiu caracterul abuziv al acestei clauze, în condițiile în care dispunea de elementele de drept și de fapt necesare în acest sens, a încălcat în mod vădit jurisprudența Curții în materie și, prin urmare, a săvârșit o încălcare suficient de gravă a dreptului Uniunii.

               2)

               Normele referitoare la repararea unui prejudiciu cauzat printr-o încălcare a dreptului Uniunii, precum cele privind evaluarea unui astfel de prejudiciu sau corelația dintre o cerere prin care se urmărește obținerea acestei reparații și celelalte căi de atac eventual disponibile, sunt stabilite de dreptul național al fiecărui stat membru, cu respectarea principiilor echivalenței și efectivității.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.