title: Cauza T-691/16: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2016 – Elevolution Engenharia/Comisia

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/26

      Acțiune introdusă la 26 septembrie 2016 – Elevolution Engenharia/Comisia
      (Cauza T-691/16)
      (2016/C 441/30)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Reclamantă: Elevolution Engenharia SA (Amadora, Portugalia) (reprezentanți: A. Pinto Cardoso și L. Fuzeta da Ponte, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea acțiunii în totalitate și anularea în consecință a deciziilor pârâtei conținute în notele de debit primite de reclamantă prin comunicarea din 3 august 2016;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă, care trebuie cuantificate.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe un viciu de necompetență. Pârâta nu are competența și atribuțiile necesare pentru adoptarea actelor a căror anulare se solicită.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură. Notele atacate sunt motivate în mod implicit sau tacit, sunt exprimate în mod neclar și nu sunt în concordanță cu dreptul Uniunii.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcări ale tratatului și ale normelor referitoare la aplicarea acestuia.


title: Cauza T-764/15: Acțiune introdusă la 29 decembrie 2015 – Deutsche Lufthansa/Comisia

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/43

         Acțiune introdusă la 29 decembrie 2015 – Deutsche Lufthansa/Comisia
   (Cauza T-764/15)
   (2016/C 068/55)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Lufthansa AG (Köln, Germania) (reprezentant: A. Martin-Ehlers, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 1 octombrie 2014 în cazul SA.32833 (2011/C) (ex 2011/NN) – Aeroportul Hahn

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în esență următoarele:

               —

               Neregularitatea procedurii, întrucât nu a avut loc o nouă întâlnire cu reclamanta în 2014.

               —

               Prezentarea incompletă a cauzei, deși Comisia cunoștea situația de fapt atunci când a adoptat decizia atacată.

               —

               Eroarea de drept în aprecierea măsurilor în favoarea aeroportului interesat, întrucât anumite măsuri nu au fost calificate drept ajutoare de stat în sensul articolului 107 TFUE alineatul (1), iar altele au fost calificate drept ajutoare de stat compatibile cu piața internă.

               —

               Neluarea în considerare a faptului că toate ajutoarele menționate în decizia atacată în favoarea aeroportului interesat au avantajat în general Ryanair, în calitate de utilizator principal al aeroportului menționat.


               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/1

         2010/C 51/01
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 37, 13.2.2010

      Publicații anterioare

      JO C 24, 30.1.2010

      JO C 11, 16.1.2010

      JO C 312, 19.12.2009

      JO C 297, 5.12.2009

      JO C 282, 21.11.2009

      JO C 267, 7.11.2009

   Aceste texte sunt disponibile pe:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza T-72/14: Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2015 – Bateaux mouches/OAPI (BATEAUX MOUCHES) [„Marcă comunitară — Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană — Marca verbală BATEAUX MOUCHES — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/27

         Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2015 – Bateaux mouches/OAPI (BATEAUX MOUCHES)
   (Cauza T-72/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană - Marca verbală BATEAUX MOUCHES - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2015/C 155/31)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Compagnie des bateaux mouches SA (Paris, Franța) (reprezentant: G. Barbaut, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 15 noiembrie 2013 (cauza R 284/2013-2) privind înregistrarea internațională care desemnează Comunitatea Europeană a mărcii verbale BATEAUX MOUCHES

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Compagnie des bateaux mouches SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza T-276/09: Acțiune introdusă la 10 iulie 2009 — Kavaklidere Europe/OAPI — Yakult Honsha (Yakut)

text:
               10.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 244/4

         Acțiune introdusă la 10 iulie 2009 — Kavaklidere Europe/OAPI — Yakult Honsha (Yakut)
   (Cauza T-276/09)
   2009/C 244/07
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kavaklidere Europe N. V. (Antwerpen, Belgia) (reprezentanți: I. D. Tygat și J. A. Vercraeye, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Kabushiki Kaisha Yakult Honsha (Tokyo, Japonia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 mai 2009 în cauza R 1396/2008-4;

               —

               autorizarea înregistrării mărcii „Yakut” ca marcă comunitară și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Yakut” pentru produse din clasa 33.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă comunitară „Yakult” pentru produse din clasele 29 și 32; marca anterioară „YAKULT” a cărei notorietate este revendicată în toate statele membre ale Uniunii Europene pentru produse din clasele 29 și 32; marca anterioară neînregistrată „YAKULT” a cărei protecție este revendicată în toate statele membre pentru produse din clasele 29 și 32.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenite articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului], în măsura în care camera de recurs a reținut în mod eronat că produsele solicitate trebuiau considerate similare și că exista un grad ridicat de similitudine vizuală ș fonetică între mărcile vizate; încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului], în măsura în care camera de recurs a considerat în mod greșit că marca comunitară în cauză profită în mod injust de caracterul distinctiv sau de renumele mărcii invocate în sprijinul opoziției ori aduce atingere acestora.


title: Cauza C-272/12: Recurs introdus la 1 iunie 2012 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 21 martie 2012 în cauzele conexate T-50/06 RENV, T-56/06 RENV, T-60/06 RENV, T-62/06 RENV și T-69/06 RENV, Irlanda și alții/Comisia

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/9

         Recurs introdus la 1 iunie 2012 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 21 martie 2012 în cauzele conexate T-50/06 RENV, T-56/06 RENV, T-60/06 RENV, T-62/06 RENV și T-69/06 RENV, Irlanda și alții/Comisia
   (Cauza C-272/12)
   2012/C 235/16
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, G. Conte, D. Grespan, N. Khan și K. Walkerová, agenți)

      Celelalte părți în proces: Republica Franceză, Irlanda, Republica Italiană, Eurallumina SpA, Aughinish Alumina Ltd

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene (Camera a patra extinsă) din 21 martie 2012, notificată Comisiei la 23 martie 2012, pronunțată în cauzele conexate T-50/06 RENV, T-56/06 RENV, T-60/06 RENV, T-62/06 RENV și T-69/06 RENV, Irlanda și alții/Comisia;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               amânarea pronunțării cu privire la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia a formulat un recurs la Curtea de Justiție împotriva hotărârii pronunțate de Tribunal la 21 martie 2012 în cauzele conexate T-50/06 RENV, T-56/06 RENV, T-60/06 RENV, T-62/06 RENV și T-69/06 RENV, Irlanda și alții/Comisia, prin care acesta a anulat Decizia 2006/323/CE a Comisiei din 7 decembrie 2005 privind scutirea de acciză pentru uleiurile minerale folosite drept combustibil în producția de alumină în regiunea Gardanne, în regiunea Shannon și în Sardinia, pusă în aplicare de Franța, de Irlanda și, respectiv, de Italia (JO 2006, L 119, p. 12) (1).
   Recurenta invocă cinci motive în susținerea recursului formulat, întemeiate pe necompetența Tribunalului, pe neregularități de procedură în fața Tribunalului care au adus atingere intereselor Comisiei și pe încălcarea dreptului Uniunii.
   În primul rând, Tribunalul ar fi comis erori de drept întrucât a invocat din oficiu, în cele cinci cauze conexate, un motiv întemeiat pe încălcarea articolului 87 alineatul (1) CE, întrucât măsurile naționale în litigiu nu sunt imputabile statelor membre. În orice caz, în cauzele T-56/06 RENV și T-60/06 RENV, ar fi invocat din oficiu motive întemeiate pe încălcarea principiului securității juridice și/sau pe prezumția de legalitate a actelor Uniunii pentru a proceda la anularea deciziei în ansamblul său, deși acele motive nu fuseseră invocate decât pentru a contesta ordinul de recuperare.
   În al doilea rând, prin faptul că a decis, printre altele, că noțiunea de denaturare a concurenței are aceeași întindere și același înțeles în materia armonizării legislațiilor fiscale naționale și în materia ajutoarelor de stat, contrar celor susținute de Curte în Hotărârea din 2 decembrie 2009, Comisia/Irlanda și alții (C-89/08 P, Rep., p. I-11245), Tribunalul ar fi comis erori de drept și, în special, ar fi încălcat articolul 61 al doilea paragraf din Statutul Curții, în temeiul căruia în cazul în care Curtea anulează decizia Tribunalului și trimite cauza spre rejudecare, Tribunalul este legat de chestiunile de drept soluționate prin decizia Curții.
   Considerând că scutirile în litigiu nu constituie ajutoare de stat întrucât au fost autorizate de Consiliu ca norme privind armonizarea fiscală și că ele nu sunt, prin urmare, imputabile statelor membre vizate și că, din această cauză, ele nu sunt supuse procedurii de control al ajutoarelor stabilite prin Tratat, Tribunalul ar fi comis, în al treilea rând, erori de drept în determinarea competențelor Consiliului și, respectiv, ale Comisiei, precum și a raporturilor între armonizarea fiscală și controlul ajutoarelor de stat, și ar fi încălcat articolele 87 și 88 CE și principiul echilibrului instituțional.
   În al patrulea rând, Tribunalul ar fi interpretat contra legem Decizia 2001/224/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind cotele reduse ale accizelor și scutirile de la aceste accize pentru unele uleiuri minerale utilizate în anumite scopuri. Potrivit recurentei, Tribunalul și-ar fi întemeiat interpretarea pe răspunsul Consiliului la o întrebare a Tribunalului, încălcând normele care reglementează interpretarea actelor instituțiilor, și ar fi deformat sensul răspunsului Consiliului.
   În ultimul rând, în măsura în care se întemeiază pe încălcarea principiului securității juridice, pe prezumția de legalitate și pe principiul bunei administrări, hotărârea Tribunalului ar fi afectată de o lipsă de motivare sau de aceleași vicii ca cele arătate cu privire la motivele al doilea, al treilea și al patrulea.

      (1)  JO 2006, L 119, p. 12.


title: Cauza C-445/15: Ordonanța președintelui Curții din 5 februarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit) – The Queen, la cererea Nutricia Limited/Secretary of State for Health

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/23

         Ordonanța președintelui Curții din 5 februarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit) – The Queen, la cererea Nutricia Limited/Secretary of State for Health
   (Cauza C-445/15) (1)

   (2016/C 136/31)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 354, 26.10.2015.


title: Cauza T-389/14: Acțiune introdusă la 2 iunie 2014 – salesforce.com/OAPI (MARKETINGCLOUD)

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/18

         Acțiune introdusă la 2 iunie 2014 – salesforce.com/OAPI (MARKETINGCLOUD)
   (Cauza T-389/14)
   2014/C 329/25
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: salesforce.com, Inc. (San Francisco, Statele Unite) (reprezentant: A. Nordemann, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 martie 2014 pronunțată în cauza R 1854/2013-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „MARKETINGCLOUD” pentru servicii din clasa 42 – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 0 9 79  441.

      Decizia examinatorului: marca nu este eligibilă pentru înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza T-340/13: Acțiune introdusă la 25 iunie 2013 — Federación Española de Hostelería/EACEA

text:
               24.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/13

         Acțiune introdusă la 25 iunie 2013 — Federación Española de Hostelería/EACEA
   (Cauza T-340/13)
   2013/C 245/16
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Federación Española de Hostelería (Madrid, Spania) (reprezentanți: F. del Nogal Méndez și R. Fernández Flores, avocați)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea actului 2007-19641 134736-LLP-I-2007-1-ES -leonardo-LMP

               —

               cu titlu subsidiar, ordonarea restituirii către reclamantă a documentelor începând de la data la care auditorii le-au trimis la o adresă greșită, pentru ca reclamanta să poată formula susțineri pertinente;

               —

               cu titlu subsidiar, ordonarea reducerii cuantumului recuperării impuse, în conformitate cu principiul proporționalității;

               —

               obligarea Comisiei la plata onorariilor profesionale și a celorlalte cheltuieli de judecată;

               —

               ordonarea restituirii de către Comisie a sumelor primite, precum și a dobânzilor aferente.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea procedurii stabilite.

                           —

                           În această privință, se susține că comunicările realizate pe baza raportului de audit au fost transmise unui terț fără legătură cu raportul dintre reclamantă și Agenția Executivă, pârâtă.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare a actelor.

                           —

                           În această privință, se susține că decizia de recuperare nu a fost motivată corespunzător cerințelor legale, în măsura în care Agenția Executivă doar a transmis reclamantei nota de debit însoțită de raportul de audit.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare

                           —

                           În această privință, se susține că reclamanta nu a putut în niciun moment în cursul procedurii administrative să își facă cunoscut punctul de vedere asupra realității și pertinenței pretinselor fapte și asupra tuturor documentelor pe care Comisia le-a luat în considerare pentru a-și întemeia susținerea cu privire la existența unei încălcări a dreptului Uniunii.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime.

                           —

                           În această privință, se susține că, în condițiile în care contractul a fost încheiat în aprilie 2009, Agenția Executivă nu a manifestat până în aprilie 2013 niciun tip de dezacord cu privire la modalitățile de dezvoltare și de executare a proiectului.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe un abuz de putere

                           —

                           În această privință, se afirmă că Comisia nu a informat reclamanta cu privire la faptele care i se puteau imputa și nu i-a dat posibilitatea de a fi ascultată înainte de adoptarea sancțiunii.

               6.

               În ultimul rând, reclamanta invocă încălcarea principiului proporționalității.


title: Cauza T-8/14: Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2014 — Mogyi/OAPI (Just crunch it…)

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/25

      Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2014 — Mogyi/OAPI (Just crunch it…)
      (Cauza T-8/14)
      (2014/C 71/46)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Mogyi Kft. (Csávoly, Ungaria) (reprezentant: Zs. Klauber, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  obligarea la publicarea cererii de înregistrare a unei mărci, cu excepția produselor „pâine, produse de patiserie și cofetărie” (clasa 30) și „produse agricole, cereale” (clasa 31)

         Motivele și principalele argumente

         Marca comunitară vizată: marca verbală „Just crunch it…” pentru produse și servicii din clasele 29, 30, 31 și 35 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 10 713 485.

         Decizia examinatorului: respinge în parte cererea.

         Decizia camerei de recurs: anularea în parte a deciziei atacate prin Decizia nr. R 1921/2012-1

         Motivele invocate: încălcarea articolului7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009/CE.


title: Cauza C-360/14 P: Recurs introdus la 24 iulie 2014 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 14 mai 2014 în cauza T-198/12, Republica Federală Germania/Comisia Europeană

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/43

         Recurs introdus la 24 iulie 2014 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 14 mai 2014 în cauza T-198/12, Republica Federală Germania/Comisia Europeană
   (Cauza C-360/14 P)
   2014/C 315/70
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, A. Lippstreu; U. Karpenstein, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurente solicită Curții:

               1.

               anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 14 mai 2014 în cauza T-198/12, Republica Federală Germania/Comisia Europeană, din cauza anulării în parte a Deciziei 2012/160/EU a Comisiei din 1 martie 2012 privind dispozițiile naționale notificate de guvernul federal german de menținere a valorilor limită pentru plumb, bariu, arsen, antimoniu, mercur și nitrozamine și substanțe nitrozabile din jucării după data intrării în vigoare a Directivei 2009/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind siguranța jucăriilor, (1) în măsura în care Tribunalul a respins cererea,

               2.

               anularea Deciziei 2012/160/EU a Comisiei din 1 martie 2012, în măsura în care dispozițiile naționale de menținere a limitei valorilor pentru antimoniu, arsenic și mercur nu sunt aprobate și, cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal,

               3.

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta se întemeiază pe trei motive în total:

                  Primul motiv de recurs: Tribunalul a încălcat articolul 114 alineatul (4) TFEU în trei moduri. Acesta nu a respectat principiul autonomiei de evaluare a riscului de către statele membre, în măsura în care a susținut că măsurile notificate de recurentă au la bază o evaluare a riscului nevalidă astfel încât sunt inadecvate. În plus, Tribunalul a solicitat în mod nelegal dovada că nivelul de protecție garantat de Directiva 2009/48/EC este în sine insuficient. În sfârșit, constatările Tribunalului sunt întemeiate pe o interpretare eronată a legislației, în măsura în care a interzis o comparare cantitativă a nivelului de protecție bazat pe valori-limită.

                  Al doilea motiv de recurs: Tribunalul a încălcat obligația de motivare, care stă la baza hotărârii, potrivit articolelor 36 și 53 primul paragraf din Statutul Curții. În primul rând, motivarea sa referitoare la tabelul 1 depus de Republica Federală Germania este lipită de consecvență în măsura în care se referă la, pe de o parte, presupuse erori de calcul și, pe de altă parte, la o presupusă eroare de măsurare. În al doilea rând, motivarea este insuficientă din moment ce Tribunalul admite că compararea valorilor-limită de migrare prezentate de Republica Federală Germania nu a indicat un nivel ridicat de protecție, fără a examina importanța categoriei de material capabile a fi înlăturate prin zgâriere.

                  Al treilea motiv de recurs: Tribunalul a denaturat situația de fapt și/sau probele în trei moduri. În primul rând, datele din tabelul 3 depus de recurentă sunt în mod evident greșit interpretate. În plus, Tribunalul a prezumat în mod eronat că tabelul depus de recurentă, întocmit de Institutul Federal pentru Evaluarea Riscurilor, conține informații irelevante. În sfârșit, Tribunalul a interpretat în mod clar greșit Raportul Comitetului științific pentru evaluarea riscurilor de sănătate și de mediu (SCHER) din 1 iulie 2010, întrucât a dedus din acest raport o susținere privind temeinicia valorilor-limită de biodisponibilitate, care în mod evident nu a fost făcută de SCHER.

      (1)  JO L 80, p. 19


               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/1

         2009/C 282/01
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 267, 7.11.2009

      Publicații anterioare

      JO C 256, 24.10.2009

      JO C 244, 10.10.2009

      JO C 233, 26.9.2009

      JO C 220, 12.9.2009

      JO C 205, 29.8.2009

      JO C 193, 15.8.2009

   Aceste texte sunt disponibile pe:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


20150731060617112015/C 270/558202014TC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150619424214Cauza T-820/14: Ordonanța Tribunalului din 19 iunie 2015 – Delta Group agroalimentare/Comisia
 ---documentbreak--- C2702015RO4240120150619RO0055424421Ordonanța Tribunalului din 19 iunie 2015 – Delta Group agroalimentare/Comisia
   (Cauza T-820/14) (
         1
      )2015/C 270/55Limba de procedură: italianaPreședintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.
   (
         1
      )	JO C 65, 23.2.2015.


title: Cauza C-600/12: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 iulie 2014 – Comisia Europeană/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Gestionarea deșeurilor — Directivele 2008/98/CE, 1999/31/CE și 92/43/CEE — Depozit de deșeuri pe insula Zakynthos — Parcul național maritim din Zakynthos — Sit Natura 2000 — Broasca țestoasă marină Caretta caretta — Prelungire a duratei de validitate a clauzelor de mediu — Lipsa unui plan de amenajare — Exploatare a unui depozit de deșeuri — Deficiențe de funcționare — Saturare a depozitului de deșeuri — Infiltrare de levigate — Acoperire insuficientă și dispersare a deșeurilor — Extindere a depozitului de deșeuri)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/7

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 iulie 2014 – Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-600/12) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Gestionarea deșeurilor - Directivele 2008/98/CE, 1999/31/CE și 92/43/CEE - Depozit de deșeuri pe insula Zakynthos - Parcul național maritim din Zakynthos - Sit Natura 2000 - Broasca țestoasă marină Caretta caretta - Prelungire a duratei de validitate a clauzelor de mediu - Lipsa unui plan de amenajare - Exploatare a unui depozit de deșeuri - Deficiențe de funcționare - Saturare a depozitului de deșeuri - Infiltrare de levigate - Acoperire insuficientă și dispersare a deșeurilor - Extindere a depozitului de deșeuri))
   2014/C 315/10
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Patakia și D. Düsterhaus, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentant: E. Skandalou, agent)

      Dispozitivul

               1)

               Republica Elenă,

                           —

                           prin menținerea în funcțiune pe insula Zakynthos, la Gryparaiika, în regiunea Kalamaki (Grecia), a unui depozit de deșeuri care prezintă deficiențe de funcționare, care este saturat și care nu respectă condițiile și cerințele prevăzute de reglementarea Uniunii în materie de mediu prevăzute la articolul 13 și la articolul 36 alineatul (1) din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive, precum și la articolul 8, la articolul 9, la articolul 11 alineatul (1) litera (a) și la articolele 12 și 14 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri și

                           —

                           prin reînnoirea autorizației de depozitare de deșeuri pentru depozitul în cauză fără respectarea procedurii prevăzute la articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică,

                     nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor menționate.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 63, 2.3.2013.


title: Cauza C-379/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour administrative — Luxemburg) — Caves Krier Frères SARL/Directeur de l'Administration de l'emploi (Libera circulație a lucrătorilor — Articolul 45 TFUE — Subvenție pentru încadrarea în muncă a șomerilor în vârstă și a șomerilor de lungă durată — Condiție de înregistrare la un birou de plasare al administrației naționale pentru ocuparea forței de muncă — Condiție privind reședința — Restricție — Justificare)

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour administrative — Luxemburg) — Caves Krier Frères SARL/Directeur de l'Administration de l'emploi
   (Cauza C-379/11) (1)

   (Libera circulație a lucrătorilor - Articolul 45 TFUE - Subvenție pentru încadrarea în muncă a șomerilor în vârstă și a șomerilor de lungă durată - Condiție de înregistrare la un birou de plasare al administrației naționale pentru ocuparea forței de muncă - Condiție privind reședința - Restricție - Justificare)
   2013/C 38/07
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour administrative

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Caves Krier Frères SARL

      Pârât: Directeur de l'Administration de l'emploi

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour administrative — Interpretarea articolelor 21 TFUE și 45 TFUE — Reglementare națională care condiționează rambursarea contribuțiilor de securitate socială în favoarea angajatorilor din sectorul privat care angajează șomeri în vârstă de peste 45 de ani de înregistrarea acestora din urmă la un birou de plasare al administrației naționale competente în materie de ocupare a forței de muncă datând de cel puțin o lună — Cerință privind înregistrarea supusă unei condiții privind reședința — Obstacol în calea liberei circulații a lucrătorilor — Încălcarea principiului egalității de tratament

      Dispozitivul

   Articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care subordonează acordarea către angajatori a unei subvenții pentru încadrarea în muncă a șomerilor în vârstă de peste 45 de ani condiției ca șomerul angajat să fie înregistrat ca persoană aflată în căutarea unui loc de muncă în același stat membru, în măsura în care o astfel de înregistrare este subordonată unei condiții privind reședința pe teritoriul național, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 298, 8.10.2011.


title: Cauza T-278/11: Acțiune introdusă la 25 mai 2011 — ClientEarth și alții/Comisia

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/20

         Acțiune introdusă la 25 mai 2011 — ClientEarth și alții/Comisia
   (Cauza T-278/11)
   2011/C 219/32
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: ClientEarth (Londra, Regatul Unit), Friends of the Earth Europe (Amsterdam, Țările de Jos), Stichting Fern (Leiden, Țările de Jos) și Stichting Corporate Europe Observatory (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: P. Kirch, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Constatarea încălcării de catre Comisie a Regulamentului nr. 1049/2001 (1);

               —

               constatarea încălcării de către Comisie a Convenției de la Aarhus (2);

               —

               constatarea încălcării de către Comisie a Regulamentului nr. 1367/2006 (3);

               —

               anularea deciziei care, potrivit articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001, constituie un răspuns negativ implicit întrucât Comisia nu a răspuns la cererea de confirmare a reclamantelor în termenele stabilite;

               —

               pronunțarea unei hotărâri, conform articolului 9 alineatul (4) din Convenția de la Aarhus, prin care să dispună Comisiei să acorde reclamantelor acces la toate documentele solicitate, într-un termen determinat, în afară de situația în care acestea ar fi protejate în temeiul unei excepții absolute prevăzute la articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1049/2001;

               —

               obligarea Comisiei, în temeiul articolului 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante, inclusiv a celor efectuate de orice intervenient.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea deciziei prin care Comisia a respins cererea acestora de acces la documentele referitoare la sistemele voluntare de certificare prin care se solicită recunoașterea din partea Comisiei în temeiul articolului 18 din Directiva 2009/28 (4).
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Comisia nu a răspuns în termenul stabilit și nu a motivat în mod amănunțit solicitarea de a prelungi termenul.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Comisia nu a răspuns în cadrul termenului prelungit.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 7 și 8 din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Comisia nu a motivat în mod amănunțit respingerea cererii de acces cu privire la fiecare document în parte.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 6, 7 și 8 din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Comisia nu a efectuat o analiză concretă și individuală a conținutului fiecărui document în parte.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (4) din Convenția de la Aarhus, a articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001 și a articolului 6 din Regulamentul nr. 1367/2006, întrucât Comisia s-a bazat pe excepția protecției intereselor comerciale.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 din Convenția de la Aarhus, a articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001 și a articolului 6 din Regulamentul nr. 1367/2006, întrucât Comisia a aplicat excepția potrivit căreia divulgarea conținutului documentelor ar aduce o atingere gravă procesului decizional al acestei instituții.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatele (6) și (7) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Comisia nu a stabilit care parte a documentelor putea fi sau nu putea fi divulgată și nu a stabilit perioada de aplicare a excepției aplicabile.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3 p. 76).

      (2)  Convenția Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului.

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 246, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17 p. 126).

      (4)  Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (JO L 140, p. 16).


title: Cauza T-461/16: Acțiune introdusă la 19 august 2016 – Kaddour/Consiliul

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/19

         Acțiune introdusă la 19 august 2016 – Kaddour/Consiliul
   (Cauza T-461/16)
   (2016/C 383/26)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Khaled Kaddour (Damasc, Siria) (reprezentanți: V. Davies și V. Wilkinson, solicitors, și R. Blakeley, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei şi a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/840 al Consiliului din 27 mai 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care acestea îl privesc pe reclamant;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că actele atacate (i) ar reprezenta un abuz de procedură şi, aşadar, un abuz de putere şi (ii) ar echivala cu o încălcare a drepturilor fundamentale ale reclamantului, astfel cum sunt protejate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii şi/sau de Convenţia europeană a drepturilor omului, în ceea ce priveşte drepturile reclamantului la o bună administrare, la o cale de atac efectivă şi la un proces echitabil.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 66 TFUE.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că actele atacate ar fi afectate de o eroare vădită de apreciere.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că actele atacate ar echivala cu o încălcare a drepturilor fundamentale ale reclamantului, astfel cum sunt protejate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii şi/sau de Convenţia europeană a drepturilor omului, în ceea ce priveşte drepturile reclamantului la respectarea reputaţiei sale şi la exercitarea netulburată a dreptului de proprietate şi principiul proporţionalităţii.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către actele atacate a principiului nediscriminării.


title: Cauza T-192/09: Acțiune introdusă la 14 mai 2009 — Amen Corner/OAPI — Comercio Electrónico Ojal (SEVE TROPHY)

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/18

         Acțiune introdusă la 14 mai 2009 — Amen Corner/OAPI — Comercio Electrónico Ojal (SEVE TROPHY)
   (Cauza T-192/09)
   2009/C 167/35
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Amen Corner, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. Calderón Chavero, avocat, T. Villate Consonni, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Comercio Electrónico Ojal, SL (Madrid, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei camerei de recurs a OAPI din 5 martie 2009 în cauza R-462/2008-2 în măsura în care admite înregistrarea pentru produsele din clasa 9;

               —

               având în vedere anularea de mai sus, respingerea în totalitate a cererii nr. 4 617 213 de înregistrare a unei mărci;

               —

               obligarea OAPI și a celorlalte părți implicate la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri în cazul opunerii și respingerea concluziilor acestora.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Comercio Electrónico Ojal, SL.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „SEVE TROPHY” (cererea de înregistrare nr. 4 617 213), pentru produse și servicii din clasele 3, 9, 14, 18, 25, 28, 35 și 41.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: societatea reclamantă.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile figurative comunitare „SEVE TROPHY” și „SEVE BALLESTEROS TROPHY” (nr. 1 541 226, nr. 1 980 341, nr. 2 068 682 și nr. 3 846 235), pentru produse și servicii din clasele 3, 14, 25, 28, 35 și 41.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția formulată în temeiul articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146) [înlocuit prin Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2008 privind marca comunitară, JO L 78, p. 1] și admite în parte opoziția în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din același regulament.

      Decizia camerei de recurs: admite recursul în parte.

      Motivele invocate: aplicarea incorectă a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94.


               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/1

         2009/C 205/01
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 193, 15.8.2009

      Publicații anterioare

      JO C 180, 1.8.2009

      JO C 167, 18.7.2009

      JO C 153, 4.7.2009

      JO C 141, 20.6.2009

      JO C 129, 6.6.2009

      JO C 113, 16.5.2009

   Aceste texte sunt disponibile pe:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza F-136/14: Acțiune introdusă la 1 decembrie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/54

         Acțiune introdusă la 1 decembrie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-136/14)
   (2015/C 034/66)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: D. de Abreu Caldas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei adoptate de Comisie prin care i se acordă retroactiv indemnizația de expatriere, în măsura în care retroactivitatea este limitată la data de 1 septembrie 2013, întrucât reclamantul susține că Comisia ar trebui să îi acorde această indemnizație începând de la recrutarea sa la Comisie, la data de 1 iulie 1999

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei PMO din 29 ianuarie 2013 prin care i se acordă indemnizația de expatriere, prevăzută la articolul 4 din anexa VII la statut, cu efect retroactiv de la data de 1 septembrie 2013, în loc de data recrutării sale, 1 iulie 1999;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-98/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 18 decembrie 2008 — Fédération nationale du Crédit agricole/Comisia

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/50

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 18 decembrie 2008 — Fédération nationale du Crédit agricole/Comisia
   (Cauza T-98/06) (1)

   (2009/C 55/91)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 131, 3.6.2006.


title: Cauza C-382/15 P: Ordonanța Curții (Camera a doua) din 20 ianuarie 2016 – Skype Ultd/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)(OAPI), Sky plc, fostă British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (Recurs — Marcă comunitară — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/4

         Ordonanța Curții (Camera a doua) din 20 ianuarie 2016 – Skype Ultd/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)(OAPI), Sky plc, fostă British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd
   (Cauza C-382/15 P) (1)

   ((Recurs - Marcă comunitară - Nepronunțare asupra fondului))
   (2016/C 136/06)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Skype Ultd (reprezentanţi: A. Carboni şi M. Browne, solicitanţi)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Bullock, agent), Sky plc, fostă British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (reprezentanţi: D. Rose şi J. Curry, solicitors)

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra recursului.

               2)

               Obligă Skype Ultd la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      (1)  JO C 354, 26.10.2015


title: Cauza C-195/10: Acțiune introdusă la 21 aprilie 2010 — Comisia Europeană/Republica Estonia

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/20

         Acțiune introdusă la 21 aprilie 2010 — Comisia Europeană/Republica Estonia
   (Cauza C-195/10)
   2010/C 179/33
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Marghelis, E. Randvere)

      Pârâtă: Republica Estonia

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că Republica Estonia nu a transpus în mod corect articolul 8 litera (a) punctul (iv) și articolul 10 din Directiva 1999/31/CE (1) a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri;

               —

               obligarea Republicii Estonia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Articolul 91 alineatul 5 din Legea cu privire la deșeuri (Jäätmeseadus) nu prevede că garanția se păstrează atât cât este necesar pentru operațiile de întreținere și posttratare din amplasament în conformitate cu articolul 13 litera (d) și nu se precizează că costurile de întreținere trebuie acoperite pentru o perioadă de minimum 30 de ani.

      (1)  JO L 182, 16.07.1999, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 94.


title: Cauza C-122/15: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – acțiune introdusă de C (Trimitere preliminară — Politică socială — Principiile egalității de tratament și nediscriminării pe motive de vârstă — Directiva 2000/78/CE — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Articolele 2, 3 și 6 — Tratament diferențiat pe motive de vârstă — Legislație națională care prevede, în anumite ipoteze, o impozitare mai ridicată pentru veniturile din pensii decât pentru veniturile salariale — Domeniul de aplicare al Directivei 2000/78 — Competența Uniunii Europene în materie de fiscalitate directă)

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/11

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – acțiune introdusă de C
   (Cauza C-122/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Politică socială - Principiile egalității de tratament și nediscriminării pe motive de vârstă - Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Articolele 2, 3 și 6 - Tratament diferențiat pe motive de vârstă - Legislație națională care prevede, în anumite ipoteze, o impozitare mai ridicată pentru veniturile din pensii decât pentru veniturile salariale - Domeniul de aplicare al Directivei 2000/78 - Competența Uniunii Europene în materie de fiscalitate directă))
   (2016/C 287/14)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părtea din procedura principală

   C

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretat în sensul că o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal, privind un impozit complementar pe veniturile din pensii, nu intră nici în domeniul de aplicare material al acestei directive și, în consecință, nici al articolului 21 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

      (1)  JO C 171, 26.5.2015.


title: Cauza T-183/17: Acțiune introdusă la 21 martie 2017 – Menta y Limón Decoración/EUIPO – Ayuntamiento de Santa Cruz de La Palma (Reprezentarea unui bărbat în costum regional)

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/42

         Acțiune introdusă la 21 martie 2017 – Menta y Limón Decoración/EUIPO – Ayuntamiento de Santa Cruz de La Palma (Reprezentarea unui bărbat în costum regional)
   (Cauza T-183/17)
   (2017/C 151/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Menta y Limón Decoración, SL (Argame, Spania) (reprezentant: E. Estella Garbayo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ayuntamiento de Santa Cruz de La Palma (Santa Cruz de La Palma, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă (Reprezentarea unui bărbat în costum regional) – marca Uniunii Europene nr. 10 822 013

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 9 ianuarie 2017 în cauza R 510/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               confirmarea deciziei din 28 ianuarie 2015 adoptate în primă instanță de divizia de anulare a EUIPO prin care marca nr. 10 822 013, a cărei înregistrare a fost solicitată de Ayuntamiento de Santa Cruz de La Palma, a fost declarată nulă în totalitate;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, precum și a celor aferente procedurilor căii de atac și opoziției.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-502/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 3 decembrie 2009 — Fleischerei Nier GmbH & Co. KG/Finanzamt Detmold

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/23

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 3 decembrie 2009 — Fleischerei Nier GmbH & Co. KG/Finanzamt Detmold
   (Cauza C-502/09)
   2010/C 63/37
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Fleischerei Nier GmbH & Co. KG

      Pârâtă: Finanzamt Detmold

      Întrebările preliminare

               1.

               Noțiunea „produse alimentare” prevăzută în anexa H, categoria 1, din A șasea Directivă 77/388/CEE (1) a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri trebuie interpretată în sensul că nu vizează decât produsele alimentare în regim de „catering”, astfel cum sunt vândute în mod obișnuit în comerțul cu amănuntul de produse alimentare, sau în sensul că această noțiune include și preparatele culinare sau felurile de mâncare care — prin fierbere, frigere, coacere sau în vreun alt mod —, sunt pregătite pentru a fi consumate imediat?

               2.

               În cazul în care „produse[le] alimentare” în sensul anexei H, categoria 1, din A șasea Directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri includ și preparatele culinare sau felurile de mâncare destinate consumului imediat:
               Procesul de pregătire a preparatelor culinare sau a felurilor de mâncare trebuie considerat un element al prestării de servicii atunci când trebuie să se decidă dacă prestația unitară a unei întreprinderi de catering pentru petreceri și ceremonii (furnizarea de preparate culinare și de feluri de mâncare destinate consumului imediat, eventual procurarea de tacâmuri și veselă tradiționale și/sau pentru mese de tip „bufet suedez”, precum și recuperarea obiectelor încredințate) trebuie să fie calificată drept livrare de produse alimentare ce beneficiază de un avantaj fiscal (categoria 1 din anexa H la directiva menționată) sau drept prestare de servicii, care nu beneficiază de un astfel de avantaj [articolul 6 alineatul (1) din aceeași directivă]?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare:
               Este compatibilă cu dispozițiile coroborate ale articolului 2 punctul (1), ale articolului 5 alineatul (1) și ale articolului 6 alineatul (1) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri împrejurarea că, la calificarea prestației unice a unei întreprinderi de catering fie drept livrare de bunuri, fie drept prestare de servicii de o anumită natură se ține seama numai de numărul elementelor care au caracterul de prestare de servicii (două sau mai multe) în raport cu cele aferente livrării, sau elementele ce au caracterul de prestare de servicii trebuie apreciate independent de numărul lor — și, în acest ultim caz, potrivit căror criterii?

      (1)  JO L 145, p. 1


title: Cauza C-139/15 P: Recurs introdus la 24 martie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 20 ianuarie 2015 în cauza T-109/12, Regatul Spaniei/Comisia

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/18

         Recurs introdus la 24 martie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 20 ianuarie 2015 în cauza T-109/12, Regatul Spaniei/Comisia
   (Cauza C-139/15 P)
   (2015/C 155/20)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Recchia și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Regatul Spaniei

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 20 ianuarie 2015 în cauza T-109/12, Spania/Comisia;

               —

               trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul formulat de Comisie se referă la Hotărârea Tribunalului din 20 ianuarie 2015 pronunțată în cauza T-109/12. Prin hotărârea sa, Tribunalul a anulat Decizia C(2011)9992 a Comisiei din 22 decembrie 2011 privind reducerea contribuției financiare din Fondul de coeziune acordate pentru anumite proiecte.
   Comisia invocă, în sprijinul recursului, două motive. Cu titlu principal, Comisia consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a stabilit că Comisia trebuie să adopte decizia privind corecția financiară într-un anumit termen, care se stabilește prin actul de bază în vigoare la data la care a avut loc audierea între Comisie și statul membru. Cu caracter subsidiar, Comisia susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a stabilit că termenul în care Comisia trebuie să adopte decizia privind corecția financiară este un termen imperativ, a cărui nerespectare constituie un viciu fundamental de procedură care invalidează decizia adoptată după expirarea termenului menționat.


title: Cauza T-26/17: Acțiune introdusă la 18 ianuarie 2017 – Jalkh/Parlamentul

text:
               6.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 70/28

         Acțiune introdusă la 18 ianuarie 2017 – Jalkh/Parlamentul
   (Cauza T-26/17)
   (2017/C 070/37)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvillers, Franța) (reprezentant: J.-P. Le Moigne, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Parlamentului European din data de 22 noiembrie 2016 de ridicare a imunității parlamentare a reclamantului și de adoptare a raportului domnului [X] nr. A8-3019/2016;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata către domnul Jalkh a sumei de 8 000 de euro pentru repararea prejudiciului moral suferit;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurii;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata către domnul Jalkh, pentru rambursarea cheltuielilor de judecată recuperabile, a sumei de 5 000 de euro.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă nouă motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 9 din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene. Reclamantul apreciază că Parlamentul a efectuat o aplicare eronată a normelor referitoare la imunitatea deputaților în Parlamentul francez și simulează confundarea articolelor 8 și 9 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe aplicarea necesară a articolului 9 din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene. Formulările și opiniile susținute în cadrul intervenției domnului Le Pen pe site-ul Front National ar fi fost exprimate în cadrul activităților politice ale domnului Le Pen și ale reclamantului.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe nerespectarea noțiunii înseși de imunitate parlamentară. Reclamantul consideră că Parlamentul simulează necunoașterea faptului că imunitatea parlamentară, într-o democrație, oferă o dublă imunitate de jurisdicție: lipsa răspunderii și inviolabilitatea.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea jurisprudenței constante a Comisiei pentru afaceri juridice a Parlamentului European în materie de:

                           —

                           libertate de exprimare;

                           —

                              fumus persecutionis.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe nerespectarea securității juridice comunitare și pe încălcarea încrederii legitime.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe nerespectarea independenței unui deputat.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe nerespectarea dispozițiilor Regulamentului Parlamentului European referitoare la procedura susceptibilă să conducă la invalidarea mandatului unui deputat [articolul 3 alineatul (4) nou al doilea paragraf din regulamentul respectiv]. Potrivit reclamantului, deși legea franceză prevede o pedeapsă accesorie de neeligibilitate care determină invalidarea mandatului pentru delictul imputat acestuia, guvernul francez nu a informat președintele Parlamentului în acest sens, deși procedura impune acest lucru, și niciun organ competent al Parlamentului (președintele, comisia juridică, adunarea) nu i-a solicitat aceasta. Omiterea acestei formalități esențiale ar fi suficientă pentru a vicia raportul și decizia atacată.

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantului. Acesta din urmă nu ar fi fost invitat la votul în ședință plenară al Parlamentului privind ridicarea imunității sale. Astfel, acesta nu ar fi dispus decât de 10 minute pentru a-și invoca mijloacele de apărare, pentru două dintre dosarele care îl privesc, în fața Comisiei pentru afaceri juridice, după încheierea activităților acesteia, în jurul orei 18.

               9.

               Al nouălea motiv, întemeiat pe lipsa oricărui temei în ceea ce privește urmărirea și cererea de ridicare a imunității. Plângerea inițială și urmărirea efectuată de parchetul francez împotriva reclamantului sunt lipsite de temei. Potrivit reclamantului, raportul adoptat de Parlament ar fi, în această privință, de două ori eronat. Faptul de a iniția o procedură judiciară împotriva reclamantului, deși acesta a pus capăt el însuși încălcării pretinse, al cărei autor nu era, și de a decide ridicarea imunității sale parlamentare ar ține în mod vădit nu de justiție, ci de voința de a-l murdări, de a-l vătăma și de-l persecuta pe acesta și activitatea acestuia.


title: Cauza T-178/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 10 iunie 2014 – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss/Comisia ( „Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile — Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat — Cerere de suspendare a executării — Urgență — Fumus boni juris” )

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/16

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 10 iunie 2014 – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss/Comisia
   (Cauza T-178/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile - Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat - Cerere de suspendare a executării - Urgență - Fumus boni juris”))
   2014/C 329/21
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss GmbH (Mülheim an der Ruhr, Germania) (reprezentanți: H. Höfler, C. Kahle și V. Winkler, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a efectelor juridice a deciziei prin care Comisia a deschis o procedură oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat în ceea ce privește legea germană privind sursele regenerabile de energie

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Anulează Decizia din 7 aprilie 2014, Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss/Comisia (T-178/14 R).

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-441/14: Acțiune introdusă la 16 iunie 2014 – Brugg Kabel și Kabelwerke Brugg/Comisia

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/36

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2014 – Brugg Kabel și Kabelwerke Brugg/Comisia
   (Cauza T-441/14)
   2014/C 303/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Brugg Kabel AG (Brugg, Elveția), Kabelwerke Brugg AG Holding (Brugg) (reprezentanți: A. Rinne, A. Boos și M. Lichtenegger, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               în temeiul articolului 264 primul paragraf TFUE, anularea articolului 1 punctul 2, a articolului 2 litera (b) și, în măsura în care privește pe reclamante, a articolului 3 din decizia pârâtei din 2 aprilie 2014 în cazul AT.39610 – Power Cables;

               —

               cu titlu subsidiar, în temeiul articolului 261 TFUE și al articolului 31 din Regulamentul nr. 1/2003 și potrivit aprecierii Tribunalului, reducerea cuantumului amenzii aplicate reclamantelor la articolul 2 litera (b) din decizia pârâtei din 2 aprilie 2014 în cazul AT.39610 – Power Cables;

               —

               în orice caz, în temeiul articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la un proces echitabil întrucât a fost refuzat accesul la dosar, iar notificarea solicitării de informații și comunicarea privind obiecțiunile au fost efectuate în limba engleză:

                           —

                           în acest context, reclamantele susțin, printre altele, că pârâta ar fi trebuit să examineze observațiile prezentate de ceilalți destinatari ai comunicării privind obiecțiunile în același mod ca eventualele acte dezincriminatoare;

                           —

                           în plus, în cazurile de încălcare uniformă și continuă sau unică și repetată, accesul la dosar în privința observațiilor prezentate de ceilalți participanți referitoare la comunicarea privind obiecțiunile reprezintă contraponderea procedurală a imputării încălcării celorlalți participanți;

                           —

                           mai mult, reclamantele susțin că, fiind întreprinderi cu sediul într-un canton de limbă germană, Aargau (Elveția), au dreptul ca pârâta să le adreseze corespondența în limba germană deoarece este vorba despre o limbă oficială, respectiv o limbă de lucru a pârâtei.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe necompetența pârâtei în ceea ce privește încălcările săvârșite în țări terțe, care nu produc efecte în cadrul SEE:

                           —

                           în acest context, reclamantele susțin că simpla afirmație generală referitoare la o încălcare uniformă și continuă sau unică și repetată nu este suficientă pentru a întemeia competența pârâtei în privința încălcărilor săvârșite în țările terțe. Dimpotrivă, chiar într-un asemenea caz, pârâta ar fi trebuit să examineze în detaliu proiectele și comportamentele în afara SEE, având în vedere efectele lor directe, substanțiale și previzibile în cadrul SEE.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea prezumției de nevinovăție, întrucât au fost modificate și extinse standardele de probațiune pentru o încălcare uniformă și continuă sau unică și repetată:

                           —

                           încălcările nu au caracter uniform, în special în măsura în care acestea se referă la cablurile electrice terestre și submarine, deoarece nu există identitate nici cu privire la mărfuri și servicii, nici cu privire la modalitatea de punere în aplicare, ci numai o identitate parțială a întreprinderilor participante și a persoanelor juridice. În plus, încălcările nu sunt complementare;

                           —

                           pârâta ar fi trebuit să furnizeze probe solide și concordante ale încălcării în cazul fiecărui participant, în special pentru debutul încălcării, dar și pentru perioada neîntreruptă a acesteia;

                           —

                           în cazul unei simple participări directe parțiale la o încălcare uniformă și continuă sau unică și repetată, pârâta trebuie să dovedească efectiv că întreprinderea în cauză a dorit să contribuie la îndeplinirea tuturor obiectivelor comune și că a avut cunoștință despre toate comportamentele ilicite ale celorlalți participanți în cadrul planului general ori că putea să le prevadă. Întrucât pârâta nu a dovedit acest aspect sau nu l-a dovedit în totalitate, nu ar fi trebuit să stabilească în sarcina reclamantelor răspunderea pentru întregul comportament anticoncurențial.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de investigare și a obligației de motivare, ca urmare a unei constatări eronate a situației de fapt și a denaturării probelor:

                           —

                           în opinia reclamantelor, decizia se întemeiază pe o serie de prezumții referitoare la situația de fapt în privința cărora pârâta nu a furnizat probe solide și concordante. În special, în ceea ce privește debutul prezumat al participării reclamantelor, pârâta a denaturat probele, a tras concluzii speculative și nu a luat în considerare explicații alternative cel puțin la fel de plauzibile;

                           —

                           în plus, decizia este contradictorie întrucât, deși în dispozitiv se constată o încălcare unică și repetată, motivarea privește doar o încălcare uniformă și continuă.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului substanțial prin aplicarea eronată a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE:
               Pârâta a încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE întrucât a imputat reclamantelor acorduri între celelalte întreprinderi participante referitoare la conceptul juridic al unei încălcări uniforme și continue sau unice și repetate, în privința căreia, în mod obiectiv, reclamantele nu s-au aflat în situația să participe la aceasta.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe un abuz de putere printr-o stabilire eronată a amenzii:

                           —

                           derogarea de la regula de bază cuprinsă la punctul 13 din Orientările privind calcularea amenzilor în cadrul stabilirii anilor de referință este arbitrară deoarece nu a fost suficient motivată;

                           —

                           în plus, o majorare suplimentară de 2 % este nelegală și încalcă interdicția ne bis in idem la aprecierea gravității încălcării în cadrul stabilirii cuantumului de bază pentru o încălcare uniformă și continuă sau unică și repetată, a cărei gravitate este stabilită în mod uniform la doar 15 % și în același mod pentru participarea la anumite componente ale încălcării globale. Cu ocazia stabilirii cuantumului de bază, pârâta ar fi trebuit să fi avut deja în vedere că reclamantele nu erau răspunzătoare pentru întreaga încălcare;

                           —

                           prin calificarea reclamantelor drept participanți secundari sau accesorii, pârâta ar fi trebuit să se întemeieze pe rolul efectiv al acestora în cadrul încălcării globale, iar nu pe numărul ocazional și lipsit de importanță al mijloacelor de probă;

                           —

                           de asemenea, reducerea amenzii cu 5 % este foarte mică și nu corespunde nici importanței relative a organizatorilor înțelegerii și a participanților principali, pe de o parte, și nici participării complet nesemnificative a reclamantelor, pe de altă parte.


title: Cauza T-469/13: Acțiune introdusă la 30 august 2013 — Generics (UK)/Comisia

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/45

         Acțiune introdusă la 30 august 2013 — Generics (UK)/Comisia
   (Cauza T-469/13)
   2013/C 325/73
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Generics (UK) Ltd (Potters Bar, Regatul Unit) (reprezentanți: I. Vandenborre și T. Goetz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în tot sau în parte a Deciziei C(2013) 3803 final a Comisiei din 19 iunie 2013 în cazul COMP/39.226, prin care se constată că reclamanta a săvârșit o încălcare unică și continuă a articolului 101 TFUE de la 24 ianuarie 2002 până la 1 noiembrie 2003 prin participarea la două acorduri amiabile în materie de brevete;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea sau reducerea în mod substanțial a amenzii aplicate și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de apreciere cu privire la conținutul, scopul și contextul acordurilor amiabile

                           —

                           Concluziile deciziei se întemeiază pe o interpretare eronată și speculativă a acordurilor amiabile și pe un extras foarte selectiv din arhive. Decizia nu ia în considerare sau interpretează eronat probele care demonstrează în mod clar că acordurile amiabile rămâneau în domeniul de aplicare al brevetelor eliberate în mod valabil către Lundbeck și erau încheiate în contextul unui litigiu grav anterior în materie de brevete.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de către Comisie, prin ignorarea existenței brevetelor eliberate în mod valabil și prin asimilarea acordurilor amiabile unor acorduri de repartizare a pieței

                           —

                           Concluzia deciziei potrivit căreia acordurile amiabile constituie o restrângere a concurenței prin obiect ignoră existența unor brevete eliberate în mod valabil pe care reclamanta a trebuit să le ia în considerare. Decizia este eronată întrucât concluzionează că brevetele au o putere de excludere numai atunci când au fost confirmate în cadrul unui litigiu, că acest litigiu privind brevetul este esențial pentru procesul concurenței și că reclamanta era obligată să inițieze o acțiune și să epuizeze toate posibilitățile înainte de a încheia acordurile amiabile.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe o eroare de drept și de apreciere a faptelor săvârșită de Comisie, prin ajungerea la concluzia că plățile realizate în cadrul acestor acorduri amiabile erau „decisive” pentru dovedirea unei încălcări prin obiect

                           —

                           Concluzia Comisiei potrivit căreia simpla mențiune a unei plăți către reclamantă în acordul amiabil era suficientă pentru a stabili existența unei încălcări prin obiect nu are nici un temei legal sau factual. Comisia nu și-a îndeplinit sarcina probei care îi revine.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe o eroare de drept și de apreciere a faptelor întrucât Comisia nu ia în considerare contextul factual și legal în care au fost încheiate acordurile amiabile

                           —

                           Comisia nu a luat în considerare factori esențiali pentru aprecierea acordurilor amiabile, precum dreptul relevant pentru litigiile în materie de brevete, arhivele referitoare la litigiile în materie de brevete și riscul de prejudicii pentru reclamantă și propriile concluzii ale Comisiei cu privire la durata medie a litigiilor în materie de brevete. Comisia nu și-a îndeplinit sarcina probei care îi revine.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe o eroare săvârșită de Comisie, întrucât a concluzionat că acordurile amiabile nu pot face obiectul unei exceptări în temeiul articolului 101 alineatul (3) TFUE

                           —

                           Comisia nu a analizat probele și argumentele relevante, serioase și credibile, prezentate de reclamantă, prin care se demonstrează că acordurile amiabile au permis reclamantei să realizeze o lansare aproape optsprezece ani înainte de expirarea brevetului principal al Lundleck.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe încălcarea prin decizie a principiului proporționalității

                           —

                           Decizia încalcă principiul proporționalității condamnând acordurile amiabile care constituiau mijlocul cel mai puțin dificil de a urmări scopuri legitime.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe faptul că decizia nu este motivată suficient, contrar articolului 296 TFUE

                           —

                           Decizia nu este suficient motivată, contrar articolului 296 TFUE, întrucât presupune existența unor elemente pe care trebuie să le demonstreze Comisia.

               8.

               Al optulea motiv întemeiat pe încălcarea prin decizie a unor norme fundamentale de procedură

                           —

                           Decizia încalcă dreptul la apărare al reclamantei prin introducerea de noi susțineri și probe fără a-i acorda acesteia posibilitatea de a fi audiată

               9.

               Al nouălea motiv întemeiat pe nedemonstrarea de către Comisie a săvârșirii de către reclamantă a unei încălcări cu intenție sau din neglijență

                           —

                           Situația de fapt din speță ridică problematici noi și complexe pentru care nu exista încă precedent atunci când au fost încheiate acordurile amiabile. Concluzia potrivit căreia ceea ce Comisia descrie ca fiind o încălcare a fost săvârșit prin încălcare cu intenție sau din neglijență a legii nu are nici un fundament.


title: Cauza C-597/14 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 iulie 2016 – Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)/Xavier Grau Ferrer, Juan Cándido Rubio Ferrer, Alberto Rubio Ferrer (Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 76 alineatul (2) — Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Norma 50 alineatul (1) al treilea paragraf — Marcă figurativă — Opoziția titularului unei mărci anterioare — Dovada existenței, a valabilității și a domeniului de protecție ale mărcii anterioare — Luare în considerare de către camera de recurs a unui element de probă prezentat tardiv — Respingerea opoziției de către camera de recurs)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 iulie 2016 – Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)/Xavier Grau Ferrer, Juan Cándido Rubio Ferrer, Alberto Rubio Ferrer
   (Cauza C-597/14 P) (1)

   ((Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 76 alineatul (2) - Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Norma 50 alineatul (1) al treilea paragraf - Marcă figurativă - Opoziția titularului unei mărci anterioare - Dovada existenței, a valabilității și a domeniului de protecție ale mărcii anterioare - Luare în considerare de către camera de recurs a unui element de probă prezentat tardiv - Respingerea opoziției de către camera de recurs))
   (2016/C 343/06)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurent: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: S. Palmero Cabezas și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Xavier Grau Ferrer, Juan Cándido Rubio Ferrer, Alberto Rubio Ferrer

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza F-52/05 RENV: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 2 octombrie 2012 — Q/Comisia (Funcție publică — Trimitere la Tribunal spre rejudecare după anulare — Obligația de asistență — Hărțuire morală — Măsură provizorie de îndepărtare — Repararea prejudiciului moral — Rapoarte asupra evoluției carierei — Absențe justificate din motive de boală — Neluare în considerare)

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/28

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 2 octombrie 2012 — Q/Comisia
   (Cauza F-52/05 RENV)
   (Funcție publică - Trimitere la Tribunal spre rejudecare după anulare - Obligația de asistență - Hărțuire morală - Măsură provizorie de îndepărtare - Repararea prejudiciului moral - Rapoarte asupra evoluției carierei - Absențe justificate din motive de boală - Neluare în considerare)
   2013/C 38/51
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Q (Domsjö, Suedia) (reprezentanți: S. Rodrigues și Y. Minatchy, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial D. Martin, B. Eggers și V. Joris, ulterior V. Joris și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Funcție publică — Pe de o parte, anularea deciziei Comisiei de respingere a cererii de asistență introduse de reclamantă în temeiul articolului 24 din statut în raport cu o hărțuire morală pe care pretinde că a suferit-o, precum și o cerere de daune interese și, pe de altă parte, anularea raportului asupra evoluției carierei întocmit în privința sa pentru exercițiul 2003 (fostă T-252/05) — Cauza T-80/09 P trimisă spre rejudecare după casare

      Dispozitivul

               1.

               Anulează rapoartele asupra evoluției carierei întocmite pentru perioadele 1 ianuarie-31 octombrie și, respectiv, 1 noiembrie-31 decembrie 2003.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata către Q a sumei de 10 000 de euro.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii desfășurate în fața Tribunalului Uniunii Europene și celor două proceduri desfășurate în fața Tribunalului și este obligată să suporte trei sferturi din cheltuielile efectuate de Q în cadrul celor două proceduri desfășurate în fața Tribunalului.

               4.

               Q suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii desfășurate în fața Tribunalului Uniunii Europene și un sfert din propriile cheltuieli de judecată aferente celor două proceduri desfășurate în fața Tribunalului.


title: Cauza T-130/15: Acțiune introdusă la 19 martie 2015 – Intesa Sanpaolo/OAPI (WAVE TO PAY)

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/35

         Acțiune introdusă la 19 martie 2015 – Intesa Sanpaolo/OAPI (WAVE TO PAY)
   (Cauza T-130/15)
   (2015/C 155/42)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Intesa Sanpaolo SpA (Torino, Italia) (reprezentanți: P. Pozzi și F. Cecchi, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală care cuprinde elementele verbale „WAVE TO PAY” – cererea de înregistrare nr. 12 258 141.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 19 ianuarie 2015 în cauza R 1864/2014-5.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea încălcării și a aplicării greșite a articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară;

               —

               constatarea încălcării articolului 75 din Regulamentul privind marca comunitară, precum și a caracterului contradictoriu al deciziei atacate și, în consecință:

                           —

                           anularea deciziei atacate;

                           —

                           obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-129/15.


title: Cauza C-459/13: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd – Slovacia) – Milica Široká/Úrad verejného zdravotníctva Slovenskej republiky (Trimitere preliminară — Protecția sănătății publice — Reglementare națională care prevede o obligație de vaccinare a copiilor minori — Dreptul părinților de a refuza această vaccinare — Articolul 168 TFUE — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 33 și 35 — Punere în aplicare a dreptului Uniunii — Inexistență — Necompetență vădită a Curții)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/29

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd – Slovacia) – Milica Široká/Úrad verejného zdravotníctva Slovenskej republiky
   (Cauza C-459/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Protecția sănătății publice - Reglementare națională care prevede o obligație de vaccinare a copiilor minori - Dreptul părinților de a refuza această vaccinare - Articolul 168 TFUE - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 33 și 35 - Punere în aplicare a dreptului Uniunii - Inexistență - Necompetență vădită a Curții))
   2014/C 315/46
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Najvyšší súd

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Milica Široká

      Pârât: Úrad verejného zdravotníctva Slovenskej republiky

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia), prin decizia din 6 august 2013 în cauza C-459/13.

      (1)  JO C 344, 23.11.2013.


title: Cauza T-516/14 P: Recurs introdus la 9 iulie 2014 de Christodoulos Alexandrou împotriva Hotărârii din 14 mai 2014 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-140/12, Alexandrou/Comisia

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/57

         Recurs introdus la 9 iulie 2014 de Christodoulos Alexandrou împotriva Hotărârii din 14 mai 2014 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-140/12, Alexandrou/Comisia
   (Cauza T-516/14 P)
   2014/C 292/70
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Christodoulos Alexandrou (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: R. Duta, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               sub rezerva tuturor motivelor de drept și de fapt și a propunerilor de probe ce urmează să fie prezentate ulterior, constatarea admisibilității, atât din punct de vedere formal, cât și pe fond, a prezentului recurs și admiterea acestuia ca fondat și justificat;

               —

               pe cale de consecință, pentru motivele enunțate, reformarea hotărârii atacate în cazul în care aceasta nu este anulată;

               —

               în măsura în care este necesar, ca urmare a anulării, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene pentru ca acesta să statueze în conformitate cu hotărârea ce va fi pronunțată;

               —

               obligarea intimatei la plata tuturor cheltuielilor de judecată din cele două proceduri de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe refuzul Tribunalului de a aprecia argumentele recurentului întemeiate pe Regulamentul nr. 1049/2001 (1), în special pe articolul 9 alineatul (4) din acesta.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o aplicare eronată a Hotărârii din 29 iunie 2011, Angioi/Comisia, F-07/07, RecFP, EU:F:2011:97, întrucât ar fi vorba despre o jurisprudență restrictivă, desuetă și care nu este adaptată în privința concursurilor organizate în lipsa unui suport scris.
               Cu titlu subsidiar, în măsura în care se va considera că hotărârea citată anterior este este aplicabilă, recurentul apreciază că îndeplinește criteriile definite de această jurisprudență.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice a omis să aplice articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-172/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — Expasa/OAPI — Gallardo Blanco (H)

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/24

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — Expasa/OAPI — Gallardo Blanco (H)
   (Cauza T-172/06) (1)

   (2008/C 247/48)

      Limba de procedură: spaniola

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 190, 12.8.2006.


title: Cauza C-27/11: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — Anton Vinkov/Nachalnik Administrativno-nakazatelna deinost (Trimitere preliminară — Nerecunoașterea, în reglementarea națională, a dreptului la o acțiune în justiție împotriva deciziilor prin care se impune o sancțiune financiară și retragerea de puncte din permisul de conducere pentru încălcarea anumitor norme de circulație rutieră — Situație strict internă — Inadmisibilitatea cererii)

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/3

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — Anton Vinkov/Nachalnik Administrativno-nakazatelna deinost
   (Cauza C-27/11) (1)

   (Trimitere preliminară - Nerecunoașterea, în reglementarea națională, a dreptului la o acțiune în justiție împotriva deciziilor prin care se impune o sancțiune financiară și retragerea de puncte din permisul de conducere pentru încălcarea anumitor norme de circulație rutieră - Situație strict internă - Inadmisibilitatea cererii)
   2012/C 217/05
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Anton Vinkov

      Pârât: Nachalnik Administrativno-nakazatelna deinost

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unui întrebări preliminare — Administrativen sad Sofia-grad — Interpretarea articolului 82 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) TFUE și a articolului 91 alineatul (1) litera (c) TFUE și a Deciziei-cadru 2005/214/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce a sancțiunilor financiare (JO L 76, p. 16, Ediție specială 19/vol. 7, p. 150) — Interpretarea articolelor 47, 48 și 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Compatibilitatea cu dreptul Uniunii a unei reglementări naționale care exclude dreptul de a formula o acțiune în justiție împotriva deciziilor referitoare la sancțiuni financiare pentru săvârșirea de contravenții de la normele de circulație rutieră în valoarea de 50 BGN

      Dispozitivul

   Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) prin decizia din 27 decembrie 2010 (cauza C-27/11) este inadmisibilă.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza C-332/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR/Finanzamt Krefeld [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxa pe valoarea adăugată — Directiva 77/388/CEE — Articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf — Domeniu de aplicare — Deducerea taxei achitate în amonte — Bunuri și servicii utilizate atât pentru operațiuni taxabile, cât și pentru operațiuni scutite (bunuri și servicii de folosință mixtă) — Stabilirea afectării bunurilor și a serviciilor achiziționate pentru construirea, utilizarea, conservarea și întreținerea unui imobil care servește în parte pentru realizarea unor operațiuni care dau drept de deducere și în parte a unor operațiuni care nu dau drept de deducere — Modificarea reglementării naționale care prevede modalitățile de calculare a proratei de deducere — Articolul 20 — Regularizarea deducerilor — Securitate juridică — Încredere legitimă]

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR/Finanzamt Krefeld
   (Cauza C-332/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată - Directiva 77/388/CEE - Articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf - Domeniu de aplicare - Deducerea taxei achitate în amonte - Bunuri și servicii utilizate atât pentru operațiuni taxabile, cât și pentru operațiuni scutite (bunuri și servicii de folosință mixtă) - Stabilirea afectării bunurilor și a serviciilor achiziționate pentru construirea, utilizarea, conservarea și întreținerea unui imobil care servește în parte pentru realizarea unor operațiuni care dau drept de deducere și în parte a unor operațiuni care nu dau drept de deducere - Modificarea reglementării naționale care prevede modalitățile de calculare a proratei de deducere - Articolul 20 - Regularizarea deducerilor - Securitate juridică - Încredere legitimă])
   (2016/C 296/09)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR

      Pârât: Finanzamt Krefeld

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 17 alineatul (5) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7/CE a Consiliului din 10 aprilie 1995, trebuie interpretat în sensul că, în ipoteza în care un imobil este utilizat în aval pentru realizarea anumitor operațiuni care dau drept de deducere și a altor operațiuni care nu dau drept de deducere, statele membre nu sunt obligate să prevadă ca bunurile și serviciile utilizate în amonte pentru construirea, pentru achiziționarea, pentru utilizarea, pentru conservarea sau pentru întreținerea acestui imobil să fie, în primul rând, afectate acestor diferite operațiuni, atunci când o astfel de afectare este dificil realizabilă, pentru ca, în al doilea rând, numai dreptul de deducere datorat pentru aceste bunuri și servicii utilizate atât pentru anumite operațiuni care dau drept de deducere, cât și pentru alte operațiuni care nu dau drept de deducere să fie determinat prin aplicarea unei chei de repartizare întemeiate pe cifra de afaceri sau, cu condiția ca această metodă să garanteze o stabilire mai exactă a proratei de deducere, în funcție de suprafață.

               2)

               Articolul 20 din Directiva 77/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7, trebuie interpretat în sensul că impune efectuarea regularizării deducerilor taxei pe valoarea adăugată pentru bunurile sau serviciile prevăzute la articolul 17 alineatul (5) din directiva menționată, ca urmare a adoptării, intervenite în perioada de regularizare considerată, a unei chei de repartizare a acestei taxe utilizate pentru calcularea acestor deduceri, care derogă de la metoda de stabilire a dreptului de deducere prevăzută de aceeași directivă.

               3)

               Principiile generale ale dreptului Uniunii Europene al securității juridice și protecției încrederii legitime trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale aplicabile care nu prevede în mod expres o regularizare, în sensul articolului 20 din A șasea directivă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7, a taxei achitate în amonte, ca urmare a modificării cheii de repartizare a taxei pe valoarea adăugată utilizate pentru calculul anumitor deduceri, nici nu prevede un regim tranzitoriu, chiar dacă repartizarea taxei achitate în amonte efectuată de persoana impozabilă potrivit cheii de repartizare aplicabile înainte de această modificare fusese recunoscută, în general, ca fiind rezonabilă de către instanța supremă.

      (1)  JO C 329, 22.9.2014.