title: Cauza C-199/13: Recurs introdus la 16 aprilie 2013 de Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 1 februarie 2013 în cauza T-368/11, Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL/Comisia Europeană

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/21

         Recurs introdus la 16 aprilie 2013 de Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 1 februarie 2013 în cauza T-368/11, Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL/Comisia Europeană
   (Cauza C-199/13)
   2013/C 171/42
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS și Travetanche Injection SPRL (reprezentanți: K. Van Maldegem, avocat, R. Cana, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Țărilor de Jos

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-368/11; și

               —

               anularea Regulamentului (UE) nr. 366/2011 al Comisiei din 14 aprilie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), în ceea ce privește anexa XVII (acrilamidă) (1) (denumit în continuare, „regulamentul atacat”); sau

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare pentru ca acesta să se pronunțe asupra acțiunii în anulare introduse de recurente; și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată (inclusiv a cheltuielilor efectuate în procedura în fața Tribunalului).

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susțin că, prin respingerea acțiunii lor în anulare, Tribunalul a încălcat dreptul comunitar. Mai precis, recurentele afirmă că Tribunalul a săvârșit o serie de erori în interpretarea situației de fapt și a cadrului juridic aplicabil situației lor. Aceasta a stat la baza unei serii de erori de drept săvârșite de Tribunal, care, în special:

               —

               a interpretat în mod eronat Regulamentul nr. 1488/94 (2), atunci când a reținut că în speță Comisia nu a săvârșit o eroarea de manifestă de apreciere prin faptul că nu a luat în considerare toate faptele și circumstanțele pertinente;

               —

               a interpretat în mod eronat Regulamentul nr. 1488/94, atunci când a reținut că în speță Comisia nu a săvârșit o eroarea de manifestă de apreciere în evaluarea datelor referitoare la expunere avute în vedere;

               —

               a săvârșit o eroare de drept și a interpretat în mod eronat REACH reținând că în speță Comisia nu a săvârșit o eroarea de manifestă de apreciere la adoptarea regulamentului atacat pe baza informațiilor referitoare la un alt produs decât cel supus restricțiilor impuse prin regulamentul atacat;

               —

               a săvârșit o eroare de drept reținând că în speță Comisia nu a încălcat principiul proporționalității;

               —

               a săvârșit o eroare de drept reținând că în speță Comisia nu și-a încălcat obligația de motivare; și

               —

               a interpretat în mod eronat regulamentul atacat reținând că acesta se aplică și mortarelor pe bază de N-metilolacrilamida care conțin acrilamidă.

         Pentru motivele menționate mai sus, recurentele solicită anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-368/11 și a regulamentului atacat.

      (1)  JO L 101, p. 12

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1488/94 al Comisiei din 28 iunie 1994 de stabilire a principiilor de evaluare a riscurilor pentru populație și mediu prezentate de anumite substanțe existente, în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 793/93 al Consiliului (JO L 161, p. 3, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 66).


title: Cauza T-348/13: Acțiune introdusă la 3 iulie 2013 — Kadhaf Al Dam/Consiliul și Comisia

text:
               12.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/8

         Acțiune introdusă la 3 iulie 2013 — Kadhaf Al Dam/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-348/13)
   2013/C 298/13
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Ahmed Mohammed Kadhaf Al Dam (Cairo, Egipt) (reprezentant: H. de Charette, avocat)

      Pârâți: Comisia Europeană și Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea ca inaplicabile în privința sa a:

                           —

                           Deciziei 2013/182/PESC a Consiliului din 22 aprilie 2013 de modificare a Deciziei 2011/137/PESC privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia, în măsura în care nu a retras numele reclamantului din anexa IV la Decizia 2011/137/PESC;

                           —

                           Deciziei 2011/137/PESC a Consiliului din 28 februarie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia în măsura în care anexele II și IV la aceasta cuprind numele reclamantului;

                           —

                           Regulamentului (UE) nr. 204/2011 al Consiliului din 2 martie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia în măsura în care anexa III la acesta cuprinde numele reclamantului;

               —

               obligarea Consiliului și a Comisiei la plata unui euro simbolic, ca reparație a prejudiciului suferit;

               —

               obligarea Consiliului și a Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea drepturilor fundamentale, care se împarte în patru aspecte întemeiate:

                           —

                           pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantului, acesta nefiind ascultat anterior adoptării măsurilor restrictive în privința sa;

                           —

                           pe lipsa notificării către reclamant a actelor atacate, în pofida faptului că adresa sa era cunoscută de autorități;

                           —

                           pe nemotivare, motivarea care figurează în actele atacate în susținerea măsurilor restrictive adoptate împotriva reclamantului neavând legătură nici cu situația de moment din Libia, nici cu obiectivele urmărite;

                           —

                           pe lipsa unei ședințe.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate, care se împarte în două aspecte întemeiate:

                           —

                           pe lipsa utilității publice sau a interesului general al măsurilor restrictive adoptate față de reclamant, întrucât acesta a întrerupt în mod oficial relațiile cu guvernul libian;

                           —

                           pe lipsa securității juridice.


title: Cauza T-107/14: Acțiune introdusă la 14 februarie 2014 – Grecia/Comisia

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/31

         Acțiune introdusă la 14 februarie 2014 – Grecia/Comisia
   (Cauza T-107/14)
   2014/C 129/39
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentant: Chalkias Ioannis Konstantinos, Leftheriotou Eleni, Vasilopoulou Antonia Evanthia, agenţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare 2013/763/UE a Comisiei din 12 decembrie 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) [notificată cu numărul C (2013) 8743] (JO L 338, p. 81), în ceea ce privește capitolele care exclud de la finanțarea de către Uniunea Europeană cheltuielile: a) în cuantum total de 78 813 783,87 euro, efectuate de Republica Elenă în domeniul regimului de plată unică în cursul exercițiilor financiare 2008-2010, și b) în cuantum total de 22 230 822,10 euro, efectuate de Republica Elenă în domeniul ecocondiționalității în cursul exercițiilor financiare 2006-2010;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

               1.

               Cu privire la corecția impusă prin decizia atacată în cadrul regimului de plată unică prevăzut de Regulamentul nr. 1782/2003 (1) (drepturi la plată):

                           Primul motiv de anulare

                                       —

                                       lipsa unui temei juridic pentru impunerea unor corecții în ceea ce privește calculul drepturilor la plată unică și repartizarea rezervei naționale, precum și interpretarea și aplicarea greșite ale articolelor 42 și 43 din Regulamentul nr. 1782/2003, ale articolului 21 și ale articolului 28 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 795/2004 (2) și ale articolului 231 din Regulamentul nr. 1290/2005 (3);

                                       —

                                       impunerea nelegală a corecțiilor forfetare în cadrul regimului de plată unică, deoarece nu există un temei juridic valabil pentru aplicarea vechilor orientări prevăzute în documentul VI/5530/1997 la noua PAC și la regimul de plată unică, sau, cu titlu subsidiar, aplicarea vechilor orientări la noua PAC constituie o exercitare incorectă a puterii de apreciere a Uniunii Europene în domeniul corecțiilor financiare și în același timp o încălcare gravă a principiului proporționalității.

                           Al doilea motiv de anulare, referitor la luarea în considerare a totalității suprafețelor furajere în calculul cuantumurilor de referință:

                                       —

                                       Comisia propune o corecție forfetară de 5 % cu încălcarea principiilor securității juridice și proporționalității și cu depășirea puterii sale de apreciere, deși nu ar trebui să propună nicio corecție, sau, cu titlu subsidiar, ar trebui să se limiteze la 2 %.

                           Al treilea motiv de anulare, referitor la luarea în considerare a totalității suprafețelor furajere în calculul cuantumurilor de referință:

                                       —

                                       încălcarea articolului 4 din Regulamentul nr. 2529/2001, astfel încât este incorectă baza de calcul a corecției forfetare propuse, care trebuie să se limiteze la cuantumul de 162 920 267,28 euro pentru anul 2007, la cuantumul de 162 528 761,38 euro pentru anul 2008 și la cuantumul de 161 343 586,94 euro pentru anul 2009.

                           Al patrulea motiv de anulare, referitor la repartizarea rezervei naționale:

                                       —

                                       interpretarea greșită a prevederilor articolului 42 din Regulamentul nr. 1782/2003 și ale articolului 21 din Regulamentul nr. 795/2004 (criterii de repartizare a rezervei naționale) și aprecierea greșită a faptelor.

                           Al cincilea motiv de anulare, referitor la repartizarea rezervei naționale:

                                       —

                                       neîndeplinirea condițiilor necesare pentru aplicarea Regulamentului nr. 1290/2005, deoarece constatările Comisiei cu privire la criteriile naționale de repartizare a rezervei naționale nu constituie încălcări ale acestui regulament;

                                       —

                                       interpretarea și aplicarea greșite ale articolului 31 din Regulamentul nr. 1290/2005 și a orientărilor prevăzute în documentul VI/5530/1997, deoarece, pe de o parte, criticile Comisiei în ceea ce privește criteriile de repartizare a rezervei naționale, chiar dacă ar fi întemeiate, nu au condus la plata unor sume în favoarea unor persoane care nu aveau dreptul la acestea și nu au cauzat un risc de prejudicii pentru FEGA și, pe de altă parte, criticile în cauză nu vizează lipsa exercitării unui control fundamental și nu justifică, în consecință, impunerea unei corecții forfetare de 10 %.

               2.

               Cu privire la corecția impusă prin decizia atacată în domeniul ecocondiționalității:

                           Al șaselea motiv de anulare:

                                       —

                                       documentul AGRI-2005-64043 al Comisiei, care a fost adoptat la 9 iunie 2006, nu poate constitui un temei legal pentru impunerea unei corecții financiare. În orice caz, acesta nu poate fi utilizat retroactiv pentru a impune o corecție pentru anul de depunere a cererilor 2006.

                           Al șaptelea motiv de anulare, referitor în particular la anul de depunere a cererilor 2008:

                                       —

                                       corecțiile financiare au fost impuse cu încălcarea procedurii prevăzute la articolul 11 din Regulamentul nr. 885/2006 și la articolul 31 din Regulamentul nr. 1290/2005;

                                       —

                                       în orice caz, ca urmare a unei aprecieri greșite a faptelor și a unei motivări insuficiente, Comisia a ajuns la concluzia că sunt demonstrate carențe în ceea ce privește controalele fundamentale în domeniul ecocondiționalității.

                           Al optulea motiv de anulare, referitor la aplicarea greșită a documentului AGRI-2005-64043

                                       —

                                       depășirea limitelor puterii de apreciere de care dispune Comisia, ceea ce a condus la impunerea unor corecții disproporționate în raport cu neregularitățile constatate, în măsura în care a fost impusă o corecție de 5 % pentru anii 2006 și 2007;
                                       Erori în stabilirea bazei de calcul a corecției impuse.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 795/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a schemei de plată unică prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de ajutor direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de ajutor pentru agricultori (JO L 141, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 193).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).


title: Cauza C-299/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Financiën/Gemeente Vlaardingen (Fiscalitate — TVA — Operațiuni impozabile — Utilizare în scopul desfășurării activității economice a unor bunuri obținute „în cadrul activității” — Asimilare unei livrări efectuate cu titlu oneros — Terenuri aparținând persoanei impozabile și transformate de un terț)

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/17

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Financiën/Gemeente Vlaardingen
   (Cauza C-299/11) (1)

   (Fiscalitate - TVA - Operațiuni impozabile - Utilizare în scopul desfășurării activității economice a unor bunuri obținute „în cadrul activității” - Asimilare unei livrări efectuate cu titlu oneros - Terenuri aparținând persoanei impozabile și transformate de un terț)
   2013/C 9/26
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Financiën

      Pârâtă: Gemeente Vlaardingen

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 5 alineatele (5) și (7) litera (a) și a articolului 11 secțiunea A alineatul (1) litera (b) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Operațiuni impozabile — Afectarea unui bun nevoilor întreprinderii — Afectare, în vederea efectuării unor activități exonerate ale întreprinderii, a unui teren care îi aparține acesteia și care a fost transformat pe seama sa de către un terț în schimbul unei remunerații

      Dispozitivul

   Articolul 5 alineatul (7) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7/CE a Consiliului din 10 aprilie 1995 coroborat cu articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (b) din această directivă, trebuie interpretat în sensul că utilizarea de către o persoană impozabilă în scopul desfășurării unei activități economice scutite de taxa pe valoarea adăugată a unor terenuri al căror proprietar este și pe care le a transformat prin intermediul unui terț poate face obiectul unei impozitări cu titlu de taxă pe valoarea adăugată care are drept bază suma valorii terenului pe care sunt instalate aceste terenuri de sport și a costurilor de transformare a acestora, atât timp cât persoana impozabilă respectivă nu a achitat deja taxa pe valoarea adăugată aferentă acestei valori și acestor costuri și cu condiția ca terenurile în cauză să nu intre sub incidența scutirii prevăzute la articolul 13 secțiunea B litera (h) din directiva menționată.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza F-139/11: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/25

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-139/11)
   2012/C 65/48
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: Ph.-E. Partsch, E. Raimond, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei directorului general al OLAF prin care reclamantul a fost invitat pentru ultima oară la o audiere în cadrul unei investigații interne și prin care s-a indicat că va fi adoptat un raport final privind investigația numai pe baza informațiilor obținute și analizate în mod unilateral de OLAF, în cazul în care reclamantul nu dă curs acestei invitații, precum și a scrisorii prin care a fost respinsă reclamația formulată de reclamant

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 28 octombrie 2011;

               —

               anularea scrisorii din 2 decembrie 2011 care cuprinde soluția adoptată cu privire la reclamația din 21 noiembrie 2011;

               —

               plata către reclamant a sumei de 6 000 de euro cu titlu de daune interese compensatorii;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-71/12: Acțiune introdusă la 17 februarie 2012 — Meskarian/Consiliul

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/28

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2012 — Meskarian/Consiliul
   (Cauza T-71/12)
   2012/C 109/57
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Mohammed Reza Meskarian (Londra, Regatul Unit) [reprezentanți: S. Zaiwalla, P. Reddy și F. Zaiwalla, Solicitors, D. Wyatt, QC (Queen's Counsel), și R. Blakeley, Barrister]

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea punctului 13 din tabelul A din anexa la Decizia 2011/783/PESC a Consiliului (1) și a punctului 13 din tabelul A din anexa la Regulamentul nr. 1245/2011 al Consiliului (2), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant;

               —

               declararea faptului că articolul 19 alineatul (1) litera (b) și articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului (3), precum și articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului (4) nu se aplică în privința sa;

               —

               declararea faptului că anularea actelor atacate are efect imediat, prin derogare de la articolul 60 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe împrejurarea că Consiliul Uniunii Europene nu are competența de a impune înghețarea fondurilor și interdicția de a călători în temeiul politicii externe și de securitate comună (PESC) într-o situație internă Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că condițiile de desemnare prevăzute în Decizia 2010/413/PESC și în Regulamentul nr. 961/2010 nu sunt întrunite în privința reclamantului.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe împrejurarea că adoptarea unor măsuri restrictive împotriva sa este vădit contrară drepturilor sale fundamentale, precum și principiului proporționalității.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că măsurile restrictive adoptate împotriva sa încalcă dreptul la apărare al reclamantului, precum și obligațiile procedurale care incumbă pârâtului.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe împrejurarea că Tribunalul trebuie să anuleze desemnarea sa în cazul în care este admisă una dintre acțiunile formulate de Persia International Bank sau de Bank Mellat în vederea anulării propriilor desemnări.

      (1)  Decizia 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 71).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 11).

      (3)  Decizia Consiliului din 26 juillet 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010, privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1)


title: Cauza T-79/09: Acțiune introdusă la 20 februarie 2009 — Franța/Comisia

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/37

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2009 — Franța/Comisia
   (Cauza T-79/09)
   2009/C 113/75
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard, G. de Bergues și A.-L. Vendrolini, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită anularea Deciziei C (2008) 7846 final a Comisiei din 10 decembrie 2008 prin care Comisia a considerat că acele cotizații voluntare devenite obligatorii, prelevate de organizațiile interprofesionale de la membrii profesiunilor pe care le reprezintă, în scopul de a finanța acțiuni care pot fi efectuate de aceste organizații, reprezentau o măsură ce constituia un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă pe fond un motiv întemeiat pe:

               —

               o încălcare a noțiunii de ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE, în măsura în care Comisia ar fi considerat, contrar celor susținute de guvernul francez, că aceste cotizații voluntare obligatorii ar constitui taxe paralele, și anume resurse de stat, în timp ce:

                           —

                           procedura de recunoaștere a organizațiilor interprofesionale, precum și procedura de extindere a acordurilor interprofesionale nu pot fi considerate drept mijloace al statului de aplicare a unei anumite politici pe care ar fi definit-o în prealabil;

                           —

                           baza de calcul, cuantumul, repartizarea și utilizarea cotizațiilor voluntare obligatorii ar fi stabilite de organizațiile interprofesionale în acordurile acestora, autoritățile publice neintervenind la niciun stadiu;

                           —

                           cotizațiile voluntare obligatorii ar fi utilizate în mod imperativ pentru finanțarea acțiunii căreia îi sunt destinate și ar fi niciodată puse la dispoziția autorităților publice;

                           —

                           persoanele obligate să plătească o cotizație voluntară obligatorie ar beneficia în mod necesar de acțiunile finanțate prin această cotizație și totalitatea operatorilor din filieră ar suporta costurile în calitate de cumpărători sau vânzători ai produsului vizat.


title: Cauza T-49/16: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Azanta/EUIPO – Novartis (NIMORAL) [„Marca Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale NIMORAL — Marca Uniunii Europene verbală anterioară NEORAL — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/26

         Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Azanta/EUIPO – Novartis (NIMORAL)
   (Cauza T-49/16) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale NIMORAL - Marca Uniunii Europene verbală anterioară NEORAL - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 161/36)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Azanta A/S (Hellerup, Danemarca) (reprezentant: M. Hoffgaard Rasmussen, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Ivanauskas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Novartis AG (Basel, Elveția)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 1 decembrie 2015 (cauza R 634/2015-4) privind o procedură de opoziție între Novartis și Azanta

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Azanta A/S la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 106, 21.3.2016.


title: Cauza C-119/07: Ordonanța președintelui Curții din 20 iunie 2007 — (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare a Verwaltungsgericht Darmstadt — Germania) — Container Service Thorsten Sperzel GmbH/Land Hessen

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/25

         Ordonanța președintelui Curții din 20 iunie 2007 — (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare a Verwaltungsgericht Darmstadt — Germania) — Container Service Thorsten Sperzel GmbH/Land Hessen
   (Cauza C-119/07) (1)

   (2007/C 199/46)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 117, 26.5.2007.


title: Cauza C-541/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Wuppertal – Germania) – procedură iniţiată de Mircea Florian Freitag (Trimitere preliminară — Cetăţenia Uniunii — Articolul 21 TFUE — Libertatea de circulație și de ședere în statele membre — Resortisant care are în acelaşi timp cetăţenia statului membru de reşedinţă şi pe cea a statului membru în care s-a născut — Schimbarea numelui de familie în statul membru în care s-a născut în afara unei şederi obişnuite — Nume corespunzător numelui de naştere — Cerere de înscriere a acestui nume în registrul stării civile al statului membru de reşedinţă — Respingerea acestei cereri — Motiv — Nedobândirea numelui în timpul unei şederi obişnuite — Existenţa altor proceduri în dreptul naţional pentru a obţine recunoaşterea aceluiaşi nume)

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Wuppertal – Germania) – procedură iniţiată de Mircea Florian Freitag
   (Cauza C-541/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Cetăţenia Uniunii - Articolul 21 TFUE - Libertatea de circulație și de ședere în statele membre - Resortisant care are în acelaşi timp cetăţenia statului membru de reşedinţă şi pe cea a statului membru în care s-a născut - Schimbarea numelui de familie în statul membru în care s-a născut în afara unei şederi obişnuite - Nume corespunzător numelui de naştere - Cerere de înscriere a acestui nume în registrul stării civile al statului membru de reşedinţă - Respingerea acestei cereri - Motiv - Nedobândirea numelui în timpul unei şederi obişnuite - Existenţa altor proceduri în dreptul naţional pentru a obţine recunoaşterea aceluiaşi nume))
   (2017/C 249/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Wuppertal

      Părțile din procedura principală

   Mircea Florian Freitag

      Dispozitivul

   Articolul 21 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca oficiul de stare civilă dintr-un stat membru să refuze recunoașterea și transcrierea în registrul de stare civilă a numelui obținut în mod legal de un resortisant al acestui stat membru într-un alt stat membru, a cărui cetățenie o deține de asemenea, și care corespunde numelui său de naștere, în temeiul unei dispoziții de drept național care condiționează posibilitatea de a obține o astfel de transcriere prin declararea la oficiul de stare civilă de faptul ca numele în cauză să fi fost dobândit în timpul unei șederi obișnuite în acest alt stat membru, cu excepția situației în care în dreptul național există alte dispoziții care permit efectiv recunoașterea numelui în cauză.

      (1)  JO C 48, 8.2.2016.


title: Cauza C-11/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Țările de Jos) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost/Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie (Politica agricolă comună — Sistemul integrat de gestionare și control — Reducerea plăților sau excluderea de la plată în caz de nerespectare a normelor de ecocondiționalitate — Răspundere pentru fapta altuia)

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/10

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Țările de Jos) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost/Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
   (Cauza C-11/12) (1)

   (Politica agricolă comună - Sistemul integrat de gestionare și control - Reducerea plăților sau excluderea de la plată în caz de nerespectare a normelor de ecocondiționalitate - Răspundere pentru fapta altuia)
   2013/C 38/11
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

      Pârât: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Interpretarea articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (JO L 30, p. 16) — Sistem integrat de gestionare și control — Reduceri și excluderi în cazul nerespectării normelor privind condiționalitatea — Agricultor care a arendat de la un terț terenuri agricole și a acceptat temporar ca acest terț să fertilizeze respectivele terenuri — Nerespectarea de către acest terț a cerințelor administrative în materie de gestionare

      Dispozitivul

   Articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 trebuie interpretat în sensul că nerespectarea normelor de ecocondiționalitate de către persoana căreia sau de la care s-a efectuat transferul terenurilor agricole care implică reducerea cuantumului total al plăților directe sau excluderea posibilității de a beneficia de acestea trebuie să fie imputată în întregime agricultorului care a prezentat cererea de ajutor.

      (1)  JO C 98, 31.3.2011.


title: Cauza C-70/13 P: Recurs introdus la 8 februarie 2013 de Getty Images (US), Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 21 noiembrie 2012 în cauza T-338/11, Getty Images (US), Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/12

         Recurs introdus la 8 februarie 2013 de Getty Images (US), Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 21 noiembrie 2012 în cauza T-338/11, Getty Images (US), Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-70/13 P)
   2013/C 101/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Getty Images (US), Inc. (reprezentant: P. Olson, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta s-a respins calea de atac formulată de Getty Images împotriva deciziei examinatorului OAPI din 2 august 2010;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive: (i) încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară (1), (ii) încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din regulamentul menționat și (iii) încălcarea principiului egalității de tratament.
   Potrivit articolului 7 alineatul (1) litera (b), o marcă nu poate fi înregistrată dacă este lipsită de „caracter distinctiv”. Un caracter distinctiv minim este suficient pentru ca motivele de refuz prevăzute la acest articol să fie inaplicabile. În speță, faptul că s-a considerat de două ori că marca identică pentru produse/servicii identice și similare are caracterul distinctiv necesar creează o prezumție foarte puternică în sensul că PHOTOS.COM are caracterul distinctiv minim necesar. Simplul fapt că fiecare dintre elemente privit separat este lipsit de caracter distinctiv nu înseamnă că combinația acestora nu este distinctivă. Ca o combinație a elementelor PHOTOS +.COM, marca capătă o semnificație independentă de semnificația individuală a elementelor menționate. Aceasta este în mod clar înțeleasă de publicul relevant ca un nume de domeniu comercial. Numele de domenii sunt unice prin natura lor. Ca atare, PHOTOS.COM indică unui consumator că este vorba despre o origine unică a produselor și serviciilor care se distinge de alte surse de produse și servicii cu un nume diferit. În acest mod, acesta îndeplinește funcția unei mărci și cerința privind caracterul distinctiv prevăzută la articolul 7 alineatul (1) litera (b).
   Interesul public care trebuie luat în considerare la aplicarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) constă în examinarea aspectului dacă marca este susceptibilă să îi garanteze consumatorului identitatea originii produselor/serviciilor permițându-i acestuia, fără niciun risc de confuzie, să distingă serviciul de alte servicii care au altă origine. Nu se contestă că fiecare nume de domeniu este unic și că un nume de domeniu care se termină în.com indică un site web comercial. La punctul 22 din hotărârea atacată, Tribunalul a admis că elementul.com va fi recunoscut imediat de publicul relevant ca referindu-se la un site internet comercial. Tribunalul a săvârșit o eroare neluând în considerare faptul că numele de domeniu îndeplinește corect funcția de a permite consumatorului să distingă produsele/serviciile solicitantului mărcii de cele ale concurenților săi. Interesul public privind protecția consumatorului este satisfăcut și articolul 7 alineatul (1) litera (b) nu este încălcat.
   În ceea ce privește articolul 7 alineatul (1) litera (c), Tribunalul a ales să nu examineze acest aspect. Articolul menționat nu este însă încălcat, întrucât interesul public care se află la baza acestei dispoziții este protecția concurenților recurentei și niciunul dintre aceștia nu este afectat de înregistrare, având în vedere că este vorba despre un nume de domeniu care aparține recurentei. Marca nu este nici descriptivă pentru produsele/serviciile în cauză.
   Principiul egalității de tratament presupune că OAPI este ținut de propriile decizii anterioare atunci când examinează cereri identice de înregistrare a unor mărci în lipsa oricărei indicații că mărcile anterioare ar fi fost înregistrate în mod greșit. Acest principiu impune Tribunalului să respingă concluzia OAPI potrivit căreia PHOTOS.COM nu putea fi înregistrată. Tribunalul susține că aceste principii trebuie puse în balanță cu „respectarea legalității” și că solicitanții unei mărci nu se pot întemeia pe decizii anterioare pentru a obține o decizie identică, deoarece decizia anterioară a fost „o nelegalitate eventual comisă în favoarea unei alte persoane”; în consecință, Tribunalul a apreciat că „o asemenea examinare trebuie efectuată în fiecare caz concret” (punctul 69 din hotărârea atacată).
   Principiul egalității de tratament este în conflict cu principiul legalității. Începând de la Hotărârea STREAMSERVE (a se vedea Hotărârea din 27 februarie 2002, T-106/00, Streamserve/OAPI), principiul legalității a căpătat prevalență. Acest fapt a generat insecuritate juridică și o avalanșă de recursuri. În lumina acestei experiențe, se impune să se acorde o mai mare atenție principiului egalității de tratament. Examinatorii OAPI au obligația să acționeze în mod coerent, să aplice norme comune, să identifice cazuri similare și să le trateze în același mod. Atunci când solicitantul unei mărci face trimitere la mărci înregistrate anterior, examinatorii OAPI nu ar trebui să fie autorizați să se refere pur și simplu la STREAMSERVE și să nu țină seama de principiul fundamental al egalității de tratament. În locul unui principiu al legalității conform căruia înregistrări anterioare sunt considerate literal erori, o metodă mult mai fiabilă ar fi să se prezume că mărcile anterioare au fost înregistrate în mod corespunzător. În niciun alt caz obligația de a aplica principiul egalității de tratament nu este atât de clară ca în cazul în care, precum în speță, mărcile și produsele sunt identice.
   În concluzie, marca PHOTOS.COM este la fel de distinctivă pentru produsele și serviciile pe care le desemnează precum cele două mărci înregistrate anterior. Există aceeași bază pentru înregistrarea mărcii pentru acestea ca și pentru mărcile originale și principiul egalității de tratament o impune.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, JO L 78, p. 1.


title: Cauza C-393/07: Acțiune introdusă la 9 august 2007 — Republica Italiană/Parlamentul European

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/18

         Acțiune introdusă la 9 august 2007 — Republica Italiană/Parlamentul European
   (Cauza C-393/07)
   (2007/C 247/23)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: I. Braguglia, agent, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Pârât: Parlamentul European
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei P6_TA-PROV(2007)0209 a Parlamentului European din 24 mai 2007, notificată la 28 mai 2007, privind verificarea prerogativelor lui Beniamino Donnici;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În acțiune sunt dezvoltate cinci motive.
   În primul motiv, guvernul italian susține încălcarea normelor de drept prevăzute la articolele 6 (fostul articol 4), 8 (fostul articol 7), 12 (fostul articol 11) și 13 (fostul articol 12) din Decizia 76/787/CECO, CEE, Euratom privind Actul din 20 septembrie 1976 pentru alegerea membrilor Parlamentului European prin vot universal direct (Actul din 1976), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Decizia 2002/772/CE, Euratom (1) din 25 iunie 2002, și la articolul 6 UE. Parlamentul European nu poate controla, într-o ședință pentru verificarea prerogativelor deputaților, legalitatea procedurii electorale naționale și trebuie numai să ia act de rezultatele acesteia, comunicate conform legii. Interzicerea instrucțiunilor obligatorii și a mandatelor imperative pentru deputați prevăzută la articolul 6 din Actul din 1976 nu are nicio legătură cu renunțarea expresă a unui candidat care nu a fost ales la înlocuirea unui candidat ales care și-a încetat atribuțiile.
   În al doilea motiv, guvernul italian susține încălcarea normelor de drept prevăzute la articolul 2 din Statutul deputaților în Parlamentul European, adoptat prin Decizia 2005/684/CE, Euratom (2) din 28 septembrie 2005. Într-adevăr, aceste dispoziții vor intra în vigoare începând cu legislatura 2009 și se referă totuși numai la deputații în activitate, pentru care nu este relevantă, în scopul valorificării, renunțarea unui candidat care nu a fost ales la înlocuirea unui candidat ales care și-a încetat atribuțiile.
   În al treilea motiv, guvernul italian susține încălcarea normelor de drept prevăzute la articolul 199 CE și la articolele 3 și 4 din Regulamentul de procedura al Parlamentului European. Aceste dispoziții reglementează numai procedura internă a Parlamentului, printre altele, de verificare a prerogativelor, fapt pentru care nu poate fi dedusă de aici competența de a controla legalitatea procedurii electorale naționale, nici chiar cu privire la înlocuirea candidaților aleși care și-au încetat atribuțiile de către candidați care nu au fost aleși.
   În al patrulea motiv, guvernul italian susține încălcarea normelor de drept prevăzute la articolul 6 UE și la articolele 10 CE și 230 CE. Parlamentul European nu ar fi putut să se sustragă de la aplicarea hotărârii Consiliului de Stat italian, care are autoritate de lucru judecat și care ar fi stabilit legitimitatea alegerii domnului Donnici. Parlamentul European ar fi trebuit, dacă era cazul, să atace o astfel de hotărâre pe calea unei terțe opoziții. În orice caz, decizia Parlamentului European încalcă principiul general comun tuturor statelor membre privind autoritatea de lucru judecat.
   În al cincilea motiv, guvernul italian susține lipsa de motivare a deciziei atacate. Într-adevăr, aceasta nu indică elementele de fapt pe care și-a întemeiat concluzia că renunțarea domnului Occhetto la a-l înlocui pe domnul Di Pietro nu ar fi fost liber consimțită.

      (1)  JO L 283, p. 1.

      (2)  JO L 262, p. 1.


title: Cauza T-210/07: Acțiune introdusă la 11 iunie 2007 — RSA Security Ireland/Comisia Comunităților Europene

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/39

         Acțiune introdusă la 11 iunie 2007 — RSA Security Ireland/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-210/07)
   (2007/C 183/74)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: RSA Security Ireland Ltd (Shannon, Irlanda) (reprezentanți: S. Daly, solicitor și B. Conway, barrister)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Comisiei notificată reclamantei de Revenue Commissioners la 30 martie 2007, întrucât nu s-a clasificat produsul reclamantei în scopul clasificării tarifare conform Nomenclaturii Combinate prin referire la caracteristicile și calitățile obiective ale produsului;

               —

               constatarea faptului că determinarea clasificării vamale a produsului trebuie făcută în conformitate cu caracteristica intrinsecă a produsului în sensul a ceea ce este propriu unei mașini automate de prelucrare a datelor și, în consecință, că se cuvine a fi clasificat în codul 8471 din Nomenclatura Combinată; sau, în subsidiar

               —

               constatarea faptului că produsul trebuie clasificat prin referire la caracteristica sa esențială de mașină sau dispozitiv de calculat potrivit codului 8470 din Nomenclatura Combinată;

               —

               constatarea faptului că, în conformitate cu regulile acceptate de clasificare a mărfurilor în scopuri vamale comunitare, caracteristica esențială a produsului nu este aceea a unui dispozitiv de securitate sau a unui mijloc de acces la datele înregistrate, fie stocate într-o mașină automată de prelucrare a datelor, fie în alt mod;

               —

               obligarea de a-i fi restituit reclamantei, cu dobândă, un astfel de drept vamal plătit de aceasta cu privire la importul produsului în Comunitate de la intrarea în vigoare a deciziei Comisiei.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea sa, reclamanta solicită anularea deciziei Comisiei de care a fost informată prin poșta electronică transmisă de Revenue Commissioners la 30 martie 2007 ca răspuns la o cerere de informații tarifare obligatorii formulată de reclamantă cu privire la un dispozitiv de securitate care poate fi conectat la o mașină automată de prelucrare a datelor denumit „SID 800 Product”.
   Reclamanta susține că decizia, astfel cum a fost comunicată în primul rând către Revenue Commissioners și apoi reclamantei înseși, nu a clasificat produsul acesteia din urmă prin referire la caracteristicile și calitățile sale obiective și a determinat clasificarea tarifară într-un mod care constituie o eroare fundamentală de drept.
   Reclamanta susține, în continuare, că o corectă clasificare tarifară a produsului prin referire la caracteristicile sale esențiale ar trebui să fie de unitate a unei mașini automate de prelucrare a datelor conform codului 8471 din Codul Vamal Comunitar (1) prin faptul că produsul întrunește cerințele Notei 5(B) din codul 8471 pentru o astfel de clasificare sau este în sine o mașină automată de prelucrare a datelor.
   În subsidiar, reclamanta susține că clasificarea tarifară corectă a produsului prin referire la caracteristicile ei obiective este cea a unei mașini sau a unui dispozitiv de calculat conform Codului tarifar 8470 din Codul Vamal Comunitar.
   În sfârșit, reclamanta invocă faptul că acțiunile Comisiei în legătură cu cererea sa de informații tarifare obligatorii cu privire la produs pe baza proprietăților produsului ca unitate a unei mașini automate de prelucrare a datelor echivalează cu lipsa unei proceduri echitabile și cu abuzul de putere.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1).


title: Cauza C-639/16 P: Recurs introdus la 9 decembrie 2016 de Foodcare sp. z o.o. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 5 octombrie 2016 în cauza T-456/15, Foodcare sp. z o.o./EUIPO

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/8

         Recurs introdus la 9 decembrie 2016 de Foodcare sp. z o.o. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 5 octombrie 2016 în cauza T-456/15, Foodcare sp. z o.o./EUIPO
   (Cauza C-639/16 P)
   (2017/C 202/12)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Foodcare sp. z o.o. (reprezentant: M. Żabińska, radca prawny)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Dariusz Michalczewski
   Prin Ordonanța din 11 mai 2017, Curtea de Justiție (Camera a zecea) a respins recursul ca inadmisibil.


title: Cauza T-123/09: Acțiune introdusă la 28 martie 2009 — Ryanair/Comisia

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/45

         Acțiune introdusă la 28 martie 2009 — Ryanair/Comisia
   (Cauza T-123/09)
   2009/C 141/96
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Ryanair Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida și I.-G. Metaxas-Maragkidis, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea parțială, în conformitate cu articolele 230 CE și 231 CE, a Deciziei Comisiei Europene din 12 noiembrie 2008 în cazul privind ajutorul de stat C26/2008 (împrumut de 300 de milioane EUR acordat Alitalia S.p.A.), în măsura în care nu se dispune recuperarea ajutorului de la succesorii Alitalia și se acordă statului italian un termen suplimentar pentru aplicarea deciziei;

               —

               anularea în totalitate, în conformitate cu articolele 230 CE și 231 CE, a Deciziei din 12 noiembrie 2008 în cazul privind ajutorul de stat N510/2008 (vânzare de active aparținând Alitalia S.p.A.);

               —

               obligarea Comisiei la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă și

               —

               dispunerea oricăror alte măsuri pe care Tribunalul le consideră adecvate.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta contestă legalitatea celor două decizii ale Comisiei din 12 noiembrie 2008 în cazurile privind ajutoarele de stat C 26/2008 (fost NN 31/08) privind împrumutul de 300 de milioane EUR acordat Alitalia, notificat sub numărul C(2008) 6743 (1), și N510/2008, nr. C(2008) 6745 final privind procedura de cesiune de active aparținând Alitalia, în măsura în care Comisia a considerat că prin procedura menționată nu se acorda un ajutor de stat, cu condiția ca autoritățile italiene să îndeplinească anumite angajamente.
   În susținerea cererii sale, reclamanta invocă următoarele motive:
   Cu privire la prima decizie atacată, reclamanta pretinde că aceasta este parțial nulă, întrucât prin acesta nu se dispune recuperarea ajutorului de la succesorii Alitalia și se acordă statului italian un termen suplimentar pentru recuperarea ajutorului.
   Cu privire la cea de a doua decizie atacată, reclamanta susține că, întrucât nu a inițiat o procedură oficială de investigare în ciuda existenței unor dificultăți importante, Comisia a adoptat o decizie incompletă și insuficientă și a încălcat drepturile procedurale conferite reclamantei de articolul 88 alineatul (2) CE. În plus, în opinia reclamantei, Comisia nu are competența de a adopta o decizie condițională privind inexistența unui ajutor în urma unei simple evaluări preliminare. Mai mult, potrivit reclamantei, Comisia nu a examinat toate elementele relevante ale măsurilor și contextul acestora. În special, în opinia sa, Comisia nu a verificat dacă prin procedura italiană de administrare extraordinară în sine s-a acordat un ajutor și dacă guvernul italian a folosit legislația pentru a favoriza planul propus de Compagnia Aerea Italiana.
   În continuare, reclamanta invocă săvârșirea unei erori vădite de apreciere de către Comisie prin faptul că aceasta nu a luat în considerare posibilele alternative la cesiunea activelor Alitalia, precum lichidarea judiciară sau cesiunea de acțiuni. Reclamanta susține că, în plus, Comisia nu a aplicat principiul investitorului în economia de piață în ceea ce privește cesiunea activelor Alitalia, în special prin aceea că nu a examinat efectul asupra prețului al condiției exprese privind continuitatea serviciului și condiția privind originea italiană a cumpărătorului activității de transport de pasageri a Alitalia, prin faptul că nu a considerat procedura de cesiune a activelor Alitalia ca vădit neadecvată și prin faptul că nu a examinat prețul real oferit de CAI și nu a definit criteriile de determinare a prețului de piață al activelor Alitalia.
   Reclamanta pretinde că, de asemenea, Comisia a identificat în mod greșit partea care trebuie să ramburseze împrumutul, care ar trebui să fie CAI, având în vedere continuitatea dintre Alitalia și Compagnia Aerea Italiana. În sfârșit, potrivit reclamantei, Comisia și-a încălcat obligația de motivare.

      (1)  OJ 2009 L 52, p. 3


title: Cauza C-18/09: Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/27

         Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-18/09)
   (2009/C 69/49)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Simonsson și L. Lozano Palacios, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin menținerea în vigoare a Legii 48/2003 din 26 noiembrie privind regimul economic și prestările de servicii ale porturilor de interes general, și în special a articolului 24 alineatul (5) și a articolului 27 alineatele (1), (2) și (4) din această lege, care stabilesc un sistem de facilități și de scutiri de la plata taxelor portuare, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dreptului comunitar și, în particular, al articolului 1 din Regulamentul (CEE) nr. 4055/86 (1) al Consiliului din 22 decembrie 1986 de aplicare a principiului libertății de a presta servicii în transporturile maritime între state membre și între state membre și țări terțe

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Legislația spaniolă stabilește o serie de scutiri și facilități privind taxele portuare. Aceste scutiri și facilități se acordă în funcție de porturile de origine și de destinație ale navelor și au drept consecință aplicarea unor tarife mai avantajoase, în primul rând, traficului între arhipelagurile spaniole sau cu Ceuta și Melilla, în al doilea rând, traficului între aceste porturi și porturi din Uniunea Europeană și, în al treilea rând, între porturile Uniunii Europene. Această legislație este, prin urmare, discriminatorie în opinia Comisiei.
   Regatul Spaniei, care invocă situarea geografică specifică a porturilor în cauză, nu a justificat necesitatea și nici proporționalitatea măsurii. Deși Regatul Spaniei s-a angajat să modifice legislația în cauză, Comisia nu are cunoștință despre adoptarea niciunei legi care să pună capăt încălcării.

      (1)  JO L 378, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 173.


title: Cauza C-181/06: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 iulie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Portugalia) — Deutsche Lufthansa AG/Ana — Aeroportos de Portugal SA (Transporturi aeriene — Aeroporturi — Handling la sol — Perceperea unei redevențe de administrare și supraveghere la sol)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 iulie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Portugalia) — Deutsche Lufthansa AG/Ana — Aeroportos de Portugal SA
   (Cauza C-181/06) (1)

   (Transporturi aeriene - Aeroporturi - Handling la sol - Perceperea unei redevențe de administrare și supraveghere la sol)
   (2007/C 199/18)
   Limba de procedură: portugheza
   Instanța de trimitere
   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Deutsche Lufthansa AG

      Pârâtă: Ana — Aeroportos de Portugal SA
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Tribunal Administrativo e Fiscal — Interpretarea articolului 16 alineatul (3) din Directiva 96/67/CE a Consiliului din 15 octombrie 1996 privind accesul la piața serviciilor de handling la sol în aeroporturile Comunității (JO L 272, p. 36) — Acces la piața serviciilor de handling la sol în aeroporturile Comunității — Perceperea unei redevențe de acces la piața serviciilor de administrare și supraveghere la sol
   Dispozitivul
   Dreptul comunitar se opune unei reglementări naționale precum cea prevăzută la articolele 10 alineatul 1 din Decretul de reglementare nr. 12/99 din 30 iulie 1999 și 18 alineatul 2 din Decretul-lege nr. 102/90 din 21 martie 1990, astfel cum a fost modificat prin Decretul-lege nr. 280/99 din 26 iulie 1999, cu excepția cazului în care redevența de administrare și supraveghere la sol prevăzută de această legislație este datorată în schimbul unei părți sau al tuturor serviciilor prevăzute la punctul 1 din anexa la Directiva 96/67/CE a Consiliului din 15 octombrie 1996 privind accesul la piața serviciilor de handling la sol în aeroporturile Comunității și nu constituie o a doua taxare a unor servicii deja taxate printr-o altă redevență sau taxă. În ipoteza în care, în urma verificărilor efectuate de instanța de trimitere, ar rezulta că redevența din acțiunea principală constituie o redevență de acces la instalațiile aeroportuare, revine acestei instanțe sarcina de a verifica dacă redevența respectivă îndeplinește criteriile pertinenței, obiectivității, transparenței și nediscriminării, astfel cum sunt precizate acestea de articolul 16 alineatul (3) din Directiva 96/67.

      (1)  JO C 154, 1.7.2006.


title: Cauza C-601/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 octombrie 2016 – Comisia Europeană/Republica Italiană [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/80/CE — Articolul 12 alineatul (2) — Sisteme naționale de despăgubire a victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență, care garantează o despăgubire echitabilă și corespunzătoare — Sistem național care nu acoperă toate infracțiunile intenționate săvârșite prin violență pe teritoriul național]

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 octombrie 2016 – Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-601/14) (1)

   ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/80/CE - Articolul 12 alineatul (2) - Sisteme naționale de despăgubire a victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență, care garantează o despăgubire echitabilă și corespunzătoare - Sistem național care nu acoperă toate infracțiunile intenționate săvârșite prin violență pe teritoriul național])
   (2016/C 462/02)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Traversa și F. Moro, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistați de G. Palatiello și E. De Bonis, avvocati dello Stato)

      Intervenient în susținerea reclamantei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: E. Moro, M. Chavrier și K. Pleśniak, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pentru a garanta existența unui sistem de despăgubire a victimelor tuturor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență pe teritoriul său, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligația care îi revine în temeiul articolului 12 alineatul (2) din Directiva 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind despăgubirea victimelor infracționalității.

               2)

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza T-496/14: Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Berry Investments/Consiliul

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/53

         Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Berry Investments/Consiliul
   (Cauza T-496/14)
   2014/C 292/65
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Berry Investments, Inc. (Monrovia, Liberia) (reprezentanți: Vasileios Spiridon Christianos și Stavroula Paliou, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamantă a sumei de 4 36  357,19 euro, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul pe care i l-a provocat prin acțiunile sale ilicite, cu dobânzi de la data deposedării ilegale de depunerile sale (29 martie 2013) până la pronunțarea hotărârii în cauză, precum și a dobânzilor de întârziere de la pronunțarea hotărârii în litigiul în cauză până la rambursarea totală;

               —

               cu titlu subsidiar, obligarea pârâtului la plata către reclamantă a patru cincimi din suma menționată mai sus, și anume suma de 3 49  085,75 euro, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul pe care i l-a provocat prin acțiunile sale ilicite, cu dobânzi de la data deposedării ilegale de depunerile sale (29 martie 2013) până la pronunțarea hotărârii în cauză, precum și a dobânzilor de întârziere de la pronunțarea hotărârii în litigiul în cauză până la rambursarea totală;

               —

               cu titlu absolut subsidiar, stabilirea sumei pe care pârâtul va trebui să o plătească reclamantei cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul pe care i l-a provocat prin acțiunile sale ilicite;

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamantă a sumei de 50  000 de euro, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral pe care i l-a provocat prin încălcarea principiului egalității de tratament;

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamantă a sumei de 50  000 de euro, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral pe care i l-a provocat prin încălcarea dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită Tribunalului, competent în temeiul articolului 268 TFUE, repararea, în temeiul articolului 340 al doilea paragraf TFUE, a prejudiciului pe care l-a suferit ca urmare a comportamentului ilegal al pârâtului.
   Reclamanta susține că acest prejudiciu a survenit atunci când pârâtul, acționând dincolo de limitele competențelor sale și cu încălcarea dreptului derivat al Uniunii și a principiilor generale ale dreptului Uniunii, a impus și, în consecință, a provocat deprecierea depozitelor bancare deținute de reclamantă la Cyprus Popular Bank Public Co Ltd (Laïki Trapeza) și, în orice caz, a contribuit la acest lucru.
   Mai precis, reclamanta susține că pârâtul a încălcat următoarele drepturi fundamentale și principii generale ale dreptului Uniunii:

               —

               în primul rând, încălcarea dreptului de proprietate;

               —

               în al doilea rând, încălcarea principiului egalității de tratament și

               —

               în al treilea rând, încălcarea dreptului la protecție jurisdicțională și a principiului securității juridice.

               —

               Potrivit reclamantei, condițiile pentru angajarea răspunderii extracontractuale a pârâtului, astfel cum au fost consolidate de jurisprudență, sunt îndeplinite în vederea acordării despăgubirii.


title: Hotărârea Curții din 22 noiembrie 2012 în cauza E-17/11 – Aresbank SA/Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Autoritatea de supraveghere financiară) și Islanda (Directiva 94/19/CE – Directiva 2000/12/CE – Directiva 2006/48/CE – Admisibilitate – Legislație națională care include prevederi ale legislației SEE pentru a reglementa situații pur interne – Conceptul de depozit – Împrumuturi interbancare – Recunoașterea reciprocă a unei autorizații pentru inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit – Aplicabilitatea deciziilor Comitetului mixt al SEE)

text:
               14.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 75/13

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 22 noiembrie 2012
   în cauza E-17/11
   Aresbank SA/Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Autoritatea de supraveghere financiară) și Islanda
   (Directiva 94/19/CE – Directiva 2000/12/CE – Directiva 2006/48/CE – Admisibilitate – Legislație națională care include prevederi ale legislației SEE pentru a reglementa situații pur interne – Conceptul de depozit – Împrumuturi interbancare – Recunoașterea reciprocă a unei autorizații pentru inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit – Aplicabilitatea deciziilor Comitetului mixt al SEE)
   2013/C 75/07
   În cauza E-17/11, Aresbank SA/Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Autoritatea de supraveghere financiară) și Islanda privind o CERERE adresată Curții, în conformitate cu articolul 34 din Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Hæstiréttur Íslands (Curtea Supremă din Islanda), referitoare la interpretarea termenului de depozit de la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 94/19/CE a Consiliului privind sistemele de garantare a depozitelor, Curtea, alcătuită din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 22 noiembrie 2012, o hotărâre a cărei parte dispozitivă este următoarea:

               1.

               Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 94/19/CE a Consiliului privind sistemele de garantare a depozitelor trebuie interpretat în sensul că fondurile împrumutate de o instituție de credit finanțatoare unei instituții de credit debitoare, care trebuie să fie rambursate la o dată prestabilită, împreună cu dobânda care a fost negociată în mod special, trebuie considerate drept depozit în sensul respectivei dispoziții. Acest lucru este valabil chiar dacă fondurile nu sunt plasate într-un cont special în numele instituției de credit finanțatoare și instituția de credit debitoare nu a emis niciun document special de înregistrare a primirii fondurilor, nu a plătit pentru aceste fonduri prime către Fondul de garantare a depunătorilor și investitorilor, iar fondurile primite nu au fost înregistrate ca depozit în contabilitatea instituției de credit debitoare.
               Cu toate acestea, astfel de fonduri transferate de la o instituție de credit la alta, în temeiul unui acord de împrumut, constituie depozite care nu sunt acoperite de sistemele de garantare prevăzute în Directiva 94/19/CE. Prin urmare, astfel de fonduri nu sunt eligibile pentru rambursare în conformitate cu respectiva directivă. Astfel, se poate stabili o distincție între o definiție funcțională a depozitelor eligibile în temeiul Directivei 94/19/CE, care se bazează pe articolul 1 alineatul (1) corelat cu articolul 2, și o definiție tehnică, care include și depozitele ce nu sunt acoperite de sistemele de garantare prevăzute în Directiva 94/19/CE, nefiind prin urmare eligibile pentru rambursare. Îi revine instanței naționale să stabilească dacă, în conformitate cu legislația internă, trebuie aplicată o definiție funcțională sau una tehnică în speța de față.

               2.

               În scopul de a stabili dacă un împrumut între două instituții de credit din cadrul SEE constituie un depozit în sensul articolului 1 alineatul (1) din Directiva 94/19/CE, nu are importanță faptul că statul de origine al instituției debitoare a făcut uz de autorizarea prevăzută la articolul 7 alineatul (2) din Directiva 94/19/CE pentru a exclude depozitele instituțiilor financiare de la aplicarea garanției pentru depozite.

               3.

               În cazul în care o instituție de credit care acordă împrumuturi pe piața interbancară este autorizată să accepte depozite de la publicul larg, nu are importanță, pentru considerarea drept depozit în sensul articolului 1 alineatul (1) din Directiva 94/19/CE a împrumutului interbancar acordat de către această instituție unei alte instituții de credit, faptul că ea nu acceptă astfel de depozite, ci își finanțează operațiunile prin intermediul contribuțiilor din partea proprietarului său și prin emiterea de instrumente financiare, reîmprumutând ulterior sumele respective pe piața interbancară, cu excepția cazului în care autorizația instituției să inițieze și să desfășoare activitatea de instituție de credit a fost retrasă de către autoritatea competentă.


title: Cauza T-346/14: Acțiune introdusă la 14 mai 2014 – Yanukovych/Consiliul

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/37

         Acțiune introdusă la 14 mai 2014 – Yanukovych/Consiliul
   (Cauza T-346/14)
   2014/C 253/52
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Viktor Fedorovych Yanukovych (Kiev, Ucraina) (reprezentant: T. Beazley, QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 66, p. 26), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2014/216/PESC a Consiliului din 14 aprilie 2014 (JO L 111, p. 91), precum și a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 66, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 381/2014 al Consiliului din 14 aprilie 2014 (JO L 111, p. 33), în măsura în care acestea se aplică reclamantului, și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe faptul că Consiliul Uniunii Europene (denumit în continuare „Consiliul”) nu dispunea de o bază juridică adecvată pentru adoptarea deciziei și a regulamentului. Printre argumentele invocate în sprijinul acestui motiv se numără următoarele: (a) nu erau îndeplinite condițiile pentru ca decizia să poată fi întemeiată de Consiliu pe articolul 29 TUE. Printre altele: (i) obiectivele invocate expres de Consiliu (consolidarea statului de drept și respectarea drepturilor omului în Ucraina) nu puteau, în realitate, să fie susținute, astfel încât acesta a invocat temeiuri (legate de o pretinsă delapidare de fonduri ale statului ucrainean și transferul lor ilegal în afara Ucrainei, fapte a căror săvârșire este negată de reclamant) care nu sunt conforme și nu sunt compatibile cu obiectivele invocate sau cu alte obiective relevante prevăzute la articolul 21 TUE; (ii) decizia și regulamentul sunt contrare celorlalte obiective relevante prevăzute la articolul 21 TUE dat fiind că nu „consolidează și sprijină democrația […] și principiile dreptului internațional”, în special întrucât afirmă în mod eronat și se bazează pe faptul că președintele ales în mod democratic al Ucrainei, și anume reclamantul, este un „fost președinte”, contrar dreptului ucrainean și dreptului internațional, precum și întrucât oferă sprijin așa-numiților „președinte interimar și guvern interimar”, care nu au fost aleși în mod legal și democratic și care au preluat puterea prin violență în mod ilegal, cu încălcarea statului de drept, a principiilor democratice și a dreptului internațional; (b) nu erau îndeplinite condițiile pentru ca actele menționate să poată fi întemeiate pe articolul 215 TFUE întrucât nu a existat o decizie valabilă adoptată în temeiul capitolului 2 din titlul V din Tratatul privind Uniunea Europeană; (c) nu a existat o legătură suficientă pentru invocarea articolului 215 TFUE împotriva reclamantului.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe un abuz de putere din partea Consiliului. Scopul real urmărit de Consiliu prin adoptarea deciziei (și, prin urmare, a regulamentului) a constat, în esență, în încercarea de a câștiga încrederea așa-numitului „regim interimar” din Ucraina, astfel încât Ucraina să adopte legături mai strânse cu Uniunea Europeană (asemenea legături mai strânse au fost respinse de președintele și de guvernul Ucrainei aleși în mod democratic), iar nu în motivele invocate în decizie și în regulament.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe neîndeplinirea obligației de motivare din partea Consiliului. Motivările deciziei și a regulamentului în privința includerii reclamantului (pe lângă faptul că sunt greșite) sunt stereotipe, inadecvate și insuficient de detaliate.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că reclamantul nu îndeplinea, la data relevantă, criteriile prevăzute pentru ca o persoană să fie inclusă pe listă. Printre altele, Consiliul nu a furnizat informații relevante, iar reclamantul, în măsura în care are cunoștință, (a) nu a fost declarat răspunzător, până la această dată, pentru delapidare de fonduri ale statului ucrainean sau transferul lor ilegal de niciun organ judiciar sau de altă natură și (b) nu a făcut obiectul, până la această dată, a unei proceduri penale în Ucraina cu privire la săvârșirea unor infracțiuni legate de delapidarea de fonduri ale statului ucrainean sau transferul lor ilegal în străinătate.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe săvârșirea de către Consiliu a unor erori vădite de apreciere atunci când a inclus reclamantul în actele atacate. Printre altele, Consiliul nu avea probe și, în orice caz, nu avea probe „concrete” care să dovedească faptul că acuzațiile reținute împotriva reclamantului sunt „exacte din punct de vedere material” și s-a întemeiat în mod eronat pe susținerile așa-numitului „regim interimar” ilegitim, care urmărea uzurparea puterii și avea motive evidente pentru a face astfel de afirmații în scop ilicit.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantului și/sau pe neacordarea unei protecții jurisdicționale efective acestuia. Printre altele, Consiliul nu a comunicat reclamantului o motivare exhaustivă, inclusiv probele reținute împotriva sa, și nu i-a pus la dispoziție informații și date concrete care să poată justifica înghețarea fondurilor, iar reclamantul a fost obligat să formuleze prezenta cerere într-un termen injust de scurt.

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate al reclamantului garantat la articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene întrucât, printre altele, măsurile restrictive constituie o restrângere nejustificată și disproporționată a acestui drept.


title: Cauza T-198/12 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 15 mai 2013 — Germania/Comisia ( „Măsuri provizorii — Valori-limită pentru antimoniu, arsen, bariu, plumb și mercur prezente în jucării — Refuzul Comisiei de a aproba în întregime dispozițiile naționale notificate de autoritățile germane care mențin valori-limită pentru aceste substanțe — Cerere de măsuri provizorii — Admisibilitate — Urgență — Fumus boni iuris — Evaluare comparativă a intereselor” )

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/23

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 15 mai 2013 — Germania/Comisia
   (Cauza T-198/12 R)
   (Măsuri provizorii - Valori-limită pentru antimoniu, arsen, bariu, plumb și mercur prezente în jucării - Refuzul Comisiei de a aproba în întregime dispozițiile naționale notificate de autoritățile germane care mențin valori-limită pentru aceste substanțe - Cerere de măsuri provizorii - Admisibilitate - Urgență - Fumus boni iuris - Evaluare comparativă a intereselor)
   2013/C 189/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și A. Wiedmann, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Patakia și G. Wilms, agenți)

      Obiectul

   Cerere prin care se solicită, cu titlu provizoriu, aprobarea pentru menținerea dispozițiilor naționale notificate de autoritățile germane privind valorile-limită pentru antimoniu, arsen, bariu, plumb și mercur prezente în jucării până la pronunțarea deciziei pe fond a Tribunalului

      Dispozitivul

               1.

               Comisia Europeană autorizează menținerea dispozițiilor naționale notificate de Republica Federală Germania privind valorile-limită pentru antimoniu, arsen, bariu, plumb și mercur prezente în jucării până la pronunțarea Tribunalului în litigiul principal.

               2.

               Respinge în rest cererea de măsuri provizorii.

               3.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-242/12: Acțiune introdusă la 4 iunie 2012 — SNCF/Comisia

text:
               8.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 273/11

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2012 — SNCF/Comisia
   (Cauza T-242/12)
   2012/C 273/19
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Paris, Franța) (reprezentanți: P. Beurier, O. Billard și V. Landes, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în totalitate;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată din prezenta procedură;

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2012) 1616 final a Comisiei din 9 martie 2012, care declară incompatibile cu piața internă ajutoarele puse în aplicare de Republica Franceză în favoarea Sernam SCS (1), între altele prin recapitalizare, prin acordarea unor garanții și prin renunțarea de către reclamantă la anumite creanțe față de Sernam.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare întrucât, prin adoptarea în decizia atacată a unei poziții care nu figura în decizia de deschidere a procedurii, Comisia nu ar fi permis reclamantei să își exprime în mod util punctul de vedere cu privire la pertinența acestei poziții.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime întrucât Decizia „Sernam 2” (2) ar fi creat o situație care a conferit caracter legitim încrederii avute de reclamantă în caracterul legal al cesionării în bloc de active ale Sernam.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației sale de diligență și a principiului securității juridice întrucât Comisia a adoptat o decizie la aproape șapte ani după cesionarea în bloc de active ale Sernam.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe erori de drept și de fapt întrucât Comisia a considerat că cerințele prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Decizia „Sernam 2” nu au fost respectate. Acest motiv este dezvoltat în șase aspecte întemeiate pe erorile pe care Comisia le-ar fi săvârșit atunci când a considerat că:

                           —

                           cesionarea în bloc a activelor Sernam nu a avut loc la 30 iunie 2005;

                           —

                           aceasta nu constituie o vânzare;

                           —

                           aceasta constituie un transfer integral al Sernam SA (active și pasive);

                           —

                           aceasta nu s-a limitat la activele Sernam SA, ci a fost majorată cu 59 de milioane de euro;

                           —

                           aceasta nu s-a realizat printr-o procedură transparentă și deschisă;

                           —

                           nu s-a respectat finalitatea unei vânzări a activelor.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe eroare de drept întrucât Comisia a considerat că obligația de recuperare a ajutorului de 41 de milioane de euro a fost transmisă către Financière Sernam și filialele acesteia, deși nu se poate considera că Financière Sernam a beneficiat de un avantaj, întrucât ar fi plătit prețul pieței pentru activele în bloc ale Sernam.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe nemotivare și pe erori de fapt și de drept întrucât Comisia a considerat măsurile protocolului de acord referitor la cesionarea în bloc a activelor Sernam constituie ajutoare de stat deși prețul plătit pentru achiziție ar fi un preț de piață care rezultă dintr-o cerere de ofertă deschisă, transparentă, necondiționată și nediscriminatorie și ar fi cu mult inferior costului de lichidare pe care partea ar fi trebuit să îl suporte în cazul lichidării judiciare a Sernam.

      (1)  Ajutorul de stat nr. C-37/2008 — Franța — Aplicarea Deciziei „Sernam 2” — SA.12522.

      (2)  Decizia 2006/367/CE a Comisiei din 20 octombrie 2004 privind ajutorul de stat pus în aplicare în parte de Franța în favoarea întreprinderii „Sernam” [notificat sub numărul C(2004) 3940] (JO 2006, L 140 p. 1).


title: Cauza C-555/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral (Portugalia) la 28 octombrie 2013 — Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited și alții

text:
               18.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 15/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral (Portugalia) la 28 octombrie 2013 — Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited și alții
   (Cauza C-555/13)
   2014/C 15/11
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Arbitral

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Merck Canada Inc.

      Pârâte: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal — Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

      Întrebarea preliminară

   Articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 (1) poate fi interpretat în sensul că permite ca, prin intermediul unui certificat suplimentar de protecție pentru medicamente, perioada de exclusivitate a exploatării invenției brevetate să fie mai mare de 15 ani începând de la data primei autorizații de comercializare în Comunitate a medicamentului respectiv [fără a beneficia de prelungirea prevăzută la alineatul (3) al articolului 13 menționat]?

      (1)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 152, p. 1).


title: Cauza C-463/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite [Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 24 alineatul (1), articolul 25 litera (b), articolul 62 alineatul (2), articolul 63 și articolul 64 alineatul (1) — Noțiunea „prestare de servicii” — Contrat de abonament privind prestarea de servicii de consultanță — Fapt generator al taxei — Necesitatea dovedirii prestării efective a serviciilor — Exigibilitatea taxei]

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/11

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-463/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 24 alineatul (1), articolul 25 litera (b), articolul 62 alineatul (2), articolul 63 și articolul 64 alineatul (1) - Noțiunea „prestare de servicii” - Contrat de abonament privind prestarea de servicii de consultanță - Fapt generator al taxei - Necesitatea dovedirii prestării efective a serviciilor - Exigibilitatea taxei])
   (2015/C 354/13)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad – Varna

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Asparuhovo Lake Investment Company OOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 24 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că noțiunea „prestare de servicii” cuprinde contractele de abonament privind prestarea de servicii de consultanță unei întreprinderi, în special de natură juridică, comercială și financiară, în cadrul cărora prestatorul s-a pus la dispoziția beneficiarului pe durata contractului.

               2)

               În ceea ce privește contractele de abonament privind prestarea de servicii de consultanță precum cele în discuție în litigiul principal, articolul 62 alineatul (2), articolul 63 și articolul 64 alineatul (1) din Directiva TVA trebuie interpretate în sensul că faptul generator al taxei și exigibilitatea acesteia intervin la expirarea perioadei pentru care s-a convenit plata, fără să prezinte importanță dacă beneficiarul a apelat efectiv sau cât de des a apelat la serviciile prestatorului.

      (1)  JO C 439, 8.12.2014.


title: Cauza C-519/12: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 17 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria — Ungaria) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság/Hochtief Solution AG [Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Competențe speciale — Articolul 5 punctul 1 litera (a) — Noțiunea „materie contractuală” ]

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/20

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 17 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria — Ungaria) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság/Hochtief Solution AG
   (Cauza C-519/12) (1)

   (Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Competențe speciale - Articolul 5 punctul 1 litera (a) - Noțiunea „materie contractuală”)
   2013/C 367/34
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Kúria

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság

      Pârâtă: Hochtief Solution AG

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Kúria — Interpretarea articolului 5 punctul 1 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) — Competența instanței unui stat membru în materie contractuală — Acțiune a unui creditor, întemeiată pe un contract de credit, formulată împotriva unei societăți care deține o participație de control în societatea debitoare parte la contract, în temeiul normelor naționale specifice care reglementează răspunderea acestei prime societăți

      Dispozitivul

   Nu se poate considera că ține de „materia comercială”, în sensul articolului 5 punctul 1 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială, un litigiu, precum cel din acțiunea principală, în care legislația națională impune unei persoane să răspundă de datoriile unei societăți pe care o controlează în cazul în care acea persoană nu și-a îndeplinit obligațiile de declarare consecutive obținerii controlului acelei societăți.

      (1)  JO C 46, 16.2.2013.


title: Cauza C-348/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 10 iulie 2015 – Stadt Wiener Neustadt

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 10 iulie 2015 – Stadt Wiener Neustadt
   (Cauza C-348/15)
   (2015/C 363/23)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Stadt Wiener Neustadt

      Intervenientă: A.S.A. Abfall Service AG

      Autoritate pârâtă: Niederösterreichische Landesregierung

      Întrebarea preliminară

   Dreptul Uniunii, în special Directiva 2011/92/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, în special articolul 1 alineatul (4), respectiv Directiva 85/337/CEE (2) a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, în special articolul 1 alineatul (5), se opune unei dispoziții naționale potrivit căreia proiectele care erau supuse obligației de evaluare a efectelor asupra mediului, dar care nu dispuneau de o autorizație în temeiul Legii naționale privind evaluarea efectelor asupra mediului (Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz, denumită în continuare „UVP-G 2000”), ci numai de autorizații acordate în temeiul unor legi sectoriale specifice (de exemplu, al Legii privind gestionarea deșeurilor, Abfallwirtschaftsgesetz), care, la 19 august 2009 (data intrării în vigoare a versiunii revizuite a UVP-G 2009) nu mai puteau fi anulate, din cauza expirării termenului de trei ani prevăzut în legislația națională (articolul 3 alineatul 6 din UVP-G 2000) sunt considerate ca fiind autorizate în temeiul UVP-G 2000 sau o asemenea reglementare este conformă cu principiile securității juridice și protecției încrederii legitime consacrate de dreptul Uniunii?

      (1)  JO 2012, L 26, p. 1.

      (2)  JO L 175, p. 40, Ediție specială 15/vol. 1, p. 174.


title: Cauza C-111/14: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 23 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad – Bulgaria) – GST – Sarviz AG Germania/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na Natisonalnata agentsia za prihodite (Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Principiul neutralității fiscale — Persoană obligată la plata TVA-ului — Plată eronată a TVA-ului de către destinatar — Aplicarea TVA-ului în cazul prestatorului de servicii — Refuzul de a acorda rambursarea TVA-ului prestatorului de servicii)

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/10

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 23 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad – Bulgaria) – GST – Sarviz AG Germania/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na Natisonalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-111/14) (1)

   ((Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Principiul neutralității fiscale - Persoană obligată la plata TVA-ului - Plată eronată a TVA-ului de către destinatar - Aplicarea TVA-ului în cazul prestatorului de servicii - Refuzul de a acorda rambursarea TVA-ului prestatorului de servicii))
   (2015/C 205/13)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven administrativen sad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: GST – Sarviz AG Germania

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na Natisonalnata agentsia za prihodite

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 193 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/88/UE a Consiliului din 7 decembrie 2010, trebuie interpretat în sensul că este obligată la plata taxei pe valoarea adăugată numai persoana impozabilă care prestează servicii, în cazul în care acestea au fost furnizate de la un sediu comercial fix situat în statul membru în care trebuie plătită această taxă.

               2)

               Articolul 194 din Directiva 2006/112, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/88, trebuie interpretat în sensul că nu permite administrației fiscale a unui stat membru să considere persoană obligată la plata taxei pe valoarea adăugată destinatarul unei prestări de servicii furnizate de la un sediu comercial fix al prestatorului, în cazul în care atât acesta din urmă, cât și destinatarul acestor servicii sunt stabiliți pe teritoriul aceluiași stat membru, chiar dacă acest destinatar a plătit deja taxa respectivă bazându-se pe supoziția eronată că prestatorul nu dispunea de un sediu comercial fix în acest stat.

               3)

               Principiul neutralității taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale care permite administrației fiscale să refuze prestatorului de servicii rambursarea acestei taxe pe care a plătit-o, deși destinatarului acestor servicii, care a plătit de asemenea taxa menționată pentru aceleași servicii, i-a fost refuzat dreptul de a o deduce, pentru motivul că nu dispunea de documentul fiscal corespunzător, legea națională nepermițând regularizarea documentelor fiscale în cazul în care există o decizie definitivă de rectificare a impunerii.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.