title: Cauza C-73/12: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 4 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Giudice di Pace di Revere — Italia) — Procedură penală împotriva Ahmed Ettaghi (Trimitere preliminară — Lipsa descrierii litigiului principal — Inadmisibilitate vădită)

text:
               6.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/8

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 4 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Giudice di Pace di Revere — Italia) — Procedură penală împotriva Ahmed Ettaghi
   (Cauza C-73/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Lipsa descrierii litigiului principal - Inadmisibilitate vădită)
   2012/C 303/15
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di Pace di Revere

      Partea din acțiunea principală

   Ahmed Ettaghi

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Giudice di Pace di Revere — Interpretarea art. 2, 4, 6, 7, 8, 15 și 16 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, p. 98), precum și a art. 4 alin. (3) TUE — Legislație națională care prevede aplicarea unei amenzi străinului intrat în mod ilegal pe teritoriul național sau care s-a aflat în situație de ședere ilegală pe acel teritoriu — Admisibilitatea delictului penal de ședere ilegală — Posibilitatea de a substitui amenda cu expulzarea imediată pentru o perioadă de cel puțin cinci ani sau cu o pedeapsă privativă de libertate („permanenza domiciliare”) — Obligațiile statelor membre în cursul termenului de transpunere a unei directive

      Dispozitivul

   Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Giudice di Pace di Revere (Italia) prin decizia din 26 ianuarie 2012, este vădit inadmisibilă.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza T-128/13: Ordonanța Tribunalului din 14 octombrie 2013 — Vicente Gandia Pla/OAPI — Tesco Stores (MARQUES DE CHIVÉ) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Renunțare la marca națională — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               7.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/13

         Ordonanța Tribunalului din 14 octombrie 2013 — Vicente Gandia Pla/OAPI — Tesco Stores (MARQUES DE CHIVÉ)
   (Cauza T-128/13) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Renunțare la marca națională - Dispariția obiectului litigiului - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 359/24
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Vicente Gandia Pla, SA (Chiva, Spania) (reprezentant: I. Temiño Ceniceros, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Tesco Stores Ltd (Cheshunt, Regatul Unit)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 13 decembrie 2012 (cauza R 854/2012-1), privind o procedură de opoziție între Tesco Stores Ltd și Vicente Gandia Pla, SA.

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului acțiunii.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza F-130/07: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2007 — Vinci/Banca Centrală Europeană

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/32

         Acțiune introdusă la 31 octombrie 2007 — Vinci/Banca Centrală Europeană
   (Cauza F-130/07)
   (2008/C 8/58)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Fiorella Vinci (Schöneck, Germania) (reprezentant: B. Karthaus, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că depunerea la dosarul personal a scrisorii pârâtei din 5 martie 2007 (07) 139a H KK7bk HEAL, a scrisorii din 5 martie 2007 (07) 139b H KK/bk HEAL și înregistrarea „Medical Certificate” eliberat de dr. Schön la 24 aprilie 2007, precum și înregistrarea rezultatelor vizitei medicale efectuate la Deutsche Klinik für Diagnostik privind starea de sănătate a reclamantei din 2 aprilie 2007 în dosarul medical sunt nelegale;

               —

               constatarea nelegalității deciziei pârâtei din 3 septembrie 2007 (07) 772 PSR JMC/cc APPE prin care aceasta refuză ștergerea datelor personale pe care le conțin documentele menționate la punctul 1;

               —

               constatarea faptului că decizia pârâtei din 5 martie 2007, prin care reclamanta este obligată să efectueze o vizită medicală, este lipsită de efecte juridice;

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamantă a sumei de 10 000,00 euro;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În primul capăt de cerere, reclamanta solicită constatarea faptului că depunerea documentelor menționate în cerere la dosarul personal și la dosarul medical separat este nelegală. Al doilea capăt de cerere vizează constatarea nelegalității refuzului pârâtei de a șterge datele personale obținute în mod ilegal. În motivarea cererii, reclamanta susține că Staff Rule 5.13.4 a Băncii Central Europene (BCE) s-ar opune atât obținerii cât și înregistrării de date medicale, întrucât aceasta, pe de o parte, nu autorizează prelucrarea categoriilor speciale de date personale prevăzute la articolul 10 din Regulamentul nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (denumit în continuare „Regulamentul nr. 45/2001”), și, pe de altă parte, nu prevede, contrar articolului 10 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001, niciun scop care face necesară prelucrarea.
   În cel de al treilea capăt de cerere, se solicită anularea deciziei Comisiei din 5 martie 2007 prin care s-a dispus obligarea reclamantei să efectueze o vizită medicală. Reclamanta își întemeiază cererea de anulare pe săvârșirea unui abuz de putere, precum și pe nerespectarea normelor fundamentale de procedură ce rezultă din Staff Rule 5.13.4. Potrivit acesteia, numai „Medical Adviser” care funcționează în cadrul BCE este împuternicit să dispună alte măsuri medicale, de exemplu, efectuarea unei vizite medicale, iar nu și superiorii direcți ai reclamantei.
   În plus, reclamanta solicită repararea prejudiciului moral care i-a fost cauzat prin faptul că a fost obligată să efectueze o vizită medicală completă, fără ca pentru aceasta să existe un temei juridic corespunzător.


title: Cauza T-359/11: Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2014 – Makhlouf/Consiliul

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/58

         Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2014 – Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-359/11) (1)

   2014/C 292/72
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza C-338/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Regionale (Italia) la 22 iulie 2008 — P. Ferrero e C. SPA/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Alba

text:
               11.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Regionale (Italia) la 22 iulie 2008 — P. Ferrero e C. SPA/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Alba
   (Cauza C-338/08)
   (2008/C 260/11)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Commissione Tributaria Regionale
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: P. Ferrero e C. SPA.

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Alba
   Întrebările preliminare

               1)

               Reținerea aplicabilă majorării dividendelor constituie o reținere la sursă asupra profiturilor, interzisă prin articolul 5 alineatul (1) din Directiva 90/435 (1) (în speță, filiala optase pentru regimul convențional)?

               2)

               În subsidiar, în cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, este aplicabilă clauza de salvgardare prevăzută la articolul 7 alineatul (2) din directiva citată?

      (1)  JO L 225, p. 6, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 97.


title: Cauza C-40/16: Ordonanța președintelui Curții din 20 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hamburg – Germania) – Irene Uhden/KLM Royal Dutch Airlines NV

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/20

         Ordonanța președintelui Curții din 20 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hamburg – Germania) – Irene Uhden/KLM Royal Dutch Airlines NV
   (Cauza C-40/16) (1)

   (2016/C 326/36)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 175, 17.5.2016.


title: Cauza C-393/13 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 1 octombrie 2014 – Consiliul Uniunii Europene/Alumina d.o.o., Comisia Europeană [Recurs — Dumping — Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 464/2011 — Import de pudră de zeolit A originară din Bosnia și Herțegovina — Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 — Articolul 2 — Determinarea valorii normale — Noțiunea „operațiuni comerciale normale” ]

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/14

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 1 octombrie 2014 – Consiliul Uniunii Europene/Alumina d.o.o., Comisia Europeană
   (Cauza C-393/13 P) (1)

   ([Recurs - Dumping - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 464/2011 - Import de pudră de zeolit A originară din Bosnia și Herțegovina - Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Articolul 2 - Determinarea valorii normale - Noțiunea „operațiuni comerciale normale”])
   2014/C 421/18
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat inițial de G. Berrisch, ulterior de D. Gerardin, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Alumina d.o.o. (reprezentanți: J.-F. Bellis și B. Servais, avocați), Comisia Europeană

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza C-173/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 octombrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd/Sportradar GmbH, Sportradar AG (Directiva 96/9/CE — Protecția juridică a bazelor de date — Articolul 7 — Drept sui generis — Baze de date referitoare la meciurile din campionatele de fotbal în curs — Noțiunea „reutilizare” — Localizarea actului de reutilizare)

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 octombrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd/Sportradar GmbH, Sportradar AG
   (Cauza C-173/11) (1)

   (Directiva 96/9/CE - Protecția juridică a bazelor de date - Articolul 7 - Drept sui generis - Baze de date referitoare la meciurile din campionatele de fotbal în curs - Noțiunea „reutilizare” - Localizarea actului de reutilizare)
   2012/C 379/12
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd

      Pârâte: Sportradar GmbH, Sportradar AG

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Interpretarea directivei 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date (JO L 77, p. 20, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 102), în special a articolului 7 din aceasta — Dreptul producătorului unei baze de date de a interzice extragerea și/sau reutilizarea unei părți din conținutul bazei de date — Noțiunile „extragere” și „reutilizare” [art. 7 alineatul (2) din directivă] — Baze de date care conțin informații privind meciuri de fotbal în desfășurare („Football Live”).

      Dispozitivul

   Articolul 7 din Directiva 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date trebuie interpretat în sensul că transmiterea de către o persoană, prin intermediul unui server web situat într-un stat membru A, a unor date descărcate în prealabil de ea dintr-o bază de date protejată prin dreptul sui generis în temeiul aceleiași directive, pe computerul altei persoane stabilite într-un stat membru B, la cererea celei din urmă, în vederea stocării în memoria acestui computer și a afișării pe ecranul acestuia, constituie un act de „reutilizare” a acestor date de către persoana care a realizat această transmitere. Trebuie să se considere că acest act are loc, cel puțin, în statul membru B, în cazul în care există indicii care permit să se concluzioneze că un asemenea act pune în evidență intenția autorului său să vizeze membrii publicului stabiliți în acest din urmă stat membru, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.

      (1)  JO C 194, 2.7.2011.


title: Cauza C-21/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 15 ianuarie 2016 – Euro Tyre BV/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 15 ianuarie 2016 – Euro Tyre BV/Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Cauza C-21/16)
   (2016/C 118/13)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Euro Tyre BV

      Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 131 și articolul 138 alineatul (1) din Directiva 2006/112 (1) trebuie interpretate în sensul că, în ceea ce privește livrarea intracomunitară de bunuri, se opun ca autoritățile fiscale ale unui stat membru să refuze scutirea de TVA vânzătorului unui bun, domiciliat în acest stat membru, pentru faptul că cumpărătorul, domiciliat în alt stat membru, nu este înregistrat în VIES (2) și nici nu este supus în țara respectivă unui regim de plată a taxei aferente achizițiilor intracomunitare de bunuri, chiar dacă la momentul transmiterii dispune de un număr de identificare în scopuri de TVA valabil în acest alt stat membru, număr care a fost utilizat pe facturile aferente operațiunilor, atunci când sunt îndeplinite condițiile de fond cumulative pentru o livrare intracomunitară de bunuri, și anume atunci când dreptul de a dispune de bunul respectiv în calitate de proprietar a fost transmis cumpărătorului și când furnizorul atestă că bunul a fost expediat sau transportat într-un alt stat membru și că, în urma unei astfel de expedieri sau transport, același bun a părăsit fizic teritoriul statului membru de plecare, având ca destinaţie un cumpărător persoană impozabilă sau persoană juridică ce acționează ca atare într-un stat membru diferit de statul de plecare a bunurilor?

               2)

               Principiul proporționalității se opune interpretării articolului 138 alineatul (1) din Directiva 2006/112 în sensul că scutirea trebuie refuzată în cazul în care un vânzător cu domiciliul într-un stat membru are cunoștință de faptul că cumpărătorul, domiciliat în alt stat membru, deși este, în acest alt stat membru, titular al unui număr de identificare valabil în scopuri de TVA, nu este înregistrat în VIES și nici nu este supus în țara respectivă unui regim de plată a taxei aferente achizițiilor intracomunitare de bunuri, dar speră că cumpărătorului îi va fi aprobată înregistrarea ca operator intracomunitar cu efect retroactiv?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).

      (2)  WATT Information Exchange System.


title: Cauza C-29/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Stralsund (Germania) la 18 ianuarie 2016 – HanseYachts AG/Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Stralsund (Germania) la 18 ianuarie 2016 – HanseYachts AG/Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA
   (Cauza C-29/16)
   (2016/C 136/15)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Stralsund

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: HanseYachts AG

      Pârâte: Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur și Compagnie Generali IARD SA

      Întrebarea preliminară

   În cazul în care dreptul procesual al unui stat membru prevede o procedură probatorie autonomă, în cadrul căreia, la solicitarea instanței, se obține o expertiză judiciară (în speță: expertise judiciare din dreptul francez), iar în statul membru respectiv se instituie o asemenea procedură și ulterior, în același stat membru, se introduce o acțiune în justiție, întemeiată pe rezultatele procedurii probatorii autonome:
   Trebuie să se considere, în acest caz, că actul prin care s-a declanșat procedura probatorie autonomă constituie „actul de sesizare a instanței sau un alt act echivalent” în sensul articolului 30 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1)? Sau trebuie să se considere că doar actul prin intermediul căruia s-a introdus acțiunea în instanță trebuie calificat drept „actul de sesizare a instanței sau un alt act echivalent?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza T-36/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 4 martie 2009 – Furukawa Electric North America/OAPI (SLIM LINE)

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/39

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 4 martie 2009 – Furukawa Electric North America/OAPI (SLIM LINE)
   (Cauza T-36/08) (1)

   2009/C 90/62

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 79, 29.3.2008.


title: Cauza C-132/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 10 CE — A șasea directivă TVA — Obligații în cadrul sistemului intern — Controlul operațiunilor taxabile — Amnistie)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-132/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 10 CE - A șasea directivă TVA - Obligații în cadrul sistemului intern - Controlul operațiunilor taxabile - Amnistie)
   (2008/C 223/05)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și M. Afonso, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. Braguglia, agent și G. De Bellis, avvocato dello Stato)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 2 și 22 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Obligații în cadrul sistemului intern — Lege națională prin care se renunță la controlul operațiunilor taxabile efectuate în cursul unei serii de perioade fiscale
   Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că a prevăzut la articolele 8 și 9 din Legea nr. 289 din 27 decembrie 2002 privind dispozițiile pentru întocmirea bugetului anual și plurianual al statului (Legea finanțelor pentru anul 2003) [legge n. 289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)] renunțarea generală și nediferențiată la verificarea operațiunilor taxabile efectuate în cursul unei serii de perioade fiscale, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2 și 22 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, precum și al articolului 10 CE.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 108, 6.5.2006.


title: Cauza C-190/08: Acțiune introdusă la 7 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/26

         Acțiune introdusă la 7 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-190/08)
   (2008/C 171/40)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: R. Troosters și M. Condou-Durande, agenți)

      Pârât: Regatul Țările de Jos
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin neadoptarea, sau în orice caz, prin necomunicarea către Comisie, a actelor cu putere de lege și a normelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/83/CE (1) a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul de transpunere a directivei a expirat la 10 octombrie 2006.

      (1)  JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52.


title: Cauza C-174/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 aprilie 2011 — Finanzamt Steglitz/Ines Zimmermann

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 aprilie 2011 — Finanzamt Steglitz/Ines Zimmermann
   (Cauza C-174/11)
   2011/C 226/17
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Recurent: Finanzamt Steglitz

      Intimată: Ines Zimmermann

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (g) și/sau articolul 13 secțiunea A alineatul (2) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (1) permit legiuitorului național să prevadă scutirea prestărilor de servicii de îngrijire ambulatorie a persoanelor bolnave sau care necesită îngrijire, în cazul unităților care le efectuează, sub rezerva ca „costurile de îngrijire să fi fost suportate, în anul calendaristic anterior, în cel puțin două treimi din cazuri, în totalitate sau în cea mai mare parte, de instituțiile legale de asigurări sociale sau de ajutor social” [articolul 4 punctul 16 litera (e) din Umsatzsteuergesetz 1993 (Legea privind impozitul pe cifra de afaceri din 1993)]?

               2.

               Pentru răspunsul la această întrebare, ținând seama de principiul neutralității fiscale în materie de taxă pe valoarea adăugată, are relevanță faptul că legiuitorul național scutește aceleași prestații în condiții diferite în cazul în care acestea sunt efectuate de asociații caritabile private recunoscute oficial și de persoane juridice, de organizații și de fonduri destinate unor scopuri caritabile ce au calitatea de membru al unei asociații caritabile (articolul 4 punctul 18 din Umsatzsteuergesetz 1993)?

      (1)  JO L 145, p. 1


title: Cauza C-199/14: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 25 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – János Kárász/Nyugdíjfolyósító Igazgatóság (Trimitere preliminară — Articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Punere în aplicare a dreptului Uniunii — Lipsă — Necompetență vădită a Curții)

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/6

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 25 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – János Kárász/Nyugdíjfolyósító Igazgatóság
   (Cauza C-199/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Punere în aplicare a dreptului Uniunii - Lipsă - Necompetență vădită a Curții))
   (2014/C 431/11)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: János Kárász

      Pârâtă: Nyugdíjfolyósító Igazgatóság

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebarea adresată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) prin decizia din 25 martie 2014.

      (1)  JO C 245, 28.7.2014.


title: Cauza C-606/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria provinciale di Genova (Italia) la 24 decembrie 2012 — Dresser Rand SA/Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria provinciale di Genova (Italia) la 24 decembrie 2012 — Dresser Rand SA/Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli
   (Cauza C-606/12)
   2013/C 101/14
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria provinciale di Genova

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Dresser Rand S.A.

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

      Întrebările preliminare

               1.

               Un transfer de bunuri dintr-un stat membru către teritoriul italian, în scopul de a verifica compatibilitatea acestor bunuri cu alte bunuri achiziționate pe teritoriul național, fără să se fi efectuat nicio intervenție asupra bunurilor introduse în Italia, poate intra sub incidența expresiei „prelucrarea fizică a bunurilor”, prevăzută la articolul 17 alineatul (2) litera (f) din Directiva 2006/112/CE (1) și, în acest sens, este util să fie analizată natura operațiunilor efectuate între F.B. ITMI și DR-IT?

               2.

               Articolul 17 alineatul (2) litera (f) din Directiva 2006/112/CE trebuie să fie interpretat în sensul că se opune ca legislația sau practica statelor membre să poată prevedea că expedierea sau transportul bunurilor nu sunt tratate ca un transfer către un alt stat membru decât cu condiția returnării bunurilor în statul membru din care au fost expediate sau transportate inițial?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7


title: Cauza T-502/14: Acțiune introdusă la 2 iulie 2014 – Torrevisa/Comisia

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/54

         Acțiune introdusă la 2 iulie 2014 – Torrevisa/Comisia
   (Cauza T-502/14)
   2014/C 282/71
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Torrevisa, SA (Torrevieja, Spania) (reprezentant: J. De Juan Casadevall, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               în subsidiar, în cazul în care se consideră că sistemul fiscal spaniol în materie de leasing constituie un ajutor de stat nelegal, dispunerea recuperării numai până la data publicării în JOUE a deciziei de deschidere a procedurii oficiale de investigare, și anume 21 septembrie 2011, și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-500/14, Derivados del Flúor/Comisia.


title: Cauza C-250/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 20 mai 2010 — Haltergemeinschaft LBL GbR/Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 20 mai 2010 — Haltergemeinschaft LBL GbR/Hauptzollamt Düsseldorf
   (Cauza C-250/10)
   ()
   2010/C 234/34
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Düsseldorf

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Haltergemeinschaft LBL GbR

      Pârât: Hauptzollamt Düsseldorf

      Întrebarea preliminară

   Sub rezerva unui răspuns pozitiv la prima întrebare din ordonanța Bundesfinanzhof din 1 decembrie 2009, VII R 9, 10/09, care face deja obiectul unei proceduri a întrebărilor preliminare în cauza C-79/10, pendinte în fața Curții de Justiție a Uniunii Europene — locatorul care își închiriază avionul inclusiv pentru curse charter, punând la dispoziție și carburantul, beneficiază de scutirea de la impozitare prevăzută la articolul 14 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (1)?

      (1)  JO L 283, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98.


title: Cauza T-670/14: Ordonanța Tribunalului din 23 noiembrie 2015 – Milchindustrie Verband și Deutscher Raiffeisenverband/Comisia („Acțiune în anulare — Orientări privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020 — Asociație — Lipsa afectării directe a membrilor — Inadmisibilitate”)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/57

         Ordonanța Tribunalului din 23 noiembrie 2015 – Milchindustrie Verband și Deutscher Raiffeisenverband/Comisia
   (Cauza T-670/14) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Orientări privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020 - Asociație - Lipsa afectării directe a membrilor - Inadmisibilitate”))
   (2016/C 027/73)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Milchindustrie Verband eV (Berlin, Germania) și Deutscher Raiffeisenverband eV (Berlin) (reprezentanți: I. Zenke și T. Heymann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann, T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Comunicării Comisiei din 28 iunie 2014 intitulată „Orientări privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020” (JO C 200, p. 1), în măsura în care sectorul exploatării fabricilor de produse lactate și al fabricării brânzeturilor (NACE 10.51) nu este inclus în anexa 3 la această comunicare.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind inadmisibilă.

               2)

               Milchindustrie Verband eV și Deutscher Raiffeisenverband eV suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 431, 1.12.2014.


title: Cauza C-100/10: Ordonanța președintelui Curții din 12 iulie 2010 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/27

      Ordonanța președintelui Curții din 12 iulie 2010 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului
      (Cauza C-100/10) (1)

      ()
      (2010/C 288/51)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza T-98/14: Ordonanța Tribunalului din 2 martie 2016 – Société générale/Comisia

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/44

         Ordonanța Tribunalului din 2 martie 2016 – Société générale/Comisia
   (Cauza T-98/14) (1)

   (2016/C 136/60)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza C-234/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Skatteministeriet/DSV Road A/S [Codul vamal comunitar — Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 — Articolul 204 alineatul (1) litera (a) — Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 — Articolul 859 — Regimul de tranzit extern — Expeditor agreat — Nașterea unei datorii vamale — Document de tranzit pentru mărfuri care nu există fizic]

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Skatteministeriet/DSV Road A/S
   (Cauza C-234/09) (1)

   (Codul vamal comunitar - Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Articolul 204 alineatul (1) litera (a) - Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 - Articolul 859 - Regimul de tranzit extern - Expeditor agreat - Nașterea unei datorii vamale - Document de tranzit pentru mărfuri care nu există fizic)
   2010/C 246/14
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Skatteministeriet

      Pârâtă: DSV Road A/S

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Vestre Landsret — Interpretarea articolului 1, a articolului 4 punctele 9 și 10, a articolelor 92 și 96, precum și a articolului 204 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58) — Expeditor autorizat care a creat în mod greșit două documente de tranzit pentru același lot de mărfuri în noul sistem de tranzit informatizat (NSTI), atribuind astfel două numere de referință diferite privind circulația unui singur lot de mărfuri — Nașterea unei datorii vamale în urma imposibilității de încheiere a regimului de tranzit comunitar extern prin prezentarea mărfurilor la biroul vamal de destinație — Încasare a taxelor vamale asupra unor mărfuri declarate, dar care nu există fizic

      Dispozitivul

   Articolul 204 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 648/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, trebuie să fie interpretat în sensul că nu se aplică unei situații precum cea în cauză în acțiunea principală, în care un expeditor agreat a generat din greșeală două regimuri de tranzit extern pentru una și aceeași marfă, regimul excedentar, raportându se la o marfă care nu există fizic, nefiind susceptibil să dea naștere unei datorii vamale în temeiul dispoziției menționate.

      (1)  JO C 205, 29.8.2009.


title: Cauza C-103/15 P: Recurs introdus la 3 martie 2015 de Internationaler Hilfsfonds e.V. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a doua) din 9 ianuarie 2015 în cauza T-482/12, Internationaler Hilfsfonds/Comisia

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/12

         Recurs introdus la 3 martie 2015 de Internationaler Hilfsfonds e.V. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a doua) din 9 ianuarie 2015 în cauza T-482/12, Internationaler Hilfsfonds/Comisia
   (Cauza C-103/15 P)
   (2015/C 302/16)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Internationaler Hilfsfonds e.V. (reprezentant: H.-H. Heyland, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Ordonanței Tribunalului din 9 ianuarie 2015,

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul, formulat în conformitate cu articolul 56 din Statutul Curții, este îndreptat împotriva Ordonanței Tribunalului din 9 ianuarie 2015 în cauza T-482/12. Prin ordonanța menționată, Tribunalul a respins ca inadmisibilă acțiunea introdusă de Internationaler Hilfsfonds împotriva Comisiei pentru motivul că documentele transmise și motivele expuse erau incomplete. Or, în conformitate cu obligațiile care decurg din Hotărârea din 22 mai 2012 în cauza T-300/10, Comisia era obligată să transmită recurentei, sub rezerva câtorva excepții, totalitatea dosarului contractului LIEN 97-2011. Aceste obligații nu au fost respectate. În loc să procedeze astfel, Comisia a transmis un mare număr de documente care cuprindeau spații libere și ocultări, și a omis cu totul să remită mai multe documente. În cererea sa introductivă din 27 octombrie 2012, Internationaler Hilfsfonds e.V. a expus totalitatea obiecțiilor, furnizând și făcând trimitere la scrisoarea sa din 27 iulie 2012 adresată Comisiei, prin care solicitase acesteia să adopte măsurile care decurg din dispozițiile coroborate ale articolului 266 TFUE și ale articolului 254 al șaselea paragraf TFUE. Recurenta a furnizat de asemenea Tribunalului schimbul de scrisori care a urmat, anexându-l la cererea introductivă.
   Potrivit recurentei, în ordonanța atacată cu recurs, Tribunalul a reținut că cererea introductivă nu îndeplinea cerințele de formă de la articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură și că motivele pe care se întemeiază nu au fost expuse în suficientă măsură. Recurenta contestă această afirmație, afirmând că a prezentat nu numai în mod succint, ci și în detaliu contextul acțiunii, motivele și toate informațiile care să permită Tribunalului să aprecieze fără dificultate obiectul litigiului. Recurenta contestă îndeosebi faptul că Tribunalul a declarat de asemenea inadmisibilă cererea sa subsidiară având ca obiect anularea în parte a deciziei Comisiei din 28 august 2012 (prin care aceasta transmisese documentele incomplete) – cu toate că a primit motivul care se raporta la aceasta.
   Recurenta contestă în continuare faptul că Tribunalul a calificat documentația pe care aceasta a depus-o în anexă drept trimiteri cu caracter general și că nu a primit-o, cu toate că contribuia la precizarea motivelor expuse în cererea introductivă și din acest motiv făcea parte integrantă din respectiva cerere. Ea contestă deopotrivă teza Tribunalului potrivit căreia replica prezentată de recurentă era inoperantă, cu toate că aceasta a depus-o în conformitate cu Regulamentul de procedură, în scopul de a-și completa cererea introductivă și a-și preciza argumentele, furnizând toate documentele contestate. Ea consideră că ordonanța atacată este afectată de o eroare de drept pentru că se întemeiază pe grave neregularități procedurale și că, prin aceasta, Tribunalul a încălcat dreptul recurentei la o cale de atac eficientă.


title: Cauza C-40/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 17 ianuarie 2014 – Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon/Utopia SARL, având denumirea comercială Marshall Bioresources

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 17 ianuarie 2014 – Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon/Utopia SARL, având denumirea comercială Marshall Bioresources
   (Cauza C-40/14)
   2014/C 102/27
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon

      Pârâtă: Utopia SARL, având denumirea comercială Marshall Bioresources

      Întrebările preliminare

               1)

               Un importator de animale special pregătite pentru a fi utilizate în laborator poate beneficia de scutirea de taxe la import prevăzută pentru acest tip de mărfuri la articolul 60 din Regulamentul (CEE) nr. 918/83 al Consiliului din 28 martie 1983 privind instituirea unui regim comunitar de scutiri de drepturi vamale (1), atunci când nu este el însuși o instituție publică sau de utilitate publică, sau privată desemnată, care are ca activitate principală învățământul sau cercetarea științifică, dar are drept clienți instituții care îndeplinesc aceste condiții?

               2)

               Regula generală 5 (b) din Regulile generale pentru interpretarea Nomenclaturii combinate trebuie interpretată în sensul că cuștile care servesc pentru transportul de animale vii destinate cercetării în laborator intră în categoria ambalajelor în sensul acestei reguli?
               În caz afirmativ, termenii „pot fi utilizate în mod repetat” care se aplică acestor ambalaje trebuie să fie apreciați în general sau numai în raport cu o reutilizare pe teritoriul Uniunii?

      (1)  JO L 105, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 2, p. 126.


title: Cauza C-511/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 25 noiembrie 2008 — Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen e.V./Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 25 noiembrie 2008 — Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen e.V./Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH
   (Cauza C-511/08)
   (2009/C 32/30)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen e.V.

      Pârâtă: Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH
   Întrebarea preliminară
   Dispozițiile articolului 6 alineatul (1) a doua teză și alineatul (2) din Directiva 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 1997 privind protecția consumatorilor cu privire la contractele la distanță (1) trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale potrivit căreia costurile de expediere a mărfurilor pot fi imputate consumatorului și atunci când acesta a retractat contractul?

      (1)  JO L 144, p. 19, Ediție specială, 15/vol. 4, p. 160.


title: Cauza C-279/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 septembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Audiencia Provincial de Madrid — Spania) — CEPSA, Estaciones de Servicio SA/LV Tobar e Hijos SL (Concurență — Înțelegeri — Acorduri între întreprinderi — Articolul 81 CE — Regulamentul (CEE) nr. 1984/83 — Articolele 10-13 — Regulamentul nr. 2790/1999 — Articolul 4 litera (a) — Contract de aprovizionare exclusivă cu produse petroliere între exploatantul unei stații de distribuție a carburanților și o întreprindere petrolieră — Exonerare)

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 septembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Audiencia Provincial de Madrid — Spania) — CEPSA, Estaciones de Servicio SA/LV Tobar e Hijos SL
   (Cauza C-279/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Acorduri între întreprinderi - Articolul 81 CE - Regulamentul (CEE) nr. 1984/83 - Articolele 10-13 - Regulamentul nr. 2790/1999 - Articolul 4 litera (a) - Contract de aprovizionare exclusivă cu produse petroliere între exploatantul unei stații de distribuție a carburanților și o întreprindere petrolieră - Exonerare)
   (2008/C 285/05)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Audiencia Provincial de Madrid
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: CEPSA, Estaciones de Servicio SA

      Pârât: LV Tobar e Hijos SL
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Audiencia Provincial de Madrid — Interpretarea articolului 81 alineatul (1) CE și a articolelor 10-13 din Regulamentul (CEE) nr. 1984/83 al Comisiei din 22 iunie 1983 privind aplicarea articolului [81] alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri de aprovizionare exclusivă (JO L 173, p. 5) — Contracte de distribuție exclusivă de carburanți și de combustibili calificate ca fiind contracte de agenție sau de comision, dar care cuprind anumite elemente specifice
   Dispozitivul

               1)

               Un contract de aprovizionare exclusivă cu carburanți și cu combustibili, precum și cu lubrifianți și cu alte produse conexe este susceptibil de a intra în domeniul de aplicare al articolului 81 alineatul (1) CE atunci când exploatantul stației de distribuție a carburanților își asumă într-o proporție neneglijabilă unul sau mai multe riscuri financiare și comerciale legate de vânzarea acestor produse către terți și atunci când cuprinde clauze care pot să încalce concurența, precum cele referitoare la stabilirea prețului de vânzare către public. În cazul în care exploatantul stației de distribuție a carburanților nu își asumă astfel de riscuri sau își asumă numai o parte neglijabilă din acestea, sunt susceptibile de a intra în domeniul de aplicare al respectivei prevederi numai obligațiile impuse exploatantului în cadrul serviciilor de intermediere oferite de acesta comitentului, precum clauzele de exclusivitate și de neconcurență. Este de competența instanței de trimitere să verifice, în plus, dacă contractul încheiat la 7 februarie 1996 între CEPSA Estaciones de Servicio SA și LV Tobar e Hijos SL are ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în sensul articolului 81 CE.

               2)

               Un contract de aprovizionare exclusivă, precum cel menționat la punctul precedent din prezentul dispozitiv, este susceptibil de a beneficia de o exceptare pe categorii prevăzută în Regulamentul nr. 1984/83 al Comisiei din 22 iunie 1983 privind aplicarea articolului [81] alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri de aprovizionare exclusivă, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1582/97 al Comisiei din 30 iulie 1997, dacă respectă durata maximă de 10 ani prevăzută la articolul 12 alineatul (1) litera (c) din același regulament și dacă furnizorul îi acordă exploatantului stației de distribuție a carburanților, în contrapartidă pentru exclusivitate, avantaje economice importante care contribuie la o ameliorare a distribuției, facilitează instalarea sau modernizarea stației de distribuție a carburanților și reduc costurile de distribuție. Este de competența instanței de trimitere să aprecieze dacă aceste condiții sunt îndeplinite în acțiunea principală.

               3)

               Articolele 10-13 din Regulamentul nr. 1984/83, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1582/97, trebuie interpretate în sensul că exclud aplicarea exceptării pe categorii la un contract de aprovizionare exclusivă care prevede stabilirea de către furnizor a prețului de vânzare către public. Este de competența instanței de trimitere să verifice dacă, în temeiul dreptului național, clauza contractuală referitoare la acest preț de vânzare poate fi modificată printr-o autorizare unilaterală a furnizorului, precum cea în cauză în acțiunea principală, și dacă un contract nul de plin drept poate deveni valid ca urmare a unei modificări a acestei clauze contractuale având ca efect să îl aducă în conformitate cu articolul 81 alineatul (1) CE.

               4)

               Nulitatea de plin drept prevăzută la articolul 81 alineatul (2) CE afectează în întregime un contract numai în cazul în care clauzele incompatibile cu alineatul (1) al aceluiași articol nu sunt separabile de contractul însuși. În caz contrar, consecințele nulității în privința tuturor celorlalte elemente ale contractului nu aparțin domeniului dreptului comunitar.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza T-115/08: Acțiune introdusă la 10 martie 2008 — Gourmet Burger Kitchen Ltd/OAPI (GOURMET BURGER KITCHEN)

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/42

         Acțiune introdusă la 10 martie 2008 — Gourmet Burger Kitchen Ltd/OAPI (GOURMET BURGER KITCHEN)
   (Cauza T-115/08)
   (2008/C 107/70)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Gourmet Burger Kitchen Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: C. Sawdy, Solicitor

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 5 decembrie 2007 a Camerei a doua de recurs în cauza R 1215/2007-2; și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: o marcă verbală constând în cuvintele GOURMET BURGER KITCHEN, pentru diverse produse și servicii din clasele 29, 30, 31, 32, 33 și 43 — cererea nr. 4 615 341.

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea de înregistrare pentru servicii din clasa 43.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului întrucât marca a dobândit caracter distinctiv prin utilizare în Regatul Unit și Irlanda.


title: Cauza C-554/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Cantabria (Spania) la 27 octombrie 2015 – Luca Jerónimo García Almodóvar și Catalina Molina Moreno/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Cantabria (Spania) la 27 octombrie 2015 – Luca Jerónimo García Almodóvar și Catalina Molina Moreno/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.
   (Cauza C-554/15)
   (2016/C 027/13)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial de Cantabria

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Luca Jerónimo García Almodóvar și Catalina Molina Moreno

      Pârâte: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

      Întrebările preliminare

               1)

               Limitarea efectelor retroactive ale nulității unei clauze prag incluse într-un contract încheiat cu consumatorii, ca urmare a caracterului său abuziv, este compatibilă cu principiul neobligativității și cu articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului (1) din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii?

               2)

               Menținerea efectelor unei clauze prag incluse într-un contract încheiat cu consumatorii, care a fost declarată nulă ca urmare a caracterului său abuziv, este compatibilă cu articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii?

               3)

               Limitarea efectelor retroactive ale nulității unei clauze prag incluse într-un contract încheiat cu consumatorii, ca urmare a caracterului său abuziv, întemeiată pe existența riscului unor consecințe grave asupra ordinii publice economice și pe buna credință, este compatibilă cu articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, în contextul formulării unei opoziții la executare de către consumatorul executat, ca urmare a caracterului abuziv al unei clauze contractuale incluse într-un contract încheiat cu consumatorii, care constituie temeiul executării sau care a determinat suma exigibilă, prezumția privind existența riscului unor consecințe grave cu efecte asupra ordinii publice economice este compatibilă cu articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii sau este necesară evaluarea acestui risc luându-se în considerare datele economice concrete din care rezultă consecințele macroeconomice ale recunoașterii efectelor retroactive ale nulității unei clauze abuzive?

               5)

               Pe de altă parte, în cazul formulării unei opoziții la executare de către consumatorul executat, ca urmare a caracterului abuziv al unei clauze contractuale incluse într-un contract încheiat cu consumatorii, care constituie temeiul executării sau care a determinat suma exigibilă, evaluarea riscului unor consecințe grave cu efecte asupra ordinii economice, luând în considerare efectele economice pe care le ar avea exercitarea unei acțiuni individuale sau formularea unei opoziții la executare, ca urmare a caracterului abuziv al unei clauze, de către un număr mare de consumatori, este compatibilă cu articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii? Sau, dimpotrivă, acest risc trebuie evaluat luându-se în considerare consecințele economice asupra economiei ale opoziției la executare concrete, formulată de consumatorul executat?

               6)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare, evaluarea abstractă a comportamentului unui profesionist în vederea aprecierii bunei credințe este compatibilă cu articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii?

               7)

               Sau, dimpotrivă, este necesar ca respectiva bună credință să fie examinată și apreciată de la caz la caz, luându-se în considerare comportamentul concret al profesionistului la încheierea contractului și includerea în acesta a clauzei abuzive, în lumina articolului 6 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii?

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza T-367/10: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2010 — Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia și alții/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/34

         Acțiune introdusă la 3 septembrie 2010 — Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia și alții/Comisia
   (Cauza T-367/10)
   ()
   2010/C 301/58
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia (Atena, Grecia), Chrisderic (St Cyprien, Franța), André Sébastien Fortassier (Grau D’Agde, Franța) (reprezentanți: V. Akritidis și E. Petritsi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea Regulamentului (UE) nr. 498/2010 al Comisiei din 9 iunie 2010 de interzicere a activităților de pescuit ale navelor cu plasă pungă care arborează pavilionul Franței sau Greciei sau sunt înmatriculate în Franța sau Grecia și care pescuiesc ton roșu în Oceanul Atlantic, la est de meridianul de 45° longitudine vestică, și în Marea Mediterană (1);

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamanți în cadrul prezentului proces.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea cereri formulate, reclamanții invocă trei motive.
   În primul rând, aceștia susțin că regulamentul atacat a fost adoptat cu încălcarea principiilor egalității de tratament și nediscriminării, prevăzute la articolul 18 TFUE care interzice discriminarea exercitată pe motiv de cetățenie sau naționalitate și la articolul 40 alineatul (2) TFUE care interzice discriminarea între producători sau consumatori în sectorul agriculturii, precum și cu încălcarea principiului general al dreptului Uniunii Europene, în sensul articolului 21 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
   În această privință, reclamanții susțin că discriminarea săvârșită de Comisie are două temeiuri. În primul rând, aceasta a interzis continuarea activităților de pescuit de către Grecia, Franța și Spania (2), anterior terminării perioadei de pescuit, în timp ce totuși epuizarea cotei de pescuit a Greciei era cu mult mai redusă decât cea a Spaniei. În al doilea rând, deși Comisia informase toate cele trei state membre că activitățile de pescuit vor înceta, a publicat două regulamente diferite obligatorii privind încetarea, unul pentru Grecia și Franța și al doilea pentru Spania permițând în mod real flotei spaniole să continue pescuitul până la sfârșitul perioadei de pescuit. Reclamanții afirmă că, potrivit informațiilor acestora, nu a existat niciun motiv obiectiv care să justifice un astfel de tratament diferențiat.
   În al doilea rând, reclamanți susțin că, în speță, Comisia a încălcat principiul general al proporționalității prevăzut la articolul 5 alineatul (4) TFUE și de Protocolul nr. 2 anexat la tratat și recunoscut într-o jurisprudență consacrată drept o normă de drept superioară pentru protejarea individului. În opinia reclamanților, Comisia ar fi putut adopta o măsură mai proporționată pentru a asigura respectarea de către statele membre EU a regimului Regulamentului (CE) nr. 1224/2009 (3) și ar fi putut interzice pescuitul tonului roșu viu atunci când cotele naționale ar fi atins un nivel mai ridicat, apropiat de 100 %. De asemenea, ar fi putut interzice o astfel de activitate la aceeași dată pentru toate statele membre EU în cauză.
   În al treilea rând, reclamanții arată că regulamentul atacat a fost adoptat cu încălcarea principiului general al bunei administrări și/sau obligației de prudență și diligență., astfel cum este definită în jurisprudența consacrată și anticipată la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

      (1)  JO 2010, L 142, p. 1.

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 508/2010 al Comisiei din 14 iunie 2010 de interzicere a activităților de pescuit ale navelor cu plasă pungă care arborează pavilionul Spaniei sau sunt înmatriculate în Spania și care pescuiesc ton roșu în Oceanul Atlantic, la est de meridianul de 45° longitudine vestică, și în Marea Mediterană (JO 2010, L 149, p. 7).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 al Consiliului din 20 noiembrie 2009 de stabilire a unui sistem comunitar de control pentru asigurarea respectării normelor politicii comune în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 847/96, (CE) nr. 2371/2002, (CE) nr. 811/2004, (CE) nr. 768/2005, (CE) nr. 2115/2005, (CE) nr. 2166/2005, (CE) nr. 388/2006, (CE) nr. 509/2007, (CE) nr. 676/2007, (CE) nr. 1098/2007, (CE) nr. 1300/2008, (CE) nr. 1342/2008 și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 2847/93, (CE) nr. 1627/94 și (CE) nr. 1966/2006 (JO 2009, L 343, p. 1).


title: Cauza T-234/16: Acțiune introdusă la 9 mai 2016 – Meissen Keramik/EUIPO – Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen (Meissen)

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/46

         Acțiune introdusă la 9 mai 2016 – Meissen Keramik/EUIPO – Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen (Meissen)
   (Cauza T-234/16)
   (2016/C 243/51)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Meissen Keramik GmbH (Meißen, Germania) (reprezentanți: domnul Vohwinkel și domnul Bagh, Rechtsanwälte)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen GmbH (Meißen, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca verbală „Meissen” – marca Uniunii nr. 3 743 663

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de decădere

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 martie 2016 în cauzele conexate R 2620/2014-4 și R 2622/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta este defavorabilă reclamantei, adică în măsura în care prin aceasta s-a respins cererea solicitantei care a formulat cererea de decădere, reclamantă în fața Tribunalului, și în care prin aceasta s-a anulat, pe de altă parte, la cererea titularei mărcii în litigiu, decizia contestată a diviziei de anulare și s-a respins cererea de decădere și în această privință;

               —

               în cazul în care Tribunalul se consideră competent să reformeze decizia atacată: declararea titularei mărcii Uniunii nr. 3 743 633 ca fiind decăzută din integralitatea drepturilor sale asupra mărcii respective; în caz contrar și în rest: trimiterea cauzei spre rejudecare în fața Oficiului;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-95/12 P: Hotărârea Tribunalului din 15 ianuarie 2014 — Stols/Consiliul ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2007 — Decizie de nepromovare a persoanei interesate la gradul AST 11 — Comparația meritelor — Control de către instanță al erorii vădite de apreciere” )

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/34

         Hotărârea Tribunalului din 15 ianuarie 2014 — Stols/Consiliul
   (Cauza T-95/12 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2007 - Decizie de nepromovare a persoanei interesate la gradul AST 11 - Comparația meritelor - Control de către instanță al erorii vădite de apreciere)
   2014/C 52/61
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Willem Stols (Halsteren, Țările de Jos) (reprezentanți: S. Rodrigues, A. Blot și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și A. Jensen, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 13 decembrie 2011, Stols/Consiliul (F-51/08 RENV), prin care se urmărește anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Willem Stols suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 126, 28.4.2012.


title: Cauza C-370/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 13 iulie 2015 – Solvay Solutions España S.L./Administración del Estado

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/37

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 13 iulie 2015 – Solvay Solutions España S.L./Administración del Estado
   (Cauza C-370/15)
   (2015/C 311/42)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Solvay Solutions España S.L.

      Pârâtă: Administración del Estado

      Întrebările preliminare

               1)

               Decizia 2013/448/UE (1) este contrară articolului 296 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale (2) prin aceea că factorul de corecție a fost stabilit prin intermediul unui mecanism care, încălcând obligația de motivare, nu permite operatorilor de instalații afectați să ia cunoștință de informațiile, calculele și criteriile avute în vedere pentru adoptarea acestuia?

               2)

               Prin modul în care stabilește plafonul pentru emisiile provenite din industrie și factorul de corecție transsectorial, prevăzute la articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE (3) și la articolul 15 din Decizia 2011/278/UE (4), Decizia 2013/448/UE încalcă articolul 10a alineatul (1) și articolul 23 alineatul (3) din Directiva din 2003, menționată anterior, întrucât nu a fost întocmită în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută de Decizia 1999/468/CE (5)?

               3)

               Având în vedere că Decizia 2013/448/UE și/sau articolul 15 din Decizia 2011/278/UE creează o asimetrie între:

                           —

                           baza de calcul prevăzută la articolul 10a alineatul (5) literele (a) și (b) din [Directiva 2003/87/CE], prin faptul că nu include emisiile provenite din producerea de energie electrică prin arderea gazelor reziduale și prin cogenerarea de energie termică în instalațiile menționate în anexa I la directiva respectivă, și

                           —

                           criteriile stabilite la articolul 10a alineatele (1) și (4) din aceeași directivă în vederea alocării de cote cu titlu gratuit, care, în schimb, include această categorie de emisii:

                                       a)

                                       Decizia 2013/448/UE și/sau articolul 15 din Decizia 2011/278/UE încalcă articolul 10a alineatul (5) coroborat cu articolul 3 litera (u) și cu articolul 10a alineatul (1) al treilea paragraf in fine din Directiva 2003/87/CE, ca urmare a faptului că prevăd că emisiile produse prin arderea gazelor reziduale sau prin generarea de energie termică în instalațiile care produc energie electrică, menționate în anexa I la directiva respectivă, sunt considerate, în orice caz, emisii ale „producătorilor de energie electrică” în vederea stabilirii plafonului pentru emisiile industriale și, prin urmare, trebuie excluse din acest calcul?

                                       b)

                                       Chiar și în cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, Decizia 2013/448/UE și/sau articolul 15 din Decizia 2011/278/UE încalcă articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE și/sau obiectivele acesteia ca urmare a faptului că exclud din baza de calcul a plafonului pentru emisiile industriale, prevăzut de dispoziția respectivă, emisiile provenite din producerea de energie electrică prin arderea gazelor reziduale și prin cogenerare termică în instalațiile menționate în anexa I la directiva respectivă, pentru care, cu toate acestea, se pot aloca cote de emisie cu titlu gratuit în conformitate cu articolul 10a alineatele (1)-(4) din aceeași directivă?

               4)

               Decizia 2013/448/UE a Comisiei și, eventual, Decizia 2011/278/UE, pe care o pune în aplicare prima decizie menționată, sunt contrare articolului 10a alineatul (12) din directivă, întrucât extind factorul de corecție transsectorial la sectoarele prevăzute de Decizia 2010/2/UE (6) (în prezent, Decizia 2014/746/UE (7)) a Comisiei ca sectoare expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon și, prin urmare, reduc cotele alocate cu titlu gratuit?

               5)

               Decizia [2013/448/UE] încalcă articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE, deoarece Comisia Europeană, atunci când a stabilit emisiile verificate înregistrate în perioada 2005-2007, la care fac referire literele (a) și (b) ale alineatului respectiv:

                           a)

                           nu a luat în considerare emisiile care nu figurau în Registrul comunitar independent privind tranzacțiile, deși era vorba despre emisii a căror înregistrare nu era obligatorie în perioada avută în vedere;

                           b)

                           a extrapolat, în măsura posibilului, valorile relevante ale emisiilor, începând cu emisiile verificate ulterior anului 2008, prin aplicarea factorului de 1,74 % în sens invers;

                           c)

                           a exclus toate emisiile provenite de la instalații închise înainte de 30 iunie 2011?

      (1)  Decizia 2013/448/UE a Comisiei din 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 240, p. 27).

      (2)  JO 2000, C 364, p. 1.

      (3)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).

      (4)  Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE (JO L 130, p. 1).

      (5)  Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (JO L 184, p. 23, Ediție specială, 1/vol. 02, p. 159).

      (6)  Decizia 2010/2/UE a Comisiei din 24 decembrie 2009 de stabilire, în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a unei liste a sectoarelor și subsectoarelor considerate a fi expuse unui risc important de relocare a emisiilor de dioxid de carbon (JO L 1, p. 10).

      (7)  JO L 308, p. 114.


title: Cauza C-110/17: Acțiune introdusă la 3 martie 2017 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/19

         Acțiune introdusă la 3 martie 2017 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-110/17)
   (2017/C 121/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Roels și N. Gossement, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile

   Comisia Europeană solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, prin menținerea unor dispoziții potrivit cărora, în materie de estimare a veniturilor aferente imobilelor care nu sunt închiriate sau care sunt închiriate unor persoane fizice care nu le utilizează în scop profesional ori unor persoane juridice care le pun la dispoziția unor persoane fizice în scopuri private, baza impozabilă este calculată pornind de la valoarea cadastrală, în ceea ce privește bunurile situate pe teritoriul național, și asupra valorii locative reale, în ceea ce privește imobilele situate în străinătate, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 63 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 40 din Acordul privind Spațiul Economic European și

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că Belgia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 63 TFUE și al articolului 40 din Acordul privind SEE.
   Deși menționează încercările Belgiei de a pune capăt neîndeplinirii obligațiilor, Comisia consideră că existența neîndeplinirii obligațiilor este demonstrată la data expirării termenului de două luni stabilit prin avizul motivat, mai precis la 26 martie 2012.


title: Cauza T-331/13: Ordonanța Tribunalului din 16 octombrie 2014 – Nikolaou/Comisia și BCE ( „Acțiune în anulare — Program de susținere a stabilității în Cipru — Declarație a Eurogrupului privind restructurarea sectorului bancar în Cipru — Desemnare eronată a pârâtului în cererea introductivă — Inadmisibilitate” )

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/24

         Ordonanța Tribunalului din 16 octombrie 2014 – Nikolaou/Comisia și BCE
   (Cauza T-331/13) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Program de susținere a stabilității în Cipru - Declarație a Eurogrupului privind restructurarea sectorului bancar în Cipru - Desemnare eronată a pârâtului în cererea introductivă - Inadmisibilitate”))
   (2014/C 448/32)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamant: Marinos Nikolaou (Strovolos, Cipru) (reprezentanți: E. Efstathiou, K. Efstathiou și K. Liasidou, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană și BCE (reprezentanți: B. Smulders, J.-P. Keppenne și M. Konstantinidis, agenți) și Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: A. Sáinz de Vicuña Barroso, N. Lenihan și F. Athanasiou, agenți, asistați de W. Bussian, de W. Devroe și de D. Arts, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a declarației Eurogrupului din 25 martie 2013 privind, printre altele, restructurarea sectorului bancar din Cipru

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisabilă.

               2)

               Domnul Marinos Nikolaou suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și de Banca Centrală Europeană (BCE).

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauza T-300/17: Acțiune introdusă la 17 mai 2017 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (3000)

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/44

         Acțiune introdusă la 17 mai 2017 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (3000)
   (Cauza T-300/17)
   (2017/C 231/55)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Germania) (reprezentant: M.-C. Simon, Rechtsanwältin)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Zhejiang Rongpeng Air Tools Co. Ltd (Pengjie Town, China)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: semnul „3000” – marca Uniunii Europene nr. 12 511 119

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8/3/2017 în cauza R 653/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               în cazul în care cealaltă parte intervine în proces, obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea principiilor egalităţii de tratament şi bunei administrări.


title: Cauza F-73/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 16 aprilie 2008 — Frantisek/Consiliul Uniunii Europene (Funcție publică — Funcționari — Recrutare — Concediere la sfârșitul perioadei de probă)

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/24

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 16 aprilie 2008 — Frantisek/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza F-73/07)
   (Funcție publică - Funcționari - Recrutare - Concediere la sfârșitul perioadei de probă)
   (2008/C 158/42)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Frantisek Doktor (Bratislava, Slovacia) (reprezentanți: S. Rodrigues, R. Albelice și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Arpio Santacruz și M. Simm, agenți)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri a Consiliului din octombrie 2006 privind concedierea reclamantului la sfârșitul perioadei de probă și, pe de ală parte, o cerere de daune-interese.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-387/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Import de material cu dublă utilizare civilă și militară cu scutire de taxe vamale)

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-387/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Import de material cu dublă utilizare civilă și militară cu scutire de taxe vamale)
   2010/C 51/05
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Wilms, L. Visaggio și C. Cattabriga, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. M. Braguglia, agent, G. De Bellis, avvocato dello Stato)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentant: J. Bering Liisberg, agent), Republica Elenă (reprezentanți: E.-M. Mamouna, A. Samoni-Rantou și K. Boskovits, agenți), Republica Portugheză (reprezentanți: C. Guerra Santos, L. Inez Fernandes și J. Gomes, agenți), Republica Finlanda (reprezentant: A. Guimaraes-Purokoski, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 26 CE și a diferitelor dispoziții din reglementarea vamală [articolului 20 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58], a articolelor 2, 9, 10 și 17 alineatul (1) din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de punere în aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind resursele proprii ale Comunităților (JO L 155, p. 1) și, a dispozițiilor corespunzătoare din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 (JO L 130, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 184) — Import de material cu utilizare militară și civilă cu scutire de taxe vamale — Refuz de a calcula sumele care ar fi trebuit percepute și puse la dispoziția resurselor proprii ale Comunităților

      Dispozitivul

               1.

               Întrucât a scutit de taxe vamale importul de material utilizabil atât în scopuri civile, cât și militare în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1999 și 31 decembrie 2002 și întrucât a refuzat să calculeze, să constate și să pună la dispoziția Comisiei Comunităților Europene resursele proprii nepercepute ca urmare a acestei scutiri, precum și dobânzile de întârziere exigibile din cauza faptului că nu a pus în termen la dispoziția Comisiei Comunităților Europene aceste resurse proprii, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul, pe de o parte, al articolului 26 CE, al articolului 20 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, precum și, în consecință, în temeiul Tarifului vamal comun și, pe de altă parte, al articolelor 2, 9, 10 și al articolului 17 alineatul (1) din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de punere în aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind resursele proprii ale Comunităților, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (Euratom, CE) nr. 1355/1996 al Consiliului din 8 iulie 1996, precum și al acelorași articole din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților.

               2.

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Regatul Danemarcei, Republica Elenă, Republica Portugheză și Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 22, 28.1.2006.


title: Cauza C-79/15 P: Recurs introdus la 20 februarie 2015 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 17 decembrie 2014 în cauza T-400/10 P, Hamas/Consiliul

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/17

         Recurs introdus la 20 februarie 2015 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 17 decembrie 2014 în cauza T-400/10 P, Hamas/Consiliul
   (Cauza C-79/15 P)
   (2015/C 146/25)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: B. Driessen și G. Étienne, agenţi)

      Celelalte părți din procedură: Hamas, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T-400/10;

               —

               soluționarea definitivă a aspectelor care fac obiectul prezentului recurs; și

               —

               obligarea reclamantei din cauza T-400/10 la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu în primă instanță și în cadrul prezentului recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului său, recurentul invocă următoarele motive.
   În primul rând, recurentul apreciază că Tribunalul a comis o eroare de drept atunci când a apreciat utilizarea de către Consiliu a unor informații care țin de domeniul public în scopul revizuirii periodice a măsurilor adoptate.
   În al doilea rând, recurentul reproșează Tribunalului că a comis o eroare de drept prin aceea că nu a considerat că deciziile autorităților competente ale Statelor Unite ale Americii, pe de o parte, și ale Regatului Unit, pe de altă parte, constituiau u temei suficient pentru înscrierea Hamas pe listă.


title: Cauza T-575/15: Acțiune introdusă la 28 septembrie 2015 – Kozmetika Afrodita/OAPI – Núñez Martín și Machado Montesinos (AFRODITA COSMETICS)

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/38

         Acțiune introdusă la 28 septembrie 2015 – Kozmetika Afrodita/OAPI – Núñez Martín și Machado Montesinos (AFRODITA COSMETICS)
   (Cauza T-575/15)
   (2015/C 406/39)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Kozmetika Afrodita d.o.o. (Rogaška Slatina, Slovenia) (reprezentant: B. Grešak, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pedro Núñez Martín (Madrid, Spania) și Carmen Guillermina Machado Montesinos (Madrid)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care conține elementele verbale „AFRODITA COSMETICS” – cererea de înregistrare nr. 1 1 7 98  287

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 28/07/2015 în cauza R 2578/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea normei 50 alineatul (2) litera (h) din Regulamentul nr. 2868/95.


title: Cauza C-498/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — X NV/Staatssecretaris van Financiën (Libera prestare a serviciilor — Restricții — Legislație fiscală — Obligație a beneficiarului unei prestări de servicii, stabilit pe teritoriul național, de reținere la sursă a impozitului pe salarii care trebuie aplicat asupra remunerației datorate unui prestator de servicii cu sediul într-un alt stat membru — Lipsa unei asemenea obligații în ceea ce privește un prestator de servicii cu sediul în același stat membru)

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — X NV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-498/10) (1)

   (Libera prestare a serviciilor - Restricții - Legislație fiscală - Obligație a beneficiarului unei prestări de servicii, stabilit pe teritoriul național, de reținere la sursă a impozitului pe salarii care trebuie aplicat asupra remunerației datorate unui prestator de servicii cu sediul într-un alt stat membru - Lipsa unei asemenea obligații în ceea ce privește un prestator de servicii cu sediul în același stat membru)
   2012/C 379/05
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: X NV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 56 TFUE — Restricții privind libera prestare a serviciilor — Reținere la sursă a impozitului asupra remunerației care trebuie aplicată de beneficiarul unei prestări de servicii, stabilit pe teritoriul național, remunerației datorate unui prestator care are sediul într-un alt stat membru — Lipsa unei astfel de obligații în cazul unui prestator care are sediul în același stat membru

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că obligația impusă, în temeiul reglementării unui stat membru, destinatarului serviciilor de a efectua reținerea la sursă asupra impozitului pe salarii plătite prestatorilor de servicii stabiliți într-un alt stat membru, în timp ce o asemenea obligație nu există în ceea ce privește salariile plătite prestatorilor de servicii stabiliți în statul membru în cauză, constituie o restricție privind libera prestare a serviciilor, în sensul acestei prevederi, în măsura în care implică o sarcină administrativă suplimentară, precum și riscurile aferente acesteia în materie de răspundere.

               2.

               În măsura în care restricția privind libera prestare a serviciilor care decurge din reglementarea națională, precum cea din acțiunea principală, rezultă din obligația de a efectua reținerea la sursă, întrucât implică o sarcină administrativă suplimentară precum și riscurile aferente acesteia în materie de răspundere, această restricție se poate justifica prin necesitatea de a asigura recuperarea eficientă a impozitului și nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge acest obiectiv, chiar ținând seama de posibilitățile de asistență reciprocă în materie de recuperare a impozitelor oferite de Directiva 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privind anumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/44/CE a Consiliului din 15 iunie 2001. Renunțarea ulterioară la reținerea la sursă din acțiunea principală nu poate permite să se anticipeze nici caracterul său adecvat pentru a atinge obiectivul urmărit, nici proporționalitatea sa, care trebuie apreciate numai din perspectiva obiectivului urmărit.

               3.

               Pentru a aprecia dacă obligația destinatarului serviciilor de a efectua reținerea la sursă, în măsura în care implică o sarcină administrativă suplimentară, precum și riscurile aferente acesteia în materie de răspundere, constituie o restricție privind libera prestare a serviciilor interzisă de articolul 56 TFUE, nu este relevant să se stabilească dacă prestatorul de servicii nerezident poate deduce impozitul reținut în Țările de Jos din impozitul pe care trebuie să îl achite în statul membru în care acesta este stabilit.

      (1)  JO C 13, 15.1.2011.


title: Cauza T-826/16 R: Ordonanța vicepreședintelui Tribunalului din 16 decembrie 2016 – Casasnovas Bernad/Comisia („Măsuri provizorii — Funcție publică — Agenţi contractuali — Rezilierea unui contract pe perioadă nedeterminată — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței”)

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/33

         Ordonanța vicepreședintelui Tribunalului din 16 decembrie 2016 – Casasnovas Bernad/Comisia
   (Cauza T-826/16 R)
   ((„Măsuri provizorii - Funcție publică - Agenţi contractuali - Rezilierea unui contract pe perioadă nedeterminată - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”))
   (2017/C 038/46)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Luis Javier Casasnovas Bernad (Santo Domingo, Republica Dominicană) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 et 279 TFUE și având ca obiect suspendarea executării Deciziei Comisiei din 27 septembrie 2016 de reziliere a contractului reclamantului

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-614/13 P: Recurs introdus la 27 noiembrie 2013 de Masco Corp., Hansgrohe AG, Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH, Hansgrohe Handelsgesellschaft mbH, Hansgrohe SA/NV, Hansgrohe BV, Hansgrohe SARL, Hansgrohe Srl, Hüppe GmbH, Hüppe GmbH, Hüppe Belgium SA (NV) și Hüppe BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 pronunțate în cauza T-378/10, Masco Corp. și alții/Comisia Europeană

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/14

         Recurs introdus la 27 noiembrie 2013 de Masco Corp., Hansgrohe AG, Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH, Hansgrohe Handelsgesellschaft mbH, Hansgrohe SA/NV, Hansgrohe BV, Hansgrohe SARL, Hansgrohe Srl, Hüppe GmbH, Hüppe GmbH, Hüppe Belgium SA (NV) și Hüppe BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 pronunțate în cauza T-378/10, Masco Corp. și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-614/13 P)
   2014/C 24/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Masco Corp., Hansgrohe AG, Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH, Hansgrohe Handelsgesellschaft mbH, Hansgrohe SA/NV, Hansgrohe BV, Hansgrohe SARL, Hansgrohe Srl, Hüppe GmbH, Hüppe GmbH, Hüppe Belgium SA (NV), Hüppe BV (reprezentanți: D. Schroeder și S. Heinz, avocați, și J. Temple Lang, Solicitor)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-378/10, în măsura în care prin aceasta s-a respins acțiunea formulată de recurente având ca obiect anularea articolului 1 din Decizia Comisiei din 23 iunie 2010 adoptată în ceea ce privește cazul COMP/39.092 — Produse și accesorii pentru baie, în măsura în care în aceasta se constată că recurentele au participat la o înțelegere cu caracter continuu sau la o practică concertată „în sectorul produselor și al accesoriilor pentru baie”;

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 23 iunie 2010 adoptate în ceea ce privește cazul COMP/39.092 — Produse și accesorii pentru baie, în măsura în care în aceasta se constată că recurentele au participat la o înțelegere cu caracter continuu sau la o practică concertată „în sectorul produselor și al accesoriilor pentru baie”;

               —

               obligarea Comisiei la plata către recurente a cheltuielilor de judecată efectuate de acestea în legătură cu prezenta acțiune și

               —

               adoptarea oricărei alte măsuri pe care Curtea o consideră adecvată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul cuprinde două motive.
   Prin intermediul primului motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a denaturat în mod vădit elementele de probă și a aplicat în mod greșit criteriile juridice care permit să se constate că recurentele au participat la o încălcare unică și complexă privind produsele ceramice.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a prezentat o motivare adecvată a soluției sale.


title: Cauza F-126/11: Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/31

         Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-126/11)
   2012/C 174/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: M. Boury, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei AIPN în măsura în care impune o sancțiune disciplinară sub forma unei mustrări adresate reclamantului

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei AIPN CMS 10/038 de sancționare cu mustrare a reclamantului, precum și a deciziei AIPN nr. R/393/11, care o confirmă pe cea dintâi;

               —

               constatarea că sancțiunea mustrării aplicată de AIPN reclamantului fără prezentarea unor probe valabile ale pretinselor acte de hărțuire reproșate și fără realizarea unei reale cercetări judecătorești independente, imparțiale și echitabile, care să permită stabilirea caracterului real și veridic al pretinselor acte de hărțuire care ar fi fost săvârșite de reclamant față de colegul său este discreționară și constituie un act de discriminare a reclamantului de către AIPN;

               —

               constatarea că, în cauză, reclamantul a suferit grave prejudicii morale și materiale și că, prin urmare, are dreptul de a obține repararea acestora. Aceste prejudicii trebuie evaluate potrivit unor criterii care trebuie stabilite de Tribunal;

               —

               constatarea, în special, că, în prezenta cauză și în cauzele anterioare și conexe, reclamantul a fost victima unor încălcări grave ale drepturilor fundamentale ale omului, a drepturilor prevăzute în tratate, în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și în Convenția europeană a drepturilor omului și că, în consecință, are dreptul de a obține repararea acestor încălcări, potrivit aprecierii Tribunalului.