title: Cauza C-387/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Presidenza del Consiglio dei Ministri/Fallimento Traghetti del Mediterraneo SpA [Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Ajutoare existente și ajutoare noi – Calificare – Regulamentul (CE) nr. 659/1999 – Articolul 1 litera (b) punctele (iv) și (v) – Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime – Aplicabilitate – Subvenții acordate înainte de liberalizarea unei piețe inițial închise concurenței – Acțiune în despăgubire introdusă împotriva statului membru de un concurent al societății beneficiare]

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/11

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Presidenza del Consiglio dei Ministri/Fallimento Traghetti del Mediterraneo SpA
      (Cauza C-387/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Ajutoare existente și ajutoare noi - Calificare - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolul 1 litera (b) punctele (iv) și (v) - Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime - Aplicabilitate - Subvenții acordate înainte de liberalizarea unei piețe inițial închise concurenței - Acțiune în despăgubire introdusă împotriva statului membru de un concurent al societății beneficiare])
      (2019/C 93/13)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Intimată: Fallimento Traghetti del Mediterraneo SpA

         Dispozitivul

                  1)

                  Subvențiile acordate unei întreprinderi înainte de data liberalizării pieței în cauză, precum cele în discuție în litigiul principal, nu pot fi calificate drept ajutoare existente doar din cauza absenței formale a liberalizării pieței respective în momentul acordării lor, în măsura în care aceste subvenții erau susceptibile să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre și denaturau sau amenințau să denatureze concurența, aspect care trebuie să fie verificat de instanța de trimitere.

                  2)

                  Articolul 1 litera (b) punctul (iv) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [108 TFUE] trebuie interpretat în sensul că nu este aplicabil unei situații precum cea în discuție în litigiul principal. În măsura în care subvențiile în discuție în litigiul principal au fost acordate cu încălcarea obligației de notificare prealabilă instituite la articolul 93 din Tratatul CEE, entitățile statale nu se pot prevala de principiul protecției încrederii legitime. Într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care o acțiune în despăgubire împotriva statului membru este introdusă de un concurent al societății beneficiare, principiul securității juridice nu permite să i se impună reclamantului, printr-o aplicare prin analogie, un termen de prescripție precum cel stabilit la articolul 15 alineatul (1) din acest regulament.

         (1)  JO C 338, 9.10.2017.


title: Cauza C-389/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – procedură inițiată de „Paysera LT” UAB, fostă „EVP International” UAB/Lietuvos bankas [Trimitere preliminară – Accesul la activitatea instituțiilor emitente de monedă electronică – Directiva 2009/110/CE – Articolul 5 alineatele (2) și (3) – Norme în materie de fonduri proprii – Fonduri proprii necesare pentru desfășurarea unor activități care au legătură cu emiterea de monedă electronică – Noțiunea „activitate care are legătură cu emiterea de monedă electronică” – Emiterea de monedă electronică în beneficiul vânzătorului la valoarea nominală a fondurilor primite]

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – procedură inițiată de „Paysera LT” UAB, fostă „EVP International” UAB/Lietuvos bankas
      (Cauza C-389/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Accesul la activitatea instituțiilor emitente de monedă electronică - Directiva 2009/110/CE - Articolul 5 alineatele (2) și (3) - Norme în materie de fonduri proprii - Fonduri proprii necesare pentru desfășurarea unor activități care au legătură cu emiterea de monedă electronică - Noțiunea „activitate care are legătură cu emiterea de monedă electronică” - Emiterea de monedă electronică în beneficiul vânzătorului la valoarea nominală a fondurilor primite])
      (2019/C 93/14)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Recurentă:„Paysera LT” UAB, fostă „EVP International” UAB

         cu participarea: Lietuvos bankas

         Dispozitivul

      Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2009/110/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea și supravegherea prudențială a activității instituțiilor emitente de monedă electronică, de modificare a Directivelor 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 2000/46/CE trebuie interpretat în sensul că serviciile furnizate de instituții emitente de monedă electronică în cadrul unor operațiuni de plată precum cele în discuție în litigiul principal constituie activități care au legătură cu emiterea de monedă electronică, în sensul acestei dispoziții, dacă aceste servicii declanșează emiterea sau răscumpărarea de monedă electronică în cadrul uneia și aceleiași operațiuni de plată.

         (1)  JO C 309, 18.09.2017.


title: Cauza C-419/17 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 ianuarie 2019 – Deza, a.s./Agenția Europeană pentru Produse Chimice, Regatul Danemarcei, Regatul Țărilor de Jos, Regatul Suediei, Regatul Norvegiei [„Recurs – Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (Regulamentul REACH) – Anexa XIV – Întocmirea unei liste de substanțe supuse autorizării – Includere în lista substanțelor candidate la o eventuală includere în anexa XIV – Actualizare privind includerea substanței ftalat de di(2-etilhexil) (DEHP) în listă – Erori de interpretare și de aplicare a Regulamentului REACH și a principiului securității juridice – Denaturarea faptelor și a elementelor de probă – Întinderea controlului”]

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 ianuarie 2019 – Deza, a.s./Agenția Europeană pentru Produse Chimice, Regatul Danemarcei, Regatul Țărilor de Jos, Regatul Suediei, Regatul Norvegiei
      (Cauza C-419/17 P) (1)

      ([„Recurs - Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (Regulamentul REACH) - Anexa XIV - Întocmirea unei liste de substanțe supuse autorizării - Includere în lista substanțelor candidate la o eventuală includere în anexa XIV - Actualizare privind includerea substanței ftalat de di(2-etilhexil) (DEHP) în listă - Erori de interpretare și de aplicare a Regulamentului REACH și a principiului securității juridice - Denaturarea faptelor și a elementelor de probă - Întinderea controlului”])
      (2019/C 93/15)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurentă: Deza, a.s. (reprezentant: P. Dejl, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanți: W. Broere, N. Herbatschek și M. Heikkilä, agenți, asistați de M. Procházka și M. Mašková, avocați), Regatul Danemarcei (reprezentanți: J. Nymann-Lindegren și M. Wolff, agenți), Regatul Țărilor de Jos, Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev și L. Zettergren, agenți), Regatul Norvegiei

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Deza a.s. suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA).

                  3)

                  Regatul Danemarcei și Regatul Suediei suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 293, 4.9.2017.


title: Cauza C-477/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 24 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank/D. Balandin, I. Lukachenko, Holiday on Ice Services BV [Trimitere preliminară – Securitate socială – Regulamentul (UE) nr. 1231/2010 – Legislație aplicabilă – Certificat A 1 – Articolul 1 – Extinderea beneficiului certificatului A 1 la resortisanții țărilor terțe aflați în situație de ședere legală pe teritoriul unui stat membru – Reședință legală – Noțiune]

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/14

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 24 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank/D. Balandin, I. Lukachenko, Holiday on Ice Services BV
      (Cauza C-477/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Securitate socială - Regulamentul (UE) nr. 1231/2010 - Legislație aplicabilă - Certificat A 1 - Articolul 1 - Extinderea beneficiului certificatului A 1 la resortisanții țărilor terțe aflați în situație de ședere legală pe teritoriul unui stat membru - Reședință legală - Noțiune])
      (2019/C 93/17)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Centrale Raad van Beroep

         Părțile din procedura principală

         Apelant: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Intimați: D. Balandin, I. Lukachenko, Holiday on Ice Services BV

         Dispozitivul

      Articolul 1 din Regulamentul (UE) nr. 1231/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de extindere a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 și a Regulamentului (CE) nr. 987/2009 la resortisanții țărilor terțe care nu fac obiectul regulamentelor respective exclusiv pe motive de cetățenie trebuie interpretat în sensul că resortisanții țărilor terțe, cum sunt cei în discuție în cauza principală, care locuiesc și lucrează temporar în diferite state membre pentru un angajator stabilit într-un stat membru pot invoca beneficiul regulilor de coordonare prevăzute de Regulamentul nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială și de Regulamentul nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 pentru a se stabili cărei legislații de securitate socială îi sunt supuși aceștia, având în vedere că locuiesc și lucrează în mod legal pe teritoriul statelor membre.

         (1)  JO C 357, 23.10.2017.


title: Cauza C-496/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Deutsche Post AG/Hauptzollamt Köln [Trimitere preliminară – Uniunea vamală – Codul vamal al Uniunii – Articolul 39 – Statut de operator economic autorizat – Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/2447 – Articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf – Alt solicitant decât o persoană fizică – Chestionar – Colectarea de date cu caracter personal – Directiva 95/46/CE – Articolele 6 și 7 – Regulamentul (UE) 2016/679 – Articolele 5 și 6 – Prelucrarea datelor cu caracter personal]

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/14

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Deutsche Post AG/Hauptzollamt Köln
      (Cauza C-496/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Uniunea vamală - Codul vamal al Uniunii - Articolul 39 - Statut de operator economic autorizat - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/2447 - Articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf - Alt solicitant decât o persoană fizică - Chestionar - Colectarea de date cu caracter personal - Directiva 95/46/CE - Articolele 6 și 7 - Regulamentul (UE) 2016/679 - Articolele 5 și 6 - Prelucrarea datelor cu caracter personal])
      (2019/C 93/18)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Deutsche Post AG

         Pârât: Hauptzollamt Köln

         Dispozitivul

      Articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/2447 al Comisiei din 24 noiembrie 2015 de stabilire a unor norme pentru punerea în aplicare a anumitor dispoziții din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a Codului vamal al Uniunii, analizat în lumina Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date și a Regulamentului (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor), trebuie interpretat în sensul că autoritățile vamale pot impune solicitantului statutului de operator economic autorizat să comunice numerele de identificare fiscală, atribuite în scopul prelevării impozitului pe venit, care privesc numai persoanele fizice care sunt împuternicite să îl reprezinte pe solicitant sau care exercită controlul asupra gestiunii acestuia și pe cele responsabile cu chestiunile vamale în cadrul său, precum și coordonatele centrelor fiscale competente în privința ansamblului acestor persoane, în măsura în care aceste date permit autorităților respective să obțină informații referitoare la încălcări grave sau repetate ale legislației vamale sau ale dispozițiilor fiscale ori la infracțiuni grave legate de activitatea lor economică, săvârșite de aceste persoane fizice.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.


title: Cauza C-639/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Augstākā tiesa – Letonia) – SIA „KPMG Baltics” agissant en qualité de curateur à la faillite de AS „Latvijas Krājbanka”/SIA „Ķipars AI” (Trimitere preliminară – Caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare – Directiva 98/26/CE – Domeniu de aplicare – Noțiunea „ordin de transfer” – Ordin de plată adresat de titularul unui cont curent obișnuit unei instituții de credit declarate ulterior insolvabilă)

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/15

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Augstākā tiesa – Letonia) – SIA „KPMG Baltics” agissant en qualité de curateur à la faillite de AS „Latvijas Krājbanka”/SIA „Ķipars AI”
      (Cauza C-639/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare - Directiva 98/26/CE - Domeniu de aplicare - Noțiunea „ordin de transfer” - Ordin de plată adresat de titularul unui cont curent obișnuit unei instituții de credit declarate ulterior insolvabilă))
      (2019/C 93/19)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SIA „KPMG Baltics” agissant en qualité de curateur à la faillite de AS „Latvijas Krājbanka”

         Pârâtă: SIA „Ķipars AI”

         Dispozitivul

      Un ordin de plată precum cel în discuție în litigiul principal, adresat de titularul unui cont curent obișnuit unei instituții de credit cu privire la un transfer de fonduri către o altă instituție de credit, nu intră în sfera noțiunii „ordin de transfer”, în sensul Directivei 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 mai 2009, și, prin urmare, nici în domeniul de aplicare al acesteia.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza C-698/17 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 ianuarie 2019 – Toni Klement/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) [Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Articolul 15 alineatul (1) – Cerere de decădere din drepturile asupra unei mărci – Marcă tridimensională reprezentând forma unui cuptor – Utilizare serioasă a mărcii – Motivare]

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/17

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 ianuarie 2019 – Toni Klement/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-698/17 P) (1)

      ([Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 15 alineatul (1) - Cerere de decădere din drepturile asupra unei mărci - Marcă tridimensională reprezentând forma unui cuptor - Utilizare serioasă a mărcii - Motivare])
      (2019/C 93/21)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Toni Klement (reprezentant: J. Weiser, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: D. Hanf, D. Botis și D. Walicka, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Toni Klement la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 134, 16.4.2018.


title: Cauza C-74/18: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – Procedura inițiată de A Ltd (Trimitere preliminară – Directiva 2009/138/CE – Acces la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare – Articolul 13 punctul 13 – Noțiunea „statul membru în care este situat riscul” – Societate, stabilită într-un stat membru, care prestează servicii de asigurare referitoare la riscurile legate de transformările de societăți într-un alt stat membru – Articolul 157 – Statul membru în care este percepută taxa pe primele de asigurare)

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/17

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – Procedura inițiată de A Ltd
      (Cauza C-74/18) (1)

      ((Trimitere preliminară - Directiva 2009/138/CE - Acces la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare - Articolul 13 punctul 13 - Noțiunea „statul membru în care este situat riscul” - Societate, stabilită într-un stat membru, care prestează servicii de asigurare referitoare la riscurile legate de transformările de societăți într-un alt stat membru - Articolul 157 - Statul membru în care este percepută taxa pe primele de asigurare))
      (2019/C 93/22)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein hallinto-oikeus

         Părțile din procedura principală

      A Ltd

         Cu participarea: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Dispozitivul

      Articolul 157 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/58/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2013 coroborat cu articolul 13 punctul 13 din directiva menționată trebuie interpretat în sensul că, atunci când o societate de asigurări stabilită pe teritoriul unui stat membru oferă o asigurare care acoperă riscurile contractuale legate de valoarea acțiunilor și de prețul corect de achiziție plătit de un cumpărător în cadrul achiziției unei întreprinderi, un contract de asigurare încheiat în acest cadru este supus exclusiv impozitelor indirecte și taxelor parafiscale pe primele de asigurare în statul membru în care este stabilit deținătorul poliței de asigurare.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza C-551/18 PPU: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie – Belgia) – executarea unui mandat european de arestare emis împotriva IK [Trimitere preliminară – Procedură preliminară de urgență – Cooperare polițienească și judiciară în materie penală – Decizia-cadru 2002/584/JAI – Mandat european de arestare și proceduri de predare între state membre – Mandat european de arestare emis în scopul executării unei pedepse privative de libertate – Conținut și formă – Articolul 8 alineatul (1) litera (f) – Lipsa menționării pedepsei complementare – Validitate – Consecințe – Efecte asupra detenției]

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/18

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie – Belgia) – executarea unui mandat european de arestare emis împotriva IK
      (Cauza C-551/18 PPU) (1)

      ([Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgență - Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Mandat european de arestare și proceduri de predare între state membre - Mandat european de arestare emis în scopul executării unei pedepse privative de libertate - Conținut și formă - Articolul 8 alineatul (1) litera (f) - Lipsa menționării pedepsei complementare - Validitate - Consecințe - Efecte asupra detenției])
      (2019/C 93/24)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van Cassatie

         Partea din procedura principală

      IK

         Dispozitivul

      Articolul 8 alineatul (1) litera (f) din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între state membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretat în sensul că omiterea, în mandatul european de arestare în temeiul căruia a avut loc predarea persoanei în cauză, a pedepsei complementare a punerii la dispoziție la care aceasta a fost condamnată pentru aceeași infracțiune și prin aceeași hotărâre judecătorească precum cea referitoare la pedeapsa privativă de libertate principală nu se opune, în împrejurările în discuție în litigiul principal, ca executarea acestei pedepse complementare, după expirarea pedepsei principale și după o decizie formală dată în acest sens de instanța națională competentă în materia aplicării pedepselor, să conducă la privarea de libertate.

         (1)  JO C 16, 14.1.2019.


title: Cauza C-292/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar (Germania) la 27 aprilie 2018 – Petra Breyer, Heiko Breyer/Sundair GmbH

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar (Germania) la 27 aprilie 2018 – Petra Breyer, Heiko Breyer/Sundair GmbH
      (Cauza C-292/18)
      (2019/C 93/25)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Petra Breyer, Heiko Breyer

         Pârâtă: Sundair GmbH
      Prin Ordonanța din 6 decembrie 2018, Curtea a declarat:
      Articolul 3 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 coroborat cu articolul 2 litera (a) din acest regulament trebuie interpretat în sensul că o întreprindere, precum cea în discuție în litigiul principal, care solicitase o licență de funcționare care însă nu îi fusese încă acordată la datele prevăzute pentru efectuarea zborurilor programate nu poate intra sub incidența regulamentului menționat, astfel încât pasagerii în cauză nu au dreptul la o compensație în temeiul articolului 5 alineatul (1) litera (c) și al articolului 7 alineatul (1) din același regulament.


title: Cauza C-308/18 P: Recurs introdus la 7 mai 2018 de Schniga GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 23 februarie 2018 în cauza T-445/16, Schniga GmbH/CPVO

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/19

      Recurs introdus la 7 mai 2018 de Schniga GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 23 februarie 2018 în cauza T-445/16, Schniga GmbH/CPVO
      (Cauza C-308/18 P)
      (2019/C 93/26)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Schniga GmbH (reprezentanți: G. Würtenberger, R. Kunze și T. Wittmann, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (CPVO)
      Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a zecea) a respins, prin Ordonanța din 8 noiembrie 2018, recursul ca fiind vădit nefondat și a obligat recurenta la plata propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-444/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 6 iulie 2018 – Fluctus s.r.o și alții

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 6 iulie 2018 – Fluctus s.r.o și alții
      (Cauza C-444/18)
      (2019/C 93/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., SD

         Autoritate pârâtă: Landespolizeidirektion Steiermark

         Cealaltă parte din procedură: Finanzpolizei
      Prin Ordonanța din 9 ianuarie 2019, Curtea (Camera a șaptea) a declarat:
      Cererea de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Tribunalul Administrativ Regional din Steiermark, Austria), prin decizia din 2 iulie 2018, este vădit inadmisibilă.


title: Cauza C-553/18 P: Recurs introdus la 29 august 2018 de Lion's Head Global Partners LLP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 14 iunie 2018 în cauza T-294/17, Lion's Head Global Partners LLP/EUIPO

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/20

      Recurs introdus la 29 august 2018 de Lion's Head Global Partners LLP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 14 iunie 2018 în cauza T-294/17, Lion's Head Global Partners LLP/EUIPO
      (Cauza C-553/18 P)
      (2019/C 93/29)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Lion's Head Global Partners LLP (reprezentant: R. Nöske, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 15 ianuarie 2019, Curtea (Camera a opta) a declarat recursul inadmisibil.


title: Cauza C-554/18 P: Recurs introdus la 29 august 2018 de Lion's Head Global Partners LLP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 14 iunie 2018 în cauza T-310/17, Lion's Head Global Partners LLP/EUIPO

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/21

      Recurs introdus la 29 august 2018 de Lion's Head Global Partners LLP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 14 iunie 2018 în cauza T-310/17, Lion's Head Global Partners LLP/EUIPO
      (Cauza C-554/18 P)
      (2019/C 93/30)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Lion's Head Global Partners LLP (reprezentant: R. Nöske, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 15 ianuarie 2019, Curtea (Camera a opta) a declarat recursul inadmisibil.


title: Cauza C-608/18 P: Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Republica Cipru împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 13 iulie 2018 în cauza T-825/16, Republica Cipru/EUIPO

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/21

      Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Republica Cipru împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 13 iulie 2018 în cauza T-825/16, Republica Cipru/EUIPO
      (Cauza C-608/18 P)
      (2019/C 93/31)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Republica Cipru (reprezentanți: S. Malynicz QC, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

         Celelalte părţi din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Papouis Dairies Ltd.

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  admiterea recursului împotriva hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-825/16, Republica Cipru/EUIPO, și a acțiunii în anulare;

                  —

                  obligarea Oficiului și a intervenientei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de recurentă.

         Motivele și principalele argumente

      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare considerând că în mod corect camera de recurs a transpus concluziile din hotărârile anterioare ale Tribunalului pronunțate în cauzele conexate T-292/14 și T-293/14 (XAΛΛOYMI și HALLOUMI) și în cauza T-534/10 (HELLIM) în prezenta cauză. Respectivele cauze nu se refereau la mărci de certificare, ci la diferite tipuri de mărci, mai exact mărci obișnuite ale UE și, respectiv, mărci colective ale UE. Funcția esențială a unor asemenea mărci este de a fi o indicație a provenienței comerciale a produselor (o pluralitate de comercianți legați prin apartenența la o asociație în cazul unei mărci colective). Dimpotrivă, mărcile de certificare nu au funcția esențială de indicare a provenienței, ci de distingere a unei clase de produse, mai exact produse care sunt certificate pentru faptul că respectă și au fost autorizate să fie fabricate în temeiul reglementărilor care permit utilizarea mărcii de certificare HALLOUMI. În plus, publicul relevant din hotărârile precedente ale Tribunalului era diferit de publicul relevant din prezenta cauză.
      În al doilea rând, Tribunalul a declarat în mod eronat că o marcă națională anterioară – marca de certificare națională în această cauză – era în totalitate lipsită de caracter distinctiv pentru a distinge produsele care erau certificate de cele care nu erau certificate, a considerat în mod eronat că marca este descriptivă și generică, a subminat în mod eronat protecția națională a mărcii naționale și în mod eronat a pus sub semnul întrebării în cadrul procedurii de opoziție de pe rolul EUIPO validitatea respectivei mărci.
      În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare la compararea mărcilor și în aprecierea riscului de confuzie. Acesta a abordat chestiunile menționate în mod eronat, ca și cum marca anterioară ar fi fost o marcă ce indică proveniența, în loc de o marcă de certificare. Acesta nu i-a recunoscut mărcii anterioare caracterul distinctiv ca marcă de certificare, de exemplu, ca în cazul produselor distinctive care în fapt respectau standardele mărcii de certificare și erau în fapt fabricate de producători autorizați de titularul mărcii de certificare. Tribunalul nu a luat în considerare nici modul în care mărcile de certificare sunt folosite în mod normal (de exemplu, întotdeauna împreună cu un nume, o marcă sau un logo cu caracter distinctiv). Tribunalul nu a luat în considerare înțelesul și importanța mărcii Uniunii contestate, în special prin faptul că nu a analizat dacă elementul „HALLOUMI” avea un caracter distinctiv independent în cadrul mărcii ulterioare ca un semn care indica, în mod contrar situației de fapt, că produsele acoperite de marca Uniunii contestate erau certificate.
      În al patrulea rând, Tribunalul nu a luat în considerare prevederile și jurisprudența naționale în ceea ce privește domeniul de aplicare și efectele mărcilor de certificare naționale. Condițiile și modalitățile legislațiilor statelor membre cu privire la mărcile de certificare nu au fost armonizate în temeiul Directivei 89/104 (1) sau al Directivei 2008/95 (2) privind mărcile și, cu toate acestea, Regulamentul privind marca Uniunii Europene prevede că astfel de mărci naționale pot constitui temeiul unor drepturi anterioare care se opun înregistrării mărcilor Uniunii. Astfel de drepturi ar trebui analizate în lumina jurisprudenței naționale și a prevederilor naționale, prin analogie cu diferitele drepturi naționale la care se referă articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene (drepturi care de asemenea nu sunt armonizate și ale căror natură, domeniu de aplicare și efect variază mult de la un stat membru la altul).

         (1)  Prima Directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).

         (2)  Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (LO 2008, L 299, p. 25).


title: Cauza C-609/18 P: Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Republica Cipru împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 13 iulie 2018 în cauza T-847/16, Republica Cipru/EUIPO

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/22

      Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Republica Cipru împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 13 iulie 2018 în cauza T-847/16, Republica Cipru/EUIPO
      (Cauza C-609/18 P)
      (2019/C 93/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Republica Cipru (reprezentanți: S. Malynicz QC, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

         Celelalte părţi din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Pancyprian Organisation of Cattle Farmers (P.O.C.F) Public Ltd.

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  admiterea recursului împotriva hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-847/16, Republica Cipru/EUIPO, și a acțiunii în anulare;

                  —

                  obligarea Oficiului și a intervenientei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de recurentă.

         Motivele și principalele argumente

      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare considerând că în mod corect camera de recurs a transpus concluziile din hotărârile anterioare ale Tribunalului pronunțate în cauzele conexate T-292/14 și T-293/14 (XAΛΛOYMI și HALLOUMI) și în cauza T-534/10 (HELLIM) în prezenta cauză. Respectivele cauze nu se refereau la mărci de certificare, ci la diferite tipuri de mărci, mai exact mărci obișnuite ale UE și, respectiv, mărci colective ale UE. Funcția esențială a unor asemenea mărci este de a fi o indicație a provenienței comerciale a produselor (o pluralitate de comercianți legați prin apartenența la o asociație în cazul unei mărci colective). Dimpotrivă, mărcile de certificare nu au funcția esențială de indicare a provenienței, ci de distingere a unei clase de produse, mai exact produse care sunt certificate pentru faptul că respectă și au fost autorizate să fie fabricate în temeiul reglementărilor care permit utilizarea mărcii de certificare HALLOUMI. În plus, publicul relevant din hotărârile precedente ale Tribunalului era diferit de publicul relevant din prezenta cauză.
      În al doilea rând, Tribunalul a declarat în mod eronat că o marcă națională anterioară – marca de certificare națională în această cauză – era în totalitate lipsită de caracter distinctiv pentru a distinge produsele care erau certificate de cele care nu erau certificate, a considerat în mod eronat că marca este descriptivă și generică, a subminat în mod eronat protecția națională a mărcii naționale și în mod eronat a pus sub semnul întrebării în cadrul procedurii de opoziție de pe rolul EUIPO validitatea respectivei mărci.
      În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare la compararea mărcilor și în aprecierea riscului de confuzie. Acesta a abordat chestiunile menționate în mod eronat, ca și cum marca anterioară ar fi fost o marcă ce indică proveniența, în loc de o marcă de certificare. Acesta nu i-a recunoscut mărcii anterioare caracterul distinctiv ca marcă de certificare, de exemplu, ca în cazul produselor distinctive care în fapt respectau standardele mărcii de certificare și erau în fapt fabricate de producători autorizați de titularul mărcii de certificare. Tribunalul nu a luat în considerare nici modul în care mărcile de certificare sunt folosite în mod normal (de exemplu, întotdeauna împreună cu un nume, o marcă sau un logo cu caracter distinctiv). Tribunalul nu a luat în considerare înțelesul și importanța mărcii Uniunii contestate, în special prin faptul că nu a analizat dacă elementul „HALLOUMI” avea un caracter distinctiv independent în cadrul mărcii ulterioare ca un semn care indica, în mod contrar situației de fapt, că produsele acoperite de marca Uniunii contestate erau certificate.
      În al patrulea rând, Tribunalul nu a luat în considerare prevederile și jurisprudența naționale în ceea ce privește domeniul de aplicare și efectele mărcilor de certificare naționale. Condițiile și modalitățile legislațiilor statelor membre cu privire la mărcile de certificare nu au fost armonizate în temeiul Directivei 89/104 (1) sau al Directivei 2008/95 (2) privind mărcile și, cu toate acestea, Regulamentul privind marca Uniunii Europene prevede că astfel de mărci naționale pot constitui temeiul unor drepturi anterioare care se opun înregistrării mărcilor Uniunii. Astfel de drepturi ar trebui analizate în lumina jurisprudenței naționale și a prevederilor naționale, prin analogie cu diferitele drepturi naționale la care se referă articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene (drepturi care de asemenea nu sunt armonizate și ale căror natură, domeniu de aplicare și efect variază mult de la un stat membru la altul).

         (1)  Prima Directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).

         (2)  Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (LO 2008, L 299, p. 25).


title: Cauza C-612/18 P: Recurs introdus la 25 septembrie 2018 de ClientEarth împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 11 iulie 2018 în cauza T-644/16, ClientEarth/Comisia

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/23

      Recurs introdus la 25 septembrie 2018 de ClientEarth împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 11 iulie 2018 în cauza T-644/16, ClientEarth/Comisia
      (Cauza C-612/18 P)
      (2019/C 93/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: ClientEarth (reprezentanți: O. W. Brouwer, advocaat, N. Frey, Solicitor, E. N. M. Raedts, advocaat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea Hotărârii pronunțate de Tribunalul Uniunii Europene la 11 iulie 2018 în cauza T-644/16 (denumită în continuare „hotărârea atacată”) și trimiterea cauzei acestuia din urmă spre rejudecare;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv de recurs: erori de drept și neregularități procedurale care afectează hotărârea atacată în ceea ce privește argumentul potrivit căruia divulgarea documentelor nu poate slăbi poziția de negociere a Comisiei (punctele 34-51 din hotărârea atacată), în măsura în care:

                  —

                  extinde excepția la informații care nu sunt legate în mod specific de un acord internațional preconizat;

                  —

                  aplică excepția privind relațiile internaționale fără a impune o explicație specifică cu privire la modul în care divulgarea ar putea aduce atingere tocmai și chiar relațiilor internaționale;

                  —

                  înlocuiește raționamentul privind analiza juridică conținută în documentele solicitate; și

                  —

                  denaturează elementele de probă cu privire la stadiul negocierilor la momentul adoptării deciziei atacate.

            Al doilea motiv de recurs: eroare de drept în hotărârea atacată în ceea ce privește argumentul potrivit căruia nu s-ar aduce atingere obiectivelor strategice ale Uniunii Europene (punctele 52 și 53 din hotărârea atacată).
      Al treilea motiv de recurs: neregularitate procedurală și eroare de drept în considerațiile din hotărârea atacată cu privire la argumentul potrivit căruia divulgarea documentelor solicitate ar avea ca efect mai degrabă să promoveze decât să aducă atingere interesului public în ceea ce privește relațiile internaționale (punctele 54-58 din hotărârea atacată).
      Al patrulea motiv de recurs: eroare de drept și neregularitate procedurală în considerațiile din hotărârea atacată cu privire la argumentul potrivit căruia nedivulgarea atât timp cât „negocierile sunt în curs” constituie de fapt un refuz permanent al accesului (punctele 59-67 din hotărârea atacată).
      Al cincilea motiv de recurs: denaturarea argumentelor invocate în fața Tribunalului care rezultă din considerațiile din hotărârea atacată cu privire la argumentul Comisiei potrivit căruia regulamentul nu permite divulgarea unor documente „atât timp cât nu este cunoscută poziția Curții de Justiție” (punctele 68 și 69 din hotărârea atacată).
      Al șaselea motiv de recurs: neregularitate procedurală în considerațiile din hotărârea atacată cu privire la al șaptelea argument potrivit căruia divulgarea nu poate să depindă de faptul că partenerii comerciali ai Comisiei sunt supuși acelorași obligații de transparență (punctele 72-74 din hotărârea atacată).
      Al șaptelea motiv de recurs: eroare de drept rezultată din încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001 (1) în cadrul aprecierii cererii de acces parțial la documente (punctele 79-90 din hotărârea atacată).

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-726/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Italia) la 22 noiembrie 2018 – FW, GY/U.T.G. – Prefettura di Lucca

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Italia) la 22 noiembrie 2018 – FW, GY/U.T.G. – Prefettura di Lucca
      (Cauza C-726/18)
      (2019/C 93/34)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: FW, GY

         Pârât: U.T.G. – Prefettura di Lucca

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 20 alineatul (4) din directivă (1) se opune unei interpretări a articolului 23 din Decretul legislativ 142/2015 în sensul că și fapte de încălcare a unor norme generale ale ordinii juridice, nepreluate în mod specific în regulamentele centrelor de primire, pot să constituie o încălcare gravă a acestora din urmă atunci când sunt de natură să afecteze conviețuirea în ordine în cadrul centrelor de cazare?
                  În cazul unui răspuns afirmativ, trebuie să se răspundă la o altă întrebare, care este adresată Curții prin prezenta ordonanță:

                  2)

                  Articolul 20 alineatul (4) din directivă se opune unei interpretări a articolului 23 din Decretul legislativ nr. 142/2015 în sensul că, pentru retragerea beneficiului măsurilor de primire, pot fi luate în considerare și comportamente ale unui solicitant de protecție internațională care nu constituie o faptă ilicită sancționată penal potrivit ordinii juridice a statului membru, atunci când acestea sunt totuși de natură să afecteze negativ conviețuirea în ordine în cadrul centrelor în care aceștia sunt introduși?

         (1)  Directiva 2013/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională (JO 2013, L 180, p. 96).


title: Cauza C-729/18 P: Recurs introdus la 23 noiembrie 2018 de VTB Bank PAO, fostă VTB Bank OAO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 septembrie 2018 în cauza T-734/14, VTB Bank/Consiliul

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/25

      Recurs introdus la 23 noiembrie 2018 de VTB Bank PAO, fostă VTB Bank OAO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 septembrie 2018 în cauza T-734/14, VTB Bank/Consiliul
      (Cauza C-729/18 P)
      (2019/C 93/35)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: VTB Bank PAO, fostă VTB Bank OAO (reprezentanți: M. Lester QC, J. Dawid, Barristers, C. Claypoole, Solicitor, J. Ruiz Calzado, abogado)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  Admiterea recursului formulat de VTB împotriva hotărârii Tribunalului;

                  —

                  anularea actelor restrictive în măsura în care o privesc pe VTB;

                  —

                  declararea nelegalităţii sau a inaplicabilităţii articolului 1 din Decizia 2014/512/PESC a Consiliului (1), a articolului 5 din Regulamentul nr. 833/2014 (2), a articolului 1 din Decizia 2014/659/ PESC a Consiliului (3) şi a articolului 1 alineatul (5) din Regulamentul nr. 960/2014 (4);

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de VTB în cadrul recursului şi al procedurii din faţa Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv, se susţine că Tribunalul a interpretat eronat articolul 5 alineatul (1) litera (a) din regulament, prin faptul că a concluzionat că cerinţa ca o instituţie să aibă „un mandat explicit de promovare a competitivității economiei Rusiei, a diversificării economiei acesteia și a încurajării investițiilor” nu se aplica VTB ca „instituţie majoră de credit”. În consecinţă, Tribunalul a apreciat greşit că Consiliul nu a săvârşit nicio eroare vădită de apreciere atunci când a constatat că VTB a îndeplinit condiţiile enumerate la articolul 5 alineatul (1) litera (a) din regulament.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv, se susţine că Tribunalul a apreciat eronat că criteriile în temeiul cărora a fost VTB a fost înscrisă în listă potrivit articolului 1 din decizie şi articolului 5 alineatul (1) litera (a) din regulament erau adecvate şi proporţionale în raport cu obiectivele actelor restrictive.
      Prin intermediul celui de al treilea motiv, se susţine că Tribunalul a apreciat eronat că actele restrictive aplicate VTB reprezentau o atingere proporţională a drepturilor fundamentale ale VTB, astfel cum sunt acestea garantate la articolele 16 şi 17 din Carta drepturilor fundamentale şi la articolul 1 din Protocolul nr. 1 la Convenţia Drepturilor Omului, în raport atât cu criteriile adoptate în temeiul actelor restrictive, cât şi cu decizia de a înscrie VTB în listă potrivit acestor criterii.

         (1)  Decizia 2014/512/PESC a Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 13).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 833/2014 al Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 1).

         (3)  Decizia 2014/659/PESC a Consiliului din 8 septembrie 2014 de modificare a Deciziei 2014/512/PESC privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 271, p. 54).

         (4)  Regulamentul (UE) nr. 960/2014 al Consiliului din 8 septembrie 2014 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 833/2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 271, p. 3).


title: Cauza C-732/18 P: Recurs introdus la 23 noiembrie 2018 de PAO Rosneft Oil Company, fostă NK Rosneft OAO, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, fostă RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO, RN-Exploration OOO, Tagulskoe OOO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 septembrie 2018 în cauza T-715/14, Rosneft și alții/Consiliul

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/26

      Recurs introdus la 23 noiembrie 2018 de PAO Rosneft Oil Company, fostă NK Rosneft OAO, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, fostă RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO, RN-Exploration OOO, Tagulskoe OOO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 septembrie 2018 în cauza T-715/14, Rosneft și alții/Consiliul
      (Cauza C-732/18 P)
      (2019/C 93/36)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: PAO Rosneft Oil Company, fostă NK Rosneft OAO, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, fostă RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO, RN-Exploration OOO, Tagulskoe OOO (reprezentant: L. Van den Hende, advocaat)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

         Concluziile recurentelor

                  —

                  anularea hotărârii în măsura vizată de motivele prezentului recurs;

                  —

                  pronunțarea unei hotărâri definitive în această cauză sau trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe; și

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată care rezultă din procedura în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Recursul privește restricțiile petroliere neconvenționale, restricțiile pe piețele de capital și restricțiile legale în materie de acțiuni în justiție astfel cum sunt prevăzute de Regulamentul nr. 833/2014 (1) al Consiliului și de Decizia 2014/512/CFSP (2) a Consiliului
      Recurentele se întemeiază pe șapte motive:
      Primul motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că Consiliul a respectat articolul 296 TFUE atunci când a adoptat restricțiile petroliere neconvenționale contestate.
      Al doilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că Consiliul a respectat articolul 296 TFUE atunci când a adoptat restricțiile contestate pe piețele de capital.
      Al treilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că exista o legătură rațională între restricțiile petroliere neconvenționale contestate și obiectivul pe care acestea îl urmăresc.
      Al patrulea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că restricțiile petroliere neconvenționale contestate nu încalcă dreptul fundamental de proprietate al recurentelor și la libertatea de a desfășura o activitate comercială.
      Al cincilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că restricțiile privind acțiunile în justiție contestate nu sunt disproporționate și nu încalcă, pe de altă parte, dreptul fundamental de proprietate al recurentelor.
      Al șaselea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că restricțiile în cauză pe piețele de capital respectau principiul proporționalității și nu încălcau dreptul fundamental al recurentelor la libertatea de a desfășura o activitate comercială.
      Al șaptelea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că restricțiile petroliere neconvenționale contestate, precum și restricțiile în cauză pe piețele de capital erau justificate de excepțiile în materie de securitate prevăzute de Acordul de parteneriat și cooperare UE-Rusia și de Acordul General pentru Tarife și Comerț al OMC.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 833/2014 al Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 1).

         (2)  Decizia 2014/512/PESC a Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 13).


title: Cauza C-749/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour administrative (Luxemburg) la 30 noiembrie 2018 – B, C, D/Administration des contributions directes

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour administrative (Luxemburg) la 30 noiembrie 2018 – B, C, D/Administration des contributions directes
      (Cauza C-749/18)
      (2019/C 93/37)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour administrative

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: B, C, D

         Pârâtă: Administration des contributions directes

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 49 și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun legislației unui stat membru privind un regim de integrare fiscală care, pe de o parte, permite o consolidare a rezultatelor societăților ce aparțin aceluiași grup care admite, în mod exclusiv, o integrare fiscală verticală între o societate-mamă rezidentă sau un sediu permanent indigen al unei societăți-mamă nerezidente și filialele sale rezidente și care, pe de altă parte, se opune în același mod integrării fiscale pur orizontale numai a filialelor atât ale unei societăți-mamă nerezidente și care nu dispun de un sediu permanent indigen, cât și ale unei societăți-mamă rezidente sau nerezidente, dar care dispun de un sediu permanent indigen?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolele 49 și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun aceleiași legislații a unui stat membru privind un regim de integrare fiscală și, în special, delimitării stricte între regimurile de integrare verticală (între o societate-mamă de cel mai înalt rang și filialele sale directe sau indirecte) și orizontală (între două sau mai multe filiale rezidente ale unei societăți-mamă de cel mai înalt rang care rămâne în afara sferei integrării fiscale) care decurg din legislația respectivă și obligației rezultante de a pune capăt unei integrări fiscale verticale preexistente înainte de a putea constitui un grup de integrare fiscală orizontală, iar aceasta în ipoteza:

                              —

                              în care o integrare fiscală verticală cu o societate-mamă integrantă de cel mai înalt rang la nivel național rezidentă în statul membru în cauză (care reprezintă în același timp filiala intermediară în raport cu societatea-mamă de cel mai înalt rang rezidentă în alt stat membru) și filialele rezidente ale societății-mamă de cel mai înalt rang a fost deja înființată, ca urmare a admiterii în legislația statului membru în cauză doar a integrării fiscale verticale, pentru a putea beneficia de regim indiferent de reședința societății-mamă de cel mai înalt rang în alt stat membru,

                              —

                              în care societăților-surori ale societății-mamă integrante de cel mai înalt rang din statul membru în cauză (și, prin urmare, filialelor societății-mamă de cel mai înalt rang rezidente în alt stat membru) li se refuză accesul la integrarea fiscală existentă pentru motivul întemeiat pe incompatibilitatea dintre cele două regimuri de integrare fiscală și orizontală și

                              —

                              în care includerea acestor societăți-surori în sfera consolidării rezultatelor între societăți din cadrul grupului ar implica eliminarea integrării fiscale verticale preexistente – cu consecințele fiscale negative aferente ca urmare a nerespectării duratei minime de existență a integrării prevăzute în legislația națională – și instituirea unei noi integrări fiscale orizontale chiar dacă societatea integrantă rezidentă (la nivelul căreia rezultatele societăților integrate fiscal sunt consolidate) ar rămâne aceeași?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ și la a doua întrebare, articolele 49 și 54 TFUE, coroborate cu principiul efectului util al dreptului Uniunii, trebuie interpretate în sensul că se opun aceleiași legislații a unui stat membru privind un regim de integrare fiscală și, în special, aplicării unui termen în temeiul căruia orice cerere în vederea admiterii în cadrul regimului de integrare fiscală trebuie să fie depusă obligatoriu la autoritatea competentă înainte de sfârșitul primului exercițiu pentru care se solicită aplicarea acestui regim, iar acest lucru în ipoteza

                              —

                              în care, potrivit răspunsurilor afirmative la primele două întrebări, această legislație excludea într-un mod incompatibil cu libertatea de stabilire o integrare fiscală orizontală numai între filialele aceleiași societăți-mamă și modificarea unui grup fiscal integrat vertical existent prin adăugarea unor societăți-surori ale societății integrante,

                              —

                              în care practica administrativă și jurisprudența naționale ale statului membru în cauză au fost, înainte de publicarea Hotărârii CJUE din 12 iunie 2014 (cauzele conexate C-39/13, C-40/13 și C-41/13), stabilite în sensul admiterii validității legislației,

                              —

                              în care mai multe societăți au depus, ca urmare a publicării Hotărârii din 12 iunie 2014 și chiar înainte de sfârșitul anului 2014, o cerere de aderare la un grup fiscal integrat existent prin admiterea unei integrări fiscale orizontale cu societatea integrantă a grupului existent, invocând Hotărârea din 12 iunie 2014 și

                              —

                              în care această cerere se referă nu doar la exercițiul financiar 2014, care era încă în desfășurare la momentul depunerii cererii, ci și la exercițiul financiar anterior anului 2013, începând cu care societățile implicate îndeplineau toate condițiile de fond compatibile cu dreptul Uniunii pentru admiterea la regimul de integrare fiscală?


title: Cauza C-750/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 3 decembrie 2018 – A, B/C

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 3 decembrie 2018 – A, B/C
      (Cauza C-750/18)
      (2019/C 93/38)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Amsterdam

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: A, B

         Pârât: C

         Întrebarea preliminară

      Cum trebuie interpretată Directiva 93/13 (1) și, în special, principiul efectului cumulativ cuprins în aceasta, pentru a aprecia dacă suma solicitată drept compensație de la consumatorul care nu și-a îndeplinit obligația (denumită în continuare „clauza penală”), este disproporționat de mare, în sensul punctului 1 litera (e) din anexa la această directivă, într-un caz în care este vorba despre clauze penale legate de diverse situații de nerespectare a obligațiilor de natură diferită care, prin natura lor, nu trebuie să se producă împreună, și, într-adevăr, în speță nu s-au produs împreună?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29).


title: Cauza C-758/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 30 noiembrie 2018 – Bulgarian Air Charter Limited/NE

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 30 noiembrie 2018 – Bulgarian Air Charter Limited/NE
      (Cauza C-758/18)
      (2019/C 93/39)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Korneuburg

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Bulgarian Air Charter Limited

         Intimată: NE

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 5 alineatul (3) și articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1) trebuie interpretate în sensul că operatorul efectiv de transport aerian nu poate invoca existența unor împrejurări excepționale drept cauză a unei întârzieri mari, în temeiul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004, în cazul în care afirmă și demonstrează că întârzierea unui anumit pasager nu ar fi putut fi evitată prin modificarea rezervării în sensul redirecționării către un zbor alternativ?

                  2)

                  Modificarea rezervării menționată la prima întrebare trebuie să îndeplinească anumite criterii de timp sau de calitate, în special criteriile menționate la articolul 5 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) din Regulamentul nr. 261/2004 sau criteriile menționate la articolul 8 alineatul (1) literele (b) și (c) din același regulament?

         (1)  JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza C-796/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 19 decembrie 2018 – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH/Stadt Köln

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 19 decembrie 2018 – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH/Stadt Köln
      (Cauza C-796/18)
      (2019/C 93/40)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH

         Pârât: Stadt Köln

         Intervenient: Land Berlin

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Cesionarea unui software, convenită în scris, de la un organ al administrației publice către alt organ al administrației publice, care este legată de un acord de cooperare, constituie un „contract de achiziții publice” în sensul articolului 2 alineatul (1) punctul 5 din Directiva 2014/24/UE (1) sau – în orice caz, în principiu, sub rezerva articolului 12 alineatul (4) literele (a)-(c) – un contract care intră în domeniul de aplicare al directivei, în sensul articolului 12 alineatul (4) din directivă, atunci când, deși cesionarul acelui software nu trebuie nici să plătească un preț, nici să ramburseze costurile pentru software, acordul de cooperare legat de cesionarea acelui software prevede totuși ca fiecare partener de cooperare – și, astfel, și cesionarul acelui software – să pună la dispoziția celuilalt partener toate celelalte dezvoltări proprii ulterioare eventuale ale acelui software, a căror realizare nu este însă obligatorie?

            Numai în cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                  2.

                  Potrivit articolului 12 alineatul (4) litera (a) din Directiva 2014/24/UE, obiectul cooperării dintre autoritățile contractante participante trebuie să constea în serviciile publice proprii care trebuie furnizate în comun cetățenilor sau este suficient ca această cooperare să privească orice formă de activități destinate prestării serviciilor publice care trebuie furnizate în același mod, însă nu obligatoriu în comun?

                  3.

                  În cadrul articolului 12 alineatul (4) din Directiva 2014/24/UE, se aplică o așa-numită interdicție nescrisă a plasării într-o poziție privilegiată și, în caz afirmativ, care este conținutul acesteia?

         (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65).


title: Cauza C-813/18 P: Recurs introdus la 21 decembrie 2018 de Deza, a.s. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 24 octombrie 2018 în cauza T-400/17, Deza/Comisia

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/31

      Recurs introdus la 21 decembrie 2018 de Deza, a.s. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 24 octombrie 2018 în cauza T-400/17, Deza/Comisia
      (Cauza C-813/18 P)
      (2019/C 93/41)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurentă: Deza, a.s. (reprezentant: P. Dejl, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Finlanda, Regatul Suediei, Agenția Europeană pentru Produse Chimice

         Concluziile recurentei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 24 octombrie 2017 în cauza T-400/17;

                  —

                  anularea în parte a Regulamentului (UE) 2017/776 (1) al Comisiei din 4 mai 2017 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2008, în măsura în care privește clasificarea și etichetarea substanței antrachinonă;

                  —

                  obligarea Comisiei să suporte cheltuielile efectuate de reclamantă în cadrul procedurii în fața Curții în legătură cu prezentul recurs, precum și în cadrul procedurii anterioare în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.

                  1.

                  Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod greșit Regulamentul CLP (2) și în special principiile sale de bază: (i) substanța studiată și clasificată trebuie să fie introdusă pe piața Uniunii; (ii) legătura de cauzalitate între substanță și efectele cancerigene la animalele de laborator trebuie demonstrată prin probe suficiente; (iii) probele suficiente trebuie să fie obținute prin studii științifice fiabile și acceptabile; și (iv) clasificarea substanței trebuie să ia în considerare noile informații științifice și tehnice și progresul tehnic și științific.

                  2.

                  Tribunalul a examinat clasificarea antrachinonei și mai precis partea atacată din regulamentul Comisiei fără a respecta cerințele în materie de control jurisdicțional al deciziilor instituțiilor și organelor Uniunii Europene și a denaturat faptele și probele.

                  3.

                  Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod greșit principul securității juridice.

                  4.

                  Prin săvârșirea erorilor menționate mai sus, Tribunalul a încălcat drepturile reclamantei și principiile consacrate în Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special dreptul la un proces echitabil, dreptul de a se bucura de bunurile sale și principiul securității juridice.

         (1)  JO 2017, L 116, p. 1.

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2008 privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor, de modificare și de abrogare a Directivelor 67/548/CEE și 1999/45/CE, precum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1907/2006 (JO 2008, L 353, p. 1).


title: Cauzele conexate C-183/17 P și C-184/17 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 31 ianuarie 2019 – International Management Group/Comisia Europeană [Recurs – Cooperare pentru dezvoltare – Execuția bugetului Uniunii Europene în gestiune indirectă – Acțiune în anulare – Admisibilitate – Acte atacabile – Decizia de a încredința o sarcină de execuție bugetară unei alte persoane decât cea reținută inițial – Decizia de a nu mai încredința noi sarcini de execuție bugetară entității reținute inițial – Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 – Articolul 43 – Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 – Articolul 43 – Noțiunea „organizație internațională” – Condiții – Cerere de despăgubire]

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/2

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 31 ianuarie 2019 – International Management Group/Comisia Europeană
      (Cauzele conexate C-183/17 P și C-184/17 P) (1)

      ([Recurs - Cooperare pentru dezvoltare - Execuția bugetului Uniunii Europene în gestiune indirectă - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Acte atacabile - Decizia de a încredința o sarcină de execuție bugetară unei alte persoane decât cea reținută inițial - Decizia de a nu mai încredința noi sarcini de execuție bugetară entității reținute inițial - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 - Articolul 43 - Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 - Articolul 43 - Noțiunea „organizație internațională” - Condiții - Cerere de despăgubire])
      (2019/C 112/02)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: International Management Group (reprezentanți: L. Levi și J.Y. de Cara, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și J. Baquero Cruz, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 2 februarie 2017, International Management Group/Comisia (T-29/15, nepublicată, EU:T:2017:56), și Hotărârea din 2 februarie 2017, International Management Group/Comisia (T-381/15, nepublicată, EU:T:2017:57).

                  2)

                  Anulează Decizia de punere în aplicare C(2014) 9787 final a Comisiei din 16 decembrie 2014 de modificare a Deciziei de punere în aplicare C(2013) 7682 final privind Programul de acțiune anual 2013 în favoarea Myanmar/Birmania cu finanțare din bugetul general al Uniunii Europene.

                  3)

                  Anulează decizia Comisiei Europene de a nu mai încheia noi acorduri de delegare în gestiune indirectă cu International Management Group, cuprinsă în scrisoarea Comisiei din 8 mai 2015.

                  4)

                  Trimite cauza T-381/15 Tribunalului Uniunii Europene pentru a se pronunța asupra cererii de despăgubire formulate de International Management Group, referitoare la prejudiciile care i-ar fi fost cauzate acestei entități prin decizia Comisiei menționată la punctul 3 din prezentul dispozitiv.

                  5)

                  Respinge recursurile incidente.

                  6)

                  Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată în cauzele C-183/17 P, C-184/17 P și T-29/15.

                  7)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul în cauza T-381/15.

         (1)  JO C 221, 10.7.2017.


title: Cauza C-194/17 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 31 ianuarie 2019 – Georgios Pandalis/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), LR Health & Beauty Systems GmbH [Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Articolul 51 alineatul (1) litera (a) şi alineatul (2), precum şi articolul 75 – Marca Uniunii Europene Cystus – Suplimente alimentare fără uz medical – Declararea în parte a decăderii – Lipsa unei utilizări serioase a mărcii – Perceperea termenului „cystus” drept o indicaţie descriptivă a ingredientului principal al produselor vizate – Obligația de motivare]

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/3

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 31 ianuarie 2019 – Georgios Pandalis/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), LR Health & Beauty Systems GmbH
      (Cauza C-194/17 P) (1)

      ([Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) şi alineatul (2), precum şi articolul 75 - Marca Uniunii Europene Cystus - Suplimente alimentare fără uz medical - Declararea în parte a decăderii - Lipsa unei utilizări serioase a mărcii - Perceperea termenului „cystus” drept o indicaţie descriptivă a ingredientului principal al produselor vizate - Obligația de motivare])
      (2019/C 112/03)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Georgios Pandalis (reprezentant: A. Franke, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: S. Hanne și D. Walicka, agenți), LR Health & Beauty Systems GmbH (reprezentanți: N. Weber și L. Thiel, avocați)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Georgios Pandalis la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 300, 11.9.2017.


title: Cauza C-220/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 30 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG/Land Berlin (Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Validitatea Directivei 2014/40/UE – Fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun – Reglementare privind „ingredientele” – Interzicerea produselor din tutun aromate)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/3

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 30 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG/Land Berlin
      (Cauza C-220/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Validitatea Directivei 2014/40/UE - Fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun - Reglementare privind „ingredientele” - Interzicerea produselor din tutun aromate))
      (2019/C 112/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Berlin

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG

         Pârât: Land Berlin

         Dispozitivul

                  1)

                  Examinarea primei întrebări preliminare nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 7 alineatele (1), (7) și (14) din Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE.

                  2)

                  Articolul 7 alineatul (14) din Directiva 2014/40 trebuie interpretat în sensul că, pe de o parte, noțiunea „categorie de produse”, în sensul acestei dispoziții, acoperă țigaretele și tutunul de rulat, iar, pe de altă parte, procedura care trebuie urmată pentru a stabili dacă un anumit produs din tutun atinge limita de 3 % prevăzută la această dispoziție trebuie să fie stabilită în conformitate cu dreptul intern al statului membru în cauză.

                  3)

                  Articolele 8-11 din Directiva 2014/40 trebuie interpretate în sensul că nu permit statelor membre să stabilească perioade de transpunere complementare celor prevăzute la articolele 29 și 30 din această directivă.

                  4)

                  Examinarea celei de a doua întrebări preliminare nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 9 alineatul (1) al doilea paragraf, a articolului 9 alineatul (4) litera (a) a doua teză, a articolului 9 alineatul (6), a articolului 10 alineatul (1) literele (b), (e) și (f), precum și a articolului 11 alineatul (1) primul paragraf prima teză din Directiva 2014/40.

                  5)

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (c) și alineatul (3) din Directiva 2014/40 trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre să interzică utilizarea de informații care se referă la gust, miros, aromatizanți sau alți aditivi, chiar dacă este vorba despre informații fără caracter publicitar, iar utilizarea ingredientelor în discuție este în continuare permisă.

                  6)

                  Examinarea celei de a treia întrebări preliminare nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 13 alineatul (1) litera (c) și alineatul (3) din Directiva 2014/40.

         (1)  JO C 239, 24.7.2017.


title: Cauza C-225/17 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 31 ianuarie 2019 – Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană (Recurs – Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive luate împotriva Republicii Islamice Iran – Înghețarea fondurilor și a resurselor economice – Anulare a unei includeri de către Tribunalul Uniunii Europene – Modificarea criteriilor de includere într-o listă a persoanelor și a entităților ale căror active sunt înghețate – Reincludere – Elemente de probă cu o dată anterioară primei includeri – Fapte cunoscute înainte de prima includere – Autoritate de lucru judecat – Domeniu de aplicare – Securitate juridică – Protecția încrederii legitime – Principiul ne bis in idem – Protecție jurisdicțională efectivă)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/4

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 31 ianuarie 2019 – Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      (Cauza C-225/17 P) (1)

      ((Recurs - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Republicii Islamice Iran - Înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Anulare a unei includeri de către Tribunalul Uniunii Europene - Modificarea criteriilor de includere într-o listă a persoanelor și a entităților ale căror active sunt înghețate - Reincludere - Elemente de probă cu o dată anterioară primei includeri - Fapte cunoscute înainte de prima includere - Autoritate de lucru judecat - Domeniu de aplicare - Securitate juridică - Protecția încrederii legitime - Principiul ne bis in idem - Protecție jurisdicțională efectivă))
      (2019/C 112/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurenți: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe GmbH, IRISL Marine Services and Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Shipping Computer Services Co., Soroush Sarzamin Asatir Ship Management, South Way Shipping Agency Co. Ltd, Valfajr 8th Shipping Line Co. (reprezentanți: M. Taher, Solicitor, M. Lester QC)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J. Kneale și M. Bishop, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: D. Gauci și T. Scharf, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Shipping Lines, IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services & Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Hoopad Darya Shipping Agency și Valfajr 8th Shipping Line Co. să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza C-587/17 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 ianuarie 2019 – Regatul Belgiei/ Comisia Europeană [Recurs – Fondul european de garantare agricolă (FEGA) – Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 – Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 – Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană – Restituiri la export acordate pe nedrept – Recuperare – Neepuizarea tuturor căilor de atac – Absența unui recurs în urma avizului negativ al unui avocat care poate pune concluzii la Cour de cassation (Curtea de Casație, Belgia) – Articolul 267 TFUE – Absența unei trimiteri preliminare la Curte – Neglijența statului membru]

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/5

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 ianuarie 2019 – Regatul Belgiei/ Comisia Europeană
      (Cauza C-587/17 P) (1)

      ([Recurs - Fondul european de garantare agricolă (FEGA) - Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 - Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 - Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană - Restituiri la export acordate pe nedrept - Recuperare - Neepuizarea tuturor căilor de atac - Absența unui recurs în urma avizului negativ al unui avocat care poate pune concluzii la Cour de cassation (Curtea de Casație, Belgia) - Articolul 267 TFUE - Absența unei trimiteri preliminare la Curte - Neglijența statului membru])
      (2019/C 112/06)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Regatul Belgiei (reprezentanți: J.-C. Halleux, M. Jacobs, C. Pochet, agent, asistați de E. Grégoire și J. Mariani, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet și B. Hofstötter, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 20 iulie 2017, Belgia/Comisia (T-287/16, nepublicată, EU:T:2017:531).

                  2)

                  Trimite cauza T-287/16 spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 412, 4.12.2017.


title: Cauza C-6/18 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 31 ianuarie 2019 – Republica Elenă/Comisia Europeană [Recurs – Fondul European de Garantare Agricolă (FEGA) – Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) – Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 – Finanțarea politicii agricole comune – Cheltuieli excluse – Cheltuieli efectuate de Republica Elenă]

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/6

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 31 ianuarie 2019 – Republica Elenă/Comisia Europeană
      (Cauza C-6/18 P) (1)

      ([Recurs - Fondul European de Garantare Agricolă (FEGA) - Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) - Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 - Finanțarea politicii agricole comune - Cheltuieli excluse - Cheltuieli efectuate de Republica Elenă])
      (2019/C 112/07)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos, I. Pachi și A. Vasilopoulou, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și A. Sauka, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 63, 19.2.2018


title: Cauza C-149/18: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 31 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalia) – Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Lege aplicabilă obligațiilor necontractuale – Regulamentul (CE) nr. 864/2007 (Roma II) – Articolele 16 și 27 – Norme imperative derogatorii – Directiva 2009/103/CE – Asigurare de răspundere civilă auto – Articolul 28]

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/6

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 31 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalia) – Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA
      (Cauza C-149/18) (1)

      ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Lege aplicabilă obligațiilor necontractuale - Regulamentul (CE) nr. 864/2007 (Roma II) - Articolele 16 și 27 - Norme imperative derogatorii - Directiva 2009/103/CE - Asigurare de răspundere civilă auto - Articolul 28])
      (2019/C 112/08)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal da Relação de Lisboa

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Agostinho da Silva Martins

         Pârâtă: Dekra Claims Services Portugal SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 16 din Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale (Roma II) trebuie interpretat în sensul că o dispoziție națională precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că termenul de prescripție al acțiunii în despăgubire pentru prejudiciile rezultate dintr-un sinistru este de trei ani, nu poate fi considerată o normă imperativă derogatorie, în sensul acestui articol, cu excepția cazului în care instanța sesizată constată, pe baza unei analize detaliate a formulării, a economiei generale, a obiectivelor, precum și a contextului adoptării acestei norme, că are o asemenea importanță în ordinea juridică națională încât justifică îndepărtarea de legea aplicabilă, desemnată în temeiul articolului 4 din acest regulament.

                  2)

                  Articolul 27 din Regulamentul nr. 864/2007 trebuie interpretat în sensul că articolul 28 din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi, astfel cum este transpus în dreptul național, nu constituie o normă de drept al Uniunii care reglementează conflictul de legi privind obligațiile necontractuale, în sensul articolului 27 menționat.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza C-626/17: Ordonanța Curții (Camera a doua) din 17 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di Pace di Roma – Italia) – Alberto Rossi/Ministero della Giustizia [Trimitere preliminară – Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al curții – Politică socială – Muncă pe durată determinată – Judecători de pace – Inadmisibilitate vădită]

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/7

      Ordonanța Curții (Camera a doua) din 17 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di Pace di Roma – Italia) – Alberto Rossi/Ministero della Giustizia
      (Cauza C-626/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al curții - Politică socială - Muncă pe durată determinată - Judecători de pace - Inadmisibilitate vădită])
      (2019/C 112/10)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Giudice di Pace di Roma

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Alberto Rossi

         Pârât: Ministero della Giustizia

         cu participarea: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa), Associazione Nazionale Guidici di Pace, Coordinamento Nazionale Giustizia di Pace, Organismo Unitario della Magistratura Onoraria – Magistrati Onorari Riuniti, Maria Maddalena Acernese și alți 656 judecători de pace, Angela Abbondandolo și 139 vice-procurori onorifici, Santina Adelfio și alți 101 judecători onorifici

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Giudice di pace di Roma (Judecătorul de pace din Roma, Italia) prin decizia din 17 octombrie 2017 este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza C-169/18: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 10 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal – Irlanda) – Atif Mahmood și alții/Minister for Justice and Equality (Trimitere preliminară – Nepronunțare asupra fondului)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/8

      Ordonanța Curții (Camera întâi) din 10 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal – Irlanda) – Atif Mahmood și alții/Minister for Justice and Equality
      (Cauza C-169/18) (1)

      ((Trimitere preliminară - Nepronunțare asupra fondului))
      (2019/C 112/11)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Court of Appeal

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon, Noor Habib și alții

         Pârât: Minister for Justice and Equality

         Dispozitivul

      Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererii de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (Curtea de Apel, Irlanda) prin decizia din 23 februarie 2018, în cauza C-169/18.

         (1)  JO C 166, 14.5.2018.


title: Cauzele conexate C-335/18 și C-336/18: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 30 ianuarie 2019 (cereri de decizie preliminară formulate de Sofiyski gradski sad, Apelativen sad – Sofia – Bulgaria) – Proceduri penale privind pe AK (C-335/18), EP (C-336/18) [Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Controlul numerarului la intrarea sau ieșirea din Uniunea Europeană – Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 – Articolul 3 alineatul (1) – Încălcare a obligației de declarare – Articolul 4 alineatul (2) – Măsură de reținere – Articolul 9 alineatul (1) – Sancțiuni prevăzute de dreptul național – Reglementare națională care prevede, pe lângă aplicarea unei pedepse privative de libertate sau a unei amenzi în cuantum de o cincime din suma de numerar nedeclarată, confiscarea acestei sume în beneficiul statului – Proporționalitate]

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/9

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 30 ianuarie 2019 (cereri de decizie preliminară formulate de Sofiyski gradski sad, Apelativen sad – Sofia – Bulgaria) – Proceduri penale privind pe AK (C-335/18), EP (C-336/18)
      (Cauzele conexate C-335/18 și C-336/18) (1)

      ([Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Controlul numerarului la intrarea sau ieșirea din Uniunea Europeană - Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 - Articolul 3 alineatul (1) - Încălcare a obligației de declarare - Articolul 4 alineatul (2) - Măsură de reținere - Articolul 9 alineatul (1) - Sancțiuni prevăzute de dreptul național - Reglementare națională care prevede, pe lângă aplicarea unei pedepse privative de libertate sau a unei amenzi în cuantum de o cincime din suma de numerar nedeclarată, confiscarea acestei sume în beneficiul statului - Proporționalitate])
      (2019/C 112/12)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanțele de trimitere

      Sofiyski gradski sad, Apelativen sad – Sofia

         Părțile din procedurile penale principale

      AK (C-335/18), EP (C-336/18)

         Dispozitivul

      Articolul 4 alineatul (2) și articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 octombrie 2005 privind controlul numerarului la intrarea sau ieșirea din Comunitate trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiile principale, care, pentru sancționarea unei încălcări a obligației de declarare prevăzută la articolul 3 din acest regulament, pe lângă aplicarea unei pedepse privative de libertate de până la cinci ani sau a unei amenzi în cuantum de o cincime din suma de numerar nedeclarată, prevede confiscarea în beneficiul statului a acestei sume nedeclarate.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza C-440/18 P: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 30 ianuarie 2019 – Verein Deutsche Sprache eV/Comisia Europeană [Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Acces la documente – Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 – Documente referitoare la o decizie a Comisiei Europene privind schimbarea aspectului sălii de presă din clădirea Berlaymont în legătură cu limitarea afișajului numai la limbile franceză și engleză – Refuz de acordare a accesului integral]

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/9

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 30 ianuarie 2019 – Verein Deutsche Sprache eV/Comisia Europeană
      (Cauza C-440/18 P) (1)

      ([Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente referitoare la o decizie a Comisiei Europene privind schimbarea aspectului sălii de presă din clădirea Berlaymont în legătură cu limitarea afișajului numai la limbile franceză și engleză - Refuz de acordare a accesului integral])
      (2019/C 112/13)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Verein Deutsche Sprache eV (reprezentant: W. Ehrhardt, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher și F. Clotuche-Duvieusart, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul ca fiind vădit inadmisibil.

                  2)

                  Verein Deutsche Sprache eV suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.


title: Cauza C-426/18 P: Recurs introdus la 26 iunie 2018 de către Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu împotriva ordonanţei Tribunalului (camera a șaptea) pronunţate la 18 aprilie 2018 în cauza T-298/17, Iordăchescu şi alţii / Parlamentul şi alţii

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/10

      Recurs introdus la 26 iunie 2018 de către Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu împotriva ordonanţei Tribunalului (camera a șaptea) pronunţate la 18 aprilie 2018 în cauza T-298/17, Iordăchescu şi alţii / Parlamentul şi alţii
      (Cauza C-426/18 P)
      (2019/C 112/14)
      Limba de procedură: romana

         Părţile

         Recurenţi: Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu (reprezentant: A. Cuculis, avocat)

         Cealaltă parte în proces: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 31 ianuarie 2018, Curtea (camera noua) a respins recursul.