title: Cauza T-768/17: Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2017 – Comprojecto-Projetos e Construções, și alții/BCE

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/31

         Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2017 – Comprojecto-Projetos e Construções, și alții/BCE
   (Cauza T-768/17)
   (2018/C 052/45)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamanți: Comprojecto-Projetos e Construções, Lda. (Lisabona, Portugalia), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Lisabona), Julião Maria Gomes de Azevedo (Lisabona), Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Lisabona) (reprezentant: M. A. Ribeiro, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea actelor atacate, și anume:

                           (i)

                           decizia pârâtei privind refuzul de a acționa;

                           (ii)

                           decizia pârâtei de a nu declanșa procedura de sancționare;

                           (iii)

                           decizia guvernatorului Banco de Portugal [Banca Națională a Portugaliei] și a altor „funcționari” care s-au pronunțat cu privire la reclamațiile și la cererile formulate între 26 iunie 2013 și 22 aprilie 2015;

               —

               pentru aceleași motive, reclamanții solicită Curții de Justiție a Uniunii Europene să adopte o poziție:

                           (i)

                           care să permită reclamanților să anuleze poziția magistraților cu privire la cererea de despăgubire formulată împotriva BCP [Banco Comercial Português] și împotriva altor operatori;

                           (ii)

                           care să permită reclamanților să intenteze o acțiune în regres împotriva statului portughez;

                           (iii)

                           care să permită să se aprecieze dacă statul membru/Ministerul Public/Parchetul General aveau motive pentru a refuza să intervină în cadrul acțiunii;

                           (iv)

                           care să permită să se aprecieze dacă statul membru/Ministerul Public/Parchetul General aveau motive justificate pentru a nu comunica OLAF prezenta cauză;

               —

               în cazul în care CJUE consideră că cererile reclamanților sunt întemeiate, obligarea BCE, în temeiul articolelor 268 și 340 TFUE, la plata sumei de 45 828 257,80 euro, majorată cu dobânzi de întârziere calculate la rata legală până la data plății efective, precum și la plata tuturor cheltuielilor și despăgubirilor care vor fi datorate după realizarea intervențiilor;

               —

               cu toate acestea, ținând seama de dispozițiile articolului 280 TFUE și de faptul că actele „Băncii Centrale Europene care impun o obligație pecuniară în sarcina altor persoane decât statele membre constituie titlu executoriu”, astfel cum reiese din articolul 299 TFUE, Tribunalul trebuie să oblige pârâta să solicite plata acestor sume de la BCP;

               —

               ținând seama de faptul că banca centrală națională este o „autorit[ate] administrativ[ă] competent[ă] fie pentru a pronunța o hotărâre cu privire la reclamații, fie pentru a iniția procedurile judiciare corespunzătoare”, astfel cum rezultă din dispozițiile articolului 11 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2005/29/CE, din articolul 81 alineatul (1) și din articolul 83 alineatul (1) din Directiva 2007/64/CE, precum și din articolul 96 alineatul (1) litera (b) – „Sancțiuni accesorii” – din DL [Decretul-lege] nr. 317/2009, agentul pârâtei trebuie să dispună ca BCP să plătească „imediat” sumele menționate mai sus în conturile reclamanților.

               —

               pârâta:

                           (i)

                           trebuie să dispună ca agentul său, banca centrală națională, să solicite BCP să prezinte elementele menționate mai sus, iar în cazul în care, în temeiul articolului 13 alineatul (2) din Legea organică a Banco de Portugal, instituția de credit nu le prezintă, Banco de Portugal trebuie să impună respectivei instituții să plătească „imediat” sumele menționate în conturile reclamanților;

                           (ii)

                           dat fiind că este posibil ca instituția de credit să fie obligată să îi despăgubească „imediat” pe reclamanți, trebuie respectate prevederile articolului 41 alineatul (2) litera (a), ale articolului 47 al doilea paragraf și ale articolului 49 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, cu alte cuvinte, la fel ca în cazul Banco de Portugal și al Ministerului Public/Parchetului General, având în vedere dispozițiile articolului 3 din Regulamentul nr. 2532/98 cu privire la atribuțiile Băncii Centrale Europene în materie de sancțiuni, BCE va trebui să decidă cu privire la „inițierea sau nu a unei proceduri de constatare a unei încălcări” prin invitarea BCP să acționeze, astfel încât această instituție de credit va trebui să se pronunțe și nu va putea refuza să acționeze;

               —

               în cazul în care, în temeiul articolului 256 alineatul (1) TFUE, cauza nu este de competența Tribunalului, dacă banca centrală națională nu recunoaște că „nu și-a îndeplinit una dintre obligațiile care îi revin în temeiul tratatelor, această bancă este obligată să adopte măsurile impuse de executarea hotărârii Curții”, în conformitate cu dispozițiile articolului 271 litera (d) TFUE, cauza trebuie trimisă Curții;

               —

               în cazul în care, de asemenea, cauza nu este de competența Tribunalului, dacă CJUE consideră că acțiunea reclamanților este întemeiată, în conformitate cu dispozițiile articolului 264 TFUE, Tribunalul ar trebui să propună Curții să anuleze decizia băncii centrale naționale, care a fost însușită de pârâtă, și, ținând seama de dispozițiile articolului 41 alineatul (1) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, ale articolului 296 al doilea paragraf TFUE și ale articolului 11 alineatul (3) litera (c) din Directiva 2005/29/CE, să pronunțe o decizie motivată;

               —

               reclamanții solicită ca pârâta și Curtea să citeze și să invite statul portughez/Ministerul Public/Parchetul General să acționeze pentru a se pronunța cu privire la actele comise de BCP;

               —

               reclamanții solicită ca pârâta să trimită prezenta cauză la OLAF;

               —

               în conformitate cu articolul 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, reclamanții solicită deja rambursarea cheltuielilor de judecată, care vor trebui să fie evaluate în mod corespunzător.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă următoarele motive.

               1.

               Încălcarea obligației de motivare prevăzute la articolul 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, la articolul 296 al doilea paragraf TFUE și la articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2005/29/CE (1).

               2.

               Independent de furtul „prin efracție” din „seif”, BCP știa sau ar fi trebuit să știe că era vorba despre utilizarea sistemului financiar în vederea spălării banilor și, prin urmare, instituția de credit știa că era vorba despre o fraudă sau despre o evaziune fiscală care poate contribui la pierderi de venituri bugetare ale Uniunii. Aceste acte sunt „ilegale și aduc atingere intereselor financiare ale Uniunii” și intră sub incidența unor „motive imperative de interes general” care „constituie un obiectiv legitim susceptibil să justifice un obstacol în calea liberei prestări a serviciilor”.

               3.

               Independent de modul în care o sumă mai mare de un milion de euro a fost furată din „seif”, s-a adus atingere „intereselor financiare ale Uniunii” și, în special, veniturilor pe care se sprijină „bugetul Uniunii Europene și cele acoperite de bugetele instituțiilor, organismelor, oficiilor și agențiilor și de bugetele gestionate și monitorizate de acestea”; în consecință, este vorba de asemenea despre acte care constituie o „abatere” pentru o „încălcare a unei dispoziții de drept comunitar, ca urmare a unei acțiuni sau omisiuni a unui agent economic, care poate sau ar putea prejudicia bugetul general al Comunităților sau bugetele gestionate de acestea, fie prin diminuarea sau pierderea veniturilor acumulate din resurse proprii, colectate direct în numele Comunităților, fie prin cheltuieli nejustificate”.

               4.

               Atunci când o instituție de credit un stat membru/banca centrală națională, Banca Centrală Europeană sau statul membru/Ministerul Public/Parchetul General au cunoștință despre acest tip de încălcări sau de practici, le permit și nu le denunță, acestea încurajează nerespectarea dispozițiilor articolului 310 alineatele (5) și (6) TFUE și ale articolului 325 alineatele (1), (2) și (3) TFUE, și acceptă ca instituția de credit în cauză să comită acte care constituie o „abatere” ca urmare a unei încălcări a dispozițiilor articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95 (2).

               5.

               Prin adoptarea actului de respingere a cererii prin care a fost invitată să acționeze, pârâta a făcut printre altele ca:

                           (i)

                           respectiva cauză să nu ajungă la OLAF;

                           (ii)

                           să nu se deschidă o procedură privind „încălcarea” împotriva instituției de credit BCP;

                           (iii)

                           să amâne decizia instanțelor civile, care sunt sesizate din data de 1 februarie 2010 cu o cerere de despăgubire formulată împotriva BCP și împotriva altor operatori;

                           (iv)

                           agentul său, Banco de Portugal, să nu fie condamnat în mod definitiv în cadrul acțiunii în contencios administrativ introduse la data de 27 octombrie 2015, în continuare pendinte la Tribunal Administrativo e Fiscal de Sintra, care nu s-a pronunțat încă în privința acesteia.

               5.

               Încălcarea obligației de imparțialitate, abuzul de putere și încălcarea unor norme fundamentale de procedură de către agentul pârâtei, Banco de Portugal.

      (1)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO 2005, L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260).

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO 1995, L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).


title: Cauza T-780/17: Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2017 – US/BCE

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/34

         Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2017 – US/BCE
   (Cauza T-780/17)
   (2018/C 052/46)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: US (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei acțiuni ca admisibilă și fondată și

         în consecință:

               —

               anularea raportului de evaluare 2016 (aferent perioadei 1 septembrie 2015-1 septembrie 2016) și a deciziei din 15 decembrie 2016 referitoare la Annual salary and bonus review („ASBR”) pentru anul 2016, notificate reclamantului la 30 noiembrie 2016 și, respectiv, la 9 ianuarie 2017;

               —

               anularea deciziei BCE din 3 mai 2017 de respingere a cererilor de reexaminare administrativă a reclamantului din 15 februarie 2017 și din 9 martie 2017;

               —

               anularea deciziei BCE din 12 septembrie 2017, notificată reclamantului la 19 septembrie 2017, de respingere a reclamației acestuia introduse la 7 iulie 2017;

               —

               acordarea de despăgubiri pentru prejudiciile suferite;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive în ceea ce privește cererea de anulare a raportului de evaluare 2016.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, întrucât raportul de evaluare al reclamantului s-ar limita la critici generale, repetitive și circulare.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere care ar afecta raportul în litigiu.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unui abuz de putere, pe hărțuirea suferită de reclamant, precum și pe încălcarea obligației de solicitudine și a principiului bunei administrări.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe neregularitatea procedurală săvârșită de pârâtă la întocmirea raportului în litigiu.

         Reclamantul invocă în plus un motiv întemeiat pe nelegalitatea liniilor directoare privind exercițiul de revizuire anuală a salariilor și a primelor, precum și pe încălcarea principiului securității juridice în ceea ce privește decizia referitoare la exercițiul pentru anul 2016.


title: Cauza T-793/17: Acțiune introdusă la 5 decembrie 2017 – Bruel/Comisia și SEAE

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/35

         Acțiune introdusă la 5 decembrie 2017 – Bruel/Comisia și SEAE
   (Cauza T-793/17)
   (2018/C 052/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Damien Bruel (Paris, Franța) (reprezentant: H. Hansen, avocat)

      Pârâte: Comisia Europeană și Serviciul European de Acțiune Externă

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și temeiniciei prezentei acțiuni;

         în consecință:

               —

               anularea deciziei nedatate și semnate electronic la 25 septembrie 2017 intitulate „Cerere de înlocuire a expertului principal nr. 2 în «Administrarea financiară și contractuală a proiectului»”;

               —

               constatarea faptului că este necesară repararea integrală a prejudiciului material și moral cauzat reclamantului prin încălcarea gravă a dreptului la o bună administrare care constă în adoptarea deciziei nedatate și semnate electronic la 25 septembrie 2017 intitulate „Cerere de înlocuire a expertului principal nr. 2 în «Administrarea financiară și contractuală a proiectului»”;

               —

               obligarea pârâtelor în solidar, in solidum sau fiecare pentru tot la plata către reclamant a sumei de 152 250,00 de euro pentru prejudiciul material și a sumei de 25 000,00 de euro pentru prejudiciul moral;

         în orice caz:

               —

               obligarea pârâtelor la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

               —

               rezervarea în favoarea reclamantului a oricăror altor drepturi, sume datorate, mijloace și acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un motiv unic, întemeiat pe o încălcare a unor norme fundamentale de procedură. Acest motiv este împărțit în trei aspecte.

               1.

               Primul aspect, întemeiat pe o încălcare a dreptului de a fi ascultat, întrucât reclamantul nu ar fi fost în măsură să își prezinte punctul de vedere cu privire la criticile formulate împotriva sa înaintea adoptării deciziei atacate.

               2.

               Al doilea aspect, întemeiat pe o încălcare a dreptului de acces la dosar, întrucât reclamantul nu ar fi avut acces la dosarul care îl privește în pofida cererilor formulate în acest sens.

               3.

               Al treilea aspect, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, întrucât motivarea conținută în decizia atacată nu i-ar permite reclamantului să înțeleagă ce i se reproșează.


title: Cauza T-805/17: Acțiune introdusă la 11 decembrie 2017 – BASF/ECHA

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/36

         Acțiune introdusă la 11 decembrie 2017 – BASF/ECHA
   (Cauza T-805/17)
   (2018/C 052/48)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Germania) (reprezentanți: R. Cana, E. Mullier și H. Widemann, lawyers, și D. Abrahams, Barrister)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și temeiniciei acțiunii;

               —

               anularea Deciziei DSH-30-3-D-0122-2017 a Agenției Europene pentru Produse Chimice din 2 octombrie 2017 prin care s-a acordat accesul la transmiterea în comun pentru substanța 4,4’-bis[(4-anilino-6-morfolino-1,3,5- triazin-2-yl)amino]stilben-2,2’-disulfonat de sodiu (CE nr. 240-245-2);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri care s-ar dovedi necesară.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Agenția Europeană pentru Produse Chimice (denumită în continuare „Agenția”) a săvârșit o eroare de fapt fundamentală prin faptul că a exclus fapte pertinente din temeiurile deciziei în litigiu

                           —

                           Reclamanta susține că prin neluarea în considerare deloc a eforturilor făcute de părți înainte de 2017, Agenția se întemeiază pe o apreciere eronată a faptelor, ceea ce contravine principiului bunei administrări și afectează decizia în litigiu, astfel încât aceasta trebuie anulată.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Agenția a săvârșit erori vădite de apreciere prin faptul că nu a apreciat toate faptele și împrejurările pertinente, că a concluzionat că solicitantul a făcut mai multe eforturi decât reclamanta și că nu a ținut seama de articolul 25 din Regulamentul REACH (1)

                           —

                           Reclamanta susține că Agenția a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că nu a luat în considerare toate faptele și împrejurările pertinente în situația pe care decizia în litigiu urmărește să o guverneze, că a concluzionat că solicitantul a făcut mai multe eforturi decât reclamanta și prin faptul că nu a ținut seama de preocupările reclamantei cu privire la duplicarea de către solicitant a unor teste pe animalele vertebrate, cu încălcarea articolului 25 din Regulamentul REACH.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Agenție a principiului securității juridice, întrucât a pus reclamanta într-o situație de insecuritate juridică inacceptabilă în ceea ce privește posibilitatea solicitantului de a se baza pe datele reclamantei și calitatea și conformitatea datelor solicitantului

                           —

                           Reclamanta consideră că, prin adoptarea deciziei în litigiu, Agenția a încălcat principiul securității juridice, întrucât aceasta nu limitează accesul acordat la transmiterea în comun a reclamantei, deși solicitantul efectuează o înregistrare cu retragere integrală, iar Agenția nu a examinat aspectele privind dosarul de retragere integrală (calitatea și posibila duplicare a studiilor privind animalele vertebrate). Reclamanta se află, așadar, într-o situație de insecuritate juridică în ceea ce privește modul de protejare a drepturilor sale, din moment ce conținutul și întinderea drepturilor conferite solicitantului rămân opace.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Agenție a obligației sale de motivare, întrucât aceasta nu a explicat de ce nu a considerat pertinentă corespondența anterioară anului 2017

                           —

                           Agenția a adoptat decizia în litigiu întemeindu-se doar pe o parte din negocierile care au avut loc între părți și a limitat în mod arbitrar revizuirea sa la cele câteva schimburi care au avut loc între părți începând cu luna ianuarie a anului 2017. Reclamanta a prezentat întreaga corespondență pe care a schimbat-o cu solicitantul în ceea ce privește substanța, subliniind de ce această corespondență este pertinentă. În pofida explicațiilor reclamantei cu privire la pertinența corespondenței, Agenția nu a furnizat niciun motiv pentru care nu a luat în considerare și în fapt a ignorat complet comunicările dintre reclamantă și SSS anterioare lunii ianuarie a anului 2017.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) (JO 2006, L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p, 3).


title: Cauza C-631/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 9 noiembrie 2018 – SF/Inspecteur van de Belastingdienst

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 9 noiembrie 2018 – SF/Inspecteur van de Belastingdienst
   (Cauza C-631/17)
   (2018/C 063/07)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: SF

      Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst

      Întrebarea preliminară

   Care este legislația unui stat membru pe care Regulamentul nr. 883/2004 (1) o desemnează ca fiind aplicabilă în cazul unei persoane impozabile care (a) locuiește în Letonia, (b) are cetățenia letonă, (c) este angajată la o întreprindere cu sediul în Țările de Jos, (d) lucrează ca marinar, (e) își desfășoară activitatea la bordul unei nave sub pavilionul insulelor Bahamas și (f) exercită această activitate în afara teritoriului Uniunii Europene?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol.7, p. 82)


title: Cauza C-694/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxemburg) la 11 decembrie 2017 – Pillar Securitisation Sàrl/Hildur Arnadottir

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxemburg) la 11 decembrie 2017 – Pillar Securitisation Sàrl/Hildur Arnadottir
   (Cauza C-694/17)
   (2018/C 063/13)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Pillar Securitisation Sàrl

      Pârât: Hildur Arnadottir

      Întrebare preliminară

   În cadrul unui contract de credit care, având în vedere valoarea totală a creditului, nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (1), o persoană poate fi considerată „consumator”, în sensul articolului 15 din Convenția de la Lugano din 30 octombrie 2007 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială, în lipsa unei dispoziții naționale de punere în aplicare a dispozițiilor directivei menționate în domenii care nu intră sub incidența sa, pentru motivul că contractul a fost încheiat într-un scop care poate fi considerat străin activității sale profesionale?

      (1)  JO L 133, p. 66.


title: Cauza C-635/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, locul ședinței: Haarlem (Țările de Jos) la 14 noiembrie 2017 – E./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, locul ședinței: Haarlem (Țările de Jos) la 14 noiembrie 2017 – E./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Cauza C-635/17)
   (2018/C 063/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Den Haag, locul ședinței: Haarlem

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: E.

      Pârât: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Întrebările preliminare

               1)

               Ținând seama de dispozițiile articolului 3 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2003/86 (1), precum și de Hotărârea din 18 octombrie 2012, Nolan (C-583/10, EU:C:2012:638), este Curtea competentă să răspundă la întrebările preliminare adresate de o instanță neerlandeză, care privesc interpretarea unor dispoziții din această directivă, în cadrul unui litigiu care are ca obiect dreptul de ședere al unui membru de familie al unui beneficiar al protecției subsidiare în cazul în care, potrivit dispozițiilor dreptului neerlandez, această directivă a fost declarată aplicabilă în mod direct și necondiționat beneficiarilor de protecție subsidiară?
               [a se vedea decizia de trimitere a Afdeling bestuursrechtspraak van de Raad van State (secția de contencios administrativ a Consiliului de Stat, Țările de Jos, din 21 iunie 2017, NL:RVS:2017:1609; înregistrată la Curtea de Justiție sub numărul de cauză C-380/17];

               2)

               Articolul 11 alineatul (2) din Directiva 2003/86/CE trebuie interpretat în sensul că se opune respingerii unei cereri de reîntregire a familiei a unui refugiat numai din cauza faptului că acesta nu furnizează, în cadrul cererii sale, documentele justificative oficiale care să ateste legăturile de familie
               sau
               articolul 11 alineatul (2) din Directiva 2003/86/CE trebuie interpretat în sensul că se opune respingerii unei cereri de reîntregire a familiei a unui refugiat numai din cauza absenței documentelor justificative oficiale care să ateste legăturile de familie, doar dacă acesta a oferit o explicație plauzibilă pentru faptul că nu a furnizat aceste documente justificative și pentru afirmația sa că în continuare nu poate furniza aceste documente justificative?

      (1)  Directiva Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (JO 2003, L 251, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 164).


title: Cauza T-795/17: Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2017 – Morera/EUIPO – Da Silva Santos Júnior (NEYMAR)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/14

         Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2017 – Morera/EUIPO – Da Silva Santos Júnior (NEYMAR)
   (Cauza T-795/17)
   (2018/C 063/19)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: portugheza

      Părțile

      Reclamant: Carlos Morera (Guimarães, Portugalia) (reprezentant: T. Soares Faria, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Neymar Da Silva Santos Júnior (Barcelona)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca verbală „NEYMAR” – marca Uniunii Europene nr. 11432044

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 6 septembrie 2017 în cauza R 80/2017-2

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și declararea validității, în conformitate cu articolul 52 alineatul (1) litera (b) și 53 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, a mărcii „NEYMAR” nr. 00000, deținută de Carlos Morera, pentru toate produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-6/18 P: Recurs introdus la 3 ianuarie 2018 de Republica Elenă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 25 octombrie 2017 în cauza T-26/16, Republica Elenă/Comisia Europeană

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/10

         Recurs introdus la 3 ianuarie 2018 de Republica Elenă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 25 octombrie 2017 în cauza T-26/16, Republica Elenă/Comisia Europeană
   (Cauza C-6/18 P)
   (2018/C 063/14)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Republica Elenă (reprezentanți: M. Kanellopoulos, Georgios, Mme Pachi, Ioanna, Mme Vasilopoulou, Antonia, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită admiterea recursului, anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 25 octombrie 2017 în cauza Τ-26/16 în măsura în care Tribunalul a respins acțiunea formulată de aceasta, admiterea acțiunii introduse de Republica Elenă la 22 ianuarie 2016, anularea Deciziei Comisiei Europene 2015/2098 din 13 noiembrie 2015 (1) în măsura în care prin această decizie au fost impuse Republicii Elene, ca urmare a investigațiilor IR/2009/004/GR și IR/2009/0017/GR, corecții financiare unice și forfetare pentru întârzierile în procedurile de recuperare, pentru omisiunea raportării și pentru deficiențe ale procedurilor de gestionare a datoriei, în valoare totală de 11 534 827,97 de euro și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă două motive de recurs.
   Primul motiv de recurs, referitor la partea deciziei prin care Comisia a impus Republicii Elene o corecție financiară forfetară, se întemeiază pe susținerea că Tribunalul, prin interpretarea eronată și prin aplicarea incorectă a articolelor 31 și 32-33 din Regulamentul nr. 1290/2005 (2) a săvârșit o eroare de drept, având în vedere liniile directoare din documentul Comisiei 5330/1997 pentru aplicarea corecțiilor forfetare în cazul articolului 32 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1290/2005, a încălcat principiul securității juridice și nu a motivat suficient hotărârea atacată.
   Al doilea motiv de recurs, referitor la partea deciziei prin care Comisia a impus o corecție financiară unică se întemeiază pe susținerea că Tribunalul a interpretat în mod eronat și a aplicat în mod incorect articolul 32 alineatul (4) și articolul 49 din Regulamentul nr. 1290/2005, a încălcat principiul neretroactivității și al securității juridice și a furnizat o motivare contradictorie și insuficientă în respectiva hotărâre.

      (1)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/2098 a Comisiei din 13 noiembrie 2015 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) [notificată cu numărul C(2015) 7716] (OJ 2015 L 303, p. 35).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO 2005 L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).


title: Cauza T-828/17: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2017 – Quadri di Cardano/Comisia

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/19

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2017 – Quadri di Cardano/Comisia
   (Cauza T-828/17)
   (2018/C 063/25)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Alessandro Quadri di Cardano (Alicante, Spania) (reprezentanți: N. de Montigny și J.-N. Louis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:
   declararea

               —

               nulității deciziei din 28 februarie 2017 a PMO prin care îi este notificată recuperarea indemnizației de expatriere de 16 % care îi fusese acordată, precum și a cheltuielilor de transport de care beneficiase în temeiul articolului 4 din anexa VII la statut, în perioada de angajare la EASME, și anume începând cu data de 16 mai 2014;

               —

               în măsura necesară, [a nulității] fișelor de salariu regularizate ca urmare a notificării deciziei menționate mai sus; l

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 85 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului încrederii legitime, precum și a principiului securității juridice, pe o eroare vădită de apreciere, precum și pe încălcarea principiului bunei administrări.


title: Cauza C-636/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 14 noiembrie 2017 – Germanwings GmbH/Emina Pedić

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 14 noiembrie 2017 – Germanwings GmbH/Emina Pedić
   (Cauza C-636/17)
   (2018/C 063/09)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht Korneuburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Germanwings GmbH

      Pârâtă: Emina Pedić

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și a anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1) trebuie interpretat în sensul că, în cazul unor împrejurări excepționale, „toat[e] măsuril[e] rezonabile”, pe care operatorul efectiv de transport aerian trebuie să le fi adoptat pentru a fi exonerat de obligația de a plăti o compensație în conformitate cu articolul 7 din regulament, trebuie să vizeze numai evitarea „împrejurărilor excepționale” (în speță, alocarea unui Air-Traffic-Control-Slot nou [ulterior] de către organismul european de supraveghere a spațiului aerian EUROCONTROL), sau operatorul efectiv de transport aerian este obligat totodată să adopte și măsurile rezonabile pentru evitarea anulării sau a întârzierii prelungite, ca atare?

               2)

               În cazul în care operatorul de transport aerian trebuie să adopte măsurile rezonabile pentru evitarea unei întârzieri prelungite, articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 trebuie interpretat în sensul că, pentru a fi exonerat de obligația de a plăti o compensație în conformitate cu articolul 7 din regulament, în cazul transportului de pasageri pe o rută compusă din două (sau mai multe) zboruri, operatorul de transport aerian trebuie să adopte numai măsurile rezonabile pentru evitarea unei eventuale întârzieri a zborului pe care trebuie să îl efectueze și care riscă să sufere o întârziere, sau, în plus, trebuie să adopte și măsurile rezonabile pentru a evita întârzierea prelungită la sosirea unui anumit pasager la destinația finală (de pildă prin examinarea posibilității de a schimba rezervarea pasagerului prin transferul acestuia la un alt zbor de legătură)?

               3)

               Articolele 5, 6, 7 și 8 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 trebuie interpretat în sensul că în cazul unei întârzieri prelungite la destinația finală, operatorul efectiv de transport aerian – dacă dorește să fie exonerat de obligația de a plăti compensații în conformitate cu articolul 7 din regulament – trebuie să arate și să dovedească că a luat măsurile rezonabile pentru a schimba rezervarea pasagerului prin transferul său la un alt zbor de legătură, care, se estimează că îi va permite să ajungă la destinația finală fără o întârziere prelungită?

      (1)  JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218


title: Cauza T-292/16: Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2017 – Kaane American International Tobacco/ EUIPO – Global Tobacco (GOLD MONT ORIGINAL Super Slims) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Decădere din drepturile asupra mărcii Uniunii Europene figurative anterioare GOLD MOUNT — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/12

         Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2017 – Kaane American International Tobacco/ EUIPO – Global Tobacco (GOLD MONT ORIGINAL Super Slims)
   (Cauza T-292/16) (1)

   ((„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Decădere din drepturile asupra mărcii Uniunii Europene figurative anterioare GOLD MOUNT - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2018/C 063/15)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kaane American International Tobacco Co. FZE, fostă Kaane American International Tobacco Co. Ltd. (Jebel Ali, Emiratele Arabe Unite) (reprezentanți: G. Hinarejos Mulliez și I. Valdelomar Serrano, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: H. O’Neill, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: Global Tobacco FZCO (Dubai, Emiratele Arabe Unite) (reprezentanți: G. Hussey, solicitor și B. Brandreth, barrister)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 aprilie 2016 (cauza R 2492/2014-4), privind o procedură de declarare a nulității între Kaane American International Tobacco și Global Tobacco

      Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea cu privire la acțiune.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 279, 1.8.2016.


title: Cauza C-674/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 1 decembrie 2017 – Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola Pohjois-Savo – Kainuu ry/ Suomen riistakeskus, Risto Mustonen, Kai Ruhanen

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 1 decembrie 2017 – Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola Pohjois-Savo – Kainuu ry/ Suomen riistakeskus, Risto Mustonen, Kai Ruhanen
   (Cauza C-674/17)
   (2018/C 063/10)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola Pohjois-Savo – Kainuu ry

      Pârâți: Suomen riistakeskus, Risto Mustonen, Kai Ruhanen

      Întrebările preliminare

               1)

               Modul de redactare a articolului 16 alineatul (1) litera (e) din Directiva habitate (1) permite acordarea pe baza cererilor vânătorilor a derogărilor limitate la o anumită regiune pentru așa-numita vânătoare în scopul gestionării efectivelor?

                           —

                           Pentru aprecierea acestei probleme este relevant că la exercitarea puterii de apreciere în cadrul deciziei privind derogările se are în vedere limita superioară a numărului de animale ucise, stabilită potrivit planului național de gestionare și potrivit unui decret, în cadrul căreia pentru teritoriul unui stat membru pot fi acordate anual derogări?

                           —

                           În cadrul acestei aprecieri pot fi avute în vedere și alte elemente, precum scopul, prevenirea pagubelor referitoare la câini și sporirea sentimentului general de siguranță?

               2)

               Faptul că pentru prevenirea braconajului nu există nicio altă alternativă satisfăcătoare în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva habitate poate constitui temei pentru acordarea derogărilor pentru vânătoarea în scopul gestionării efectivului în sensul primei întrebări preliminare?

                           —

                           Dificultățile practice de supraveghere a braconajului pot fi avute în vedere în acest caz?

                           —

                           Scopul de a preveni pagubele referitoare la câini și sporirea sentimentului de siguranță pot fi relevante pentru aprecierea problemei dacă există o alternativă satisfăcătoare?

               3)

               Cum trebuie evaluată condiția de la articolul 16 alineatul (1) din Directiva habitate, referitoare la stadiul de conservare a populațiilor de animale dintr-o anumită specie, în cadrul acordării derogărilor limitate la o anumită regiune?

                           —

                           stadiul de conservare a unei specii trebuie evaluat atât în raport cu un anumit teritoriu, cât și cu întregul teritoriu al statului membru sau în raport cu o arie de extindere mai mare a speciei respective?

                           —

                           este posibil să fie îndeplinite condițiile pentru acordarea unui derogări, prevăzute la articolul 16 alineatul (1) din Directiva habitate, cu toate că dintr-o evaluare obiectivă rezultă că stadiul de conservare al unei specii nu este corespunzător în sensul directivei?

                           —

                           în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea de mai sus: care este situația în care acest lucru este posibil?

      (1)  Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109).


title: Cauza T-293/16: Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2017 – Kaane American International Tobacco/ EUIPO – Global Tobacco (GOLD MONT) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Decădere din drepturile asupra mărcii Uniunii Europene figurative anterioare GOLD MOUNT — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/12

         Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2017 – Kaane American International Tobacco/ EUIPO – Global Tobacco (GOLD MONT)
   (Cauza T-293/16) (1)

   ((„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Decădere din drepturile asupra mărcii Uniunii Europene figurative anterioare GOLD MOUNT - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2018/C 063/16)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kaane American International Tobacco Co. FZE, fostă Kaane American International Tobacco Co. Ltd. (Jebel Ali, Emiratele Arabe Unite) (reprezentanți: G. Hinarejos Mulliez și I. Valdelomar Serrano, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: H. O’Neill, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: Global Tobacco FZCO (Dubai, Emiratele Arabe Unite) (reprezentanți: G. Hussey, solicitor și B. Brandreth, barrister)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 aprilie 2016 (cauza R 2699/2014-4), privind o procedură de opoziție între Kaane American International Tobacco și Global Tobacco

      Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea cu privire la acțiune.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 279, 1.8.2016.


title: Cauza C-676/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Ploieşti (România) la data de 1 decembrie 2017 – Oana Mădălina Călin / Direcţia Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Dâmboviţa, Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice, Administraţia Fondului pentru Mediu

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Ploieşti (România) la data de 1 decembrie 2017 – Oana Mădălina Călin / Direcţia Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Dâmboviţa, Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice, Administraţia Fondului pentru Mediu
   (Cauza C-676/17)
   (2018/C 063/11)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Ploieşti

      Părţile din acţiunea principală

      Revizuentă: Oana Mădălina Călin

      Intimați: Direcţia Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Dâmboviţa, Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice, Administraţia Fondului pentru Mediu

      Întrebarea preliminară

   Art. 4 alin. 3 TUE care se referă la principiul cooperării loiale, art. 17, 20, 21 şi 47 din Carta Drepturilor Fundamentale, art. 110 TFUE[,] principiul securităţii juridice, principiul echivalenţei[,] efectivităţii decurgând din principiul autonomiei procedurale pot fi interpretate ca opunându-se unei reglementări naţionale, respectiv art. 21 alin. 2 din Legea nr. 554/2004 privind contenciosul administrativ, astfel cum a fost interpretată prin decizia nr. 45/2016 a ICCJ – Completul pentru dezlegarea unor chestiuni de drept, potrivit căreia termenul în care poate fi formulată cererea de revizuire întemeiată pe dispoziţiile art. 21 alin. 2 din Legea nr. 554/2004 este de o lună şi curge de la data comunicării hotărârii definitive, supuse revizuirii?


title: Cauza T-829/17: Acțiune introdusă la 27 decembrie 2017 – Coesia/EUIPO (Reprezentarea unei forme rotunde, alcătuită din două linii oblice de culoare roșie)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/19

         Acțiune introdusă la 27 decembrie 2017 – Coesia/EUIPO (Reprezentarea unei forme rotunde, alcătuită din două linii oblice de culoare roșie)
   (Cauza T-829/17)
   (2018/C 063/26)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Coesia SpA (Bologna, Italia) (reprezentant: S. Rizzo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene (Reprezentarea unei forme rotunde, alcătuită din două linii oblice de culoare roșie) – Cererea de înregistrare nr. 13 681 151

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 29 septembrie 2017 în cauza R 1272/2017-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-246/17: Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2017 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (Национальный Продукт) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Национальный Продукт — Nerespectarea cerințelor de formă — Articolul 177 alineatul (1) literele (d) și (e) din Regulamentul de procedură — Inadmisibilitate vădită”]

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/13

         Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2017 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (Национальный Продукт)
   (Cauza T-246/17) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Национальный Продукт - Nerespectarea cerințelor de formă - Articolul 177 alineatul (1) literele (d) și (e) din Regulamentul de procedură - Inadmisibilitate vădită”])
   (2018/C 063/17)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Germania) (reprezentant: A. Lingenfelser, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 16 februarie 2017 (cauza R 1017/2016–1) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ Национальный Продукт ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               Obligă Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 195, 19.6.2017.


title: Cauza C-680/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, locul ședinței: Utrecht (Țările de Jos) la 5 decembrie 2017 – Sumanan Vethanayagam, Sobitha Sumanan, Kamalaranee Vethanayagam/Minister van Buitenlandse Zaken

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, locul ședinței: Utrecht (Țările de Jos) la 5 decembrie 2017 – Sumanan Vethanayagam, Sobitha Sumanan, Kamalaranee Vethanayagam/Minister van Buitenlandse Zaken
   (Cauza C-680/17)
   (2018/C 063/12)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Den Haag, locul ședinței: Utrecht

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Sumanan Vethanayagam, Sobitha Sumanan, Kamalaranee Vethanayagam

      Pârât: Minister van Buitenlandse Zaken

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 32 alineatul (3) din Codul de vize (1) se opune ca o persoană de referință, în calitate de persoană interesată în cazul cererii de viză a reclamanților, să aibă posibilitatea de a introduce în nume propriu o contestație și o acțiune împotriva refuzului de eliberare a vizei?

               2)

               Reprezentarea, astfel cum este reglementată la articolul 8 alineatul (4) din Codul de vize, trebuie înțeleasă în sensul că responsabilitatea incumbă în continuare (și) statului reprezentat sau în sensul că responsabilitatea este transferată complet statului reprezentant, cu consecința pierderii competenței de către statul reprezentat?

               3)

               În cazul în care articolul 8 alineatul (4) teza introductivă și litera (d) din Codul de vize admite ambele forme de reprezentare menționate la întrebarea II, care stat membru trebuie considerat statul membru care a luat decizia finală în sensul articolului 32 alineatul (3) din Codul de vize?

               4)

               Interpretarea articolului 8 alineatul (4) și a articolului 32 alineatul (3) din Codul de vize, potrivit căreia solicitanții de vize pot introduce calea de atac împotriva respingerii cererilor lor numai la o autoritate administrativă sau la o instanță a statului membru reprezentant, iar nu în statul membru reprezentat, pentru care se solicită viza, este compatibilă cu dreptul la protecție jurisdicțională efectivă în sensul articolului 47 din cartă? Pentru răspunsul la această întrebare este relevant ca respectiva cale de atac oferită să garanteze dreptul solicitantului de a fi ascultat, ca acesta să aibă dreptul de a formula acțiunea într-o limbă a unuia dintre statele membre, ca taxele administrative și judiciare aferente procedurii de contestație și procedurii căii de atac să nu fie disproporționat de mari pentru solicitant, precum și să existe posibilitatea de a beneficia de ajutor judiciar? Având în vedere marja de apreciere de care beneficiază statul în materie de vize, este relevant pentru răspunsul la această întrebare faptul că o instanță elvețiană cunoaște suficient de bine situația din Țările de Jos pentru a putea oferi o protecție jurisdicțională efectivă?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize) (JO 2009, L 243, p. 1).


title: Cauza T-776/17: Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2017 – Medora Therapeutics/EUIPO – Biohealth Italia (LITHOREN)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/13

         Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2017 – Medora Therapeutics/EUIPO – Biohealth Italia (LITHOREN)
   (Cauza T-776/17)
   (2018/C 063/18)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Medora Therapeutics LTD (Halandri, Grecia) (reprezentant: S. Santos Rodríguez, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Biohealth Italia Srl (Rivoli, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „LITHOREN” – marca Uniunii Europene nr. 12 744 901

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 14 septembrie 2017 în cauza R 178/2017-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în procedura desfășurată în fața EUIPO.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-815/17: Acțiune introdusă la 11 decembrie 2017 – Správa železniční dopravní cesty/Comisia și Agenția Executivă pentru Inovare și Rețele (INEA)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/15

         Acțiune introdusă la 11 decembrie 2017 – Správa železniční dopravní cesty/Comisia și Agenția Executivă pentru Inovare și Rețele (INEA)
   (Cauza T-815/17)
   (2018/C 063/20)
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Správa železniční dopravní cesty, státní organizace (Praga, Republica Cehă) (reprezentant: F. Korbel, avocat)

      Pârâte: Comisia Europeană și Agenția Executivă pentru Inovare și Rețele (INEA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 11 octombrie 2017, C(2014) 8572, INEA/ASI/MZ apr Ares(2017)

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare de apreciere a raportului dintre contractele de achiziții publice intitulate „Analiză din punct de vedere al ingineriei și al mediului a noii linii feroviare Lovosice-Dresda pe teritoriul Republicii Cehe”, „Evaluarea proiectului noii linii feroviare Praga-Dresda pe teritoriul Republicii Cehe” și „Noua linie Litoměřice-Ústí nad Labem-frontierele de la RFG”.

                           —

                           Potrivit deciziei atacate, aceste contracte prezintă o legătură strânsă și trebuie să facă obiectul unei cereri de ofertă unice ca și contract de achiziții care depășește pragul. Această concluzie se întemeiază pe o apreciere eronată în drept a cauzei. Obiectul contractelor de achiziții publice menționate poate fi distins unul de altul și realizarea acestor contracte a necesitat o calificare profesională diferită.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o motivare concretă insuficientă a raportului dintre contractele de achiziții publice, în special prin faptul că

                           —

                           nu furnizează motive detaliate pentru raportul tehnic dintre contractele de achiziții publice, raport pe care îl deduce în mod eronat;

                           —

                           nu indică ce reglementări concrete naționale și ale Uniunii sau ce dispoziții concrete ale acestor reglementări au fost încălcate;

                           —

                           nu prezintă nicio considerație verificabilă cu privire la elementele care au ghidat-o pe reclamantă și cu privire la elementele pe care aceasta le-a luat sau nu le-a luat în considerare în cadrul determinării cuantumului concret pe care îl califică drept ineligibil.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că decizia de ajutor financiar care este aplicabilă reclamantei indică clar, la pagina 13, că „în cazul destinatarului ceh, sunt avute în vedere trei contracte: pentru activitatea nr. 4 (prima parte – studiu tehnic), pentru activitățile nr. 2, 3, 5 și 6, precum și pentru activitățile 1, 4 (partea a doua – studiu economic) și 7”.

                           —

                           Cu ocazia definirii obiectului contractelor de achiziții publice, reclamanta a luat în considerare dispozițiile citate anterior și se aștepta în mod legitim că procedura prevăzută de decizia de ajutor financiar nu va fi, ulterior, considerată drept o eroare.

                           —

                           Or, în pofida acestui fapt, decizia atacată indică în prezent că „ansamblul obiectului (tehnic) al contractului de achiziții publice putea fi acoperit printr-un singur contract”, fapt care încalcă așteptările legitime pe care reclamanta le putea avea și pe care le-a avut, ca urmare a deciziei de ajutor financiar.


title: Cauza C-323/16 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 decembrie 2017 – Eurallumina SpA/Republica Italiană, Comisia Europeană [Recurs — Ajutoare de stat — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Intervenție — Recurs incident — Admisibilitate — Scutire de accize pentru uleiurile minerale utilizate drept combustibil pentru producția de alumină — Principiul prezumției legalității și al efectului util al actelor instituțiilor — Principiul lex specialis derogat legi generali — Caracterul selectiv al măsurii — Ajutor existent sau nou — Regulamentul (CE) nr.°659/1999 — Articolul 1 litera (b) punctul (ii) — Principiul securității juridice — Principiul protecției încrederii legitime — Obligația de motivare]

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/2

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 decembrie 2017 – Eurallumina SpA/Republica Italiană, Comisia Europeană
   (Cauza C-323/16 P) (1)

   ([Recurs - Ajutoare de stat - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Intervenție - Recurs incident - Admisibilitate - Scutire de accize pentru uleiurile minerale utilizate drept combustibil pentru producția de alumină - Principiul prezumției legalității și al efectului util al actelor instituțiilor - Principiul lex specialis derogat legi generali - Caracterul selectiv al măsurii - Ajutor existent sau nou - Regulamentul (CE) nr.o659/1999 - Articolul 1 litera (b) punctul (ii) - Principiul securității juridice - Principiul protecției încrederii legitime - Obligația de motivare])
   (2018/C 063/02)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Eurallumina SpA (reprezentanți: L. Martin Alegi, L. Philippou și A. Stratakis, Solicitors)

      Intervenientă în susținerea recurentei: Republica Franceză (reprezentanți: D. Colas și R. Coesme, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de P. Grasso, avvocato dello Stato), Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și N. Khan, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul principal și recursul incident.

               2)

               Obligă Eurallumina SpA la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului principal.

               3)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului incident.

               4)

               Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 270, 25.7.2016.


title: Cauza T-817/17: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2017 – Schokker/AESA

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/16

         Acțiune introdusă la 14 decembrie 2017 – Schokker/AESA
   (Cauza T-817/17)
   (2018/C 063/21)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Boudewijn Schokker (Hoofddorp, Țările de Jos) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană de Siguranță a Aviației

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               obligarea AESA la plata către reclamant a sumei de 80 000 de euro drept reparare a prejudiciului moral suferit;

               —

               obligarea AESA la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive, prin care urmărește să se stabilească faptul că autoritatea abilitată să încheie contractele de muncă din cadrul AESA (denumită în continuare „AAIC”) ar fi săvârșit mai multe greșeli de serviciu care ar fi dat naștere unui prejudiciu moral semnificativ.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe împrejurarea că AAIC ar fi adresat reclamantului o ofertă de angajare nelegală, pe care acesta, ca urmare, nu a putut-o accepta în mod necondiționat.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că AAIC ar fi refuzat să corecteze această ofertă de angajare, deși era vădit nelegală.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe argumentul potrivit căruia retragerea bruscă a ofertei de angajare de către AAIC ar fi avut drept consecință încheierea definitivă a procedurii de recrutare a reclamantului.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe nerespectarea de către AAIC a scopului procedurii precontencioase prin respingerea tuturor propunerilor de soluționare extrajudiciară a litigiului.


title: Cauza C-369/16 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 decembrie 2017 – Irlanda/Aughinish Alumina Ltd, Comisia Europeană [Recurs — Ajutoare de stat — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Scutire de acciză pentru uleiurile minerale folosite drept combustibil în producția de alumină — Ajutor existent sau nou — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Articolul 1 litera (b) punctele (i) şi (iv) şi litera (d) — Prescripţie — Articolul 15 — Principiul securităţii juridice — Principiul protecţiei încrederii legitime]

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/3

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 decembrie 2017 – Irlanda/Aughinish Alumina Ltd, Comisia Europeană
   (Cauza C-369/16 P) (1)

   ([Recurs - Ajutoare de stat - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Scutire de acciză pentru uleiurile minerale folosite drept combustibil în producția de alumină - Ajutor existent sau nou - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolul 1 litera (b) punctele (i) şi (iv) şi litera (d) - Prescripţie - Articolul 15 - Principiul securităţii juridice - Principiul protecţiei încrederii legitime])
   (2018/C 063/03)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Irlanda (reprezentanți: E. Creedon, L. Williams și A. Joyce, agenți, P. McGarry, SC)

      Intervenientă în susținerea recurentei: Republica Franceză (reprezentanți: R. Coesme şi D. Colas, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Aughinish Alumina Ltd (reprezentanți: C. Little și C. Waterson, Solicitors), Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și N. Khan, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 371, 10.10.2016.


title: Cauza T-830/17: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2017 – Szentes/Comisia

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/20

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2017 – Szentes/Comisia
   (Cauza T-830/17)
   (2018/C 063/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Gyula Szentes (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: F. Moyse, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei din 24 februarie 2017 și, în măsura în care este necesar, a actului din 29 septembrie 2017 de respingere a reclamației formulate de reclamant;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe nelegalitatea anunțului de concurs. Reclamantul susține că articolul 6.4 din anexa III, care exclude posibilitatea ca cererile de reexaminare formulate ca urmare a punerii în discuție a evaluării efectuate de comisia de evaluare din cadrul unui concurs să aibă un rezultat pozitiv, este nelegal, fiind contrar dreptului la o cale de atac eficientă prevăzut la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale. Decizia atacată, întemeindu-se pe dispoziția menționată, ar fi, prin urmare, de asemenea nelegală.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a obligației de motivare. Decizia atacată s-ar limita la citarea unor extrase din jurisprudență și nu ar comunica lista criteriilor de selecție stabilită de comisia de evaluare înaintea activității de evaluare a actelor de candidatură.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe denaturarea faptelor și pe o eroare vădită de apreciere. Reclamantul critică în acest sens modul în care comisia de evaluare a apreciat datele înscrise în actul de candidatură.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea anunțului de concurs. Reclamantul susține că comisia de evaluare a omis corelarea diferitelor ferestre din cadrul actului de candidatură pentru a decide dacă reclamantul îndeplinea una dintre condițiile de admitere la concurs.


title: Cauza C-373/16 P: Ordonanța Curții (Camera a şaptea) din 7 decembrie 2017 – Aughinish Alumina Ltd/Irlanda, Comisia Europeană [Recurs — Ajutoare de stat — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Scutire de acciză pentru uleiurile minerale folosite drept combustibil în producția de alumină — Ajutor existent sau nou — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Articolul 1 litera (b) punctul (i) — Principiul protecţiei încrederii legitime — Obligaţia de motivare]

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/3

         Ordonanța Curții (Camera a şaptea) din 7 decembrie 2017 – Aughinish Alumina Ltd/Irlanda, Comisia Europeană
   (Cauza C-373/16 P) (1)

   ([Recurs - Ajutoare de stat - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Scutire de acciză pentru uleiurile minerale folosite drept combustibil în producția de alumină - Ajutor existent sau nou - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolul 1 litera (b) punctul (i) - Principiul protecţiei încrederii legitime - Obligaţia de motivare])
   (2018/C 063/04)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Aughinish Alumina Ltd (reprezentanți: C. Little și C. Waterson, Solicitors)

      Intervenientă în susținerea recurentei: Republica Franceză (reprezentanți: R. Coesme și D. Colas, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Irlanda, Comisia Europeană (V. Bottka şi N. Khan, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Aughinish Alumina Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 305, 22.08.2016.


title: Cauza T-832/17: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2017 – achtung!/EUIPO (achtung!)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/21

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2017 – achtung!/EUIPO (achtung!)
   (Cauza T-832/17)
   (2018/C 063/28)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: achtung! GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: G. J. Seelig și D. Bischof, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative care cuprinde elementul verbal „achtung!” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 297 443

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 23 octombrie 2017 în cauza R 490/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 23 octombrie 2017 (cauza R 490/2017-4);

               —

               modificarea Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 23 octombrie 2017 (cauza R 490/2017-4) în sensul de a se garanta protecție din partea Uniunii Europene înregistrării internaționale nr. 1 297 443, „achtung!” (verbală/figurativă);

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, precum și a cheltuielilor necesare efectuate în cadrul procedurii în fața camerei de recurs.

      Motivul invocat

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă încălcarea articolului 72 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001. Pârâtul a săvârșit o eroare la aprecierea caracterului distinctiv al mărcii în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001 și a încălcat principiile egalității de tratament și bunei administrări.


title: Cauza T-822/17: Acțiune introdusă la 20 decembrie 2017 – Weber-Stephen Products/EUIPO (iGrill)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/17

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2017 – Weber-Stephen Products/EUIPO (iGrill)
   (Cauza T-822/17)
   (2018/C 063/22)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Weber-Stephen Products LLC (Palatine, Illinois, Statele Unite) (reprezentanți: R. Niebel și A. Jauch, avocaţi)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca UE verbală „iGrill” – cererea de înregistrare nr. 15 456 726

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 27 septembrie 2017 în cauza R 579/2017-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               interpretarea eronată a cerinţelor legale impuse de articolul 7 alineatul (1) literele (b) şi (c) şi alineatul (2) din Regulamentul nr. 2017/1001.


title: Cauza T-833/17: Acțiune introdusă la 27 decembrie 2017 – Ryanair și Airport Marketing Services/Comisia

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/21

         Acțiune introdusă la 27 decembrie 2017 – Ryanair și Airport Marketing Services/Comisia
   (Cauza T-833/17)
   (2018/C 063/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Ryanair DAC (Swords, Irlanda) și Airport Marketing Services Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida și I.-G. Metaxas-Maranghidis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 alineatele (2) –(4) și a articolelor 2, 3, 4 din Decizia (UE) 2017/1861 (1) în măsura în care aceste dispoziții le privesc pe reclamante;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă opt motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea, prin decizia atacată, a principiului bunei administrări consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și a dreptului la apărare al reclamantelor.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE și a obligației de motivare prin faptul că nu a aplicat criteriul operatorului în economia de piață (OEP), aplicând în schimb criteriul Altmark, în privința relațiilor comerciale dintre aeroportul Cagliari și reclamante, inclusiv în privința plății pretinselor ajutoare, deși acestea au fost efectuate pe baza contractelor încheiate anterior adoptării Legii 10/2010.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a principiului nediscriminării prin neaplicarea criteriului OEP în cazul acordurilor dintre aeroportul Cagliari și reclamante, pe motivul că Regiunea Sardinia era un acționar minoritar în cadrul aeroportului Cagliari.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE, deoarece nu a recunoscut aeroportului Cagliari calitatea de beneficiar al ajutorului.

               5.

               Al cincilea motiv, potrivit căruia, chiar și în ipoteza în care s-ar reține că aeroportul Cagliari nu era un beneficiar al Legii 10/2010, Comisia a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE, deoarece ar fi trebuit să aplice criteriul OEP în privința comportamentului Regiunii Sardinia, chiar și în ipoteza în care ar fi reținut că aeroportul Cagliari era un „intermediar” pasiv pentru transferul fondurilor regiunii.

               6.

               Al șaselea motiv potrivit căruia, chiar dacă s-ar presupune că Legea 10/2010 privește serviciile de interes economic general și că criteriul OEP este inaplicabil, decizia atacată încalcă, însă, articolul 107 alineatul (1) TFUE, întrucât consideră, în mod eronat, că plățile pentru serviciile de marketing sunt o subvenție mascată pentru exploatarea legăturilor aeronautice.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE, deoarece nu a făcut dovadă de selectivitate.

               8.

               Al optulea motiv, potrivit căruia, chiar și în ipoteza în care Tribunalul ar constata că există un ajutor, Comisia a încălcat articolul 107 alineatul (1) și articolul 108 alineatul (2) TFUE prin săvârșirea unei erori vădite în instrucțiunile date statelor membre privind stabilirea cuantumului ajutorului recuperabil.

      (1)  Decizia (UE) 2017/1861 a Comisiei din 29 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italia – Compensație pentru aeroporturile din Sardinia privind obligațiile de serviciu public (SIEG) (JO 2017, L 268, p. 1)


title: Cauza C-446/17: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 7 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Vredegerecht te Antwerpen – Belgia) – Woonhaven Antwerpen/Khalid Berkani, Asmae Hajji [Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Clauze abuzive — Contract de locaţiune încheiat între o societate de gestionare a locuințelor sociale recunoscută şi un locatar — Contract de locațiune-tip care a devenit obligatoriu printr-un act legislativ de drept intern — Directiva 93/13/CEE — Articolul 1 alineatul (2) — Neaplicabilitatea acestei directive]

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/4

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 7 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Vredegerecht te Antwerpen – Belgia) – Woonhaven Antwerpen/Khalid Berkani, Asmae Hajji
   (Cauza C-446/17) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Clauze abuzive - Contract de locaţiune încheiat între o societate de gestionare a locuințelor sociale recunoscută şi un locatar - Contract de locațiune-tip care a devenit obligatoriu printr-un act legislativ de drept intern - Directiva 93/13/CEE - Articolul 1 alineatul (2) - Neaplicabilitatea acestei directive])
   (2018/C 063/05)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Vredegerecht te Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Woonhaven Antwerpen

      Pârâți: Khalid Berkani, Asmae Hajji

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că această directivă nu se aplică condiţiilor prevăzute în contractul de locaţiune a unei locuinţe sociale, încheiat între o societate de gestionare a locuinţelor sociale recunoscută şi un locatar, care sunt stabilite printr-o reglementare naţională precum articolul 11 din contractul de locaţiune-tip anexat la Besluit van de Vlaamse Regering tot reglementering van het sociale huurstelsel ter uitvoering van titel VII van de Vlaamse Wooncode (Decizia guvernului flamand de reglementare a regimului locuințelor sociale și de punere în aplicare a titlului VII din Codul flamand al locuințelor) din 12 octombrie 2007.

      (1)  JO C 318, 25.9.2017.


title: Cauza T-836/17: Acțiune introdusă la 29 decembrie 2017 – Sports Group Denmark/EUIPO – K&L (WHISTLER)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/22

         Acțiune introdusă la 29 decembrie 2017 – Sports Group Denmark/EUIPO – K&L (WHISTLER)
   (Cauza T-836/17)
   (2018/C 063/30)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sports Group Denmark A/S (Ikast, Danemarca) (reprezentant: E. Skovbo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: K&L GmbH & Co. Handels-KG (Weilheim, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „WHISTLER” – cererea de înregistrare nr. 12 870 648

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 18 octombrie 2017 în cauza R 311/2017-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               respingerea în întregime a opoziției;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-615/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Düsseldorf (Germania) la 26 octombrie 2017 – Eurowings GmbH/Klaus Rövekamp, Christiane Rupp

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Düsseldorf (Germania) la 26 octombrie 2017 – Eurowings GmbH/Klaus Rövekamp, Christiane Rupp
   (Cauza C-615/17)
   (2018/C 063/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Eurowings GmbH

      Intimați: Klaus Rövekamp, Christiane Rupp

      Întrebarea preliminară

   Dreptul la compensație prevăzut la articolul 7 din regulament (1) poate exista și atunci când, din cauza unei întârzieri relativ minore, un pasager nu se poate îmbarca pe un zbor cu legătură directă și, prin urmare, acesta ajunge la destinația finală cu o întârziere de peste trei ore, în condițiile în care cele două zboruri au fost executate de doi operatori de transport aerian diferiți, iar rezervarea a fost efectuată de un operator de turism care a combinat zborurile pentru clienții săi?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218, rectificare în JO 2016, L 94, p. 17).


title: Cauza T-824/17: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2017 – H2O Plus/EUIPO (H 2 O+)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/17

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2017 – H2O Plus/EUIPO (H 2 O+)
   (Cauza T-824/17)
   (2018/C 063/23)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: H2O Plus LLC (San Francisco, California, Statele Unite) (reprezentanți: R. Niebel și F. Kerl, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative care cuprinde elementele verbale „H 2 O+” – cererea de înregistrare internaţională nr. W 1 313 244

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 6 octombrie 2017 în cauza R 499/2017-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001.


title: Cauza T-1/18: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2018 – Deutsche Lufthansa/Comisia

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/23

         Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2018 – Deutsche Lufthansa/Comisia
   (Cauza T-1/18)
   (2018/C 063/31)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Lufthansa AG (Köln, Germania) (reprezentanți: S. Völcker și J. Ruiz Calzado, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 27 octombrie 2017 în cazul nr. M.8633 – Lufthansa/Certain Air Berlin Assets, adoptată în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 și al articolului 57 din Acordul privind Spațiul Economic European;

               —

               în subsidiar, anularea punctului 44 litera (c) din decizia atacată, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, potrivit căruia Comisia nu avea competența de a permite Lufthansa să achiziționeze aeronave de la terți locatori pe care acești locatori le închiriaseră NIKI sau societății-mamă Air Berlin, cu condiția ca Lufthansa să pună acele aeronave la dispoziția NIKI sau a unui cumpărător alternativ al NIKI, în condițiile pieței, dacă tranzacția NIKI ar eșua indiferent din ce motiv (denumită în continuare „Condiția”), în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul privind concentrările economice (1), întrucât achiziționarea de aeronave nu constituie o punere în aplicare parțială.
               Reclamanta susține că Comisia nu avea nicio competență în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul privind concentrările economice să impună Condiția, întrucât achiziționarea unor aeronave de la terți de către Lufthansa nu avea legătură cu tranzacția NIKI (2) și nu constituia o „punere în aplicare” parțială a proiectului de achiziționare a NIKI pentru care s-ar fi impus o derogare de la dispozițiile referitoare la suspendarea concentrărilor, prevăzute la articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul privind concentrările economice.

               2.

               Al doilea motiv, potrivit căruia, prin obligarea Lufthansa să faciliteze vânzarea NIKI către un alt cumpărător, Condiția depășește domeniul de aplicare al articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul privind concentrările economice și încalcă, astfel, principiul proporționalității.
               Potrivit reclamantei, condițiile prevăzute la articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul privind concentrările economice sunt adecvate doar în măsura în care sunt necesare, într-un anumit caz, pentru a asigura că un impact necorespunzător asupra comportamentului entității vizate pe piață și etapele de punere în aplicare a unei tranzacții notificate pot fi anulate pentru a putea restabili status quo ante.

               3.

               Al treilea motiv, potrivit căruia criteriul vag pe care îl constituie „condițiile de piață” și absența oricărei garanții procedurale sau a unor principii restrictive în mod deliberat acționează în detrimentul Lufthansa și, prin urmare, încalcă principiile proporționalității și securității juridice, precum și dreptul de proprietate al Lufthansa și libertatea sa de a desfășura o activitate comercială.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa unei motivări adecvate a deciziei atacate în ceea ce privește numărul de aeronave în cauză.
               Lufthansa susține că Comisia nu și-a îndeplinit corespunzător obligația de motivare întrucât interpretarea dată de aceasta propriei decizii creează o incertitudine absolută în ceea ce privește domeniul de aplicare al Condiției, ceea ce aduce o gravă atingere capacității Lufthansa de a solicita protecție jurisdicțională și capacității Tribunalului de a își îndeplini misiunea de control jurisdicțional.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat al reclamantei.
               Lufthansa susține că Comisia nu a respectat dreptul Lufthansa de a fi ascultată și nu a ținut cont de procedura provizorie prevăzută la articolul 18 din Regulamentul (CE) privind concentrările economice și la articolul 12 din Regulamentul (CE) nr. 802/2004 al Comisiei (3) prin adoptarea deciziei atacate ca „finală”, fără să fi oferit Lufthansa posibilitatea de a-și face cunoscute opiniile cu privire la Condiție și la orice pretinse prejudicii concurențiale pe care Condiția ar fi trebuit să le remedieze, nici înainte [articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul privind concentrările economice], nici după [articolul 18 alineatul (2) din Regulamentul privind concentrările economice] adoptarea deciziei.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201).

      (2)  În contextul propunerii Lufthansa de achiziționare a părților sociale ale NIKI Luftfahrt GmbH (denumită în continuare „NIKI”) și Luftfahrtgesellschaft Walter mbH (denumită în continuare „LGW”) de la Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG (denumită în continuare „Air Berlin”) (denumită în continuare „Tranzacția”) (denumită în continuare „Tranzacția NIKI”, în ceea ce o privește doar pe NIKI).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 802/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 139/2004 al Consiliului privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, L 133, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 3).


title: Cauza T-827/17: Acțiune introdusă la 27 decembrie 2017 – Aeris Invest/BCE

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/18

         Acțiune introdusă la 27 decembrie 2017 – Aeris Invest/BCE
   (Cauza T-827/17)
   (2018/C 063/24)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Aeris Invest Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías și A. Lois Perreau de Pinninck, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziilor LS/MD/17/405, LS/PT/17/406 și LS/MD/17/419 ale Băncii Centrale Europene din 7 noiembrie 2017 și

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În conformitate cu articolul 263 TFUE și cu articolul 8 alineatul (3) din Decizia BCE/2004/3 a Băncii Centrale Europene din 4 martie 2004 privind accesul public la documentele Băncii Centrale Europene, prezenta acțiune are ca obiect anularea deciziilor LS/MD/17/405, LS/PT/17/406 și LS/MD/17/419 ale Băncii Centrale Europene din 7 noiembrie 2017 referitoare la cererile de confirmare a accesului la documentele Băncii Centrale Europene.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv: deciziile LS/MD/17/405, LS/PT/17/406 și LS/MD/17/419 încalcă articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Decizia privind accesul public la documente în măsura în care nu permit reclamantei să aibă acces la anumite informații întrucât documentele în cauză ar fi protejate, în tot sau în parte, de o prezumție generală privind lipsa accesibilității pentru motivul că ar fi vorba despre documente confidențiale protejate de secretul profesional aplicabil instituțiilor.

               2.

               Al doilea motiv: decizia LS/PT/17/406 încalcă articolul 4 alineatul (1) litera (a) a doua și a șasea liniuță din Decizia privind accesul public la documente în măsura în care menționează că divulgarea utilizării ELA de către Banco Popular în zilele anterioare rezoluției acestei instituții, precum și a informațiilor privind starea lichidităților și a ratelor de capital ar putea afecta în mod specific și efectiv eficacitatea politicii monetare și stabilitatea financiară a Uniunii sau a unui stat membru.

               3.

               Al treilea motiv: decizia LS/PT/17/406 și decizia LS/MD/17/419 încalcă articolul 4 alineatul (2) prima liniuță din Decizia privind accesul public la documente prin faptul că menționează că documentele și informațiile solicitate ar fi informații sensibile din punct de vedere comercial care ar putea afecta interesele comerciale ale Banco Popular și ale Banco Santander.

               4.

               Al patrulea motiv: Banca Centrală Europeană a încălcat articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene prin faptul că a refuzat să acorde reclamantei accesul la documentele pe care s-a întemeiat această instituție pentru a adopta rezoluția privind Banco Popular.


title: Cauza T-2/18: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2018 – Wirecard/EUIPO – AXA Banque (boon.)

text:
               19.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/24

         Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2018 – Wirecard/EUIPO – AXA Banque (boon.)
   (Cauza T-2/18)
   (2018/C 063/32)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Wirecard AG (Aschheim, Germania) (reprezentant: A. Bayer, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: AXA Banque SA (Fontenay sous Bois, Franța)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „boon.” – cererea de înregistrare nr. 14 672 562

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 25 septembrie 2017 în cauza R 706/2017-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               respingerea opoziției formulate de AXA Banque, société anonyme, și admiterea cererii de înregistrare a mărcii solicitate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată și extinderea acestei obligații în sarcina AXA Banque, société anonyme, dacă aceasta din urmă decide să intervină în procedură.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


               22.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 67/15

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2017 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-16/17)
   (2018/C 67/15)
   La data de 21 decembrie 2017, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Carsten Zatschler, Catherine Howdle și Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, 35 Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgia, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE deoarece nu a transpus în ordinea sa juridică internă actul menționat la punctul 31bba din anexa IX la Acordul privind SEE [Regulamentul delegat (UE) nr. 231/2013 al Comisiei din 19 decembrie 2012 de completare a Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește derogările, condițiile generale de operare, depozitarii, efectul de levier, transparența și supravegherea], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la Acordul privind SEE;

               2.

               să dispună suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.

         Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Cererea se referă la nerespectarea de către Islanda, până la data de 12 septembrie 2017, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 12 iulie 2017 referitor la faptul că acest stat nu a transpus în ordinea sa juridică Regulamentul delegat (UE) nr. 231/2013 al Comisiei din 19 decembrie 2012 de completare a Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește derogările, condițiile generale de operare, depozitarii, efectul de levier, transparența și supravegherea, menționat la punctul 31bba din anexa IX la Acordul privind Spațiul Economic European și astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta („actul”).

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea actului menționat, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE.


               22.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 67/11

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2017 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-12/17)
   (2018/C 67/11)
   La data de 21 decembrie 2017, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Carsten Zatschler, Catherine Howdle și Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, 35 Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgia, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE deoarece nu a transpus în ordinea sa juridică internă actul menționat la punctul 31bbc din anexa IX la acordul respectiv [Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 448/2013 al Comisiei din 15 mai 2013 de instituire a unei proceduri pentru stabilirea statului membru de referință al unui AFIA din afara UE în temeiul Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la Acordul privind SEE;

               2.

               să dispună suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.

         Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Cererea se referă la nerespectarea de către Islanda, până la data de 12 septembrie 2017, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 12 iulie 2017 referitor la faptul că acest stat nu a transpus în ordinea sa juridică Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 448/2013 al Comisiei din 15 mai 2013 de instituire a unei proceduri pentru stabilirea statului membru de referință al unui AFIA din afara UE în temeiul Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului, menționat la punctul 31bbc din anexa IX la Acordul privind Spațiul Economic European și astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta („actul”).

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea actului menționat, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE.