title: Cauza C-575/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 7 decembrie 2012 — „AS Air Baltic Corporation” /Valsts robežsardze

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 7 decembrie 2012 — „AS Air Baltic Corporation”/Valsts robežsardze
   (Cauza C-575/12)
   2013/C 38/24
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Administratīvā apgabaltiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: AS „Air Baltic Corporation”

      Pârât: Valsts robežsardze

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) trebuie interpretat în sensul că intrarea unui resortisant al unei țări terțe este supusă în mod obligatoriu condiției prealabile privind existența unei vize valabile incluse într-un document de călătorie valabil?

               2.

               Anularea unui document de călătorie în care era aplicat un autocolant de viză determină de asemenea, în temeiul dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 810/2009 (2) al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize), nevalabilitatea vizei eliberate?

               3.

               Dispoziții naționale care impun, pentru intrarea pe teritoriu a unui resortisant al unei țări terțe, condiția prealabilă a existenței unei vize valabile cuprinse într-un document de călătorie valabil sunt conforme dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) și dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize)?

      (1)  JO L 105, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 8, p. 5.

      (2)  JO L 243, p. 1.


title: Cauza C-246/08: Acțiune introdusă la 3 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/29

         Acțiune introdusă la 3 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda
   (Cauza C-246/08)
   (2008/C 209/43)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Aalto și D. Triantafyllou, agenți)

      Pârâtă: Republica Finlanda
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin faptul că nu a aplicat taxa pe valoarea adăugată consultanței juridice acordate în schimbul unei remunerații parțiale de către birourile de asistență juridică de stat (consilierii juridici publici angalați ai acestora), potrivit prevederilor referitoare la asistența juridică, în condițiile în care serviciile echivalente prestate de consilieri juridici privați sunt supuse taxei pe valoarea adăugată, Republica Finlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 alineatul (1), precum și în temeiul articolului 4 alineatele (1), (2) și (5) din A șasea directivă TVA 77/388/CEE (1);

               —

               obligarea Republicii Finlanda la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În Finlanda, beneficiarul asistenței juridice în cadrul procedurilor judiciare poate alege între un consilier juridic public și un consilier juridic privat. În acest caz, serviciile prestate în schimbul unei remunerații parțiale de către consilierul juridic public sunt scutite de taxa pe valoarea adăugată, în timp ce pentru serviciile prestate în schimbul unei remunerații parțiale de către un consilier juridic privat se aplică taxa pe valoarea adăugată. În opinia Comisiei, în acest caz este vorba despre un tratament diferit, din punct de vedere al taxei pe valoarea adăugată, al acelorași servicii, care produce efecte asupra resurselor proprii ale Comunității.
   Serviciile prestate de birourile de asistență juridică de stat în cadrul procedurilor judiciare nu intră în domeniul de aplicare al articolului 4 alineatul (5) primul paragraf din A șasea directivă TVA. Aceste serviciile sunt în mod clar scutite de taxa pe valoarea adăugată, atunci când nu sunt prestate în schimbul unei remunerații. Însă atunci când beneficiarul asistenței juridice plătește o remunerație pentru aceasta, nu se poate considera că serviciile prestate de birourile de asistență juridică sunt scutite de taxa pe valoarea adăugată.
   Potrivit articolului 4 alineatul (5) al doilea paragraf din Directiva TVA, organismele de drept public sunt considerate persoane impozabile pentru activitățile în care se angajează ca autorități publice, în măsura în care un tratament diferit ar determina denaturări semnificative ale concurenței. Chiar dacă s-ar considera că birourile de asistență juridică de stat acționează în această privință ca autorități publice, tratamentul acestora ca persoane neimpozabile în cazurile menționate ar determina denaturări semnificative ale concurenței. Din acest motiv, în opinia Comisiei, birourile respective trebuie să fie considerate persoane impozabile din punctul de vedere al taxei pe valoarea adăugată.

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, JO L 145, p. 1.


title: Cauza C-502/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 20 octombrie 2010 — Staatssecretaris van Justitie/M. Singh

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/35

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 20 octombrie 2010 — Staatssecretaris van Justitie/M. Singh
   (Cauza C-502/10)
   ()
   2010/C 346/61
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din acțiunea principală

      Recurent: Staatssecretaris van Justitie

      Intimat: M. Singh

      Întrebarea preliminară

   Noțiunea „permis de ședere limitat în mod formal”, cuprinsă la articolul 3 alineatul (2) partea introductivă și litera (e) din Directiva 2003/109/CE (1) a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung, trebuie interpretată în sensul că include un permis de ședere pe durată determinată care, în temeiul dreptului olandez, nu oferă nicio perspectivă de obținere a unui permis de ședere pe durată nedeterminată, chiar dacă, în principiu, conform dreptului olandez, perioada de valabilitate a acestui permis de ședere pe durată determinată poate fi adesea prelungită în mod nelimitat și chiar dacă se exclude astfel din domeniul de aplicare al acestei directive un anumit grup de persoane, precum lideri spirituali și profesori de religie?

      (1)  JO 2004 L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225.


title: Cauza C-139/15 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 21 septembrie 2016 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Recurs — Fondurile de coeziune — Reducerea sprijinului financiar — Procedura de adoptare a deciziei de către Comisia Europeană — Existența unui termen — Nerespectarea termenului stabilit — Consecințe)

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/16

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 21 septembrie 2016 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-139/15 P) (1)

   ((Recurs - Fondurile de coeziune - Reducerea sprijinului financiar - Procedura de adoptare a deciziei de către Comisia Europeană - Existența unui termen - Nerespectarea termenului stabilit - Consecințe))
   (2016/C 419/20)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și D. Recchia, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Rubio González, agent)

      Intervenient în susținerea Regatului Spaniei: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: B. Koopman și M. Bulterman, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 155, 11.5.2015.


title: Cauza C-154/08: Acțiune introdusă la 15 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/17

         Acțiune introdusă la 15 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-154/08)
   (2008/C 171/29)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Alfonso și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin aprecierea faptului că serviciile prestate unei comunități autonome de către registradores de la propiedad, în calitatea acestora de lichidatori, titulari ai unei oficina liquidadora de distrito hipotecario, nu sunt supuse la plata TVA, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 și al articolului 4 alineatele (1) și (2) din A șasea directivă TVA (1);

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               1.

                  Registradores de la propiedad sunt profesioniști numiți de statul spaniol și cărora acesta le încredințează gestiunea Registros de la Propiedad. Aceștia își desfășoară activitățile pe cont propriu, au libertatea de a-și organiza activitatea, își recrutează propriul personal și percep onorarii care reprezintă veniturile lor. Mai multe comunități autonome le-au încredințat diverse sarcini referitoare la lichidarea anumitor impozite. Pentru astfel de servicii registradores de la propiedad percep un anumit procent din impozitele recuperate.

               2.

               În mod tradițional, administrația spaniolă considera că, în ceea ce privește TVA, atunci când îndeplineau aceste sarcini în favoarea comunităților autonome, registradores de la propiedad trebuiau considerați drept comercianți sau profesioniști care prestau servicii supuse la plata TVA. Argumentele prezentate în această privință de către administrația spaniolă se întemeiau în esență pe Hotărârea Curții din 26 martie 1987 (cauza C-235/85, Comisia/Țările de jos)
                   (2) și pe Hotărârea Curții din 25 iulie 1991 (cauza C-202/90, Ayuntamiento de Sevilla) (3).

               3.

               În Hotărârea din 12 iulie 2003, Tribunal Supremo de España a apreciat că, în ceea ce privește activitățile specifice care le sunt încredințate de comunitățile autonome, constând în lichidarea și în recuperarea anumitor impozite, registradores de la propiedad sunt simpli funcționari și fac parte din administrația publică. Ca urmare a acestei hotărâri pronunțate într-un recurs în interesul legii, administrația spaniolă consideră că astfel de servicii nu sunt supuse la plata TVA.

               4.

               Comisia, dimpotrivă, consideră că serviciile prestate comunităților autonome de către registradores de la propiedad trebuie să fie supuse la plata TVA potrivit normei generale cuprinse în articolul 2 din A șasea directivă. Această constatare rezultă din faptul că registradores-liquidadores acționează în calitate de profesioniști care își organizează în mod autonom și independent resursele umane și materiale în vederea prestării serviciului, astfel cum impune articolul 4 alineatul (1) din directiva menționată, iar în acest caz nu sunt îndeplinite criteriile de subordonare și de dependență care sunt esențiale pentru ca serviciile în discuție să poată fi considerate ca prestate de un funcționar al administrației de care aparține și, în această ipoteză, nesupuse la plata TVA. Registrador-liquidador nu este nici un organ administrativ al comunității autonome, nici un element intrinsec, incorporat în aceasta sau intern acesteia din urmă, ci o persoană independentă și distinctă cu care comunitatea autonomă încheie un contract de prestare de servicii cu titlu oneros.

               5.

               De asemenea, Comisia consideră că în cazul de față sunt întrunite condițiile impuse de jurisprudență pentru a constata răspunderea Regatului Spaniei pentru neîndeplinirea obligațiilor care rezultă din interpretarea dreptului comunitar, neconformă nici cu spiritul, nici cu finalitatea sa și nici cu jurisprudența Curții. În primul rând, poziția ocupată de Tribunal Supremo ca organ judiciar suprem în toate materiile, cu excepția dispozițiilor referitoare la garanțiile constituționale. În al doilea rând, importanța și repercusiunea deciziei, în principiu, contrară interpretării consacrate de Curte și care a determinat o schimbare totală a jurisprudenței organelor inferioare și a practicii administrației spaniole de până la acel moment, având în vedere caracterul său obligatoriu. În al treilea rând, producerea de efecte prejudiciabile în sectorul TVA care poate afecta resursele proprii ale Comunității. În consecință, administrația spaniolă nu poate invoca hotărârea pronunțată de Tribunal Supremo pentru a justifica încălcarea dreptului comunitar.

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).

      (2)  Rec., p. 1471.

      (3)  Rec., p. I-4247.


title: Cauza C-629/11: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 octombrie 2012 — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Comisia Europeană [Recurs — Contract de achiziții publice încheiat de Comisie — Respingerea ofertei — Obligația de motivare — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 — Articolul 100 alineatul (2) — Termenul de răspuns la o cerere de informații — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 — Articolul 149 alineatul (2)]

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/16

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 octombrie 2012 — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Comisia Europeană
   (Cauza C-629/11) (1)

   (Recurs - Contract de achiziții publice încheiat de Comisie - Respingerea ofertei - Obligația de motivare - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 - Articolul 100 alineatul (2) - Termenul de răspuns la o cerere de informații - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 - Articolul 149 alineatul (2))
   2012/C 366/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (reprezentant: N. Korogiannakis, dikigoros)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Calciu și S. Delaude, agenți, asistați de P. Wytinck, avocat)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 20 septembrie 2011, Evropaïki Dynamiki/Comisia (T-298/09) prin care s-a respins acțiunea având ca obiect anularea Deciziei Comisiei din 12 mai 2009 de respingere a ofertei depuse de reclamantă în cadrul procedurii de cerere de ofertă EAC/01/2008 privind servicii externe pentru programe educative (EPISEP)(JO 2008/S 158-212752), precum și a deciziei de atribuire a contractului unui alt ofertant și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese — Articolul 93 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul financiar — Perioada de validitate a ofertelor — Răspundere extracontractuală

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 49, 18.2.2012.


title: Cauza T-284/11: Acțiune introdusă la 7 iunie 2011 — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones/OAPI — MIP Metro (METROINVEST)

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/35

         Acțiune introdusă la 7 iunie 2011 — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones/OAPI — MIP Metro (METROINVEST)
   (Cauza T-284/11)
   2011/C 232/61
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (Barcelona, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Modificarea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 martie 2011 în cauza R 954/2010-1 și admiterea cererii de înregistrare a mărcii verbale comunitare „METROINVEST”;

               —

               în subsidiar și numai în cazul în care primul capăt de cerere ar fi respins, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 martie 2011 în cauza R 954/2010-1; și

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți din cadrul procedurii care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Reclamanta

      Marca comunitară vizată: Marca verbală „METROINVEST”, pentru servicii din clasa 36 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 7112113

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă „METRO” în albastru și galben, înregistrată în Germania sub nr. 30348717 pentru o gamă de produse și servicii din clasele 1-45; cererea de înregistrare nr. 779116 a mărcii figurative comunitare „METRO” în galben, pentru o gamă de produse și servicii din clasele 1-42

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolelor 6 și 14 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, referitoare la dreptul la un proces echitabil și la interzicerea discriminării precum și la principiul egalității de tratament, care este un principiu general al dreptului Uniunii. Nerespectarea de către camera de recurs a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară ca urmare a absenței riscului de confuzie între mărcile în litigiu.


title: Cauza C-463/10 P: Recurs introdus la 27 septembrie2010 de Deutsche Post AG împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 14 iulie 2010 în cauza T-570/08, Deutsche Post AG/Comisia Europeană

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/17

         Recurs introdus la 27 septembrie2010 de Deutsche Post AG împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 14 iulie 2010 în cauza T-570/08, Deutsche Post AG/Comisia Europeană
   (Cauza C-463/10 P)
   ()
   2010/C 328/32
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Deutsche Post AG (reprezentanți: J. Sedemund și T. Lübbig, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               1.

               anularea în totalitate a Ordonanței Tribunalului (Camera întâi) din 14 iulie 2010 pronunțate în cauza T-570/08;

               2.

               respingerea excepției de inadmisibilitate invocate de Comisie în fața Tribunalului;

               3.

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 30 octombrie 2008 privind „Ordinul de furnizare a informațiilor” în temeiul articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 în procedura „Ajutor de stat C 36/2007 — Germania, ajutor de stat în favoarea Deutsche Post AG” și

               4.

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva ordonanței Tribunalului prin care s-a respins ca inadmisibilă acțiunea pe care recurenta a introdus-o împotriva ordinului de furnizare a informațiilor din 30 octombrie 2008 pe care Comisia îl adresase Republicii Federale Germania în procedura privind ajutorul de stat acordat recurentei.
   În acest recurs, se pune problema, în esență, în ce măsură și în ce condiții un ordin de furnizare a informațiilor adresat de Comisie în conformitate cu articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 poate face obiectul unei căi de atac. Recurenta consideră că o acțiune formulată împotriva unei decizii prin care se dispune furnizarea informațiilor de care numai recurenta dispune este admisibilă atunci când prin respectiva acțiune se pune în discuție respectarea condițiilor de procedură prevăzute la articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999 precum și necesitatea informațiilor solicitate.
   În schimb, Tribunalul ar fi declarat o asemenea acțiune inadmisibilă în esență pentru motivul că decizia prin care se dispune furnizarea informațiilor nu produce niciun efect juridic. Ar fi vorba despre o simplă măsură intermediară, doar pregătitoare în vederea unei decizii definitive.
   Recurenta invocă cinci motive:

               1.

               În ordonanța atacată, Tribunalul nu a luat în considerare faptul că în calitate de act juridic obligatoriu al Uniunii, decizia prin care se dispune furnizarea informațiilor este supusă controlului instanțelor europene. În conformitate cu articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999 coroborat cu articolul 288 alineatul (4) TFUE și în conformitate cu principiul cooperării loiale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) TUE, statul membru este în mod ferm obligat să furnizeze informațiile solicitate. Întrucât statul membru are obligația de a pune în aplicare decizia, obligația de informare este transferată direct recurentei, care deține (în mod exclusiv) informațiile solicitate.

               2.

               În plus, Tribunalul nu ar fi ținut seama de faptul că ar fi incompatibil cu protecția jurisdicțională garantată de dreptul Uniunii ca un stat membru și o întreprindere direct vizată să trebuiască să furnizeze orice fel de informație solicitată de Comisie în temeiul articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999, și fără a se lua în considerare dacă au fost respectate cerințele de procedură prevăzute la articolul 10 alineatul (3) și dacă informațiile solicitate au oarecum legătură cu finalitatea procedurii de control al ajutorului de stat în cauză.

               3.

               Prin faptul că nu a recunoscut că decizia prin care se dispune furnizarea informațiilor produce efecte directe cu privire la poziția juridică a statului membru și a întreprinderii vizate, și în temeiul faptului că articolul 13 alineatul (1) a treia teză din Regulamentul nr. 659/1999 permite Comisiei să adopte o decizie cu privire la eventualul ajutor de stat în temeiul informațiilor de care dispune, atunci când statul membru nu îndeplinește un ordin de furnizare a informațiilor, Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 10 alineatul (3) și articolul 13 alineatul (1) a treia teză din Regulamentul nr. 659/1999. Prin urmare, sarcina probei ce revine Comisiei este atenuată, fapt care ar determina o agravare considerabilă a poziției pe care întreprinderea în cauză o ocupă în cadrul procedurii, astfel încât, pentru a-și păstra drepturile, aceasta va fi de fapt obligată să furnizeze informațiile solicitate.

               4.

               În plus, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin negarea oricărui efect juridic al deciziei prin care se dispune furnizarea informațiilor, considerând că ar fi vorba despre o simplă măsură intermediară, doar pregătitoare în vederea deciziei definitive. Astfel, Tribunalul nu ar fi luat în considerare că acest fapt nu exclude posibilitatea de formula o cale de atac, atunci când așa-zisa măsură intermediară — cum este decizia adoptată în temeiul articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999 — produce efecte juridice dezavantajoase.

               5.

               În sfârșit, Tribunalul nu a ținut seama de faptul că încălcările de drept săvârșite de Comisie atunci când a adoptat decizia prin care se dispune furnizarea informațiilor nu ar putea fi luate în considerare în mod corespunzător în cadrul unei acțiuni împotriva deciziei prin care se finalizează procedura, în special întrucât în această etapă nu se poate invoca un caracter incomplet al temeiului de fapt al cauzei. În același timp, îndeplinirea provizorie a unui ordin ilegal de furnizare a informațiilor poate implica totuși pentru întreprinderea în cauză, precum în speță, un timp considerabil și mijloace financiare importante.


title: Cauza C-449/15: Cerere de decizie preliminară introdusă Consiglio di Stato (Italia) la 20 august 2015 – Regione autonoma della Sardegna/Comune di Portoscuso

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă Consiglio di Stato (Italia) la 20 august 2015 – Regione autonoma della Sardegna/Comune di Portoscuso
   (Cauza C-449/15)
   (2015/C 381/19)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Regione autonoma della Sardegna

      Pârâtă: Comune di Portoscuso

      Întrebarea preliminară

   Principiile libertății de stabilire, nediscriminării și protejării concurenței, prevăzute la articolele 49 TFUE, 56 TFUE și 106 TFUE, precum și principiul caracterului rezonabil cuprins la aceste articole se opun unei reglementări naționale care, prin efectul unor intervenții legislative succesive, prevede o prelungire repetată a datei scadente a unor concesiuni de bunuri din domeniul maritim, lacustru sau fluvial importante pe plan economic, a căror durată este majorată prin lege cu cel puțin unsprezece ani, astfel încât același concesionar își menține un drept exclusiv de exploatare economică a bunului, în pofida expirării duratei concesiunii acordate anterior respectivului concesionar, cu consecința excluderii oricărei posibilități a operatorilor economici interesați de a obține atribuirea bunului la finalul unor proceduri publice de cerere de ofertă?


title: Cauza T-466/10: Acțiune introdusă la 27 septembrie 2010 — Hannigan/Comisia

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/47

         Acțiune introdusă la 27 septembrie 2010 — Hannigan/Comisia
   (Cauza T-466/10)
   ()
   2010/C 328/75
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Eugene Hannigan (Killybegs, Irlanda) (reprezentanți: A. Collins SC, N. Travers, Barrister și D. Barry, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Comisiei notificate cu numărul C(2010) 4754 din 13 iulie 2010 sub forma unei scrisori adresate Irlandei, prin care s-a respins cererea referitoare la capacitatea de siguranță privind o nouă navă de pescuit, Niamh Eoghan, și a fost înlocuită decizia privind cererea menționată cuprinsă în Decizia 2003/245 a Comisiei din 4 aprilie 2003 cu privire la cererile primite de Comisie de extindere a obiectivelor POP IV în scopul îmbunătățirii siguranței, navigației maritime, igienei, calității produselor și condițiilor de muncă pentru navele cu o lungime totală mai mare de 12 metri (JO L 90, p. 48), care a fost anulată, în ceea ce privește reclamantul, prin Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2006, Boyle și alții/Comisia (cauzele conexate T-218/03-T-240/03, Rec., p. II-1699) și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamantul solicită, în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei Comisiei notificate cu numărul C(2010) 4754 din 13 iulie 2010 sub forma unei scrisori adresate Irlandei, prin care s-a respins cererea referitoare la capacitatea de siguranță privind o nouă navă de pescuit, Niamh Eoghan, și a fost înlocuită decizia privind cererea menționată cuprinsă în Decizia 2003/245 a Comisiei din 4 aprilie 2003 cu privire la cererile primite de Comisie de extindere a obiectivelor POP IV în scopul îmbunătățirii siguranței, navigației maritime, igienei, calității produselor și condițiilor de muncă pentru navele cu o lungime totală mai mare de 12 metri (JO L 90, p. 48), care a fost anulată, în ceea ce privește reclamantul, prin Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2006, Boyle și alții/Comisia (cauzele conexate T-218/03-T-240/03, Rec., p. II-1699).
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă următoarele motive:

               În primul rând, reclamantul susține că pârâta a acționat în lipsa unui temei legal. Articolul 4 alineatul (2) din Decizia 97/413/CE a Consiliului din 26 iunie 1997 privind obiectivele și modalitățile vizând restructurarea, în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1997 și 31 decembrie 2001, a sectorului pescuitului comunitar, în vederea realizării unui echilibru durabil între resurse și exploatarea acestora (JO L 175, p. 27) continuă să constituie temeiul legal adecvat pentru decizia atacată și, astfel, Comisia nu a avut un temei legal pentru adoptarea deciziei sub forma unei decizii ad hoc.

               În al doilea rând, reclamantul susține că Comisia a comis o încălcare a normelor fundamentale de procedură. Reclamantul susține că decizia atacată ar fi trebuit, în temeiul Deciziei 97/413/CE a Consiliului, să fie adoptată în conformitate cu procedura comitetului de gestionare și că, prin faptul că a ales să adopte decizia pe un temei ad hoc, Comisia a acționat cu încălcarea normelor fundamentale de procedură.

               În al treilea rând, reclamantul susține că, prin interpretarea eronată a articolului 4 alineatul (2) din Decizia 97/413/CE a Consiliului, Comisia și-a depășit competența, în special prin faptul că s-a întemeiat pe criterii nerelevante și nu a ținut seama de definiția „efortului de pescuit” prevăzută de Decizia 97/413/CE a Consiliului și de legislația comunitară în domeniul pescuitului aplicabilă la momentul depunerii cererii reclamantului privind tonajul de siguranță în decembrie 2001.

               În plus, se susține că decizia atacată conține o serie de erori vădite în ceea ce privește aprecierea cererii reclamantului referitoare la tonajul de siguranță. În special, reclamantul susține că este neîntemeiată decizia Comisiei de a respinge cererea acestuia ca urmare a utilizării pentru Niamh Eoghan a unei capacități de înlocuire provenind de la mai multe nave mai mici, întrucât aceasta nu determină o creștere a capacității totale a segmentului polivalent al flotei irlandeze la data înregistrării acelei nave.

               În sfârșit, reclamantul arată că i-a fost încălcat de Comisie dreptul la bună administrare. Se susține că refuzul Comisiei de a aprecia temeinicia cererii sale constituie o încălcare a obligațiilor ce revin acesteia în temeiul articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și, în special, a dreptului său, recunoscut la articolul 4 alineatul (2) din Decizia 97/413/CE a Consiliului, la o evaluare a cererii sale în mod „echitabil și într-un termen rezonabil”.


title: Cauza F-150/12: Acțiune introdusă la 13 decembrie 2012 — ZZ/Parlamentul European

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/36

         Acțiune introdusă la 13 decembrie 2012 — ZZ/Parlamentul European
   (Cauza F-150/12)
   2013/C 147/70
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: G. Maximini, Rechtsanwalt)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei pârâtului prin care acesta a refuzat să acorde reclamantului o parte din indemnizația de reinstalare, precum și rambursarea anumitor cheltuieli de călătorie.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei pârâtului din 29 martie 2012 în măsura în care pârâtul a refuzat să plătească reclamantului cea de a doua jumătate a indemnizației de reinstalare în temeiul articolului 6 din anexa VII la Statutul funcționarilor, precum și să îi ramburseze acestuia în totalitate cheltuielile de călătorie în conformitate cu articolul 7 din aceeași anexă.

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamant a celei de a doua jumătăți a indemnizației de reinstalare, având un cuantum echivalent cu un salariu de bază lunar suplimentar, precum și a totalității cheltuielilor de călătorie până la locul său de origine, efectuate cu ocazia încetării definitive a funcțiilor sale pentru el, pentru soția sa și pentru fiul său, care suferă de un handicap grav și care locuiește împreună cu el.

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii și a tuturor cheltuielilor necesare efectuate de reclamant.


title: Cauza C-369/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Köln (Germania) la 31 iulie 2014 – Sommer Antriebs- și Funktechnik GmbH/Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Köln (Germania) la 31 iulie 2014 – Sommer Antriebs- și Funktechnik GmbH/Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
   (Cauza C-369/14)
   (2014/C 439/22)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Köln

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH

      Pârâtă: Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 2 alineatul (1), articolul (3) litera (a), precum și anexa IA și anexa IB la Directiva 2002/96/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 27 ianuarie 2003 privind deșeurile de echipamente electrice și electronice (DEEE) și/sau articolul 2 alineatul (1) litera (a), articolul 3 alineatul (1) litera (a), precum și anexa I și anexa II la Directiva 2012/19/UE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 4 iulie 2012 privind deșeurile de echipamente electrice și electronice (DEEE) trebuie interpretate în sensul că dispozitivele de acționare a ușilor (de garaj) care folosesc tensiuni electrice de circa 220-240 V, produse în vederea montării alături de ușile (de garaj) în ansamblul de echipamente al clădirii, sunt incluse în sfera noțiunii de echipamente electrice și electronice, în special a noțiunii de unelte electrice și electronice?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               Anexa IA punctul 6 și anexa IB punctul 6 la Directiva 2002/96/CE și/sau articolul 3 alineatul (1) litera (b), anexa I punctul 6 și anexa II punctul 6 la Directiva 2012/19/UE trebuie interpretate în sensul că dispozitivele de acționare (a ușilor de garaj) menționate în cadrul primei întrebări trebuie considerate componente ale uneltelor industriale fixe de mari dimensiuni în sensul acestor dispoziții?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare și al unui răspuns negativ la a doua întrebare:
               Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2002/96/CE și/sau articolul 2 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2012/19/UE trebuie interpretate în sensul că dispozitivele de acționare (a ușilor de garaj) menționate în cadrul primei întrebări trebuie considerate părți ale unui alt tip de echipamente care nu intră sub incidența domeniului de aplicare al directivei aplicabile?

      (1)  Directiva 2002/96/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 ianuarie 2003 privind deșeurile de echipamente electrice și electronice (DEEE) – Declarație comună a Parlamentului European, a Consiliului și a Comisiei privind articolul 9 (JO L 37, p. 24, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 184).

      (2)  JO L 197, p. 38.


title: Cauza C-263/14: Acțiune introdusă la 28 mai 2014 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/11

         Acțiune introdusă la 28 mai 2014 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-263/14)
   2014/C 235/16
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: R. Passos, A. Caiola, M. Allik, agenţi)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantului

   Reclamantul solicită Curții:

               —

               anularea Deciziei 2014/198/PESC a Consiliului din 10 martie 2014 privind semnarea și încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Unită Tanzania privind condițiile pentru transferul persoanelor suspectate de piraterie și al bunurilor confiscate asociate de la forțele navale aflate sub comanda Uniunii Europene către Republica Unită Tanzania (1);

               —

               menținerea efectelor Deciziei 2014/198/PESC a Consiliului din 10 martie 2014 până la înlocuirea acesteia;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Parlamentul European consideră că Decizia 2014/198/PESC a Consiliului din 10 martie 2014 privind semnarea și încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Unită Tanzania privind condițiile pentru transferul persoanelor suspectate de piraterie și al bunurilor confiscate asociate de la forțele navale aflate sub comanda Uniunii Europene către Republica Unită Tanzania este nevalidă întrucât nu se referă exclusiv la politica externă şi de securitate comună, astfel cum se prevede în mod expres la articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf TFUE.
   Parlamentul European consideră că Acordul dintre Uniunea Europeană și Republica Tanzania se referă și la cooperarea judiciară în materie penală și la cooperarea polițienească, acoperind astfel domenii în privința cărora se aplică procedura legislativă ordinară.
   Prin urmare, acest acord ar fi trebuit să fie încheiat pe baza temeiurilor juridice materiale ale articolului 37 TUE și ale articolelor 82 și 87 TFUE, după obținerea aprobării Parlamentului European în temeiul articolului 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) TFUE.
   Pentru acest motiv, Consiliul a încălcat tratatele întrucât nu a ales temeiul juridic adecvat pentru încheierea acordului.
   În plus, Parlamentul European consideră că Consiliul a încălcat articolul 218 alineatul (10) TFUE întrucât nu a informat Parlamentul European de îndată și pe deplin pe parcursul tuturor etapelor negocierilor și ale încheierii acordului.
   În cazul în care Curtea de Justiție anulează decizia atacată, Parlamentul European propune totuși Curții să își exercite puterea de apreciere pentru a menține efectele deciziei atacate, în conformitate cu articolul 264 al doilea paragraf TFUE, până la momentul înlocuirii acesteia.

      (1)  JO L 108, p. 1.


title: Cauza C-37/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 22 ianuarie 2016 – Minister Finansów/Stowarzyszenie Artystów Wykonawców Utworów Muzycznych i Słowno-Muzycznych SAWP z siedzibą w Warszawie (SAWP)

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 22 ianuarie 2016 – Minister Finansów/Stowarzyszenie Artystów Wykonawców Utworów Muzycznych i Słowno-Muzycznych SAWP z siedzibą w Warszawie (SAWP)
   (Cauza C-37/16)
   (2016/C 145/22)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Minister Finansów

      Pârât: Stowarzyszenie Artystów Wykonawców Utworów Muzycznych i Słowno-Muzycznych SAWP z siedzibą w Warszawie (SAWP)

      Întrebările preliminare

               1)

               Autorii, artiștii interpreți sau executanți precum și alți beneficiari realizează o prestare de servicii în sensul articolului 24 alineatul (1) și al articolului 25 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), către producătorii și importatorii de magnetofoane și de aparate similare, precum și de suporturi neînregistrate, de la care organismele de gestiune colectivă percep în nume propriu, dar în contul persoanelor de mai sus, remunerații compensatorii pentru vânzarea acestor aparate și suporturi neînregistrate?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, atunci când percep remunerații compensatorii de la producători și importatori pentru vânzarea de aparate și suporturi de date, organismele de gestiune colectivă acționează în calitate de persoane impozabile în sensul articolului 28 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2008 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată și sunt obligate să își documenteze aceste venituri prin emiterea către respectivii producători și importatori de magnetofoane și aparate similare, precum și de suporturi neînregistrate, a unei facturi în sensul articolului 220 alineatul (1) punctul (1) din directivă, în care să menționeze TVA-ul datorat ca urmare a perceperii remunerațiilor compensatorii, iar atunci când li se distribuie remunerații compensatorii, autorii, artiștii interpreți sau executanți, precum și alți beneficiari trebuie să documenteze primirea acestora, prin emiterea unei facturi cu TVA către organismul de gestiune colectivă?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-371/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 13 iulie 2015 – Cepsa Quimica, S.A./Administración del Estado

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/39

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 13 iulie 2015 – Cepsa Quimica, S.A./Administración del Estado
   (Cauza C-371/15)
   (2015/C 311/43)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Cepsa Quimica, S.A.

      Pârâtă: Administración del Estado

      Întrebările preliminare

               1)

               Decizia 2013/448/UE (1) este contrară articolului 296 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale (2) prin aceea că factorul de corecție a fost stabilit prin intermediul unui mecanism care, încălcând obligația de motivare, nu permite operatorilor de instalații afectați să ia cunoștință de informațiile, calculele și criteriile avute în vedere pentru adoptarea acestuia?

               2)

               Prin modul în care stabilește plafonul pentru emisiile provenite din industrie și factorul de corecție transsectorial, prevăzute la articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE (3) și la articolul 15 din Decizia 2011/278/UE (4), Decizia 2013/448/UE încalcă articolul 10a alineatul (1) și articolul 23 alineatul (3) din Directiva din 2003, menționată anterior, întrucât nu a fost întocmită în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută de Decizia 1999/468/CE (5)?

               3)

               Având în vedere că Decizia 2013/448/UE și/sau articolul 15 din Decizia 2011/278/UE creează o asimetrie între:

                           —

                           baza de calcul prevăzută la articolul 10a alineatul (5) literele (a) și (b) din [Directiva 2003/87/CE], prin faptul că nu include emisiile provenite din producerea de energie electrică prin arderea gazelor reziduale și prin cogenerarea de energie termică în instalațiile menționate în anexa I la directiva respectivă, și

                           —

                           criteriile stabilite la articolul 10a alineatele (1) și (4) din aceeași directivă în vederea alocării de cote cu titlu gratuit, care, în schimb, include această categorie de emisii:

                                       a)

                                       Decizia 2013/448/UE și/sau articolul 15 din Decizia 2011/278/UE încalcă articolul 10a alineatul (5) coroborat cu articolul 3 litera (u) și cu articolul 10a alineatul (1) al treilea paragraf in fine din Directiva 2003/87/CE, ca urmare a faptului că prevăd că emisiile produse prin arderea gazelor reziduale sau prin generarea de energie termică în instalațiile care produc energie electrică, menționate în anexa I la directiva respectivă, sunt considerate, în orice caz, emisii ale „producătorilor de energie electrică” în vederea stabilirii plafonului pentru emisiile industriale și, prin urmare, trebuie excluse din acest calcul?

                                       b)

                                       Chiar și în cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, Decizia 2013/448/UE și/sau articolul 15 din Decizia 2011/278/UE încalcă articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE și/sau obiectivele acesteia ca urmare a faptului că exclud din baza de calcul a plafonului pentru emisiile industriale, prevăzut de dispoziția respectivă, emisiile provenite din producerea de energie electrică prin arderea gazelor reziduale și prin cogenerare termică în instalațiile menționate în anexa I la directiva respectivă, pentru care, cu toate acestea, se pot aloca cote de emisie cu titlu gratuit în conformitate cu articolul 10a alineatele (1)-(4) din aceeași directivă?

               4)

               Decizia 2013/448/UE a Comisiei și, eventual, Decizia 2011/278/UE, pe care o pune în aplicare prima decizie menționată, sunt contrare articolului 10a alineatul (12) din directivă, întrucât extind factorul de corecție transsectorial la sectoarele prevăzute de Decizia 2010/2/UE (6) (în prezent, Decizia 2014/746/UE (7)) a Comisiei ca sectoare expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon și, prin urmare, reduc cotele alocate cu titlu gratuit?

               5)

               Decizia [2013/448/UE] încalcă articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE, deoarece Comisia Europeană, atunci când a stabilit emisiile verificate înregistrate în perioada 2005-2007, la care fac referire literele (a) și (b) ale alineatului respectiv:

                           a)

                           nu a luat în considerare emisiile care nu figurau în Registrul comunitar independent privind tranzacțiile, deși era vorba despre emisii a căror înregistrare nu era obligatorie în perioada avută în vedere;

                           b)

                           a extrapolat, în măsura posibilului, valorile relevante ale emisiilor, începând cu emisiile verificate ulterior anului 2008, prin aplicarea factorului de 1,74 % în sens invers;

                           c)

                           a exclus toate emisiile provenite de la instalații închise înainte de 30 iunie 2011?

      (1)  Decizia 2013/448/UE a Comisiei din 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 240, p. 27).

      (2)  JO 2000, C 364, p. 1.

      (3)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).

      (4)  Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE (JO L 130, p. 1).

      (5)  Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (JO L 184, p. 23, Ediție specială, 1/vol. 02, p. 159).

      (6)  Decizia 2010/2/UE a Comisiei din 24 decembrie 2009 de stabilire, în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a unei liste a sectoarelor și subsectoarelor considerate a fi expuse unui risc important de relocare a emisiilor de dioxid de carbon (JO L 1, p. 10).

      (7)  JO L 308, p. 114.


title: Cauza C-494/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia) la 6 noiembrie 2014 – Uniunea Europeană, acționând prin intermediul Comisiei Europene/Axa Belgium SA

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia) la 6 noiembrie 2014 – Uniunea Europeană, acționând prin intermediul Comisiei Europene/Axa Belgium SA
   (Cauza C-494/14)
   (2015/C 034/07)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Uniunea Europeană, acționând prin intermediul Comisiei Europene

      Pârâtă: Axa Belgium SA

      Întrebările preliminare

               1)

               Termenii „terț responsabil” preluați la articolul 85a alineatul (1) din Statutul funcționarilor europeni trebuie să primească o interpretare autonomă în dreptul Uniunii sau fac trimitere la sensul pe care acești termeni îl au în dreptul național?

               2)

               În ipoteza în care acestor termeni trebuie să li se atribuie un domeniu de aplicare autonom, ei trebuie interpretați în sensul că se referă la orice persoană căreia i se poate imputa decesul, accidentul sau boala ori doar la persoana a cărei răspundere a fost angajată ca urmare a faptei culpabile pe care a săvârșit-o?

               3)

               În ipoteza în care termenii „terț responsabil” fac trimitere la dreptul național, dreptul Uniunii impune instanței naționale să admită acțiunea subrogatorie introdusă de Uniunea Europeană atunci când unul dintre agenții săi a fost victima unui accident de circulație în care este implicat un vehicul în privința căruia răspunderea nu a fost dovedită, în măsura în care articolul 29bis din Legea din 21 novembre 1989 privind asigurarea obligatorie de răspundere civilă auto prevede despăgubirea automată a participanților la trafic vulnerabili de către asigurătorii care acoperă răspunderea proprietarului, a conducătorului auto sau a posesorului autovehiculelor implicate în accident, fără a exista obligația dovedirii răspunderii acestora?

               4)

               Conținutul sau economia dispozițiilor Statutului funcționarilor europeni implică obligativitatea ca cheltuielile efectuate de Uniunea Europeană în temeiul articolelor 73 și 78 din acest statut să rămână în mod definitiv în sarcina acesteia?


title: Cauza C-318/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 11 iulie 2007 — Hein Persche/Finanzamt Lüdenscheid

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/3

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 11 iulie 2007 — Hein Persche/Finanzamt Lüdenscheid
   (Cauza C-318/07)
   (2007/C 247/04)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesfinanzhof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Hein Persche

      Pârât: Finanzamt Lüdenscheid
   Întrebările preliminare

               1)

               Donațiile în natură constând în bunuri de uz curent, făcute de un resortisant al unui stat membru în favoarea unor organisme cu sediul în alt stat membru și considerate de utilitate publică potrivit dreptului acestuia din urmă, sunt supuse liberei circulații a capitalurilor (articolul 56 din Tratatul de instituire a Comunității Europene)?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, o dispoziție dintr-un stat membru care avantajează din punct de vedere fiscal donațiile în favoarea unor organisme de utilitate publică numai dacă acestea din urmă au sediul pe teritoriul național este contrară liberei circulații a capitalurilor (articolul 56 din Tratatul de instituire a Comunității Europene), având în vedere obligația administrației fiscale de a verifica declarațiile contribuabilului și principiul proporționalității (articolul 5 al treilea paragraf din Tratatul de instituire a Comunității Europene)?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, Directiva 77/799/CEE impune administrației fiscale a unui stat membru obligația de a solicita asistență din partea altui stat membru în vederea clarificării unui fapt care a avut loc în respectivul stat membru, sau i se poate impune contribuabilului, în temeiul normelor procedurale din statul membru respectiv, să facă el însuși proba faptelor care au avut loc în străinătate (sarcina obiectivă a probei)?


title: Cauza T-353/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 octombrie 2010 — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Comisia ( Măsuri provizorii — Contribuție financiară — Notă de debit pentru recuperarea unei contribuții financiare — Cerere de suspendare a executării — Nerespectarea cerințelor de formă — Inadmisibilitate )

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/43

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 octombrie 2010 — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Comisia
   (Cauza T-353/10 R)
   (Măsuri provizorii - Contribuție financiară - Notă de debit pentru recuperarea unei contribuții financiare - Cerere de suspendare a executării - Nerespectarea cerințelor de formă - Inadmisibilitate)
   2010/C 346/86
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Atena, Grecia) (reprezentant: E. Tzannini, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și A. Sauka, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării unei note de debit emise de Comisie la 22 iulie 2010 pentru recuperarea sumei de 109 415,20 euro, plătită în cadrul unei contribuții financiare în sprijinul unui proiect de cercetări medicale

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauzele conexate C-359/11 și C-400/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 23 octombrie 2014 (cererile de decizie preliminară formulate de Bundesgerichtshof – Germania) – Alexandra Schulz/Technische Werke Schussental GmbH und Co.KG și Josef Egbringhoff/Stadtwerke Ahaus GmbH (Trimitere preliminară — Directivele 2003/54/CE și 2003/55/CE — Protecția consumatorilor — Piața internă a energiei electrice și a gazelor naturale — Reglementare națională care stabilește conținutul contractelor încheiate cu consumatorii care intră sub incidența obligației generale de aprovizionare — Modificare unilaterală a prețului serviciului de către un vânzător sau furnizor — Informare în timp util, înainte de intrarea în vigoare a acestei modificări, cu privire la motivele, la condițiile și la întinderea acesteia)

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 23 octombrie 2014 (cererile de decizie preliminară formulate de Bundesgerichtshof – Germania) – Alexandra Schulz/Technische Werke Schussental GmbH und Co.KG și Josef Egbringhoff/Stadtwerke Ahaus GmbH
   (Cauzele conexate C-359/11 și C-400/11) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directivele 2003/54/CE și 2003/55/CE - Protecția consumatorilor - Piața internă a energiei electrice și a gazelor naturale - Reglementare națională care stabilește conținutul contractelor încheiate cu consumatorii care intră sub incidența obligației generale de aprovizionare - Modificare unilaterală a prețului serviciului de către un vânzător sau furnizor - Informare în timp util, înainte de intrarea în vigoare a acestei modificări, cu privire la motivele, la condițiile și la întinderea acesteia))
   (2014/C 439/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Alexandra Schulz și Josef Egbringhoff

      Pârâte: Technische Werke Schussental GmbH und Co.KG și Stadtwerke Ahaus GmbH

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (5) din Directiva 2003/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de abrogare a Directivei 96/92/CE coroborat cu anexa A la aceasta și articolul 3 alineatul (3) din Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE coroborat cu anexa A la aceasta trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care stabilește conținutul contractelor de furnizare a energiei electrice și a gazelor naturale încheiate cu consumatorii, care intră sub incidența obligației generale de aprovizionare, și care prevede posibilitatea de a modifica tariful acestei furnizări, dar nu garantează informarea în timp util a consumatorilor, înainte de intrarea în vigoare a modificării, cu privire la motivele, la condițiile și la întinderea acesteia.

      (1)  JO C 311, 22.10.2011.


title: Cauzele conexate T-454/10 și T-482/11: Hotărârea Tribunalului din 30 mai 2013 — Anicav și alții/Comisia ( „Agricultură — Organizarea comună a piețelor — Ajutor în sectorul fructelor și al legumelor — Acțiune în anulare — Afectare directă — Admisibilitate — Fructe și legume prelucrate — Fonduri operaționale și programe operaționale — Finanțarea «activităților care nu constituie activități de prelucrare propriu zise» ” )

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/64

         Hotărârea Tribunalului din 30 mai 2013 — Anicav și alții/Comisia
   (Cauzele conexate T-454/10 și T-482/11) (1)

   (Agricultură - Organizarea comună a piețelor - Ajutor în sectorul fructelor și al legumelor - Acțiune în anulare - Afectare directă - Admisibilitate - Fructe și legume prelucrate - Fonduri operaționale și programe operaționale - Finanțarea «activităților care nu constituie activități de prelucrare propriu zise»)
   2013/C 225/143
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav) (Napoli, Italia) (cauza T-454/10), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon) (Madrid, Spania) și celelalte șaisprezece reclamante ale căror nume figurează în anexa I a hotărârii (cauza T-482/10) (reprezentanți: inițial J. L. da Cruz Vilaça, S. Estima Martins și S. Carvalho de Sousa, ulterior S. Estima Martins, S. Carvalho de Sousa și R. Oliveira, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: cauza T-454/10, inițial, B. Schima, M. Vollkommer, ulterior B. Schima și N. Donnelly, cauza T-482/11, K. Banks și B. Schima, agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantelor în cauza T-454/10: Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA) (Milano, Italia) și celelalte zece interveniente ale căror nume figurează în anexa II a hotărârii (reprezentanți: inițial J. L. da Cruz Vilaça, S. Estima Martins și S. Carvalho de Sousa, ulterior S. Estima Martins, S. Carvalho de Sousa și R. Oliveira, avocați)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Confederazione Cooperative Italiane (Roma, Italia) și celelalte opt interveniente ale căror nume figurează în anexa III a hotărârii (reprezentanți: M. Merola, M. C. Santacroce și L. Cappelletti, avocați)

      Obiectul

   În cauza T-454/10, o cerere de anulare a articolului 52 alineatul (2a) și a anexei VIII la Regulamentul (CE) nr. 1580/2007 al Comisiei din 21 decembrie 2007 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 2200/96, (CE) nr. 2201/96 și (CE) nr. 1182/2007 ale Consiliului în sectorul fructelor și legumelor (JO L 350, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 687/2010 al Comisiei din 30 iulie 2010 (JO L 199, p. 12), și, în cauza T-482/11, o cerere de anulare a articolului 50 alineatul (3) și a articolului 60 alineatul (7) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate (JO L 157, p. 1).

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 52 alineatul (2a) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1580/2007 al Comisiei din 21 decembrie 2007 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 2200/96, (CE) nr. 2201/96 și (CE) nr. 1182/2007 ale Consiliului în sectorul fructelor și legumelor, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 687/2010 al Comisiei din 30 iulie 2010, în măsura în care prevede că valoarea „activităților care nu constituie activități de prelucrare propriu zise” este inclusă în valoarea producției comercializate a fructelor și legumelor destinate prelucrării.

               2.

               Anulează articolul 50 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate în măsura în care prevede că valoarea „activităților care nu constituie activități de prelucrare propriu zise” este inclusă în valoarea producției comercializate a fructelor și legumelor destinate prelucrării.

               3.

               Anulează articolul 60 alineatul (7) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011.

               4.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei T-454/10 în măsura în care vizează anularea anexei VIII la Regulamentul nr. 1580/2007.

               5.

               Menține efectele articolului 52 alineatul (2a) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1580/2007 și ale articolului 50 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 exclusiv în sensul că plățile către organizațiile producătorilor efectuate în temeiul acestor din urmă dispoziții până la pronunțarea prezentei hotărâri trebuie considerate definitive.

               6.

               În cauza T-454/10, Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele ale Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav) și ale intervenientelor în susținerea concluziilor acesteia, ale căror nume figurează în anexa II.

               7.

               În cauza T-454/10, intervenientele în susținerea concluziilor Comisiei, ale căror nume figurează în anexa III, suportă propriile cheltuieli de judecată.

               8.

               În cauza T-482/11, Comisia suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată ale Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon) și ale celorlalte reclamante ale căror nume figurează în anexa I.

               9.

               În cauza T-482/11, intervenientele în susținerea concluziilor Comisiei, ale căror nume figurează în anexa III, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza T-27/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 1 octombrie 2007 — US Steel Košice/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Directiva 2003/87/CE — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră — Plan național de alocare a cotelor de emisie pentru Slovacia pentru perioada 2008-2012 — Decizie a Comisiei de respingere — Lipsă afectării în mod direct — Inadmisibilitate )

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/42

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 1 octombrie 2007 — US Steel Košice/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-27/07) (1)

   („Acțiune în anulare - Directiva 2003/87/CE - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Plan național de alocare a cotelor de emisie pentru Slovacia pentru perioada 2008-2012 - Decizie a Comisiei de respingere - Lipsă afectării în mod direct - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 297/85)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: US Steel Košice s.r.o. (Košice, Slovacia) (reprezentanți: E. Vermulst, avocat, și C. Thomas, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Lawunmi și Ü. Wölker, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 29 noiembrie 2006 privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră notificat de către Republica Slovacă pentru perioada 2008-2012, în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă US Steel Košice s.r.o. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 24.3.2007.


title: Cauza F-61/07: Acțiune introdusă la 18 iunie 2007 — Gerhard Bauch/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/52

         Acțiune introdusă la 18 iunie 2007 — Gerhard Bauch/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-61/07)
   (2007/C 199/101)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Gerhard Bauch (Berlin, Germania) (reprezentant: W. Uhlmann, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               obligarea pârâtei la modificarea atestării din 12 martie 2003 și, în subsidiar, la emiterea unei noi confirmări adresate reclamantului în sensul că suma plătită reclamantului nu reprezintă o indemnizație de plecare acordată în compensarea drepturilor de pensie și, prin urmare, nu reprezintă o pensie pentru limită de vârstă sau echivalentul unei pensii pentru limită de vârstă.

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul a fost angajat de Comisia Comunităților Europene ca agent temporar. Pentru acea perioadă, în calitate de funcționar al Ministerului Federal al Economiei, i-a fost acordat concediu fără plată. Ministerul a redus pensia pentru limită de vârstă a reclamantului datorită cumulului pensiei cu prestațiile legate de pensie de la nivel internațional și supranațional, întrucât Comisia Comunităților Europene i-a eliberat reclamantului o atestare privind plata unei indemnizații de plecare acordate în compensarea drepturilor de pensie.
   Reclamantul susține că acel certificat eliberat de Comisie era viciat prin faptul că agenții temporari nu pot dobândi drepturi de pensie datorită perioadei scurte de angajare (articolele 77-84 din Statutul funcționarilor) și astfel reclamantului i-ar fi fost rambursate doar contribuțiile la fondul de pensii care i-au fost deduse.


title: Cauza C-685/13: Ordonanța președintelui Curții din 11 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance de Liège – Belgia) – Belgacom SA/Commune de Fléron

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/23

      Ordonanța președintelui Curții din 11 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance de Liège – Belgia) – Belgacom SA/Commune de Fléron
      (Cauza C-685/13) (1)

      (2015/C 016/34)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza C-491/11 P: Recurs introdus la 26 septembrie 2011 de Fuchshuber Agrarhandel GmbH împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 21 iulie 2011 în cauza T-451/10, Fuchshuber Agrarhandel GmbH/Comisia

text:
               14.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/3

         Recurs introdus la 26 septembrie 2011 de Fuchshuber Agrarhandel GmbH împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 21 iulie 2011 în cauza T-451/10, Fuchshuber Agrarhandel GmbH/Comisia
   (Cauza C-491/11 P)
   2012/C 13/07
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Fuchshuber Agrarhandel GmbH (reprezentant: G. Lehner, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Desfășurarea unei proceduri orale;

               —

               obligarea Comisiei la plata către recurentă, în termen de 14 zile, a sumei de 2 623 282,31 euro, majorată cu o dobândă de 6 % pe an, începând cu 24 septembrie 2007 pentru suma de 1 641 372,50 euro și începând cu 16 octombrie 2007 pentru suma de 981 909,81 euro;

               —

               constatarea obligației Comisiei de a despăgubi recurenta pentru orice prejudiciu suplimentar produs în legătură cu lotul KUK459, adjudecat la 3 septembrie 2007, și cu lotul KUK465, adjudecat la 17 septembrie 2007;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, în termen de 14 zile, către reprezentantul recurentei.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este formulat împotriva ordonanței Tribunalului prin care acesta a respins ca fiind vădit nefondată acțiunea în despăgubire având ca obiect repararea prejudiciului pretins suferit din cauza lipsei controlului exercitat de Comisie privind condițiile de organizare a licitațiilor permanente pentru revânzarea de cereale pe piața comunitară, în speță porumb deținut de organismul de intervenție din Ungaria.
   Aprecierea juridică efectuată de Tribunal, potrivit căreia Comisiei nu i se poate imputa un comportament nelegal, este eronată întrucât jurisprudența (1) citată de Tribunal nu este aplicabilă în speță.
   Contrar opiniei Tribunalului, din dispozițiile relevante (2) rezultă că licitațiile permanente pentru revânzarea cerealelor deținute de organismele de intervenție din statele membre trebuie efectuate sub controlul Comisiei. Comisia are atât competență decizională în acest domeniu, cât și o obligație de control (3). Organismele de intervenție menționate nu dispun de marjă de acțiune.
   Obligația de control a Comisiei este destinată nu numai pentru protejarea intereselor financiare ale Uniunii, ci și pentru protejarea intereselor diferiților operatori de pe piață. Regulamentul nr. 884/2006 (4) consacră obligația de control, în sensul că toate stocurile de intervenție trebuie controlate cel puțin o dată pe an de agențiile plătitoare în vederea garantări bunei lor conservări și integrități, astfel încât, prin urmare, o copie a procesului-verbal de control trebuie comunicată Comisiei. În speță, aceste dispoziții au fost încălcate în mod grav.
   Prin faptul că nu și-a exercitat prerogativele de control înainte de licitația în litigiu, Comisia a încălcat în mod calificat și grav obligația care îi revenea.
   În plus, Tribunalul a săvârșit erori de procedură prin faptul că a calificat în mod greșit prezentarea situației de fapt expusă de recurentă, în lipsa administrării probelor și a procedurii orale.

      (1)  Hotărârea Curții din 11 ianuarie 2001, Comisia/Grecia, C-247/98, precum și Hotărârea Tribunalului din 13 noiembrie 2008, Italia/Comisia, T-224/04.

      (2)  În special articolele 6 și 24 din Regulamentul (CE) nr. 1784/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 privind organizarea comună a piețelor în sectorul cerealelor (JO L 270, p. 78, Ediție specială, 03/vol. 51, p. 3).

      (3)  Articolul 37 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 884/2006 al Comisiei din 21 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului privind finanțarea din Fondul European de Garantare Agricolă (FEGA) a măsurilor de intervenție sub forma depozitării publice și contabilizarea operațiunilor de depozitare publică de către agențiile plătitoare ale statelor membre (JO L 171, p. 35, Ediție specială, 03/vol. 72, p. 239).


title: Cauza C-229/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Germania) — Colin Wolf/Stadt Frankfurt am Main [Directiva 2000/78/CE — Articolul 4 alineatul (1) — Interzicerea discriminărilor pe motive de vârstă — Dispoziție națională care stabilește la 30 de ani vârsta maximă de recrutare a funcționarilor în cadrul serviciului de pompieri — Obiectiv urmărit — Noțiunea cerință profesională esențială și determinantă ]

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Germania) — Colin Wolf/Stadt Frankfurt am Main
   (Cauza C-229/08) (1)

   (Directiva 2000/78/CE - Articolul 4 alineatul (1) - Interzicerea discriminărilor pe motive de vârstă - Dispoziție națională care stabilește la 30 de ani vârsta maximă de recrutare a funcționarilor în cadrul serviciului de pompieri - Obiectiv urmărit - Noțiunea „cerință profesională esențială și determinantă”)
   2010/C 63/08
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Colin Wolf

      Pârât: Stadt Frankfurt am Main

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Germania) — Interpretarea articolului 6 alineatul (1) și a articolului 17 din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7) — Interdicția discriminărilor pe motive de vârstă — Noțiunile de tratament diferențiat pe motive de vârstă „justificat în mod obiectiv și rezonabil”, precum și de „necesitate a unei perioade de încadrare rezonabile înaintea pensionării” — Dispoziție națională care stabilește la 30 de ani vârsta maximă pentru încadrare a funcționarilor pentru cariera de pompier

      Dispozitivul

   Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în cauză în acțiunea principală, care stabilește la 30 de ani vârsta maximă pentru recrutarea în cadrul serviciului tehnic intermediar de pompieri.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008.


title: Cauza C-47/09: Acțiune introdusă la 2 februarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/18

         Acțiune introdusă la 2 februarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-47/09)
   (2009/C 82/33)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Clotuche-Duvieusart și D. Nardi, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei
   Comisia solicită Curții:

               —

               declararea faptului că, deoarece a prevăzut posibilitatea de completare cu adjectivul „pur” sau cu mențiunea „ciocolată pură” a denumirii de vânzare a produselor din ciocolată care nu conțin alte grăsimi vegetale decât untul de cacao, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul prevederilor coroborate ale articolului 3 din Directiva 2000/36/CE (1), ale articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2000/13/CE (2), precum și ale articolului 3 punctul 5 din Directiva 2000/36;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Etichetarea și, în special, denumirile de vânzare ale produselor din ciocolată au fost armonizate complet în Comunitate, inclusiv pentru a asigura o informare exactă a consumatorului, în temeiul prevederilor directivei privind etichetarea (2000/13) și al directivei privind produsele din ciocolată (2000/36). Directiva 2000/36 prevede că produsele care conțin mai puțin de 5 % din anumite grăsimi vegetale își păstrează neschimbată denumirea de vânzare, dar etichetarea lor trebuie să cuprindă mențiunea specifică, cu caractere aldine, „conține și alte grăsimi vegetale, pe lângă untul de cacao”.
   Legislația italiană care face obiectul acțiunii, ce permite adăugarea mențiunii „puro” la denumirea de vânzare a produselor care conțin exclusiv unt de cacao ca grăsime, modifică și aduce atingere definițiilor armonizate la nivel comunitar. Dat fiind că, în limba italiană, termenul „puro” semnifică nefalsificat, nealterat și, prin urmare, autentic, consumatorii sunt determinați să creadă că produsele care respectă directiva și condițiile prevăzute de aceasta cu privire la denumirile de vânzare, dar conțin alte grăsimi vegetale decât unt de cacao sunt impure, prin urmare sunt falsificate, alterate și neautentice. Aceasta pentru că ele conțin grăsimi vegetale pe care reglementarea le admite, în ceea ce privește tipul și proporția, fără ca aceasta să le schimbe denumirea de vânzare.
   În plus, termenul „puro” este un adjectiv calificativ, a cărui utilizare în denumirea de vânzare este supusă respectării anumitor condiții. În special, articolul 3 punctul 5 din Directiva 2000/36 prevede că utilizarea de mențiuni referitoare la criterii de calitate este condiționată de respectarea unor conținuturi minime de substanță uscată totală de cacao mai mari decât cele prevăzute pentru utilizarea denumirilor care nu cuprind aceste calificative. Legislația italiană referitoare la mențiunea „puro” condiționează folosirea acesteia numai de prezența untului de cacao ca grăsime, fără a fi nevoie să se respecte conținutul minim mai ridicat prevăzut pentru cacao în substanță uscată totală. Aceasta constituie o încălcare directă a articolului 3 punctul 5 din directivă, precum și un element înșelător pentru consumator.

      (1)  Directiva 2000/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iunie 2000 privind produsele din cacao și din ciocolată destinate consumului uman (JO L 197, p. 19, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 19).

      (2)  Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora (JO L 109, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 9).


               9.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/23

         Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2017 de Konkurrenten.no AS împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-1/17)
   (2017/C 73/13)
   La 11 ianuarie 2017, Konkurrenten.no AS, reprezentată de Jon Midthjell, avocat, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, N-0151 Oslo, Norvegia a introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamantul cere Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să anuleze Decizia Autorității AELS de Supraveghere nr. 179/15/COL din 7 mai 2015; și

               2.

               să oblige pârâtul și orice intervenienți la plata cheltuielilor de judecată.

         Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Reclamantul, Konkurrenten.no AS, este un operator privat pe piața autobuzelor expres care fac legătura între regiunea centrală și regiunea de sud a Norvegiei.

               —

               La 23 martie 2011, Konkurrenten a depus o plângere împotriva Norvegiei care includea o plângere privind ajutoarele de stat și o plângere privind achizițiile publice, iar Autoritatea AELS de Supraveghere a inițiat două investigații distincte: o investigație privind aspectele legate de achizițiile publice (cazurile Autorității AELS de Supraveghere nr. 69548 și 69656) și o investigație privind aspectele legate de ajutoarele de stat (cazurile Autorității AELS de Supraveghere nr. 69694 și 73321).

               —

               Ca urmare a componentei privind achizițiile publice, la 27 iunie 2012, Autoritatea AELS de Supraveghere a emis un aviz motivat împotriva Norvegiei.

               —

               Componenta privind ajutoarele de stat a dus la decizia atacată nr. 179/15/COL din 7 mai 2015.

               —

               La 7 iulie 2015, în conformitate cu articolul 5 din decizia atacată, autoritățile norvegiene au informat Autoritatea AELS de Supraveghere, prin intermediul unei scrisori, că valoarea totală a ajutoarelor ilegale acordate întreprinderii Nettbuss, un concurent al reclamantei, era de 99 453 890 NOK.

               —

               La 7 septembrie 2015 a expirat termenul limită până la care Norvegia trebuia să recupereze ajutoarele ilegale conform articolului 4 din decizia atacată, fără ca ajutoarele să fie însă recuperate.

               —

               Nettbuss a refuzat să onoreze cererea de recuperare a cuantumurilor care i-au fost acordate, iar în urma diferendului cu privire la recuperare, prin scrisoarea din 6 octombrie 2015, autoritățile norvegiene au solicitat Autorității AELS de Supraveghere să ofere clarificări asupra deciziei atacate. În răspunsul său din data de 26 octombrie 2015, Autoritatea AELS de Supraveghere a explicat că nu era de acord cu interpretarea autorităților norvegiene și a susținut punctul de vedere al Nettbuss.

               —

               În scrisoarea ulterioară din data de 12 noiembrie 2015 către Autoritatea AELS de Supraveghere, autoritățile norvegiene au precizat faptul că, în urma interpretării aduse deciziei atacate de către Autoritatea AELS de Supraveghere, cererea de recuperare va trebui să fie redusă în mod semnificativ.

               —

               La 8 septembrie 2016, districtul Aust-Agder și Nettbuss au încheiat un acord prin care Nettbuss a convenit să ramburseze 5 000 000 NOK.

               —

               Reclamantul își exprimă dezacordul în ceea ce privește interpretarea Autorității AELS de Supraveghere și consideră că prin decizia atacată toate ajutoarele de stat pe care Nettbuss le-a primit de la districtul Aust-Agder în perioada de 10 ani cuprinsă între 2004 și 2014 au rămas practic intacte.


title: Cauza T-596/10: Acțiune introdusă la 28 decembrie 2010 — Almunia Textil/OAPI — FIBA Europe (EuroBasket)

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/20

         Acțiune introdusă la 28 decembrie 2010 — Almunia Textil/OAPI — FIBA Europe (EuroBasket)
   (Cauza T-596/10)
   2011/C 80/39
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Almunia Textil, SA (La Almunia de Doña Godina, Spania) (reprezentant: J. E. Astiz Suárez, abogado)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: FIBA Europe eV (München, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 octombrie 2010 în cauza R 280/2010-1.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: FIBA Europe eV.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „EuroBasket” pentru produse și servicii din clasele 9, 14, 16, 24, 25, 26, 28, 35, 38 și 41.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă comunitară și națională care conține elementul verbal „Basket” pentru produse din clasele 18, 25 și 28.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția și respinge în parte cererea de înregistrare a mărcii comunitare pentru produsele din clasele 9, 25, 28 și 41.

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și respinge opoziția.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), pentru motivul că ar exista un risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-86/08: Hotărârea Tribunalului din 5 iulie 2012 — Grecia/Comisia ( „FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțare — Fructe și legume — Dezvoltare rurală — Nerespectarea termenelor de plată — Executarea unei hotărâri a Curții — Autoritate de lucru judecat — Termenul de 24 de luni — Principiul proporționalității” )

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/13

         Hotărârea Tribunalului din 5 iulie 2012 — Grecia/Comisia
   (Cauza T-86/08) (1)

   (FEOGA - Secțiunea Garantare - Cheltuieli excluse de la finanțare - Fructe și legume - Dezvoltare rurală - Nerespectarea termenelor de plată - Executarea unei hotărâri a Curții - Autoritate de lucru judecat - Termenul de 24 de luni - Principiul proporționalității)
   2012/C 243/23
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: inițial V. Kontolaimos, S. Charitaki și M. Tassopoulou, ulterior M. Tassopoulou, I. Chalkias și K. Tsagkaropoulos, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe, agent, asistat de P. Katsimani, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2008/68/CE din 20 decembrie 2007 privind excluderea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea Garantare (JO 2008, L 18, p. 12), în măsura în care aceasta vizează anumite cheltuieli efectuate de Republica Elenă.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 142, 7.6.2008.


title: Cauza T-559/13: Acțiune introdusă la 25 octombrie 2013 — Giovanni Cosmetics/OAPI — Vasconcelos & Gonçalves (GIOVANNI GALLI)

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/23

         Acțiune introdusă la 25 octombrie 2013 — Giovanni Cosmetics/OAPI — Vasconcelos & Gonçalves (GIOVANNI GALLI)
   (Cauza T-559/13)
   2014/C 24/41
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Giovanni Cosmetics, Inc. (Rancho Dominguez, Statele Unite) (reprezentanți: J. van den Berg și M. Meddens-Bakker, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Vasconcelos & Gonçalves, SA (Lisabona, Portugalia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei din 13 august 2013 a Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțate în cazul R 1189/2012-2;

               —

               dispunerea respingerii cererii nr. 9 232 471 formulate de CTM;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă ce conține elementul verbal „GIOVANNI GALLI” pentru produse și servicii din clasele 3, 14 și 18 — Cererea de marcă comunitară nr. 9 232 471

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Reclamanta

      Marca sau semnul invocat: Marca comunitară verbală „GIOVANNI” înregistrată cu nr. 2 404 283 pentru produse din clasa 3

      Decizia diviziei de opoziție: Respinge în întregime opoziția

      Decizia camerei de recurs: Respinge recursul.

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza T-584/11: Ordonanța Tribunalului din 11 decembrie 2012 — Atlas Transport/OAPI — Hartmann (ATLAS TRANSPORT) ( „Marcă comunitară — Procedură de decădere — Retragerea cererii de decădere — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/24

         Ordonanța Tribunalului din 11 decembrie 2012 — Atlas Transport/OAPI — Hartmann (ATLAS TRANSPORT)
   (Cauza T-584/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de decădere - Retragerea cererii de decădere - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 38/42
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Atlas Transport GmbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: U. Hildebrandt, K. Schmidt Hern și B. Weichhaus, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G.Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Alfred Hartmann (Leer, Germania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 1 septembrie 2011 (cauza R 2262/2010-1) privind o procedură de decădere între domnul Alfred Hartmann și Atlas Transport GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 32, 4.2.2012.


title: Cauza F-19/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 august 2016 – Boyd/Comisia

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/35

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 august 2016 – Boyd/Comisia
   (Cauza F-19/13) (1)

   (2016/C 371/42)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 123, 27.4.2013, p. 30.


title: Cauza F-14/12 RENV: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 septembrie 2015 – Schönberger/Curtea de Conturi (Funcție publică — Funcționari — Trimitere spre rejudecare la Tribunal după anulare — Promovare — Exercițiul de promovare 2011 — Refuzul promovării — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată)

text:
               9.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/46

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 septembrie 2015 – Schönberger/Curtea de Conturi
   (Cauza F-14/12 RENV)
   ((Funcție publică - Funcționari - Trimitere spre rejudecare la Tribunal după anulare - Promovare - Exercițiul de promovare 2011 - Refuzul promovării - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată))
   (2015/C 371/47)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Peter Schönberger (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: O. Mader, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Conturi a Uniunii Europene (reprezentanți: B. Schäfer și Í. Ní Riagáin Düro, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei pârâtei de a nu-l promova pe reclamant în gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2011

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată.

               2)

               În cauzele F-14/12 și F-14/12 RENV, domnul Schönberger suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Curtea de Conturi a Uniunii Europene.

               3)

               În cauza T-26/14 P, Curtea de Conturi a Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de domnul Schönberger.


title: Cauza T-414/10: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2010 — Companhia Previdente/Comisia

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/35

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2010 — Companhia Previdente/Comisia
   (Cauza T-414/10)
   ()
   2010/C 317/63
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Companhia Previdente — Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: D. Proença de Carvalho și J. Caimoto Duarte, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea parțială a articolelor 1 și 2 din Decizia C(2010) 4387 final a Comisiei Europene din 30 iunie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul SEE (cazul COMP/38344 — Oțel pentru precomprimare), în ceea ce o privește pe reclamantă;

               —

               constatarea faptului că orice reducere a amenzii aplicate Socitrel, în cadrul altor acțiuni privind încălcări ale dreptului Uniunii pentru care Companhia Previdente răspunde în solidar, determină o reducere automată echivalentă a amenzii solidare aplicate acesteia din urmă.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași cu cea care face obiectul cauzei Arcelor Mittal Wire France și alții/Comisia (T-385/10).
   Reclamanta invocă în fața Tribunalului următoarele:

               1.

               Încălcarea articolului 101 TFUE și a principiilor răspunderii individuale pentru faptele săvârșite, în coroborare cu articolul 6 din Convenția europeană a drepturilor omului și cu articolul 23 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (1). Decizia este afectată de o eroare vădită de apreciere în privința stabilirii răspunderii solidare a COMPANHIA PREVIDENTE pentru încălcările dreptului Uniunii comise de SOCITREL, în măsura în care se depășește cuantumul maxim al amenzii prevăzut la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003.

               2.

               Încălcarea articolului 296 TFUE, în măsura în care prin decizia atacată nu au fost respinse argumentele reclamantei și nu a fost înlăturată în principiu prezumția exercitării unei influențe determinante de către COMPANHIA PREVIDENTE asupra SOCITREL în vederea atribuirii răspunderii solidare și a calculului amenzii, pentru perioada cuprinsă între anii 1998 și 2002, nefiind totodată explicat în mod corespunzător în ce temei Comisia a decis că poate constata că a fost exercitată o influență determinantă în perioada anterioară, cuprinsă între anii 1994 și 1998, pentru care, aparent, prezumția nu este aplicabilă.

         În subsidiar:

               3.

               Încălcarea articolului 101 alineatul (1) TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003, precum și a principiului proporționalității, prin depășirea cuantumului maxim al amenzii care putea fi aplicată COMPANHIA PREVIDENTE.

               4.

               Încălcarea principiilor proporționalității și nediscriminării, întrucât nu s-a ținut seama de contextul economic actual de criză și de faptul că reclamanta, COMPANHIA PREVIDENTE, se află în imposibilitatea de a plăti amenda.

      (1)  JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167.