title: Cauza C-41/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Țările de Jos) la 25 ianuarie 2013 — Inspecteur van de Belastingdienst Holland-Noord/kantoor Zaandam/MSA International Holdings BV, MSA Nederland BV

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Țările de Jos) la 25 ianuarie 2013 — Inspecteur van de Belastingdienst Holland-Noord/kantoor Zaandam/MSA International Holdings BV, MSA Nederland BV
   (Cauza C-41/13)
   2013/C 123/13
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Inspecteur van de Belastingdienst Holland/kantoor Zaandam

      Pârâte: MSA International HoldingsBV, MSA Nederland BV

      Întrebările preliminare

               1.

               Există o restricție adusă libertății de stabilire în sensul articolului 43 CE coroborat cu articolul 48 CE în cazul în care persoanelor impozabile debitoare nu li se permite să beneficieze de regimul olandez al entității fiscale în privința activităților și patrimoniului subfilialei [MSA Nederland], stabilită în Țările de Jos?
               În acest context și având în vedere scopurile pe care le urmărește regimul olandez al entității fiscale […], situația subfilialei [MSA Nederland] este comparabilă în mod obiectiv cu […] (i) situația unei societăți stabilite în Țările de Jos, filială a unei societăți intermediare stabilite în Țările de Jos, care nu a optat pentru integrarea într-o entitate fiscală cu societatea-mamă stabilită în Țările de Jos și care, prin urmare, în calitate de subfilială, la fel ca [MSA Nederland], nu pot beneficia de regimul entității fiscale — exclusiv — cu societatea-mamă (de ultim nivel); sau cu (ii) situația unei subfiliale stabilite în Țările de Jos care, împreună cu societatea-mamă sau cu societatea intermediară stabilită în Țările de Jos, au optat să constituie o entitate fiscală cu societatea-mamă (de ultim nivel) și ale căror activități și patrimoniu, spre deosebire de activitățile și patrimoniul [MSA Nederland], sunt consolidate din punct de vedere fiscal […]?

               2.

               Are o incidență asupra răspunsului la prima întrebare primul paragraf faptul că (vezi punctul 4.13.13), în cazul în care nu și-ar desfășura activitatea în Țările de Jos prin intermediul unei filiale, ci prin intermediul unui sediu permanent, societatea intermediară din străinătate în discuție ar fi putut opta — în ceea ce privește activitățile și patrimoniul acestui sediu permanent — să constituie o entitate fiscală împreună cu societatea-mamă stabilită în Țările de Jos?

               3.

               În măsura în care răspunsul la prima întrebare primul paragraf este afirmativ: în acest caz, o astfel de restricție poate fi justificată prin motive imperative de interes general, în special prin necesitatea de a menține coerența fiscală, inclusiv necesitatea de a preveni dubla luare în considerare unilaterală sau bilaterală a pierderilor […]?

               4.

               În măsura în care răspunsul la a treia întrebare este afirmativ: în acest caz, restricția trebuie considerată proporțională […]?


title: Cauza T-467/13: Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2016 – Arrow Group și Arrow Generics/Comisia („Concurență — Înțelegeri — Piața medicamentelor antidepresive care conțin ingredientul farmaceutic activ citalopram — Noțiunea de restrângere a concurenței prin obiect — Concurență potențială — Medicamente generice — Bariere în calea intrării pe piață care rezultă din existența unor brevete — Acorduri încheiate între un titular de brevete și o întreprindere de medicamente generice — Amenzi — Securitate juridică — Principiul legalității pedepselor — Durata anchetei Comisiei — Dreptul la apărare — Încălcare unică și continuă”)

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/10

         Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2016 – Arrow Group și Arrow Generics/Comisia
   (Cauza T-467/13) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața medicamentelor antidepresive care conțin ingredientul farmaceutic activ citalopram - Noțiunea de restrângere a concurenței prin obiect - Concurență potențială - Medicamente generice - Bariere în calea intrării pe piață care rezultă din existența unor brevete - Acorduri încheiate între un titular de brevete și o întreprindere de medicamente generice - Amenzi - Securitate juridică - Principiul legalității pedepselor - Durata anchetei Comisiei - Dreptul la apărare - Încălcare unică și continuă”))
   (2016/C 383/14)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Arrow Group ApS (Roskilde, Danemarca) și Arrow Generics Ltd (Londres, Regatul Unit) (reprezentanți: S. D. Kon, C. Firth și C. Humpe, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castilla Contreras și B. Mongin, agenți, asistați de G. Peretz, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2013) 3803 final a Comisiei din 19 iunie 2013 privind o procedură întemeiată pe articolul 101 [TFUE] și pe articolul 53 din Acordul privind SEE (cauza AT/39226 – Lundbeck) și cerere privind reducerea cuantumului amenzii aplicate reclamantelor prin această decizie

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Arrow Group ApS și Arrow Generics Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 313, 26.10.2013.


title: Cauza C-645/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 16 decembrie 2011 — Land Berlin/Ellen Mirjam Sapir și alții

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 16 decembrie 2011 — Land Berlin/Ellen Mirjam Sapir și alții
   (Cauza C-645/11)
   2012/C 80/14
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Land Berlin

      Pârâți: Ellen Mirjam Sapir, Michael J Busse, Mirjam M Birgansky, Gideon Rumney, Benjamin Ben-Zadok, Hedda Brown

      Întrebările preliminare

               1.

               Cererea de restituire a plății nedatorate este o acțiune în materie civilă în sensul articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1) și atunci când un land federal, căruia o autoritate i-a impus să plătească unei victime, cu titlu de reparație, o parte din suma realizată din vânzarea unui imobil, virează acesteia, din eroare, întregul preț de vânzare?

               2.

               Există o legătură strânsă între mai multe cereri, astfel cum impune articolul 6 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001, și în cazul în care pârâții invocă drepturi de despăgubire mai extinse în privința cărora se poate decide numai în mod unitar?

               3.

               Articolul 6 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 se aplică și pârâților care nu au domiciliul în cadrul Uniunii Europene? În cazul unui răspuns afirmativ: acest lucru este valabil și atunci când, în temeiul unor convenții bilaterale încheiate cu statul membru emitent, hotărârea nu va putea fi recunoscută în statul de reședință al pârâtului din cauza necompetenței instanței care a pronunțat-o?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 din 22 decembrie 2000 al Consiliului privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauzele conexate C-501/12-506/12, C-540/12 și C-541/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Thomas Specht (C-501/12), Jens Schombera (C-502/12), Alexander Wieland (C-503/12), Uwe Schönefeld (C-504/12), Antje Wilke (C-505/12), Gerd Schini (C-506/12), Rena Schmeel (C-540/12), Ralf Schuster (C-541/12)/Land Berlin, Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 2000/78/CE — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Articolul 2, articolul 3 alineatul (1) litera (c) și articolul 6 alineatul (1) — Discriminare directă pe motive de vârstă — Salariu de bază al funcționarilor determinat în funcție de vârstă — Sistem tranzitoriu — Perpetuarea tratamentului diferențiat — Justificări — Dreptul la repararea prejudiciului — Răspunderea statului membru — Principiile echivalenței și efectivității)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Thomas Specht (C-501/12), Jens Schombera (C-502/12), Alexander Wieland (C-503/12), Uwe Schönefeld (C-504/12), Antje Wilke (C-505/12), Gerd Schini (C-506/12), Rena Schmeel (C-540/12), Ralf Schuster (C-541/12)/Land Berlin, Bundesrepublik Deutschland
   (Cauzele conexate C-501/12-506/12, C-540/12 și C-541/12) (1)

   ((Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Articolul 2, articolul 3 alineatul (1) litera (c) și articolul 6 alineatul (1) - Discriminare directă pe motive de vârstă - Salariu de bază al funcționarilor determinat în funcție de vârstă - Sistem tranzitoriu - Perpetuarea tratamentului diferențiat - Justificări - Dreptul la repararea prejudiciului - Răspunderea statului membru - Principiile echivalenței și efectivității))
   2014/C 282/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Thomas Specht (C-501/12), Jens Schombera (C-502/12), Alexander Wieland (C-503/12), Uwe Schönefeld (C-504/12), Antje Wilke (C-505/12), Gerd Schini (C-506/12), Rena Schmeel (C-540/12), Ralf Schuster (C-541/12)

      Pârâte: Land Berlin, Bundesrepublik Deutschland

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretat în sensul că condițiile de remunerare a funcționarilor intră în domeniul de aplicare al acestei directive.

               2)

               Articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78 trebuie interpretate în sensul că se opun unei măsuri naționale precum cea în discuție în litigiile principale, în temeiul căreia, în cadrul fiecărui grad al unei funcții, treapta salariului de bază al unui funcționar este determinată, la angajarea acestuia, în funcție de vârsta sa.

               3)

               Articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiile principale, care definește, în cadrul unui nou sistem de remunerare, modalitățile de reîncadrare a funcționarilor titularizați înainte de intrarea în vigoare a acestei legislații și care prevede, pe de o parte, că treapta salarială în care aceștia vor fi încadrați este determinată doar pe baza cuantumului salariului de bază pe care îl primeau în temeiul sistemului de remunerare anterior, în condițiile în care acesta se întemeia pe o discriminare legată de vârsta funcționarului, și, pe de altă parte, că avansarea ulterioară în noua grilă de salarizare va fi determinată exclusiv în funcție de experiența profesională dobândită de la intrarea în vigoare a legislației respective.

               4)

               În împrejurări precum cele care privesc cauzele principale, dreptul Uniunii, în special articolul 17 din Directiva 2000/78, nu impune să se acorde retroactiv funcționarilor discriminați o sumă echivalentă cu diferența dintre remunerația încasată efectiv și cea corespunzătoare treptei celei mai înalte a gradului lor.
               Revine instanței de trimitere obligația să verifice dacă sunt întrunite toate condițiile prevăzute de jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene pentru a putea angaja răspunderea Republicii Federale Germania în temeiul dreptului Uniunii.

               5)

               Dreptul Uniunii ne se opune unei norme naționale precum cea în discuție în litigiile principale, care prevede obligația funcționarului de a invoca un drept la prestații în numerar care nu decurg în mod direct din lege, într-un termen relativ scurt, și anume înainte de sfârșitul exercițiului bugetar în curs, dacă această normă nu aduce atingere nici principiului echivalenței, nici principiului efectivității. Este de competența instanței de trimitere să verifice dacă aceste condiții sunt îndeplinite în cauzele principale.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013

      Jo C 46, 16.2.2013.


title: Cauza C-374/11: Acțiune introdusă la 13 iulie 2011 — Comisia Europeană/Irlanda

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/13

         Acțiune introdusă la 13 iulie 2011 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-374/11)
   2011/C 282/24
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. White, I. Hadjiyiannis, A. Marghelis, agenți)

      Pârâtă: Irlanda

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, întrucât nu a adoptat măsurile necesare pentru a se conforma Hotărârii pronunțate de Curte în cauza C-188/08, Comisia/Irlanda, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 TFUE;

               —

               obligarea Irlandei la plata către Comisie a unei sume forfetare în valoare de 4 771,20 euro înmulțită cu numărul de zile care s-au scurs între momentul pronunțării hotărârii în cauza C-188/08 și hotărârea care urmează a fi pronunțată în prezenta cauză (sau executarea integrală de către Irlanda a hotărârii pronunțate în cauza C-188/08, dacă acest lucru trebuia realizat în cursul prezentei proceduri);

               —

               obligarea Irlandei la plata către Comisie a unei penalități cu titlu cominatoriu în valoare de 26 173,44 euro de la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză până la data executării de către Irlanda a hotărârii pronunțate în cauza C-188/08 și

               —

               obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   De la pronunțarea hotărârii Curții în cauza C-188/08 a trecut mai mult de un an și jumătate. Comisia consideră că Irlanda a dispus de timp suficient pentru a se conforma hotărârii Curții. De altfel, aceasta arată că Irlanda și-a anunțat intenția ca până la sfârșitul anului 2010 să adopte legislația impusă. Acest obiectiv nu a fost totuși respectat, iar Irlanda nu pare a fi pe punctul de a se conforma pe deplin. În consecință, Comisia consideră că Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.


title: Cauza T-525/15: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2015 – Petro Suisse Intertrade/Consiliul

text:
               9.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/35

         Acțiune introdusă la 7 septembrie 2015 – Petro Suisse Intertrade/Consiliul
   (Cauza T-525/15)
   (2015/C 371/36)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Petro Suisse Intertrade Co. SA (Pully, Elveția) (reprezentanți: J. Grayston, P. Gjørtler, G. Pandey și D. Rovetta, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/1008 a Consiliului din 25 iunie 2015 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2015, L 161, p. 19), precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1001 al Consiliului din 25 iunie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2015, L 161, p. 1), în măsura în care aceste acte includ reclamanta în categoria persoanelor și a entităților cărora li se aplică măsuri restrictive;

               —

               anularea deciziei Consiliului cuprinsă în scrisoarea din 26 iunie 2015, adresată avocaților reclamantei, privind reexaminarea listei persoanelor și a entităților desemnate în anexa II la Decizia 2010/413/PESC și în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012, în măsura în care prin această decizie se refuză retragerea reclamantei de pe lista persoanelor și a entităților cărora li se aplică măsuri restrictive;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe o motivare insuficientă

                           —

                           Decizia din 26 iunie 2015 („decizia de reexaminare atacată”) a servit și ca scrisoare de notificare a Deciziei (PESC) 2015/1008 a Consiliului și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1001 al Consiliului („actele atacate”), însă în scrisoare nu s-a oferit o motivare pentru adoptarea actelor atacate.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o eroare vădită de apreciere

                           —

                           Deși este deținută de NIOC, reclamanta constituie o entitate juridică distinctă care este stabilită în Elveția și care își desfășoară activitatea în mod legal în calitate de societate de servicii locale cu o cifră de afaceri foarte limitată.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare

                           —

                           Prin faptul că a permis unui singur stat membru, neidentificat, să îi impună în fapt luarea unei decizii fără examinarea unor documente relevante sau a unor probe în sprijinul acesteia, Consiliul a introdus în mod unilateral o nouă procedură de luare a deciziilor, care nu are temei juridic la articolul 215 TFUE sau în altă parte în tratate. Acest mod de a proceda rupe echilibrul dintre competențele Consiliului de investigare și de luare a deciziilor și dreptul reclamantei la protecție jurisdicțională.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental la proprietate

                           —

                           Consiliul nu a motivat în mod substanțial restricțiile impuse reclamantei. Includerea pe listă a reclamantei, o societate elvețiană cu activități limitate în calitate de societate de servicii locale, nu poate contribui în niciun mod la apărarea păcii și a securității naționale, iar Consiliul nu poate prezenta nicio probă din care să rezulte contrariul.


title: Cauza C-559/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 mai 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa - Letonia) - Rūdolfs Meroni/Recoletos Limited [Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Recunoașterea și executarea unor măsuri provizorii și de conservare — Noțiunea „ordine publică”]

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 mai 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa - Letonia) - Rūdolfs Meroni/Recoletos Limited
   (Cauza C-559/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Recunoașterea și executarea unor măsuri provizorii și de conservare - Noțiunea „ordine publică”])
   (2016/C 260/05)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Rūdolfs Meroni

      Pârâtă: Recoletos Limited

      cu participarea: Aivars Lembergs, Olafs Berķis, Igors Skoks, Genādijs Ševcovs

      Dispozitivul

   Articolul 34 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială, citit în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, recunoașterea și executarea unei ordonanțe date de o instanță dintr-un stat membru, care a fost pronunțată fără ca un terț ale cărui drepturi pot fi afectate prin această ordonanță să fi fost ascultat, nu pot fi considerate ca fiind vădit contrare ordinii publice a statului membru solicitat și dreptului la un proces echitabil în sensul acestor dispoziții, în măsura în care acest terț are posibilitatea să își invoce drepturile în fața instanței menționate.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza C-560/15: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Europa Way Srl, Persidera SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze [Trimitere preliminară — Reţele și servicii de comunicaţii electronice — Servicii de telecomunicații — Directivele 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/77/CE — Atribuirea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio de difuzare digitală terestră pentru radio și televiziune — Anularea unei proceduri de selecție gratuite („beauty contest”) în curs și înlocuirea acestei proceduri cu o procedură de licitație — Intervenția legiuitorului național — Independența autorităților naționale de reglementare — Consultare prealabilă — Criterii de atribuire — Încredere legitimă]

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Europa Way Srl, Persidera SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze
   (Cauza C-560/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Reţele și servicii de comunicaţii electronice - Servicii de telecomunicații - Directivele 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/77/CE - Atribuirea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio de difuzare digitală terestră pentru radio și televiziune - Anularea unei proceduri de selecție gratuite („beauty contest”) în curs și înlocuirea acestei proceduri cu o procedură de licitație - Intervenția legiuitorului național - Independența autorităților naționale de reglementare - Consultare prealabilă - Criterii de atribuire - Încredere legitimă])
   (2017/C 309/06)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Europa Way Srl, Persidera SpA

      Intimați: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze

      cu participarea: Elettronica Industriale SpA, Cairo Network Srl, Tivuitalia SpA, Radiotelevisione italiana SpA (RAI), Sky Italia Srl

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 3 alineatul (3a) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (directivă-cadru), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE a Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2009, trebuie interpretat în sensul că se opune anulării de către legiuitorul național a unei proceduri de selecție în curs pentru alocarea frecvențelor radio, organizată de autoritatea națională de reglementare competentă în împrejurări precum cele din litigiul principal, care a fost suspendată printr-o decizie ministerială.

               2)

               Articolul 9 din Directiva 2002/21, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, articolele 3, 5 și 7 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului european și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, precum și articolele 2 și 4 din Directiva 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002 privind concurența pe piețele de rețele și servicii de comunicații electronice trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca o procedură gratuită de selecție pentru alocarea frecvențelor radio, care fusese lansată pentru a remedia excluderea nelegală a anumitor operatori de pe piață, să fie înlocuită cu o procedură oneroasă întemeiată pe un plan remaniat de alocare a frecvențelor radio după o limitare a numărului lor, cu condiția ca noua procedură de selecție să se bazeze pe criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale și să fie conformă cu obiectivele definite la articolul 8 alineatele (2)-(4) din Directiva 2002/21, astfel cum a fost modificată. Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica, având în vedere toate împrejurările relevante, dacă condițiile stabilite de procedura de selecție oneroasă sunt de natură să permită o intrare efectivă a noilor operatori pe piața televiziunii digitale fără să favorizeze în mod nejustificat operatorii deja prezenți pe piața televiziunii analogice sau digitale.

               3)

               Principiul protecției încrederii legitime trebuie interpretat în sensul că nu se opune anulării unei proceduri de selecție pentru alocarea frecvențelor radio pentru simplul motiv că unii operatori, precum reclamantele din litigiul principal, fuseseră admiși în această procedură și, în calitate de ofertanți unici, le-ar fi fost atribuite drepturi de utilizare a frecvențelor radio de difuzare digitală terestră pentru radio și televiziune dacă procedura nu ar fi fost anulată.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza F-14/16: Acțiune introdusă la 14 martie 2016 – ZZ/Parlamentul

text:
               10.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/22

         Acțiune introdusă la 14 martie 2016 – ZZ/Parlamentul
   (Cauza F-14/16)
   (2016/C 165/30)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: A. Tymen, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu prelungi contractul de agent contractual auxiliar al reclamantei, precum și cerere de daune interese pentru prejudiciul moral pretins suferit

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 28 mai 2015 prin care se refuză prelungirea contractului său;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei implicite din 31 mai 2015 prin care se refuză prelungirea contractului acesteia;

               —

               obligarea pârâtului la plata unor daune interese, stabilite ex aequo et bono la suma de 115 000 de euro, în repararea prejudiciului moral al acesteia;

               —

               obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-252/12: Ordonanța Tribunalului din 4 februarie 2015 – Gretsch-Unitas și Gretsch-Unitas Baubeschläge/Comisia

text:
               30.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/39

      Ordonanța Tribunalului din 4 februarie 2015 – Gretsch-Unitas și Gretsch-Unitas Baubeschläge/Comisia
      (Cauza T-252/12) (1)

      (2015/C 107/51)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 227, 28.7.2012.


title: Cauza F-65/14: Acțiune introdusă la 14 iulie 2014 – ZZ/SEAE

text:
               27.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 380/26

         Acțiune introdusă la 14 iulie 2014 – ZZ/SEAE
   (Cauza F-65/14)
   2014/C 380/33
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: L. Levi și N. Flandin, avocați)

      Pârât: SEAE

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor prin care se refuză promovarea reclamantului la gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2013 cu toate că figura pe lista funcționarilor promovabili

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziilor din 9 octombrie și din 14 octombrie 2013 prin care se refuză promovarea reclamantului la gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2013;

               —

               în măsura necesară, anularea deciziei din 16 aprilie 2014 de respingere a reclamației reclamantului;

               —

               obligarea SEAE la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-409/14: Ordonanța Tribunalului din 22 iunie 2016 – Marcuccio/Uniunea Europeană („Acțiune în despăgubire — Reclamant care a încetat să răspundă la solicitările Tribunalului — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/22

         Ordonanța Tribunalului din 22 iunie 2016 – Marcuccio/Uniunea Europeană
   (Cauza T-409/14) (1)

   ((„Acțiune în despăgubire - Reclamant care a încetat să răspundă la solicitările Tribunalului - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2016/C 287/27)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: inițial A. Placco, ulterior J. Inghelram, P. Giusta și L. Tonini Alabiso, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE, având ca obiect repararea prejudiciului pretins suferit de reclamant ca urmare a duratei procedurii în cauzele T-236/02, C-59/06 P și C-617/11 P.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată aferente excepției de inadmisibilitate care a determinat Ordonanța din 9 ianuarie 2015, Marcuccio/Uniunea Europeană (T-409/14, nepublicată, EU:T:2015:18).

               3)

               Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în rest.

      (1)  JO C 245, 28.7.2014.


title: Cauza T-290/10: Acțiune introdusă la 30 iunie 2010 — Sports Warehouse/OAPI — (TENNIS WAREHOUSE)

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/50

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2010 — Sports Warehouse/OAPI — (TENNIS WAREHOUSE)
   (Cauza T-290/10)
   ()
   2010/C 234/89
   Limba de procedură: germană

      Părțile

      Reclamantă: Sports Warehouse GmbH (Schutterwald, Germania) (reprezentant: M. Douglas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 21 aprilie 2010 în cauza R 1259/2009-1;

               —

               înregistrarea cererii de înregistrare a mărcii comunitare 7536899, „TENNIS WAREHOUSE”;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „TENNIS WAREHOUSE” pentru produse și servicii din clasele 25, 28 și 35.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât marca nu are un caracter descriptiv, iar noțiunea de necesitate a disponibilității nu a fost luată în considerare, precum și încălcarea obligației de motivare prevăzute la articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauze conexate T-241/05, T-262/05 — T-264/05, T-346/05, T-347/05, T-29/06 — T-31/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 mai 2007 — Procter & Gamble/OAPI (Tablete pătrate, albe, cu desen floral colorat) ( Marcă comunitară — Cereri de mărci comunitare tridimensionale — Tablete pătrate, albe, cu desen floral colorat — Motiv absolut de refuz — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Lipsa caracterului distinctiv )

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/23

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 mai 2007 — Procter & Gamble/OAPI (Tablete pătrate, albe, cu desen floral colorat)
   (Cauze conexate T-241/05, T-262/05 — T-264/05, T-346/05, T-347/05, T-29/06 — T-31/06) (1)

   („Marcă comunitară - Cereri de mărci comunitare tridimensionale - Tablete pătrate, albe, cu desen floral colorat - Motiv absolut de refuz - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Lipsa caracterului distinctiv’)
   (2007/C 155/45)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: The Procter & Gamble Company (Cincinnati, Ohio, Statele Unite) (reprezentant: G. Kuipers, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial D. Schennen, apoi G. Schneider, agenți)
   Obiectul
   Nouă acțiuni introduse împotriva deciziilor Camerei întâi de recurs a OAPI din 14 aprilie 2005 (cauza R 843/2004-1), din 3 mai 2005 (cauza R 845/2004-1), din 4 mai 2005 (cauza R 849/2004-1), din 1 iunie 2005 (cauza R 1184/2004-1), din 6 iulie 2005 (cauzele R 1188/2004-1 și R 1182/2004-1), din 16 noiembrie 2005 (cauza R 1183/2004-1), din 21 noiembrie 2005 (cauza R 1072/2004-1) și din 22 noiembrie 2005 (cauza R 1071/2004-1), privind cererea de înregistrare a mărcilor tridimensionale.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Obligă reclamanta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 205, 20.8.2005.


title: Cauza T-425/11: Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2014 – Grecia/Comisia ( „Ajutor de stat — Cazinouri grecești — Regim care prevede un impozit de 80 % asupra unor tarife de intrare cu cuantumuri diferite — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă — Noțiunea de ajutor de stat — Avantaj” )

text:
               27.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 380/5

         Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2014 – Grecia/Comisia
   (Cauza T-425/11) (1)

   ((„Ajutor de stat - Cazinouri grecești - Regim care prevede un impozit de 80 % asupra unor tarife de intrare cu cuantumuri diferite - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă - Noțiunea de ajutor de stat - Avantaj”))
   2014/C 380/06
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: P. Mylonopoulos și K. Boskovits, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou, H. van Vliet și M. Konstantinidis, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/716/UE a Comisiei din 24 mai 2011 privind ajutorul de stat acordat de Grecia în favoarea anumitor cazinouri grecești [măsura de ajutor de stat C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)] (JO L 285, p. 25).

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2011/716/UE a Comisiei din 24 mai 2011 privind ajutorul de stat acordat de Grecia în favoarea anumitor cazinouri grecești [măsura de ajutor de stat C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09).

               2)

               Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată ale Republicii Elene.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza T-526/08 P: Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2010 — Comisia/Strack ( Recurs — Recurs incident — Funcție publică — Funcționari — Recrutare — Anunț pentru ocuparea unui post vacant — Respingerea candidaturii — Numire într-un post de șef de unitate — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Interesul de a exercita acțiunea — Acțiune în despăgubire — Prejudiciu moral )

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/36

         Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2010 — Comisia/Strack
   (Cauza T-526/08 P) (1)

   (Recurs - Recurs incident - Funcție publică - Funcționari - Recrutare - Anunț pentru ocuparea unui post vacant - Respingerea candidaturii - Numire într-un post de șef de unitate - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Interesul de a exercita acțiunea - Acțiune în despăgubire - Prejudiciu moral)
   2011/C 30/64
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Krämer și. Eggers, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Guido Strack (Köln, Germania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 25 septembrie 2008, Strack/Comisia (F-44/05, nepublicată încă în Repertoriu), și prin care se urmărește anularea parțială a acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Anulează punctele 1, 2, 3, 5 și 6 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 25 septembrie 2008, Strack/Comisia (F-44/05).

               2.

               Respinge recursul incident cu privire la restul motivelor.

               3.

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Funcției Publice în vederea pronunțării cu privire la concluziile prin care se urmărește anularea deciziei de numire a domnului A. în postul de șef al unității „Cereri de ofertă și contracte” din cadrul Oficiul pentru Publicații al Comunităților Europene și a deciziei de respingere a candidaturii domnului Guido Strack în același post, cu privire la concluziile referitoare la despăgubirea pentru prejudiciul moral pe care domnul Strack pretinde că la suferit, în valoare de 2 000 de euro, precum și cu privire la cheltuielile de judecată.

               4.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza T-523/10: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2010 — Interkobo/OAPI — XXXLutz Marken (mybaby)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/33

         Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2010 — Interkobo/OAPI — XXXLutz Marken (mybaby)
   (Cauza T-523/10)
   ()
   2011/C 13/64
   Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

      Părțile

      Reclamantă: Interkobo sp. z o.o. (Łódź, Polonia) (reprezentant: R. Skubisz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: XXXLutz Marken GmbH (Wels, Austria)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în totalitate a Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 septembrie 2010 în cauza R 88/2009-4;

               —

               obligarea pârâtului și a XXXLutz Marken GmbH la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în cadrul procedurii care s-a aflat pe rolul camerei de recurs și al diviziei de opoziție ale Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: XXXLutz Marken GmbH.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „my baby” pentru produse din clasa 28 — înregistrarea nr. 4894416.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală națională „MYBABY”, marca figurativă națională „mybaby” și marca verbală internațională „MYBABY” pentru produse din clasa 28.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția și respinge cererea de înregistrare a mărcii pentru produse din clasa 28.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge opoziția.

      Motivele invocate: încălcarea normei 20 alineatul (1) coroborată cu norma 19 alineatul (2) litera (a) punctele (i) și (ii) și cu norma 19 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2868/95 (1), și încălcarea dreptului la protecția încrederii legitime.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza T-268/10: Ordonanța Tribunalului din 21 septembrie 2011 — PPG și SNF/ECHA ( Acțiune în anulare — REACH — Identificarea acrilamidei drept substanță care prezintă motive de îngrijorare deosebită — Termen de introducere a acțiunii — Inadmisibilitate )

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/22

         Ordonanța Tribunalului din 21 septembrie 2011 — PPG și SNF/ECHA
   (Cauza T-268/10) (1)

   (Acțiune în anulare - REACH - Identificarea acrilamidei drept substanță care prezintă motive de îngrijorare deosebită - Termen de introducere a acțiunii - Inadmisibilitate)
   2011/C 340/46
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (Bruxelles, Belgia) și SNF SAS (Andrézieux-Bouthéon, Franța) (reprezentanți: inițial K. Van Maldegem, R. Cana, avocați, și P. Sellar, solicitor, ulterior K. Van Maldegem și R. Cana)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanți: M. Heikkilä și W. Broere, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: M. Noort și J. Langer, agenți) și Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver și E. Manhaeve, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei ECHA prin care acrilamida (CE nr. 201-173-7) este identificată drept substanță care îndeplinește criteriile prevăzute la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3) și prin care acrilamida este inclusă pe lista substanțelor candidate la o includere ulterioară în anexa XIV la regulamentul menționat, în conformitate cu articolul 59 din acest regulament

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) și SNF SAS la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA).

               3.

               Regatul Țărilor de Jos și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 274, 9.10.2010.


title: Cauza C-191/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 27 aprilie 2015 – Verein für Konsumenteninformation/Amazon EU Sàrl

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 27 aprilie 2015 – Verein für Konsumenteninformation/Amazon EU Sàrl
   (Cauza C-191/15)
   (2015/C 221/04)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Verein für Konsumenteninformation

      Pârâtă: Amazon EU Sàrl

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul aplicabil unei acțiuni în încetare în sensul Directivei 2009/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind acțiunile în încetare în ceea ce privește protecția intereselor consumatorilor (1) trebuie determinat în conformitate cu articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale (denumit în continuare „Regulamentul Roma II”) (2) în cazul în care acțiunea vizează utilizarea unor clauze contractuale nelegale de către o întreprindere stabilită într-un stat membru care încheie contracte de comerț electronic cu consumatori stabiliți în alte state membre, în special în statul instanței competente?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                           2.1.

                           Țara în care s-a produs prejudiciul [articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul Roma II] trebuie considerată orice stat pe teritoriul căruia se desfășoară activitatea comercială a întreprinderii pârâte, astfel încât clauzele contestate trebuie examinate în conformitate cu dreptul statului în care se află instanța sesizată în cazul în care entitatea care are calitate procesuală activă contestă utilizarea acestor clauze de comerț electronic în raport cu consumatorii stabiliți în acest stat?

                           2.2.

                           Există o legătură vădit mai strânsă [articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul Roma II] cu dreptul statului în care întreprinderea pârâtă își are sediul în cazul în care condițiile comerciale generale ale acesteia prevăd că în privința contractelor încheiate de întreprinderea respectivă se aplică dreptul acestui stat?

                           2.3.

                           O astfel de clauză privind alegerea dreptului aplicabil are ca efect, pentru alte motive, faptul că examinarea clauzelor contractuale contestate trebuie efectuată în conformitate cu dreptul acelui stat în care își are sediul întreprinderea pârâtă?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
               Care este, în acest caz, modul de stabilire a dreptului aplicabil acțiunii în încetare?

               4.

               Independent de răspunsul la întrebările anterioare:

                           4.1.

                           O clauză cuprinsă în condițiile comerciale generale, potrivit căreia, în privința unui contract de comerț electronic încheiat între un consumator și o întreprindere stabilită într-un alt stat membru, se aplică dreptul statului în care se află sediul acestei întreprinderi, este abuzivă în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (3)?

                           4.2.

                           Prelucrarea datelor cu caracter personal de către o întreprindere care încheie contracte de comerț electronic cu consumatori stabiliți în alte state membre este supusă, potrivit articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (4), independent de dreptul altfel aplicabil, în mod exclusiv dreptului statului membru în care se află filiala întreprinderii în cadrul căreia are loc prelucrarea datelor sau întreprinderea trebuie să respecte și dispozițiile privind protecția datelor ale acelor state membre pe teritoriul cărora aceasta își desfășoară activitatea comercială?

      (1)  JO L 110, p. 30.

      (2)  JO L 199, p. 40.

      (3)  JO L 95, p. 29. Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.

      (4)  JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10.


title: Cauza C-45/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 decembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van beroep te Brussel — Belgia) — Spector Photo Group NV, Chris Van Raemdonck/Commissie voor het Bank-, Financie- en Assurantiewezen (CBFA) (Directiva 2003/6 — Utilizări abuzive ale informațiilor privilegiate — Utilizarea de informații privilegiate — Sancțiuni — Condiții)

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 decembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van beroep te Brussel — Belgia) — Spector Photo Group NV, Chris Van Raemdonck/Commissie voor het Bank-, Financie- en Assurantiewezen (CBFA)
   (Cauza C-45/08) (1)

   (Directiva 2003/6 - Utilizări abuzive ale informațiilor privilegiate - Utilizarea de informații privilegiate - Sancțiuni - Condiții)
   2010/C 51/09
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Brussel

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Spector Photo Group NV, Chris Van Raemdonck

      Pârâtă: Commissie voor het Bank-, Financie- en Assurantiewezen (CBFA)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van beroep te Brussel — Interpretarea articolelor 2 și 14 din Directiva 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale și manipulările pieței (abuzul de piață) (JO L 96, p. 16, Ediție specială, 06/vol. 5, p. 210) și a articolului 1 din Directiva 2003/124/CE a Comisiei din 22 decembrie 2003 de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 2003/6/CE (JO L 339, p. 70, Ediție specială, 06/vol. 5, p. 243) — Utilizarea informațiilor confidențiale — Armonizare maximă care nu recunoaște statelor membre nicio marjă de manevră în definirea utilizărilor abuzive ale informațiilor confidențiale — Sancțiuni care pot fi impuse — Condiții

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale și manipulările pieței (abuzul de piață) trebuie interpretat în sensul că faptul că o persoană menționată în al doilea paragraf al acestei dispoziții, care deține o informație privilegiată, dobândește sau cedează ori încearcă să dobândească sau să cedeze, pentru sine sau pentru o terță parte, în mod direct sau indirect, instrumentele financiare la care se referă această informație implică faptul că această persoană a „folosit această informație” în sensul dispoziției menționate, sub rezerva respectării dreptului la apărare și, în special, a dreptului de a putea răsturna această prezumție. Problema dacă această persoană a încălcat interdicția utilizării abuzive a informațiilor privilegiate trebuie analizată în lumina finalității acestei directive, care constă în protecția integrității piețelor financiare și în consolidarea încrederii investitorilor, bazată în special pe asigurarea că aceștia din urmă se vor situa pe picior de egalitate și vor fi protejați împotriva utilizării nelegitime a informațiilor privilegiate.

               2.

               Articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2003/6 trebuie interpretat în sensul că avantajul economic care rezultă dintr-o utilizare abuzivă a informațiilor privilegiate poate constitui un element pertinent în vederea stabilirii unei sancțiuni efective, proporționale și disuasive. Metoda de calcul al acestui avantaj economic și, în special, data sau perioada care trebuie luată în considerare țin de dreptul național.

               3.

               Articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2003/6 trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care un stat membru a prevăzut, în afara sancțiunilor administrative menționate de această dispoziție, posibilitatea aplicării unei sancțiuni pecuniare de natură penală, nu trebuie să se ia în considerare, în vederea aprecierii caracterului efectiv, proporțional și disuasiv al sancțiunii administrative, posibilitatea și/sau cuantumul unei eventuale sancțiuni penale ulterioare.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008.


title: Cauza C-50/17 P: Recurs introdus la 31 ianuarie 2017 de Universidad Internacional de la Rioja, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 1 decembrie 2016 în cauza T-561/15, Universidad Internacional de la Rioja/EUIPO – Universidad de la Rioja (Universidad Internacional de la Rioja UNIR)

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/2

         Recurs introdus la 31 ianuarie 2017 de Universidad Internacional de la Rioja, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 1 decembrie 2016 în cauza T-561/15, Universidad Internacional de la Rioja/EUIPO – Universidad de la Rioja (Universidad Internacional de la Rioja UNIR)
   (Cauza C-50/17 P)
   (2017/C 231/03)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Universidad Internacional de la Rioja, S.A. (reprezentanți: C. Lema Devesa și A. Porras Fernandez-Toledano, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   Printr-o ordonanță din 1 iunie 2017, Curtea (Camera a noua) a respins recursul și a obligat Universidad Internacional de La Rioja, S.A. să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauzele conexate C-23/07 și C-24/07: Ordonanța Curții (Camera a doua) din 12 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Italia) — Confcooperative Friuli Venezia Giulia (C-23/07), Luigi Soini (C-23/07 et C-24/07), Azienda Agricola Vivai Pinato Mario e figlio (C-23/07), Cantina Produttori Cormòns Soc. cons. arl (C-24/07)/Ministero delle Politiche Agricole, alimentari e forestali, Regione Friuli Venezia Giulia (Agricultură — Regulamentele (CE) nr. 1493/1999, (CE) nr. 753/2002 și (CE) nr. 1429/2004 — Organizarea comună a pieței vitivinicole — Etichetarea vinurilor — Utilizarea unor nume de soiuri de viță-de-vie sau a sinonimelor acestora — Indicația geografică Tokaj pentru vinuri originare din Ungaria — Posibilitate de a utiliza denumirea de soi de viță-de-vie Tocai friulano sau Tocai italico drept complement la mențiunea indicației geografice a anumitor vinuri originare din Italia — Excludere după o perioadă tranzitorie de 13 ani care expiră la 31 martie 2007 — Validitate — Temei juridic — Articolul 34 CE — Principiul nediscriminării — Principii de drept internațional privind tratatele — Aderarea Ungariei la Uniunea Europeană — Articolele 22-24 din Acordul TRIPs)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/14

         Ordonanța Curții (Camera a doua) din 12 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Italia) — Confcooperative Friuli Venezia Giulia (C-23/07), Luigi Soini (C-23/07 et C-24/07), Azienda Agricola Vivai Pinato Mario e figlio (C-23/07), Cantina Produttori Cormòns Soc. cons. arl (C-24/07)/Ministero delle Politiche Agricole, alimentari e forestali, Regione Friuli Venezia Giulia
   (Cauzele conexate C-23/07 și C-24/07) (1)

   (Agricultură - Regulamentele (CE) nr. 1493/1999, (CE) nr. 753/2002 și (CE) nr. 1429/2004 - Organizarea comună a pieței vitivinicole - Etichetarea vinurilor - Utilizarea unor nume de soiuri de viță-de-vie sau a sinonimelor acestora - Indicația geografică „Tokaj’ pentru vinuri originare din Ungaria - Posibilitate de a utiliza denumirea de soi de viță-de-vie „Tocai friulano’ sau „Tocai italico’ drept complement la mențiunea indicației geografice a anumitor vinuri originare din Italia - Excludere după o perioadă tranzitorie de 13 ani care expiră la 31 martie 2007 - Validitate - Temei juridic - Articolul 34 CE - Principiul nediscriminării - Principii de drept internațional privind tratatele - Aderarea Ungariei la Uniunea Europeană - Articolele 22-24 din Acordul TRIPs)
   (2008/C 209/19)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Confcooperative Friuli Venezia Giulia (C-23/07), Luigi Soini (C-23/07 et C-24/07), Azienda Agricola Vivai Pinato Mario e figlio (C-23/07), Cantina Produttori Cormòns Soc. cons. arl (C-24/07)

      Pârâți: Ministero delle Politiche Agricole, alimentari e forestali, Regione Friuli Venezia Giulia
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Interpretarea Regulamentelor 1493/1999 și 753/2002, astfel cum au fost modificate prin Regulamentul (CE) nr. 1429/2004 al Comisiei din 9 august 2004 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 753/2002 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului în ceea ce privește desemnarea, denumirea, prezentarea și protejarea anumitor produse vitivinicole (JO L 263, p. 11, Ediție specială, 03/vol. 59, p. 161) — Interpretarea articolului 34 alineatul (2) CE — Denumirea vinurilor produse în Ungaria și în Comunitate — Eliminarea denumirii „Tocai friulano” — Discriminarea producătorilor și utilizatorilor respectivei denumiri față de producătorii și utilizatorii altor denumiri. Interpretarea articolului 34 alineatul (2) CE — Denumirea vinurilor produse în Ungaria și în Comunitate — Suprimarea denumirii „Tocai friulano” — Discriminarea producătorilor și a utilizatorilor denumirii respective în raport cu producătorii și utilizatorii altor denumiri
   Dispozitivul

               1)

               Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul că, în conformitate cu articolul 2 din acest act, în măsura în care au ca efect interzicerea utilizării termenului „Tocai” pentru desemnarea și prezentarea anumitor vinuri de calitate produse într-o regiune determinată italiene la finele unei perioade tranzitorii care expiră la 31 martie 2007, dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 753/2002 al Comisiei din 29 aprilie 2002 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului nr. 1493/1999 în ceea ce privește desemnarea, denumirea, prezentarea și protejarea anumitor produse vitivinicole sunt parte integrantă din acquis ul comunitar existent la 1 mai 2004 și, ulterior preluării acestora în Regulamentul nr. 1429/2004 al Comisiei din 9 august 2004 de modificare a Regulamentului nr. 753/2002, au continuat să se aplice după această dată.

               2)

               Articolul 53 din Regulamentul nr. 1493/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței vitivinicole constituie un temei juridic suficient pentru a permite Comisiei Comunităților Europene să adopte dispozițiile Regulamentului nr. 753/2002, preluate în Regulamentul nr. 1429/2004, care au ca efect interzicerea utilizării termenului „Tocai” pentru desemnarea și prezentarea anumitor vinuri de calitate produse într-o regiune determinată italiene la finele unei perioade tranzitorii care expiră la 31 martie 2007.

               3)

               Articolul 34 alineatul (2) al doilea paragraf CE nu se opune dispozițiilor Regulamentului nr. 753/2002, preluate în Regulamentul nr. 1429/2004, având ca efect interzicerea utilizării termenului „Tocai” pentru desemnarea și prezentarea anumitor vinuri de calitate produse într-o regiune determinată italiene la finele unei perioade tranzitorii care expiră la 31 martie 2007.

               4)

               Articolul 19 alineatul (2) din Regulamentul nr. 753/2002 trebuie interpretat în sensul că nu se opune dispozițiilor Regulamentului nr. 753/2002, preluate în Regulamentul nr. 1429/2004, care au ca efect interzicerea utilizării termenului „Tocai” pentru desemnarea și prezentarea anumitor vinuri de calitate produse într-o regiune determinată italiene la finele unei perioade tranzitorii care expiră la 31 martie 2007.

               5)

               Articolul 50 din Regulamentul nr. 1493/1999 trebuie interpretat în sensul că, la aplicarea dispozițiilor articolelor 23 și 24 din Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală care constituie anexa 1 C la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului (OMC), semnat la Marrakech la 15 aprilie 1994 și aprobat prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene, referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda Uruguay (1986-1994), în special a prevederilor articolului 24 alineatul (6) din acest acord, aceste dispoziții nu se opun adoptării unor măsuri precum cele prevăzute în Regulamentul nr. 753/2002, preluate în Regulamentul nr. 1429/2004, având ca efect interzicerea utilizării termenului „Tocai” pentru desemnarea și prezentarea anumitor vinuri de calitate produse într-o regiune determinată italiene la finele unei perioade tranzitorii care expiră la 31 martie 2007.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza C-383/15 P: Recurs introdus la 15 iulie 2015 de Skype împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 mai 2015 în cauza T-423/12, Skype/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/15

         Recurs introdus la 15 iulie 2015 de Skype împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 mai 2015 în cauza T-423/12, Skype/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-383/15 P)
   (2015/C 354/18)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Skype (reprezentanți: A. Carboni, M. Browne, solicitors)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Sky IP International Ltd, Sky plc

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea în întregime a Hotărârii Tribunalului din 5 mai 2015 în cauza T-423/12 și trimiterea cererii la OAPI în vederea continuării procedurii, precum și

               —

               obligarea OAPI și a oricărei părți interveniente în cadrul acestui recurs la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în procedura de față, precum și în cele privind (i) acțiunea în fața Tribunalului în cauza T-423/12, (ii) calea de atac în fața Camerei a patra de recurs în cauza R 1561/2010-4 și (iii) opoziția B 1 023 680 în fața diviziei de opoziție.

      Motivele și principalele argumente

   Motivul de recurs unic invocat de recurentă este acela că Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (1) cu prilejul pronunțării hotărârii în cauza T-423/12 referitoare la cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 4 546 248 (în continuare „marca contestată”). În special, atunci când a decis să confirme constatările pârâtului în ceea ce privește riscul de confuzie, Tribunalul a săvârșit următoarele erori:

               1.

               a evaluat în mod incorect caracteristicile publicului relevant, neținând seama de faptul că serviciul Skype al recurentei era bazat pe o formă de tehnologie foarte recentă și inovativă la data priorității mărcii contestate (denumită în continuare „data relevantă”) și că, astfel, publicul relevant avea un nivel de experiență tehnică peste medie și o capacitate sporită de a face distincție între mărci;

               2.

               a presupus în mod incorect că recunoașterea de către recurentă a faptului că produsele și serviciile acoperite de marca contestată sunt identice cu unele dintre produsele și serviciile acoperite de marca anterioară reprezintă totodată o recunoaștere a faptului că marca anterioară se bucura de un caracter distinctiv și/sau de un renume sporit în ceea ce privește elementele care se suprapuneau cu cele specifice mărcii contestate la data relevantă;

               3.

               a aplicat greșit legea în mai multe privințe atunci când a evaluat aprecierea de către pârât a similitudinilor vizuale, fonetice și conceptuale ale mărcilor în discuție, în special întrucât s-a întemeiat pe ficțiunea juridică incorectă potrivit căreia consumatorul mediu citește cuvintele scurte în mod izolat, de la stânga la dreapta, a acordat o semnificație exagerată coincidenței literelor S-K-Y la începutul fiecăreia dintre mărci, nu a ținut seama de elementul grafic al mărcii contestate și nu a ținut seama de împrejurarea că diferența conceptuală dintre aceste mărci contracarează orice asemănare vizuală sau fonetică;

               4.

               a săvârșit două erori semnificative atunci când a confirmat constatările pârâtului în sensul că marca anterioară are un caracter distinctiv sporit în ceea ce privește produsele și serviciile care nu fac parte dintre serviciile „centrale” de televiziune ale intervenientelor: în primul rând, s-a întemeiat în mod greșit pe utilizarea mărcii anterioare în legătură cu serviciile „centrale” ale intervenientelor pentru a deduce caracterul distinctiv al celorlalte servicii; în al doilea rând, a luat în considerare dovezi privind utilizarea ulterioare datei relevante;

               5.

               a aplicat greșit legea în mai multe privințe atunci când a efectuat aprecierea globală a riscului de confuzie, prin faptul că nu a luat în considerare:

                           i.

                           reputația substanțială de care se bucura marca contestată la data relevantă și

                           ii.

                           dovada concretă că mărcile în discuție au coexistat în mod pașnic pe piață pentru mai bine de zece ani, fără să fi fost formulată vreo acțiune în contrafacere de către interveniente, ceea ce arată cu putere că nu a existat niciun risc de confuzie la data relevantă.

         În consecință, recurenta solicită Curții: (1) anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T-423/12 și trimiterea cererii la pârât în vederea continuării procedurii, precum și (2) obligarea la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă.

      (1)  JO L 78, p. 1.


title: Cauza C-98/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 24 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale) — Francesca Sorge/Poste Italiane SpA (Trimitere preliminară — Politică socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru privind munca pe durată determinată — Clauza 8 — Mențiuni care trebuie să figureze într-un contract de muncă pe durată determinată încheiat în vederea înlocuirii unui lucrător absent — Reducerea nivelului general de protecție acordată lucrătorilor — Interpretare conformă)

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/12

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 24 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale) — Francesca Sorge/Poste Italiane SpA
   (Cauza C-98/09) (1)

   (Trimitere preliminară - Politică socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul-cadru privind munca pe durată determinată - Clauza 8 - Mențiuni care trebuie să figureze într-un contract de muncă pe durată determinată încheiat în vederea înlocuirii unui lucrător absent - Reducerea nivelului general de protecție acordată lucrătorilor - Interpretare conformă)
   2010/C 221/19
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Trani

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Francesca Sorge

      Pârâtă: Poste Italiane SpA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Trani — Interpretarea clauzei 8 din Anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p.43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129) — Reglementare națională care nu prevede, pentru semnarea unui contract de înlocuire pe durată determinată, indicarea numelor persoanelor înlocuite și motivele înlocuirii

      Dispozitivul

               1.

               Clauza 8 punctul 3 din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale, precum cea în cauză în acțiunea principală, care a eliminat obligația angajatorului de a menționa în contractele pe durată determinată încheiate în vederea înlocuirii unor lucrători absenți numele acestor lucrători și motivele înlocuirii acestora și care se limitează să prevadă că astfel de contracte pe durată determinată trebuie încheiate în formă scrisă și trebuie să indice motivele recurgerii la aceste contracte, aceste noi condiții trebuind să fie compensate prin adoptarea altor garanții sau măsuri de protecție sau să nu afecteze decât o categorie limitată de lucrători care au încheiat un contract de muncă pe durată determinată, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

               2.

               În condițiile în care clauza 8 punctul 3 din acest acord-cadru nu are efect direct, este de competența instanței de trimitere, în cazul în care ar ajunge la concluzia că legislația națională în cauză în acțiunea principală este incompatibilă cu dreptul Uniunii, să dea acestei legislații, în măsura posibilului, o interpretare conformă cu Directiva 1999/70 și cu finalitatea urmărită prin acordul-cadru menționat, iar nu să înlăture aplicarea acesteia.

      (1)  JO C 129, 6.6.2009.


title: Cauze conexate C-439/14 și C-488/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti, Curtea de Apel Oradea – România) – SC Star Storage SA/Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) (C-439/14), SC Max Boegl România SRL și alții/RA Aeroportul Oradea și alții (C-488/14) (Trimitere preliminară — Directivele 89/665/CEE și 92/13/CEE — Achiziții publice — Proceduri privind căile de atac — Reglementare națională care condiționează admisibilitatea căilor de atac împotriva actelor autorității contractante de constituirea unei „garanții de bună conduită” — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 47 — Dreptul la o cale de atac efectivă)

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti, Curtea de Apel Oradea – România) – SC Star Storage SA/Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) (C-439/14), SC Max Boegl România SRL și alții/RA Aeroportul Oradea și alții (C-488/14)
   (Cauze conexate C-439/14 și C-488/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directivele 89/665/CEE și 92/13/CEE - Achiziții publice - Proceduri privind căile de atac - Reglementare națională care condiționează admisibilitatea căilor de atac împotriva actelor autorității contractante de constituirea unei „garanții de bună conduită” - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 - Dreptul la o cale de atac efectivă))
   (2016/C 419/04)
   Limba de procedură: româna

      Instanțele de trimitere

   Curtea de Apel Bucureşti, Curtea de Apel Oradea

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: SC Star Storage SA (C-439/14), SC Max Boegl România SRL, SC UTI Grup SA, Astaldi SpA, SC Construcții Napoca SA (C-488/14)

      Pârâți: Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) (C-439/14), RA Aeroportul Oradea, SC Porr Construct SRL, Teerag-Asdag Aktiengesellschaft SC Col-Air Trading SRL, AVZI SA, Trameco SA, Iamsat Muntenia SA (C-488/14)

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatele (1)-(3) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007, și articolul 1 alineatele (1)-(3) din Directiva 92/13/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la aplicarea normelor comunitare cu privire la procedurile de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66, citite în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiile principale, care condiționează admisibilitatea oricărei căi de atac împotriva unui act al autorității contractante de obligația reclamantului de a constitui garanția de bună conduită pe care o prevede în beneficiul autorității contractante, din moment ce această garanție trebuie să îi fie restituită reclamantului indiferent de soluția pronunțată în calea de atac.

      (1)  JO C 448, 15.12.2014.

      JO C 26, 26.01.2015.


title: Cauza C-58/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Leo-Libera GmbH/Finanzamt Buchholz in der Nordheide [Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Taxa pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 135 alineatul (1) litera (i) — Scutirea pariurilor, a loteriilor și a altor forme de jocuri de noroc — Condiții și limite — Competența statelor membre de a determina]

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/10

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Leo-Libera GmbH/Finanzamt Buchholz in der Nordheide
   (Cauza C-58/09) (1)

   (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare - Taxa pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 135 alineatul (1) litera (i) - Scutirea pariurilor, a loteriilor și a altor forme de jocuri de noroc - Condiții și limite - Competența statelor membre de a determina)
   2010/C 221/16
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Leo-Libera GmbH

      Pârâtă: Finanzamt Buchholz in der Nordheide

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 135 alineatul (1) litera (i) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Reglementare națională care nu scutește de la plata TVA decât anumite pariuri și loterii și care exclude de la această scutire toate celelalte forme de jocuri de noroc

      Dispozitivul

   Articolul 135 alineatul (1) litera (i) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că exercitarea de către statele membre a dreptului de a stabili condiții și limite pentru scutirea de TVA prevăzută de dispoziția menționată le permite să nu scutească de această taxă decât anumite jocuri de noroc sau pariuri.

      (1)  JO C 113, 16.5.2009.


               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/1

         (2008/C 116/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 107, 26.4.2008

   Publicații anterioare

      JO C 92, 12.4.2008

      JO C 79, 29.3.2008

      JO C 64, 8.3.2008

      JO C 51, 23.2.2008

      JO C 37, 9.2.2008

      JO C 22, 26.1.2008

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza F-94/07: Acțiune introdusă la 21 septembrie 2007 — Rebizant și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/45

         Acțiune introdusă la 21 septembrie 2007 — Rebizant și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-94/07)
   (2007/C 283/81)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: Jean Rebizant (Karlsruhe, Germania) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J-N. Lois, E. Marchal, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               constatarea ilegalității deciziei de stabilire a pragurilor de promovare în gradul AD 13 aplicabile funcționarilor remunerați din bugetul „Cercetare”/„Centrul comun de cercetare” (CCR) și din bugetul „Funcționare”;

               —

               anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri de a nu promova reclamanții în gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2006;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea acțiunii lor, reclamanții invocă motivele următoare:

               —

               încălcarea articolului 5 alineatul (5) din Statutul funcționarilor Comunităților Europene (statutul);

               —

               încălcarea articolului 6 alineatul (2) din statut precum și a articolului 9 din anexa XIII la statut;

               —

               încălcarea principiului egalității de tratament.

         Reclamanții precizează că, prin stabilirea pragului de promovabilitate în gradul AD13 la 98,5 pentru funcționarii remunerați din bugetul „Cercetare” și din bugetul CCR, Comisia nu ar fi ținut cont, pe de o parte, de posturile care, în temeiul articolului 9 din anexa XIII la statut erau în mod efectiv vacante în cadrul DG Cercetare și DG CCR și, pe de altă parte, de specificul situației funcționarilor remunerați din aceste bugete.
   Reclamanții susțin că neținând cont de acest lucru, Comisia nu a respectat decizia sa din 20 iulie 2005 privind condițiile referitoare la procedura de promovare a funcționarilor remunerați din capitolul „Cercetare” al bugetului general, decizie care ar stabili norme care garantează principiul egalității de tratament între funcționarii remunerați din bugete diferite.


title: Cauza T-131/17: Acțiune introdusă la 2 martie 2017 – Argus Security Projects/Comisia și SEAE

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/28

         Acțiune introdusă la 2 martie 2017 – Argus Security Projects/Comisia și SEAE
   (Cauza T-131/17)
   (2017/C 129/42)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Argus Security Projects Ltd (Limassol, Cipru) (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană, Serviciul European pentru Acțiune Externă

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de compensare a Comisiei în valoare de 52 600 de euro conținută în scrisoarea sa din 13 februarie 2017;

               —

               anularea deciziei de compensare a Comisiei, care acționează în numele contabilului SEAE, în valoare de 41 522 de euro conținută în scrisoarea sa din 15 februarie 2017;

               —

               anularea deciziei de compensare a Comisiei, care acționează în numele contabilului SEAE, în valoare de 6 324 de euro conținută în scrisoarea sa din 28 februarie 2017;

               —

               obligarea Comisiei Europene și SEAE la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”). Potrivit reclamantei, adoptarea deciziilor de compensare unilaterale pe care le constituie deciziile atacate, într-un context contractual și în pofida faptului că cealaltă parte din contract a formulat o acțiune în răspundere contractuală în fața instanței desemnate competentă prin contract, trebuie să fie considerată ilegală și contrară articolului 47 din cartă.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe necompetența Comisiei Europene și a Serviciului European pentru Acțiune Externă (SEAE) de a adopta decizii de compensare într-un cadru contractual. Pârâtele și-ar fi depășit competențele prin recurgerea la competențe unilaterale pentru a închide un diferend de origine contractuală, iar deciziile atacate ar trebui astfel anulate pentru necompetența autorului lor.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 80 din Regulamentul nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (denumit în continuare „Regulamentul financiar”). Reclamanta consideră că, din moment ce procedura în fața instanței belgiene este în continuare pendinte, contabilul Comisiei nu putea să considere în mod legitim că creanța în cauză era certă, lichidă și exigibilă. Aceasta din urmă nu îndeplinea, așadar, condițiile stabilite la articolul 80 din Regulamentul financiar și nu putea, așadar, să fie compensată.


title: Cauza T-362/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 31 ianuarie 2007 — Minin/Comisie ( Politică externă și de securitate comună — Măsuri restrictive împotriva Liberiei — Înghețarea fondurilor persoanelor aflate în legătură cu Charles Taylor — Competența Comunității — Drepturi fundamentale — Acțiune în anulare )

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/18

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 31 ianuarie 2007 — Minin/Comisie
   (Cauza T-362/04) (1)

   („Politică externă și de securitate comună - Măsuri restrictive împotriva Liberiei - Înghețarea fondurilor persoanelor aflate în legătură cu Charles Taylor - Competența Comunității - Drepturi fundamentale - Acțiune în anulare“)
   (2007/C 69/42)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamant: Leonid Minin (Tel-Aviv, Israel) (reprezentanți: T. Ballarino și C. Bovio, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Montaguti, L. Visaggio și C. Brown, agenți)

      Intervenienți în interesul pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial, S. Marquardt și F. Ruggeri Laderchi, ulterior, S. Marquardt și A. Vitro, agenți); și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: inițial, R. Caudwell, ulterior, E. Jenkinson, agenți)
   Obiectul
   Inițial, acțiune în anularea Regulamentului (CE) nr. 1149/2004 al Comisiei din 22 iunie 2004 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 872/2004 privind noi măsuri restrictive împotriva Liberiei (JO L 222, p. 17), și ulterior, acțiune în anulare parțială a Regulamentului (CE) nr. 874/2005 al Comisiei din 9 iunie 2005 de modificare a Regulamentului nr. 872/2004 (JO L 146, p. 5).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă reclamantul să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată ale Comisiei.

               3)

               Consiliul și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord vor suporta propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 273, 6.11.2004.


title: Cauza T-286/11 P: Ordonanța Tribunalului din 15 noiembrie 2012 — Marcuccio/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Răspundere extracontractuală — Despăgubire pentru prejudiciul produs de trimiterea unei scrisori privind cheltuielile de judecată aferente unei cauze avocatului care l-a reprezentat pe recurent în această cauză — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat” )

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/36

         Ordonanța Tribunalului din 15 noiembrie 2012 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-286/11 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Răspundere extracontractuală - Despăgubire pentru prejudiciul produs de trimiterea unei scrisori privind cheltuielile de judecată aferente unei cauze avocatului care l-a reprezentat pe recurent în această cauză - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   2013/C 9/65
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis Kayser, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 16 martie 2011, Marcuccio/Comisia (F-21/10, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Luigi Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 232, 6.8.2011.


title: Cauza C-617/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 28 noiembrie 2016 – Presidenza del Consiglio dei Ministri/Giovanna Castellano și alții

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 28 noiembrie 2016 – Presidenza del Consiglio dei Ministri/Giovanna Castellano și alții
   (Cauza C-617/16)
   (2017/C 063/23)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Pârâți: Giovanna Castellano, Maria Concetta Pandolfo, Antonio Marletta, Vito Mannino, Olga Gagliardo, Emilio Nardi, Maria Catania, Massimo Gallucci, Giovanna Pischedda, Giambattista Gagliardo

      Întrebările preliminare

               1)

               Directiva 82/76/CEE (1) de modificare a Directivelor 75/362/CEE (2) și 75/363/CEE (3) trebuie interpretată în sensul că în domeniul său de aplicare intră și formările medicilor specialiști, atât cu normă întreagă, cât și cu frecvență parțială, deja în curs și continuate după 31 decembrie 1982, termen fixat la articolul 16 din Directiva 82/76/CEE pentru adoptarea de către statele membre a măsurilor necesare pentru a se conforma?
               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1):

               2)

               Anexa adăugată la Directiva „de coordonare” 75/363/CEE prin articolul 13 din Directiva 82/76/CEE de modificare a Directivelor 75/362/CEE și 75/363/CEE trebuie interpretată în sensul că, pentru cursurile de formare profesională de specialitate deja inițiate la 31 decembrie 1982, nașterea obligației de a asigura o remunerație adecvată pentru medicii care urmează un curs de specializare depinde de îndeplinirea obligației de reorganizare sau, în orice caz, de verificare a compatibilității cu prevederile directivelor menționate mai sus?

               3)

               Obligația de a asigura o remunerație adecvată pentru întreaga durată a cursului sau numai pentru perioada ulterioară datei de 31 decembrie 1982 s-a născut sau nu s-a născut în favoarea medicilor care au urmat specializări prin frecventarea unor cursuri de formare profesională care erau deja inițiate, dar nu erau încă încheiate la 1 ianuarie 1983?

      (1)  Directiva 82/76/CEE a Consiliului din 26 ianuarie 1982 de modificare a Directivei 75/362/CEE privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și altor titluri oficiale de calificare în medicină, inclusiv măsurile destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii și a Directivei 75/363/CEE privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative privind activitățile medicilor (JO L 43, p. 21).

      (2)  Directiva 75/362/CEE a Consiliului din 16 iunie 1975 privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și altor titluri oficiale de calificare în medicină, inclusiv măsurile destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii (JO L 167, p. 1).

      (3)  Directiva 75/363/CEE a Consiliului din 16 iunie 1975 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative privind activitățile medicilor (JO L 167, p. 14).


title: Cauza T-423/07: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2007 — Ryanair/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/28

         Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2007 — Ryanair/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-423/07)
   (2008/C 8/50)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Ryanair Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentant: E. Vahida, lawyer)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               declararea faptului că, în conformitate cu articolul 232 CE, prin neprecizarea unei poziții cu privire la plângerea reclamantei depusă la Comisie la 3 noiembrie 2005, urmată de o scrisoare de notificare oficială la 31 iulie 2007, Comisia nu a acționat potrivit obligațiilor prevăzute de Tratatul CE;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a acelora efectuate de reclamantă în prezenta procedură chiar dacă, în urma formulării acțiunii, Comisia adoptă o acțiune, ceea ce în opinia Tribunalului conduce la dispariția necesității de a pronunța o hotărâre, sau dacă acțiunea este respinsă de Tribunal ca fiind inadmisibilă;

               —

               dispunerea oricărei măsuri pe care Tribunalul o va considera adecvată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin cererea formulată, reclamanta pretinde că prin neprecizarea de către Comisie a poziției sale, după solicitarea formulată în acest sens potrivit articolului 232 CE, în baza unei plângeri depuse de reclamantă la 3 noiembrie 2005, privind ajutorul de stat ilegal acordat Lufthansa și partenerilor acesteia din Star Alliance prin utilizarea exclusivă a Terminalului 2 al Aeroportului din München sau, în subsidiar, privind discriminarea anticompetitivă în favoarea Lufthansa și a partenerilor săi din Star Alliance, dacă se consideră că Aeroportul din München a acționat în mod autonom, Comisia s-a abținut să acționeze. Rezervarea acestui terminal de către Aeroportul din Munchen pentru eventualii concurenți ai reclamantei ar constitui un abuz de poziție dominantă și prin urmare o încălcare a articolului 82 CE.
   În susținerea primului motiv, reclamanta afirmă că era obligația Comisiei să efectueze o examinare imparțială și diligentă a plângerii, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (1), cu Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (2) și cu Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei (3), fie pentru a adopta o decizie prin care să se declare că măsurile luate de stat nu constituie ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1) CE sau că acele măsuri urmează să fie considerate ajutor de stat în sensul prevederii menționate, dar sunt compatibile cu piața comună potrivit articolului 87 alineatele (2) și (3) CE, fie pentru a iniția o procedură în temeiul articolului 82 alineatul (2) CE.
   În subsidiar, reclamanta afirmă că era obligația Comisiei ca, la primirea plângerii subsidiare privind un pretins abuz de poziție dominantă, fie să inițieze o procedură cu privire la subiectul plângerii, fie să adopte o decizie definitivă de respingere a plângerii, după ce i s-ar fi dat posibilitatea reclamantei să își prezinte observațiile.
   În continuare, reclamanta afirmă că perioada de douăzeci de luni cuprinsă între plângerea reclamantei și scrisoarea acesteia de notificare oficială este exagerat de lungă, iar inacțiunea Comisiei în cursul acestei perioade constituie o abținere de a acționa în sensul articolului 232 CE.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 1, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 123, p. 18).


title: Cauza T-163/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 27 octombrie 2008 — SC Gerovital Cosmetics/OAPI — SC Farmec (GEROVITAL H3 Prof. Dr. A. Aslan) ( Marcă comunitară — Procedură de nulitate — Retragere a cererii de nulitate — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/29

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 27 octombrie 2008 — SC Gerovital Cosmetics/OAPI — SC Farmec (GEROVITAL H3 Prof. Dr. A. Aslan)
   (Cauza T-163/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de nulitate - Retragere a cererii de nulitate - Nepronunțare asupra fondului’)
   (2009/C 19/56)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: SC Gerovital Cosmetics SA (Județul Ilfov, România) (reprezentant: D. Boștină, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: SC Farmec SA (Cluj-Napoca, România) (reprezentanți: G. Turcu și M. Rosu, avocați)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 27 februarie 2007 (Cauza R 271/2006-2) privind o procedură de declarare a nulității între SC Farmec SA și SC Gerovital Cosmetics SA.
   Dispozitivul

               1)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               SC Gerovital Cosmetics SA și SC Farmec SA vor suporta fiecare propriile cheltuieli de judecată și jumătate din cheltuielile efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 183, 4.8.2007.