title: Cauza C-490/08: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/15

         Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-490/08)
   (2009/C 6/25)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: N. Yerrell, agent)

      Pârât: Regatul Belgiei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 noiembrie 2005 privind reasigurarea și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 92/49/CEE ale Consiliului, precum și a Directivelor 98/78/CE și 2002/83/CE (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestor dispoziții Comisiei, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2005/68/CE a expirat la 10 decembrie 2007. Or, la data introducerii prezentei acțiuni, pârâtul nu adoptase încă măsurile de transpunere necesare sau, în orice caz, nu le comunicase încă Comisiei.

      (1)  JO L 323, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 224.


title: Cauza C-457/12: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Ţările de Jos) – S/Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/G (Articolul 20 TFUE, articolul 21 alineatul (1) TFUE și articolul 45 TFUE  — Directiva 2004/38/CE  — Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre  — Beneficiari  — Drept de ședere al unui resortisant al unui stat terț, membru al familiei unui cetățean al Uniunii, în statul membru al cărui resortisant este acest cetățean  — Cetățean al Uniunii care este rezident și resortisant al aceluiași stat membru  — Activități profesionale  — Deplasări regulate în alt stat membru)

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/7

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Ţările de Jos) – S/Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/G
   (Cauza C-457/12) (1)

   ((Articolul 20 TFUE, articolul 21 alineatul (1) TFUE și articolul 45 TFUE - Directiva 2004/38/CE - Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre - Beneficiari - Drept de ședere al unui resortisant al unui stat terț, membru al familiei unui cetățean al Uniunii, în statul membru al cărui resortisant este acest cetățean - Cetățean al Uniunii care este rezident și resortisant al aceluiași stat membru - Activități profesionale - Deplasări regulate în alt stat membru))
   2014/C 135/07
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: S, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

      Pârâte: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, G

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Raad van State – Țările de Jos – Interpretarea art. 20, 21, 45 și 56 TFUE și a art. 3 alin. (1) (6) și (7) primul și al doilea paragraf din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05 vol. 7, p. 56) – Beneficiari ai dreptului de liberă circulație și de liberă ședere pe teritoriul statelor membre – Resortisant al unei țări terțe, membru de familie a unui cetățean al Uniunii cu reședința în statul membru de origine și care lucrează în alt stat membru pentru un angajator stabilit acolo – Resortisant al unei țări terțe, membru de familie al unui cetățean al Uniunii care are reședința și lucrează în statul membru de origine, dar care se deplasează frecvent, în cadrul serviciului, către alt stat membru

      Dispozitivul

               1)

               Dispozițiile Directivei 2004/38 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să refuze acordarea dreptului de ședere unui resortisant al unui stat terț, membru al familiei unui cetățean al Uniunii, atunci când cetățeanul menționat este resortisant al respectivului stat membru și are reședința în acest stat, dar se deplasează periodic în alt stat membru în cadrul activităților sale profesionale.

               2)

               Articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că acordă unui membru al familiei unui cetățean al Uniunii, resortisant al unui stat terț, un drept de ședere derivat în statul membru al cărui resortisant este acest cetățean atunci când cetățeanul menționat are reședința în acest stat, dar se deplasează periodic în alt stat membru în calitate de lucrător în sensul respectivei dispoziții, în condițiile în care refuzul acordării unui astfel de drept de ședere are un efect disuasiv în privința exercitării efective a drepturilor pe care respectivul lucrător le are în temeiul articolului 45 TFUE, ceea ce revine instanței naționale să verifice.

      (1)  JO C 26, 26.01.2013.


title: Cauza C-256/06: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 ianuarie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Theodor Jäger/Finanzamt Kusel-Landstuhl (Libera circulație a capitalurilor — Articolele 73b și 73d din Tratatul CE (devenite articolele 56 CE și 58 CE) — Impozite pe succesiuni — Evaluarea bunurilor cuprinse în moștenire — Bun agricol și forestier situat în alt stat membru — Metodă mai puțin favorabilă de evaluare a bunului și de calcul al impozitului datorat)

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/8

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 ianuarie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Theodor Jäger/Finanzamt Kusel-Landstuhl
   (Cauza C-256/06) (1)

   (Libera circulație a capitalurilor - Articolele 73b și 73d din Tratatul CE (devenite articolele 56 CE și 58 CE) - Impozite pe succesiuni - Evaluarea bunurilor cuprinse în moștenire - Bun agricol și forestier situat în alt stat membru - Metodă mai puțin favorabilă de evaluare a bunului și de calcul al impozitului datorat)
   (2008/C 64/10)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesfinanzhof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Theodor Jäger

      Pârât: Finanzamt Kusel-Landstuhl
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 56 din Tratatul CE — Legislație națională privind impozitul pe succesiuni — Aplicarea unor metode diferite de evaluare a valorii terenurilor agricole și forestiere în funcție de situarea acestor terenuri pe teritoriul național sau într-un alt stat membru, precum și a unei deduceri pentru dobândirea de terenuri situate pe teritoriul național având drept consecință o sarcină fiscală mai împovărătoare în cazul în care patrimoniul cuprinde terenuri agricole și forestiere situate într-un alt stat membru decât în cazul situării tuturor bunurilor pe teritoriul național
   Dispozitivul
   Articolul 73b alineatul (1) din Tratatul CE [devenit articolul 56 alineatul (1) CE], coroborat cu articolul 73d din Tratatul CE (devenit articolul 58 CE), trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care, în vederea calculării impozitului pe o succesiune constituită din bunuri situate pe teritoriul statului respectiv și un bun agricol și forestier situat în alt stat membru,

               —

               prevede că bunul situat în acest alt stat membru este luat în considerare la valoarea sa de piață, în timp ce unui bun identic situat pe teritoriul național i se aplică o procedură specială de evaluare ale cărei rezultate nu corespund în medie decât unui nivel de 10 % din valoarea de piață menționată și

               —

               rezervă bunurilor agricole și forestiere situate pe teritoriul național aplicarea unei deduceri acordate în considerarea acestor bunuri, precum și luarea în considerare a valorii lor reziduale doar în limita a 60 % din cuantumul acesteia.

      (1)  JO C 224, 16.9.2006.


title: Cauza C-388/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 22 iulie 2011 — Société Le Crédit Lyonnais/Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'État

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 22 iulie 2011 — Société Le Crédit Lyonnais/Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'État
   (Cauza C-388/11)
   2011/C 298/26
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Société Le Crédit Lyonnais

      Pârât: Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'État

      Întrebările preliminare

               1.

               Dacă, având în vedere normele referitoare la domeniul de aplicare teritorial al taxei pe valoarea adăugată, alineatele (2) și (5) ale articolului 17 și articolul 19 din A șasea directivă 77/388/CEE din 17 mai 1977 (1) pot fi interpretate în sensul că, pentru calculul pro rata instituite, sediul unei societăți stabilite într-un stat membru trebuie să țină seama de veniturile realizate de fiecare dintre sucursalele sale stabilite într-un alt stat membru și, în mod simetric, aceste sucursale trebuie să ia în considerare toate veniturile care intră în domeniul de aplicare al taxei pe valoarea adăugată realizate de societate;

               2.

               Dacă aceeași soluție trebuie reținută pentru sucursalele stabilite în afara Uniunii Europene, în special în raport cu dreptul de deducere prevăzut la articolul 17 alineatul (3) literele (a) și (c), în ceea ce privește operațiunile bancare și financiare prevăzute la articolul 13 secțiunea B litera (d) punctele 1-5, care sunt realizate în beneficiul unor clienți stabiliți în afara Comunității;

               3.

               Dacă răspunsul la primele două întrebări poate varia de la un stat membru la altul, în funcție de opțiunile oferite de articolul 17 alineatul (5) ultimul paragraf, în special în ceea ce privește constituirea unor sectoare de activitate distincte;

               4.

               În cazul unui răspuns afirmativ la una dintre primele două întrebări, pe de o parte, dacă este necesar să se limiteze aplicarea unei asemenea pro rata pentru calculul drepturilor de deducere a taxei pe valoarea adăugată care s-a aplicat cheltuielor efectuate de sediu în beneficiul sucursalelor din străinătate și dacă, pe de altă parte, luarea în considerare a veniturilor realizate în străinătate trebuie să se realizeze potrivit normelor aplicabile în statul în care se află sucursala sau în statul în care se află sediul.

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza T-307/16: Acțiune introdusă la 17 iunie 2016 – CEE Bankwatch Network/Comisia

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/39

         Acțiune introdusă la 17 iunie 2016 – CEE Bankwatch Network/Comisia
   (Cauza T-307/16)
   (2016/C 305/54)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CEE Bankwatch Network (Praga, Republica Cehă) (reprezentant: C. Kiss, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea nulității deciziei atacate a Comisiei din 15 aprilie 2016 cu numărul de referință GestDem nr. 2015/5866 și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe aplicabilitatea Regulamentului (CE) nr. 1367/2006 (1) în privința documentelor Euratom:

                           —

                           termenul „tratat” nu ar trebui să fie înțeles diferit în funcție de contextul specific al fiecărui act legislativ al Uniunii, ci ar trebui să aibă o semnificație uniformă.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe nelegalitatea deciziei atacate:

                           —

                           accesul la documentele solicitate nu pune în pericol interesul securității nucleare deoarece cererea de informații nu viza aspecte privind securitatea nucleară;

                           —

                           pârâta a încălcat în mod grav obligația care rezultă din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (2), precum și din jurisprudența aplicabilă a Curții de a oferi motive specifice pentru nedivulgare.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că trimiterea făcută de pârâtă la protecția intereselor comerciale este eronată și nu precizează considerațiile de ordin general pe care se bazează prezumția potrivit căreia divulgarea documentelor solicitate ar aduce prejudicii intereselor comerciale:

                           —

                           informațiile pe care pârâta refuză să le comunice pentru motivul că aduc atingere intereselor comerciale nu îndeplinesc criteriile pentru a fi considerate informații comerciale, iar vechimea lor nu este luată în considerare de pârâtă atunci când decide cu privire la cererea de confirmare;

                           —

                           există un interes public superior privind divulgarea informațiilor solicitate, în măsura în care interesul publicului vizează divulgarea informațiilor nucleare.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, 25.9.2006, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, 31.5.2001, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-327/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 10 iulie 2012 — Ministero dello Sviluppo Economico e Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture/Soa Nazionale Costruttori

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 10 iulie 2012 — Ministero dello Sviluppo Economico e Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture/Soa Nazionale Costruttori
   (Cauza C-327/12)
   2012/C 295/32
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Ministero dello Sviluppo Economico e Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture

      Pârâtă: Soa Nazionale Costruttori — Organismo di Attestazione Spa

      Întrebarea preliminară

   Principiile comunitare în materie de concurență și articolele 101, 102 și 106 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se opun aplicării tarifelor prevăzute prin Decretul Președintelui Republicii nr. 34 din 25 ianuarie 2000 și prin Decretul Președintelui Republicii nr. 207 din 5 octombrie 2010 pentru activitatea de atestare desfășurată de societăți organisme de atestare (società organismi di attestazione) (SOA)?


title: Cauza F-34/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 29 iunie 2010 — Sluiter/Oficiul European de Poliție (Europol) (Funcție publică — Personal al Europol — Neînnoirea contractului — Contract cu durată nedeterminată — Articolul 6 din Statutul personalului Europol — Principiul respectării dreptului la apărare)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/68

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 29 iunie 2010 — Sluiter/Oficiul European de Poliție (Europol)
      (Cauza F-34/09) (1)

      (Funcție publică - Personal al Europol - Neînnoirea contractului - Contract cu durată nedeterminată - Articolul 6 din Statutul personalului Europol - Principiul respectării dreptului la apărare)
      (2010/C 288/126)
      Limba de procedură: olandeza

         Părțile

         Reclamant: Rudolf Sluiter (Hillegom, Țările de Jos) (reprezentanți: reprezentat inițial de P. de Casparis, avocat, ulterior de W. J. Dammingh și de N. D. Dane, avocați)

         Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol) (reprezentanți: D. Neumann și D. El Khoury, agenți, asistați de B. Wägenbaur și de R. Van der Hout, avocați)

         Obiectul

      Anularea Deciziei din 12 iunie 2008 prin care reclamantul a fost informat cu privire la imposibilitatea de a i se oferi un post permanent, precum și a Deciziei din 7 ianuarie 2009 de respingere a reclamației introduse împotriva primei decizii

         Dispozitivul

                  1.

                  Anulează Decizia din 12 iunie 2008 prin care Oficiul European de Poliție (Europol) a refuzat să acorde un contract cu durată nedeterminată domnului Sluiter.

                  2.

                  Obligă Europol la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 167, 18.7.2009, p. 25.


title: Cauza C-384/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — Wienstrom GmbH/Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit (Ajutoare de stat — Articolul 88 alineatul (3) CE — Ajutoare declarate compatibile cu piața comună — Litigiu între beneficiar și autoritățile naționale privind cuantumul ajutoarelor puse în aplicare în mod ilegal — Rolul instanței naționale)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/16

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — Wienstrom GmbH/Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit
   (Cauza C-384/07) (1)

   (Ajutoare de stat - Articolul 88 alineatul (3) CE - Ajutoare declarate compatibile cu piața comună - Litigiu între beneficiar și autoritățile naționale privind cuantumul ajutoarelor puse în aplicare în mod ilegal - Rolul instanței naționale)
   (2009/C 44/26)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Wienstrom GmbH

      Pârât: Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgerichtshof — Interpretarea articolului 88 alineatul (3) CE — Schemă de ajutor de stat pusă în aplicare fără notificarea prealabilă a Comisiei, dar a cărei versiune ulterioară modificată, ca urmare a notificării acesteia, a fost declarată compatibilă cu piața comună, fără a exista o decizie negativă expresă în ceea ce privește versiunea anterioară care nu a fost notificată — Obligații ce decurg pentru instanțele naționale din această decizie a Comisiei
   Dispozitivul
   Interdicția de punere în aplicare a ajutoarelor de stat, prevăzută la articolul 88 alineatul (3) ultima teză CE, nu obligă instanța națională, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, să respingă cererea unui beneficiar de ajutoare de stat privind cuantumul acestora care ar fi datorat pentru o perioadă anterioară unei decizii a Comisiei Comunităților Europene de admitere a compatibilității acestor ajutoare cu piața comună.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007.


title: Hotărârea Curții din 14 decembrie 2011 în cauza E-8/11 – Autoritatea de Supraveghere a AELS/Islanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către o parte contractantă – Directiva 2002/49/CE privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental)

text:
               27.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 291/16

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 14 decembrie 2011
   în cauza E-8/11
   Autoritatea de Supraveghere a AELS/Islanda
   (Neîndeplinirea obligațiilor de către o parte contractantă – Directiva 2002/49/CE privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental)
   2012/C 291/07
   În cauza E-8/11, Autoritatea de Supraveghere a AELS/Islanda – CERERE vizând constatarea potrivit căreia, prin negarantarea faptului că autoritățile sale competente au întocmit și, după caz, aprobat hărți acustice strategice și au elaborat planuri de acțiune privind zgomotul pentru toate drumurile principale de pe teritoriul său cu un trafic mai mare de șase milioane de treceri ale vehiculelor anual, precum și a faptului că informațiile din hărțile acustice strategice și din rezumatele planurilor de acțiune prevăzute în anexa VI la directivă sunt transmise Autorității de Supraveghere a AELS, Islanda nu a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (1), al articolului 8 alineatul (1) și al articolului 10 din actul menționat la punctul 32g din anexa XX la Acordul privind SEE (Directiva 2002/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta, Curtea, alcătuită din Carl Baudenbacher, președinte și judecător-raportor, Per Christiansen și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 14 decembrie 2011, o hotărâre al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               declară că, prin negarantarea faptului că, în termenele prevăzute, autoritățile sale competente au întocmit și, după caz, aprobat hărți acustice strategice și au elaborat planuri de acțiune privind zgomotul pentru toate drumurile principale de pe teritoriul său cu un trafic mai mare de șase milioane de treceri ale vehiculelor anual, precum și a faptului că informațiile din hărțile acustice strategice și din rezumatele planurilor de acțiune prevăzute în anexa VI la directivă sunt transmise Autorității de Supraveghere a AELS, Islanda nu a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (1), al articolului 8 alineatul (1) și al articolului 10 din actul menționat la punctul 32g din anexa XX la Acordul privind SEE (Directiva 2002/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta;

               2.

               obligă Islanda la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-538/15: Acțiune introdusă la 17 septembrie 2015 – Regent University/OAPI – Regent’s College (REGENT UNIVERSITY)

text:
               9.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/42

         Acțiune introdusă la 17 septembrie 2015 – Regent University/OAPI – Regent’s College (REGENT UNIVERSITY)
   (Cauza T-538/15)
   (2015/C 371/43)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Regent University (Virginia Beach, Statele Unite) (reprezentanți: D. Wilkinson, solicitor, și E. Himsworth, barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Regent’s College (Londra, Regatul Unit)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „REGENT UNIVERSITY” – marca comunitară nr. 4 7 11  594

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 6 iulie 2015 în cauza R 1859/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare camerei de recurs;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cheltuielile efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs;

               —

               obligarea reclamantei din procedura de declarare a nulității la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cheltuielile efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs, în cazul în care reclamanta din procedura de declarare a nulității devine intervenient în prezenta procedură.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 53 alineatul (1) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-238/06 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 octombrie 2007 — Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (Recurs — Marcă comunitară — Marcă tridimensională — Forma unei sticle de plastic — Refuz de înregistrare — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Marcă națională anterioară — Convenția de la Paris — Acord TRIPs — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/16

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 octombrie 2007 — Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-238/06 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Marcă tridimensională - Forma unei sticle de plastic - Refuz de înregistrare - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Marcă națională anterioară - Convenția de la Paris - Acord TRIPs - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)
   (2007/C 315/26)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG (reprezentanți: R. și H. Kunz-Hallstein, Rechtsanwälte)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 15 martie 2006, Develey Holding GmbH & Co Beteiligungs KG/OAPI (T-129/04), prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare împotriva deciziei prin care s-a refuzat înregistrarea unei mărci tridimensionale pentru produse din clasele 29, 30 și 32 având forma unei sticle de plastic — Caracter distinctiv al mărcii
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă societatea Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza T-245/16: Acțiune introdusă la 13 mai 2016 – Yanukovych/Consiliul

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/50

         Acțiune introdusă la 13 mai 2016 – Yanukovych/Consiliul
   (Cauza T-245/16)
   (2016/C 243/56)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Oleksandr Viktorovych Yanukovych (Donețk, Ucraina) (reprezentant: T. Beazley, QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2016/318 a Consiliului din 4 martie 2016 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2016, L 60, p. 76), în măsura în care îl privește pe reclamant;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/311 al Consiliului din 4 martie 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2016, L 60, p. 1), în măsura în care îl privește pe reclamant;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că, pentru adoptarea măsurilor contestate, Consiliul Uniunii Europene (în continuare, „Consiliul”) nu a invocat un temei juridic adecvat. Argumentele în susținerea acestui motiv și a motivelor următoare includ pe cele de mai jos. Măsurile contestate nu îndeplinesc condițiile care îi permit Consiliului să recurgă la aplicarea articolului 29 TUE. Măsurile contestate nu sunt coerente cu obiectivele prevăzute în mod expres în Decizia (PESC) 2016/318 a Consiliului (statul de drept și respectarea drepturilor omului în Ucraina). Astfel, măsurile contestate, prin faptul că susțin un regim care nu este cunoscut din punct de vedere istoric pentru respectarea dreptului omului sau a statului de drept, subminează statul de drept și drepturile omului. Consiliul nu poate avea ca temei deciziile parchetului general sau ale instanțelor din Ucraina, inclusiv pentru faptul că acestea nu sunt nici independente și nici imparțiale și sunt supuse unei ingerințe politice din partea regimului actual din Ucraina. Autoritățile ucrainene au încălcat în numeroase rânduri prezumția de nevinovăție la care are dreptul reclamantul.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe un abuz de putere săvârșit de Consiliu. Scopul actual al Consiliului în ceea ce privește punerea în aplicare a măsurilor contestate a constat și constă, în esență, în încercarea de a obține favoruri din partea regimului actual din Ucraina și în creșterea influenței politice asupra acestui regim, care nu reprezintă o exercitare adecvată a prerogativelor respective.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că Consiliul nu a expus o motivare adecvată sau suficientă, acesta prezentând mai degrabă considerații stereotipe și inexacte.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că reclamantul nu îndeplinește criteriile stabilite pentru a fi încadrat în perioada relevantă. Informațiile pe care s-a întemeiat Consiliului nu au constituit un temei de fapt solid și suficient pentru a determina includerea în listă a reclamantului.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe erori vădite de apreciere săvârșite de Consiliu prin includerea reclamantului în măsurile contestate. Consiliul nu a prezentat probe concrete, coerente și întemeiate pe fapte pentru justificarea măsurilor contestate și nu a examinat în mod riguros și suficient informațiile limitate de care dispunea.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului de apărare al reclamantului și/sau refuzul de a i se acorda protecție jurisdicțională efectivă. Printre altele, Consiliul nu a îndeplinit obligația de a se consulta cu reclamantul înainte de desemnarea din nou a acestuia, iar reclamantul nu a avut oportunitatea adecvată și corectă nici să corecteze erorile, nici să prezinte informații relevante.

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate al reclamantului, consacrat la articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.


title: Cauza T-5/09: Ordonanța Tribunalului din 24 martie 2010 — Lind/Comisia [ „Acțiune în despăgubiri — Consecințele accidentului nuclear de la Thule (Groenlanda) asupra sănătății publice — Directiva 96/29/Euratom — Neadoptarea de către Comisie a unor măsuri împotriva unui stat membru — Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic” ]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/35

         Ordonanța Tribunalului din 24 martie 2010 — Lind/Comisia
   (Cauza T-5/09) (1)

   („Acțiune în despăgubiri - Consecințele accidentului nuclear de la Thule (Groenlanda) asupra sănătății publice - Directiva 96/29/Euratom - Neadoptarea de către Comisie a unor măsuri împotriva unui stat membru - Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”)
   2010/C 134/59
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Brigit Lind (Greve, Danemarca) (reprezentant: I. Anderson, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. White și M. Patakia, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubiri prin care se urmărește repararea prejudiciului suferit din cauza pretinsei neadoptări de către Comisie a măsurilor necesare pentru a obliga Regatul Danemarcei să adopte actele cu putere de lege și actele administrative care să îi permită să se conformeze Directivei 96/29/Euratom a Consiliului din 13 mai 1996 de stabilire a normelor de securitate de bază privind protecția sănătății lucrătorilor și a populației împotriva pericolelor prezentate de radiațiile ionizante (JO L 159, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 166) și să aplice aceste dispoziții lucrătorilor implicați în accidentul nuclear de la Thule (Groenlanda)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă pe doamna Brigit Lind la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: C-298/13: Ordonanța președintelui Curții din 31 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'instance d'Orléans – Franța) – Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA/Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/33

         Ordonanța președintelui Curții din 31 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'instance d'Orléans – Franța) – Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA/Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant
   (C-298/13) (1)

   2014/C 175/43
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 215, 27.7.2013.


title: Cauza T-582/15: Acțiune introdusă la 11 septembrie 2015 – Silver Plastics și Johannes Reifenhäuser/Comisia

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/40

         Acțiune introdusă la 11 septembrie 2015 – Silver Plastics și Johannes Reifenhäuser/Comisia
   (Cauza T-582/15)
   (2016/C 016/50)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Silver Plastics GmbH & Co. KG (Troisdorf, Germania) și Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG (Troisdorf) (reprezentanți: M. Wirtz, S. Möller și W. Carstensen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei AT.39563 a Comisiei Europene din 24 iunie 2015 în măsura în care le priveşte pe reclamante;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate în solidar reclamantelor la un cuantum care să nu depăşească 10 % din cifra de afaceri a primei reclamante în ultimul an încheiat înainte de adoptarea deciziei prin care a fost aplicată amenda, având în vedere împrejurarea că reclamantele nu au format o entitate economică;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate în solidar reclamantelor la un cuantum care să nu depăşească 10 % din cifra de afaceri a primei reclamante sau a celei de a doua reclamante, având în vedere că a avut loc cesiunea participaţiei la uzina Reifenhäuser GmbH & Co. KG;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate în solidar reclamantelor pentru zona „Nord – Vest” prin determinarea cuantumului de bază al amenzii doar pe baza cifrei de afaceri rezultând din vânzarea de plăci de polistiren expandat;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate în solidar reclamantelor pentru zona „N – V” prin determinarea a cuantumului amenzii separat pentru plăcile din polistiren expandat şi pentru plăcile de propilenă având în vedere perioadele diferite de săvârşire a încălcărilor;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate în solidar reclamantelor prin reducerea cuantumului vânzărilor avute în vedere la stabilirea cuantumului de bază al amenzii la un nivel care reflectă în mod adecvat faptul că practicile primei reclamante în zona „N – V” şi în Franţa, iar în subsidiar numai în zona „N – V”, trebuie calificate cel mult ca schimb de informaţii, iar nu ca înţelegeri substanţiale privind preţurile, precum şi prin renunţarea la cuantumul suplimentar al amenzii pentru zona „N – V” şi/sau pentru Franţa;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate în solidar reclamantelor prin stabilirea amenzii pentru zona „N – V” numai pe baza cifrei de afaceri realizate în Germania;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate în solidar reclamantelor pentru zona „N – V” prin renunţarea la sancţionarea suplimentară, în subsidiar prin reducerea cuantumului suplimentar al amenzii, având în vedere împrejurarea că încălcările din zona „N – V” au fost, comparativ cu încălcările din alte zone geografice, în mod cert mai puţin anticoncurenţiale;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate în solidar reclamantelor pentru zona „N – V” şi Franţa la un cuantum adecvat;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea în parte a Deciziei C (2015) 4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 privind o procedură iniţiată în temeiul articolului 101 TFUE şi al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul).
   În susţinerea acţiunii, reclamantele invocă şapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) şi a articolului 23 alineatul (3) din Regulamentul CE nr.o1/2003 (1), coroborate cu articolul 101 alineatul (1) TFUE.

                           —

                           Reclamantele susţin că în mod eronat Comisia a apreciat practicile primei reclamante în zona geografică a Europei de Nord – Vest (denumită în continuare „N – V”) drept acorduri caracterizate privind preţurile care au îmbrăcat forma unei încălcări unice şi continue în domeniul producerii şi al distribuirii de plăci de plastic din polistiren şi plăci de plastic din propilenă destinate industriei alimentare.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 al doilea paragraf TFUE şi al articolului 2 din Regulamentul (CE) nr.o1/2003, coroborate cu principiul examinării din oficiu de către Comisie a situaţiei de fapt.

                           —

                           În această privinţă, reclamantele susţin că Comisia nu şi-a îndeplinit corespunzător cerinţelor legale sarcina probei, precum şi obligaţia de motivare care îi revin.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea drepturilor procedurale fundamentale garantate în temeiul articolului 6 alineatele (1), (2) şi (3) litera (d) din Convenţia Europeană pentru apărarea Drepturilor Omului şi în temeiul articolului 47 al doilea paragraf, al articolelor 48 şi 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                           —

                           Potrivit reclamantelor, Comisia le-a încălcat dreptul la egalitatea armelor şi la un proces echitabil întrucât li s-a refuzat, în urma mai multor solicitări, convocarea şi interogarea martorilor indicaţi în apărare de reclamante, precum şi audierea a unui martor în incriminare.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea punctelor 24, 25 şi 26 din Comunicarea privind clemenţa (2).

                           —

                           Reclamantele invocă în plus faptul că nu au beneficiat de nicio reducere a amenzii pentru elementele de probă furnizate în ceea ce priveşte încălcările din zona N-V, deşi erau întrunite condiţiile în acest sens.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 23 alineatul (2) a doua şi a treia teză din Regulamentul (CE) nr.o1/2003, coroborat cu articolul 101 alineatul (1) TFUE.

                           —

                           În opinia reclamantelor, Comisia a plecat în mod eronat de la premisa că alcătuiesc o entitate economică şi, implicit, o întreprindere în sensul dispoziţiilor sus-menţionate.

               6.

               Al şaselea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 23 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul (CE) nr.o1/2003.

                           —

                           Reclamantele invocă faptul că prin neluarea în considerare a cesionării, care a avut loc în mod valabil la data deciziei de aplicare a amenzii, a participaţiei celei de a doua reclamante la uzina Reifenhäuser GmbH & Co. KG şi prin includerea cifrelor de afaceri ale acestei întreprinderi în mod separat în calculul amenzii, Comisia a depăşit limitele reglementate de 10 % din cifra de afaceri al întreprinderii în cauză.

               7.

               Al şaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 23 alineatul (2) litera (a) şi alineatul (3) Regulamentul (CE) nr.o1/2003 coroborat cu punctele 19, 20 şi 25 din Orientările privind calcularea amenzilor (3), precum şi a principiului egalităţii.

                           —

                           În această privinţă, reclamantele susţin că pentru toate înţelegerile avute în vedere prin decizia de aplicare a amenzii şi pentru toate întreprinderile în cauză au fost reţinute un procent unic din valoarea vânzărilor de 16 % în vederea stabilirii cuantumului de bază şi un cuantum suplimentar specific identic de 16 %, deşi atât structurile diferite ale înţelegerilor, cât şi participarea individuală a întreprinderilor au fost foarte diferite, fapt care le-a dezavantajat pe reclamante.

      (1)  Regulamentul (CE) nr.o1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediţie specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumurilor amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2002, C 45, p. 3).

      (3)  Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264, denumite în continuare „Orientările din anul 2006”).


title: Cauza C-697/15: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 10 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte – Italia) – MB Srl/Società Metropolitana Acque Torino (SMAT) SpA (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Contracte de achiziții publice — Directiva 2004/18/CE — Directiva 2014/24/UE — Participare la o procedură de cerere de ofertă — Ofertant care a omis să menționeze în ofertă sarcinile întreprinderii cu privire la securitatea la locul de muncă — Obligație creată prin jurisprudență de a face această mențiune — Excludere din procedura de atribuire a contractului de achiziții publice fără posibilitatea de a rectifica această omisiune)

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/8

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 10 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte – Italia) – MB Srl/Società Metropolitana Acque Torino (SMAT) SpA
   (Cauza C-697/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Contracte de achiziții publice - Directiva 2004/18/CE - Directiva 2014/24/UE - Participare la o procedură de cerere de ofertă - Ofertant care a omis să menționeze în ofertă sarcinile întreprinderii cu privire la securitatea la locul de muncă - Obligație creată prin jurisprudență de a face această mențiune - Excludere din procedura de atribuire a contractului de achiziții publice fără posibilitatea de a rectifica această omisiune))
   (2017/C 063/12)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: MB Srl

      Pârâtă: Società Metropolitana Acque Torino (SMAT) SpA

      Dispozitivul

   Principiul egalității de tratament și obligația transparenței, astfel cum sunt puse în aplicare de Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii, trebuie interpretate în sensul că opun excluderii unui ofertant din procedura de atribuire a unui contract de achiziții publice ca urmare a nerespectării de către acesta a obligației de a indica în mod distinct în ofertă sarcinile întreprinderii cu privire la securitatea la locul de muncă – a căror nerespectare este sancționată prin excluderea din procedură – care nu rezultă în mod expres din documentele procedurii sau din reglementarea națională, ci dintr-o interpretare a acestei reglementări și din acoperirea lacunelor existente în documentele menționate, de instanța națională de ultim grad de jurisdicție. Principiile egalității de tratament și proporționalității trebuie să fie interpretate de asemenea în sensul că nu se opun posibilității acordate unui asemenea ofertant de a remedia situația și de a îndeplini obligația menționată într-un termen stabilit de autoritatea contractantă.

      (1)  JO C 106, 21.3.2016.


title: Cauza C-347/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – New Media Online GmbH/Bundeskommunikationssenat (Trimitere preliminară — Directiva 2010/13/UE — Noțiunile „program” și „serviciu mass media audiovizual” — Stabilirea scopului principal al unui serviciu mass media audiovizual — Comparabilitatea serviciului cu transmisiile de televiziune — Includerea unor înregistrări video de scurtă durată într-o secțiune a site ului unui ziar disponibil pe internet)

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – New Media Online GmbH/Bundeskommunikationssenat
   (Cauza C-347/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2010/13/UE - Noțiunile „program” și „serviciu mass media audiovizual” - Stabilirea scopului principal al unui serviciu mass media audiovizual - Comparabilitatea serviciului cu transmisiile de televiziune - Includerea unor înregistrări video de scurtă durată într-o secțiune a site ului unui ziar disponibil pe internet))
   (2015/C 414/10)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: New Media Online GmbH

      Pârât: Bundeskommunikationssenat

      Dispozitivul

               1)

               Noțiunea „program” în sensul articolului 1 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass media audiovizuale (Directiva serviciilor mass media audiovizuale) trebuie interpretată în sensul că include punerea la dispoziție, pe un subdomeniu al site-ului internet al unui ziar, de înregistrări video de scurtă durată care corespund unor scurte secvențe extrase din buletine de informații locale, de sport sau de divertisment.

               2)

               Articolul 1 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din Directiva 2010/13 trebuie interpretat în sensul că aprecierea scopului principal al unui serviciu de punere la dispoziție a unor înregistrări video oferit în cadrul versiunii electronice a unui ziar trebuie efectuată prin examinarea aspectului dacă acest serviciu, ca atare, are un conținut și o funcție autonome în raport cu cele ale activității jurnalistice a operatorului site ului internet în cauză și nu reprezintă doar o completare indisociabilă a acestei activități, în special datorită legăturilor pe care oferta audiovizuală le prezintă cu oferta textuală. Sarcina acestei aprecieri revine instanței de trimitere.

      (1)  JO C 329, 22.9.2014.


title: Cauza C-140/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 17 martie 2017 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Gmina Ryjewo

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 17 martie 2017 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Gmina Ryjewo
   (Cauza C-140/17)
   (2017/C 202/16)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

      Intimată: Gmina Ryjewo

      Întrebările preliminare

               1)

               În lumina articolelor 167, 168, 184 și 185 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), precum și a principiului neutralității, o comună are dreptul la deducerea (prin regularizare) a TVA-ului aferent cheltuielilor de investiții, atunci când

                           —

                           bunul construit (achiziționat) a fost utilizat inițial în scopul unor operațiuni netaxabile (pentru îndeplinirea funcțiilor publice ale comunei aflate pe raza sa), [dar]

                           —

                           modul de utilizare a bunului de capital s-a modificat, iar comuna îl folosește acum în scopul unor operațiuni taxabile?

               2)

               În cadrul răspunsului la prima întrebare, prezintă relevanță faptul că la data construirii sau a achiziției bunului de capital, comuna nu și-a exprimat în mod explicit intenția de a îl utiliza în scopul unor operațiuni taxabile?

               3)

               În cadrul răspunsului la prima întrebare, prezintă importanță faptul că bunul de capital este utilizat atât în scopul unor operațiuni taxabile, cât și în scopul unor operațiuni netaxabile (pentru îndeplinirea unor funcții publice) și că nu este posibilă alocarea în mod obiectiv a cheltuielilor concrete de investiții uneia dintre operațiunile taxabile menționate anterior?

      (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p.7.


title: Cauza C-438/13: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel București (România) la data de 2 august 2013 — SC BCR Leasing IFN SA/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel București (România) la data de 2 august 2013 — SC BCR Leasing IFN SA/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor
   (Cauza C-438/13)
   2013/C 325/22
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel București

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: SC BCR Leasing IFN SA

      Pârâte: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor

      Întrebarea preliminară

   Poate fi considerată ca fiind o livrare cu titlu oneros în sensul articolului 16 al Directivei 2006/[112]/CE (1) sau, după caz, ca fiind o livrare de bunuri efectuată cu titlu oneros în sensul articolului 18 al Directivei 2006/[112]/CE situația bunurilor care fac obiectul unui contract de leasing financiar care, urmare a rezilierii contractului din culpa utilizatorului, nu au fost recuperate de societatea de leasing de la utilizatorul bunului, deși societatea de leasing a inițiat și derulat procedurile legale de recuperare a bunurilor, iar după reziliere societatea de leasing nu a mai încasat nicio sumă de bani aferentă utilizării bunului?

      (1)  Directiva Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-195/17: Acțiune introdusă la 27 martie 2017 – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (Nuanță de roz)

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/44

         Acțiune introdusă la 27 martie 2017 – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (Nuanță de roz)
   (Cauza T-195/17)
   (2017/C 151/57)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CeramTec (Plochingen, Germania) (reprezentanți: A. Renck și E. Nicolás Gómez, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: C5 Medical Werks (Grand Junction, Colorado, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marcă figurativă de culoare roz – marca Uniunii Europene nr. 10 214 195

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 februarie 2017 în cauza R 930/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, în cazul în care va interveni în prezenta procedură, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolelor 59 și 83 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-33/09: Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2009 — Republica Portugheză/Comisia Comunităților Europene

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/30

         Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2009 — Republica Portugheză/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-33/09)
   (2009/C 82/53)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes și J. A. de Oliveira, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               În principal, anularea Deciziei Comisiei C (2008) 7419 din 25 noiembrie 2008 prin care Comisia a obligat Republica Portugheză să plătească penalitățile cu titlu cominatoriu care i-au fost aplicate prin Hotărârea Curții de Justiție în cauza C-70/06, începând cu 10 ianuarie 2008;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei în măsura în care produce efecte după data de 29 ianuarie 2008;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată, sau, în ipoteza în care Curtea de Justiție se limitează la reducerea cuantumului penalității cu titlu cominatoriu, obligarea fiecărei părți la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea deciziei atacate în temeiul articolului 230 CE, susținând încălcarea de către Comisie a Tratatului CE sau a normelor de drept privind aplicarea acestuia.
   Comisia a încălcat Tratatul CE sau normele de drept privind aplicarea acestuia întrucât a obligat reclamanta la plata unei penalități cu titlu cominatoriu impuse de Curtea de Justiție în cauza C-70/06 pentru perioada cuprinsă între 10 ianuarie și 17 iulie 2008, dată la care reclamanta își îndeplinise integral obligația de a transpune Directiva 89/665/CEE (1).
   La momentul pronunțării de către Curtea de Justiție, la 10 ianuarie 2008, a hotărârii în cauza C-70/06, prin care reclamanta este obligată la plata unei penalități cu titlu cominatoriu pentru fiecare zi de întârziere în adoptarea măsurilor necesare pentru a se conforma hotărârii sale din 14 octombrie 2004, Comisia/Portugalia, pronunțată în cauza C-275/03, — prin care se solicita abogarea Decretului-lege nr. 48051 din 21 noiembrie 1967 care condiționează acordarea de daune interese persoanelor lezate în urma unei încălcări a legislației comunitare în domeniul achizițiilor publice sau a reglementărilor de drept intern pentru punerea în aplicare a acesteia de proba unei culpe sau a unui dol — Republica Portugheză adoptase deja Legea nr. 67/2007. Această lege abrogă decretul-lege menționat și aprobă noul sistem al răspunderii extracontractuale a statului și a altor organisme publice, și fusese publicată de Republica Portugheză la 31 decembrie 2007 în Diário da República (Jurnalul Oficial portughez), seria întâi, nr. 251. Legea a intrat în vigoare la 30 de zile de la publicarea sa, respectiv la 30 ianuarie 2008.
   La 4 ianuarie 2008, reclamanta a notificat acest fapt Curții de Justiție și a solicitat ca o copie a Legii nr. 67/2007 să fie anexată la dosarul cauzei C-70/06. Totuși, datorită stadiului avansat al procedurii, Curtea de Justiție nu a putut să ia în considerare acest fapt și a pronunțat hotărârea la 10 ianuarie 2008.
   Prin urmare, reclamanta susține că plata penalităților cu titlu cominatoriu solicitate poate privi numai perioada până la data de 9 ianuarie 2008 sau, în cel mai rău caz, până la 29 ianuarie 2008, întrucât data la care Legea nr. 67/2007 a intrat în vigoare nu coincide cu data publicării sale. Susținerea Comisiei este așadar complet neîntemeiată în măsura în care se referă la perioade ulterioare.

      (1)  Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237).


title: Cauza C-212/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Mureș (România) la data de 8 mai 2015 – ENEFI Energiahatekonysagi Nyrt/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Brașov – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Mureș

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Mureș (România) la data de 8 mai 2015 – ENEFI Energiahatekonysagi Nyrt/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Brașov – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Mureș
   (Cauza C-212/15)
   (2015/C 262/05)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Tribunalul Mureș

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamantă: ENEFI Energiahatekonysagi Nyrt

      Pârâtă: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Brașov

      Întrebările preliminare

               1)

               În interpretarea articolului 4 alineatul (1) și (2) litera (f) și (k) din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (1), să se precizeze dacă efectele procedurii de insolvență reglementate de legea statului de deschidere a procedurii insolvenței pot include decăderea unui creditor care nu a participat la procedura insolvenței din dreptul de a mai urmări creanța sa într-un alt stat membru sau suspendarea executării silite a unei astfel de creanțe în acest alt stat membru.

               2)

               Dacă prezintă relevanță împrejurarea că creanța urmărită silit în alt stat membru decât cel de deschidere este una fiscală.

      (1)  JO L 160 p. 1 (Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143).


title: Cauza T-28/12: Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2012 — PT Ecogreen Oleochemicals și alții/Consiliul

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/29

         Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2012 — PT Ecogreen Oleochemicals și alții/Consiliul
   (Cauza T-28/12)
   2012/C 73/57
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantele: PT Ecogreen Oleochemicals (Kabil-Batam, Indonezia) Ecogreen Oleochemicals (Singapore) Pte Ltd (Singapore, Republica Singapore), Ecogreen Oleochemicals GmbH (Dessau-Rosslau, Germania) (reprezentanți: F. Graafsma și J. Cornelis, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1138/2011 al Consiliului din 8 noiembrie 2011 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumiți alcooli grași și amestecurile lor, originari din India, Indonezia și Malaysia (JO L 293, p. 1), în măsura în care acesta se aplică reclamantelor;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe

                           —

                           încălcarea articolului 2 alineatul (10) litera (i) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (1) (denumit în continuare „regulamentul de bază”); întrucât Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere, respingând susținerea reclamantelor în sensul că PTEO și EOS constituie o entitate economică unică. Prin urmare, la determinarea prețului de export, Consiliul a dedus un comision teoretic neadmisibil în temeiul articolului 2 alineatul (10) litera (i) din regulamentul de bază, întrucât potrivit unei jurisprudențe constante, existența unei entități economice unice exclude o asemenea deducere a unui comision teoretic;

               2.

               Cu titlu subsidiar, al doilea motiv întemeiat pe

                           —

                           includerea unei marje de profit teoretice de 5 % la operarea unei ajustări în conformitate cu articolul 2 alineatul (10) litera (i) din regulamentul de bază. Numai marja încasată efectiv de un operator comercial poate fi dedusă din prețul la export. Acest al doilea motiv subsidiar este invocat doar în cazul în care Tribunalul ar considera că Consiliul nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a respins susținerea reclamantelor în sensul că PTEO și EOS constituie o entitate economică unică.

      (1)  JO L 343, 22.12.2009, p. 51.


title: Cauza C-463/08: Ordonanța președintelui Curții din 10 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/35

         Ordonanța președintelui Curții din 10 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-463/08) (1)

   2009/C 141/71

      Limba de procedură: spaniola

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 327, 20.10.2008.


title: Cauza C-681/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Düsseldorf (Germania) la 27 decembrie 2016 – Pfizer Ireland Pharmaceuticals, Operations Support Group/Orifarm GmbH

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/30

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Düsseldorf (Germania) la 27 decembrie 2016 – Pfizer Ireland Pharmaceuticals, Operations Support Group/Orifarm GmbH
   (Cauza C-681/16)
   (2017/C 104/44)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Pfizer Ireland Pharmaceuticals, Operations Support Group

      Pârâtă: Orifarm GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Poate titularul unui certificat suplimentar de protecție, acordat pentru Republica Federală Germania, să împiedice, prin invocarea dispozițiilor mecanismului specific, introducerea în Republica Federală Germania a unor produse provenite din statele aderente Republica Cehă, Estonia, Letonia, Lituania, Ungaria, Polonia, Slovenia, Slovacia, Bulgaria, România, Bulgaria și Croația (anexa IV la Actul de aderare 2003, JO 2003 L 236, p. 797 rectificare din JO 2004 L 126, p. 4 pentru Estonia, Letonia, Lituania, Polonia, Slovenia, Ungaria, Slovacia, Republica Cehă; partea I din anexa V punctul 1 la Actul de aderare 2005 JO 2005 L 157, p. 268 pentru România și Bulgaria; anexa IV la Actul de aderare 2011, JO 2012, L 112, p. 60pentru Croația), în cazul în care certificatul suplimentar de protecție a fost solicitat în Republica Federală Germania la o dată la care în statele aderente existau deja reglementări pentru obținerea unui certificat suplimentar de protecție echivalent, însă un asemenea certificat de protecție suplimentară nu putea fi solicitat sau obținut de către titularul certificatului de protecție suplimentară pentru Republica Federală Germania deoarece lipsea un brevet de bază necesar în statul aderent pentru acordarea certificatului suplimentar de protecție?

               2)

               Trebuie să se răspundă diferit la întrebarea 1) dacă la data cererii privind brevetul de bază pentru Republica Federală Germania nu se putea obține protecția corespunzătoare prin intermediul unui brevet de bază în statul aderent, însă această protecție putea fi obținută în perioada scursă până la publicarea cererii care stă la baza brevetului obținut pentru Republica Federală Germania?

               3)

               Poate titularul unui certificat suplimentar de protecție acordat pentru Republica Federală Germania să împiedice, prin invocarea dispozițiilor mecanismului specific, introducerea în Republica Federală Germania a unor produse provenite din statele aderente Republica Cehă, Estonia, Letonia, Lituania, Ungaria, Polonia, Slovenia, Slovacia, Bulgaria, România, Bulgaria și Croația, dacă introducerea produselor se face după expirarea duratei stabilite în decizia inițială de acordare, însă înainte de expirarea duratei de prelungire de șase luni a certificatului suplimentar de prelungire, acordat în baza Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 privind medicamentele de uz pediatric și de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1768/92, a Directivei 2001/20/CE, a Directivei 2001/83/CE și a Regulamentului (CE) nr. 726/2004 (1)?

               4)

               Trebuie să se răspundă diferit la întrebarea 3) în cazul Croației, dacă mecanismul special a intrat în vigoare, în contextul aderării Croației în anul 2013, după intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 privind medicamentele de uz pediatric și de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1768/92, a Directivei 2001/20/CE, a Directivei 2001/83/CE și a Regulamentului (CE) nr. 726/2004 la 26 ianuarie 2007, spre deosebire de celelalte state membre, Republica Cehă, Estonia, Letonia, Lituania, Ungaria, Polonia, Slovenia, Slovacia, Bulgaria, România și Bulgaria, care au aderat înainte de 26 ianuarie 2007?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 privind medicamentele de uz pediatric și de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1768/92, a Directivei 2001/20/CE, a Directivei 2001/83/CE și a Regulamentului (CE) nr. 726/2004 (JO 2006, L 378, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 83)


title: Cauza C-530/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 8 octombrie 2015 – Melitta France SAS și alții/Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 8 octombrie 2015 – Melitta France SAS și alții/Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie
   (Cauza C-530/15)
   (2015/C 414/29)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Melitta France SAS, Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG, Délipapier, Gopack SAS, Industrie Cartarie Tronchetti SpA, Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica, SL, Kimberly-Clark SAS, Lucart France, Paul Hartmann AG, SCA Hygiène Products, SCA Tissue France, Group’Hygiène syndicat professionnel

      Pârât: Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

      Întrebarea preliminară

   Se solicită Curții de Justiție a Uniunii Europene să se pronunțe cu privire la întrebarea dacă, prin includerea „mandrinelor” (rolele, tuburile și cilindrii) în jurul cărora sunt înfășurate materiale flexibile, precum hârtia, folia de plastic, vândute consumatorilor, printre exemplele de ambalaje, Directiva 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 (1) a încălcat noțiunea de ambalaj, astfel cum este definită la articolul 3 din Directiva 94/62/CE din 20 decembrie 1994 (2) și a depășit întinderea abilitării conferite Comisiei Europene în temeiul competențelor sale de executare.

      (1)  Directiva 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 de modificare a anexei I la Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (JO L 37, p. 10).

      (2)  Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 1994 privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (JO L 365, p. 10, Ediție specială, 13/vol. 14, p. 238).


title: Cauza C-413/08 P: Recurs introdus la 22 septembrie 2008 de Lafarge SA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 8 iulie 2008 în cauza T-54/03, Lafarge SA/Comisia Comunităților Europene

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/11

         Recurs introdus la 22 septembrie 2008 de Lafarge SA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 8 iulie 2008 în cauza T-54/03, Lafarge SA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-413/08 P)
   (2008/C 327/19)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Lafarge SA (reprezentanți: A. Winckler, F. Brunet, E. Paroche, H, Kanellopoulos, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene, Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 8 iulie 2008 în cauza T-54/03 și, admițând concluziile prezentate în primă instanță, anularea în consecință, în temeiul articolului 229 din Tratatul CE, al articolului 61 din Statutul Curții de Justiție și al articolului 17 din Regulamentul nr. 17/62 al Consiliului (1), devenit articolul 31 din Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului (2), a Deciziei Comisiei Europene nr. 2005/471/CE din 27 noiembrie 2002 (3), în măsura în care impune o amendă recurentei;

               —

               în subsidiar, anularea în parte a Hotărârii Tribunalului din 8 iulie 2008 în cauza T-54/03 și, admițând concluziile prezentate în primă instanță, reducerea în consecință a cuantumului amenzii impuse de Comisie recurentei prin Decizia nr. 2005/471/CE din 27 noiembrie 2002;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta invocă șase motive în susținerea recursului său.
   Prin cel dintâi motiv, societatea recurentă susține, în principal, că Tribunalul a denaturat faptele supuse aprecierii sale în sensul că ar fi considerat că în mod valabil Comisia ar fi putut să motiveze însăși existența încălcărilor prin referire la un pretins context ilegal global de schimb de informații care conduc la restrângerea concurenței și la stabilizarea pieței plăcilor din ipsos.
   Prin al doilea motiv, recurenta invocă încălcarea normelor în materie de sarcină a probei, a principiului prezumției de nevinovăție și a corolarului său, principiul „in dubio pro reo”, în măsura în care Tribunalul ar fi considerat că a fost stabilită de către Comisie participarea recurentei la o încălcare unică, complexă și continuă în lipsa chiar a dovezilor susceptibile să stabilească existența și durata încălcării.
   Prin al treilea motiv, recurenta invocă încălcarea de către Tribunal a obligației de motivare, precum și a principiului egalității de tratament, în sensul că ar fi confirmat poziția Comisiei, care a considerat suficientă o serie de elemente de probă cu scopul de a stabili existența încălcării în sarcina recurentei, cu toate că aceleași elemente de probă ar fi fost considerate insuficiente pentru a stabili existența aceleiași încălcări în sarcina unei societăți concurente.
   Prin al patrulea motiv, recurenta susține că Tribunalul a încălcat principiile proporționalității și egalității de tratament în măsura în care nu ar fi limitat cuantumul de plecare al amenzii aplicate, care ar fi fost stabilit de Comisie fără a lua în considerare cifra de afaceri a Lafarge și cotele sale de piață în raport cu cele ale concurenților săi.
   Prin al cincilea motiv, recurenta impută Tribunalului săvârșirea mai multor erori de drept și neîndeplinirea obligației sale de motivare, în sensul că ar fi decis că în mod întemeiat Comisia a majorat amenda aplicată recurentei în temeiul recidivei, cu toate că nu exista nici temei legal, nici o condamnare definitivă de natură să motiveze o asemenea majorare. În această situație, Tribunalul ar fi încălcat și principiul general al legalității pedepselor, precum și al securității juridice și al bunei administrări a justiției.
   Prin al șaselea și ultimul motiv, recurenta susține, în sfârșit, că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că Comisia era îndreptățită să majoreze cuantumul de plecare al amenzii în temeiul efectului de descurajare, cu toate că aceasta ar fi trebuit să ia în considerare cuantumul final al amenzii pentru a aprecia oportunitatea sau lipsa oportunității majorării amenzii în temeiul acestui efect.

      (1)  Regulamentul nr. 17/62 al Consiliului din 7 februarie 1962, primul regulament de punere în aplicare a articolelor 85 și 86 din tratat (JO 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (3)  Decizia Comisiei din 27 octombrie 2002 în cauza COMP/E-1/37.152, Plăci din ipsos, JO 2005, L 166, p. 8).


title: Cauza T-257/07 R II: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 30 octombrie 2008 — Franța/Comisia ( Măsuri provizorii — Sănătate animală — Regulamentul (CE) nr. 999/2001 — Eradicarea anumitor forme transmisibile de encefalopatie spongiformă — Regulamentul (CE) nr. 746/2008 — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni juris — Urgență — Balanța intereselor )

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/26

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 30 octombrie 2008 — Franța/Comisia
   (Cauza T-257/07 R II)
   („Măsuri provizorii - Sănătate animală - Regulamentul (CE) nr. 999/2001 - Eradicarea anumitor forme transmisibile de encefalopatie spongiformă - Regulamentul (CE) nr. 746/2008 - Cerere de suspendare a executării - Fumus boni juris - Urgență - Balanța intereselor’)
   (2008/C 327/48)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard, R. Loosli-Surrans, A.-L. During și G. de Bergues, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Nolin și A. Bordes, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord (reprezentanți: inițial C. Gibbs și I. Rao, ulterior I. Rao, agenți, asistați de T. Ward, barrister)
   Obiectul
   Cerere de suspendare a executării Regulamentului (CE) nr. 746/2008 al Comisiei din 17 iunie 2008 de modificare a anexei VII la Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor reglementări pentru prevenirea, controlul și eradicarea anumitor forme transmisibile de encefalopatie spongiformă (JO L 202, p. 11), în măsura în care introduce, în capitolul A din anexa VII menționată, punctul 2.3 litera (b) punctul (iii), punctul 2.3 litera (d) și punctul 4.
   Dispozitivul

               1)

               Suspendă aplicarea anexei la Regulamentul (CE) nr. 746/2008 al Comisiei din 17 iunie 2008 de modificare a anexei VII la Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor reglementări pentru prevenirea, controlul și eradicarea anumitor forme transmisibile de encefalopatie spongiformă până la pronunțarea hotărârii principale în măsura în care introduce, în capitolul A din anexa VII la Regulamentul (CE) nr. 999/2001 din 22 mai 2001, punctul 2.3 litera (b) punctul (iii), punctul 2.3 litera (d) și punctul 4.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-135/08: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Schniga/Elaris și Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer) [ „Soiuri de plante — Cerere de acordare a protecției comunitare a soiurilor de plante pentru soiul de măr Gala Schnitzer — Examinare tehnică — Puterea de apreciere a OCSP — Obiecții — Articolul 55 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2100/94” ]

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/26

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Schniga/Elaris și Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer)
   (Cauza T-135/08) (1)

   (Soiuri de plante - Cerere de acordare a protecției comunitare a soiurilor de plante pentru soiul de măr Gala Schnitzer - Examinare tehnică - Puterea de apreciere a OCSP - Obiecții - Articolul 55 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2100/94)
   2010/C 301/42
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Schniga GmbH (Bolzano, Italia) (reprezentanți): G. Würtenberger și R. Kunze, avocați)

      Pârât: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP) (reprezentanți: B. Kiewiet și M. Ekvad, agenți)

      Celelalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OCSP, interveniente la Tribunal: Elaris SNC (Angers, Franța) și Brookfield New Zealand Ltd (Havelock North, Noua Zeelandă) (reprezentant: M. Eller, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei de recurs a OCSP din 21 noiembrie 2007 (cauzele A 003/2007 și A 004/2007) privind acordarea protecției comunitare a soiurilor de plante pentru soiul de plantă Gala Schnitzer.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei de recurs a Oficiului Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP) din 21 noiembrie 2007 (cauzele A 003/2007 și A 004/2007).

               2.

               Obligă OCSP la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Schniga GmbH.

               3.

               Elaris SNC și Brookfield New Zealand Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 142, 7.6.2008.


title: Cauza C-420/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 31 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles – Belgia) – Procedură penală împotriva U (Trimitere preliminară — Articolul 45 TFUE — Libera circulație a lucrătorilor — Obligație de înmatriculare a unui vehicul aparținând unei persoane cu reședința în Belgia și destinat să fie utilizat în Italia)

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 31 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles – Belgia) – Procedură penală împotriva U
   (Cauza C-420/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 45 TFUE - Libera circulație a lucrătorilor - Obligație de înmatriculare a unui vehicul aparținând unei persoane cu reședința în Belgia și destinat să fie utilizat în Italia))
   (2017/C 249/04)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

      Partea din procedura penală principală

   U

      Dispozitivul

   Articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia un lucrător rezident are obligația să înmatriculeze în acest stat membru un autovehicul al cărui proprietar este, dar care este deja înmatriculat într-un alt stat membru și care este destinat în principal a fi utilizat pe teritoriul acestui din urmă stat.

      (1)  JO C 346, 19.10.2015.


title: Cauza T-4/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 29 ianuarie 2009 — EMSA/Portugalia

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/35

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 29 ianuarie 2009 — EMSA/Portugalia
   (Cauza T-4/08) (1)

   (2009/C 82/61)

      Limba de procedură: portugheza

   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza T-409/16: Acțiune introdusă la 31 iulie 2016 – Makhlouf/Consiliul

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/12

         Acțiune introdusă la 31 iulie 2016 – Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-409/16)
   (2016/C 371/14)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Ehab Makhlouf (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii reclamantei ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               în consecință, anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 și a actelor subsecvente de punere în aplicare a acesteia, în măsura în care acestea o privesc pe reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-410/16, Makhlouf/Consiliul.


title: Cauza T-221/17: Acțiune introdusă la 15 aprilie 2017 – Mémora Servicios Funerarios/EUIPO – Chatenoud (MEMORAME)

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/47

         Acțiune introdusă la 15 aprilie 2017 – Mémora Servicios Funerarios/EUIPO – Chatenoud (MEMORAME)
   (Cauza T-221/17)
   (2017/C 239/59)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Mémora Servicios Funerarios SLU (Zaragoza, Spania) (reprezentanți: C. Marí Aguilar și J. Gallego Jiménez, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Georges Chatenoud (Thiviers, Franța)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „MEMORAME” – cererea de înregistrare nr. 12 929 071

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 10 februarie 2017 în cauza R 1308/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               pronunţarea unei hotărâri de anulare a deciziei EUIPO din 10 februarie 2017, prin care s-a admis în parte cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 12929071 „MEMORAME” formulată în cauza R 1308/2016-4 și, în consecință, respingerea în întregime a cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 12929071 „MEMORAME”;

               —

               pronunţarea unei hotărâri prin care pârâtul să fie obligat la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în conformitate cu articolul 87 alineatele (2) şi (3) din regulament.

      Motivele invocate

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.

               —

               Reclamanta subliniază că camera de recurs a EUIPO nu a luat în considerare în mod corespunzător faptul că marca anterioară „MEMORA” se bucură de un grad ridicat de notorietate pe teritoriul Uniunii Europene.


title: Cauzele conexate T-37/15 și T-38/15: Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2016 – Abertis Telecom Terrestre și Telecom Castilla-La Mancha/Comisia [„Ajutoare de stat — Televiziune digitală — Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Castilla-La Mancha — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă — Noțiunea de întreprindere — Activitate economică — Avantaj — Serviciu de interes economic general — Denaturare a concurenței — Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE — Ajutoare noi”]

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/28

         Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2016 – Abertis Telecom Terrestre și Telecom Castilla-La Mancha/Comisia
   (Cauzele conexate T-37/15 și T-38/15) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Televiziune digitală - Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Castilla-La Mancha - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă - Noțiunea de întreprindere - Activitate economică - Avantaj - Serviciu de interes economic general - Denaturare a concurenței - Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE - Ajutoare noi”])
   (2017/C 038/37)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Abertis Telecom Terrestre, SA (Barcelona, Spania), Telecom Castilla-La Mancha, SA (Toledo, Spania) (reprezentanți: inițial J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, A. Balcells Cartagena și M. Bolsa Ferruz, ulterior J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo și M. Bolsa Ferruz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, P. Němečková și B. Stromsky, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: SES Astra (Betzdorf, Luxemburg) (reprezentanți: F. González Díaz, F. Salerno și V. Romero Algarra, avocați)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei C(2014) 6846 final a Comisiei din 1 octombrie 2014 privind ajutorul de stat SA.27408 [(C 24/2010) (ex NN 37/2010, ex CP 19/2009)] acordat de autoritățile din Castilla-La Mancha pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Castilla-La Mancha, astfel cum a fost modificată prin decizia C(2015) 7193 final din 20 octombrie 2015, prin care au fost corectate anumite erori conținute în Decizia C(2014) 6846 final.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Abertis Telecom Terrestre, SA și Telecom Castilla-La Mancha, SA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și de SES Astra.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza T-210/14: Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2016 – Mederer/OAPI – Cadbury Netherlands International Holdings (Gummi Bear-Rings) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană — Marca figurativă Gummi Bear-Rings — Marca națională figurativă anterioară GUMMY — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/23

         Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2016 – Mederer/OAPI – Cadbury Netherlands International Holdings (Gummi Bear-Rings)
   (Cauza T-210/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană - Marca figurativă Gummi Bear-Rings - Marca națională figurativă anterioară GUMMY - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 118/24)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Mederer GmbH (Fürth, Germania) (reprezentanți: C. Sachs și O. Ruhl, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: V. Melgar și H. Kunz, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Cadbury Netherlands International Holdings BV (Breda, Țările de Jos) (reprezentant: A. Padial Martínez, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 16 decembrie 2013 (cauza R 225/2013-5), privind o procedură de opoziție între Cadbury Netherlands International Holdings BV și Mederer GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Mederer GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 245, 28.7.2014.


title: Cauza C-405/15 P: Recurs introdus la 24 iulie 2015 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 mai 2015 în cauza T-15/13, Group Nivelles/OAPI – Easy Sanitairy Solutions (canal de evacuare pentru duș)

text:
               12.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/6

         Recurs introdus la 24 iulie 2015 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 mai 2015 în cauza T-15/13, Group Nivelles/OAPI – Easy Sanitairy Solutions (canal de evacuare pentru duș)
   (Cauza C-405/15 P)
   (2015/C 337/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentanți: S. Bonne și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Group Nivelles NV și Easy Sanitary Solutions BV

      Concluziile recurentului

   Oficiul solicită:

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               obligarea reclamantei și a intervenientei în procedura desfășurată la Tribunal la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiu.

      Motivele și principalele argumente

   Tribunalul a încălcat articolul 63 alineatul (1) din [Regulamentul nr. 6/2002 (1)], în sensul că a constatat că desenul sau modelul anterior invocat în susținerea cererii de declarare a nulității este „ansamblul dispozitivului de evacuare a lichidelor, propus de întreprinderea Blücher”. Group Nivelles a invocat doar placa de acoperire divulgată atât de întreprinderea Blücher, cât și de alte întreprinderi, indiferent de forma cuvei.
   Tribunalul a încălcat articolul 25 alineatul (1) litera (b) din [Regulamentul nr. 6/2002] coroborat cu articolul 5 din [Regulamentul nr. 6/2002], în sensul că a decis că Oficiul avea obligația să compare desenul sau modelul comunitar contestat cu un desen sau cu un model anterior care ar rezulta din combinarea a două componente distincte, divulgate în documente diferite. Potrivit jurisprudenței Curții de Justiție, aplicabilă articolului 5 din [Regulamentul nr. 6/2002], desenul sau modelul contestat nu poate fi comparat cu „un amalgam de elemente specifice sau de părți ale unor desene sau modele industriale anterioare, ci [cu] impresia produsă de desene sau modele industriale anterioare individualizate și determinate”. Aparența unui produs astfel asamblat poate fi dedusă uneori din aparența părților sale constitutive, însă această aparență globală rămâne ipotetică sau, în orice caz, condiționată de numeroase aproximări. Or, noțiunea de identitate între două desene sau modele, specifică articolului 5 din [Regulamentul nr. 6/2002] se opune unei examinări comparative care este întemeiată pe ipoteze sau pe aproximări.
   Tribunalul a încălcat articolul 25 alineatul (1) litera (b) din [Regulamentul nr. 6/2002] coroborat cu articolul 6 și cu articolul 7 alineatul (1) din [Regulamentul nr. 6/2002] în sensul că a constatat că, în cazul în care desenele sau modelele comparate sunt încorporate în produse a căror natură sau destinație este diferită, această diferență poate determina imposibilitatea pentru utilizatorul avertizat relevant să cunoască desenul sau modelul anterior. Articolul 7 din [Regulamentul nr. 6/2002] recurge la o ficțiune juridică, prin care orice desen sau model „divulgat publicului” este prezumat că este cunoscut atât de publicul profesionist din sectorul vizat de desenul sau de modelul anterior, cât și de publicul utilizatorilor avertizați în raport cu tipul de produs vizat de desenul sau de modelul contestat. Odată ce este demonstrată divulgarea desenului sau a modelului anterior, trebuie să se considere că utilizatorul avertizat relevant are cunoștință atât despre desenul sau modelul anterior, cât și despre modalitățile de utilizare ale acestuia, astfel cum rezultă din probele și din argumentele prezentate de părți.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare (JO 2002 L 3, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 70).