title: Cauza C-81/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Suceava (România) la data de 14 februarie 2017 – Zabrus Siret SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Iași – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Suceava

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Suceava (România) la data de 14 februarie 2017 – Zabrus Siret SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Iași – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Suceava
   (Cauza C-81/17)
   (2017/C 161/11)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Suceava

      Părţile din acţiunea principală

      Recurentă: Zabrus Siret SRL

      Intimată: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Iași – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Suceava

      Întrebările preliminare

               1)

               Directiva 2006/112/CE (1), precum și principiile neutralității fiscale și proporționalității se opun, în împrejurări precum cele din litigiul principal, unei practici administrative și/sau interpretări a prevederilor din legislația națională prin care se împiedică verificarea și acordarea dreptului de rambursare a TVA-ului provenit din regularizări pentru operațiuni efectuate într-o perioadă anterioară perioadei de verificare și care a făcut obiectul unei inspecții fiscale în urma căreia organele fiscale nu au constatat deficiențe de natură să schimbe baza de impozitare a TVA-ului, deși aceleași dispoziții se interpretează în sensul că organele fiscale pot proceda la reverificarea unei perioade supuse anterior inspecției fiscale în temeiul unor date și informații suplimentare obținute ulterior în baza cooperării dintre autoritățile și instituțiile statului [?].

               2)

               Directiva 2006/112/CE, precum și principiile neutralității fiscale și proporționalității se interpretează că se opun, în împrejurări precum cele din litigiul principal, unor reglementări naționale cu caracter normativ care împiedică posibilitatea de corectare a erorilor materiale din deconturile TVA pentru perioade fiscale care au fost supuse inspecției fiscale afară de cazul în care corectarea se realizează în baza dispoziției de măsuri comunicate de organul de inspecție fiscală cu prilejul controlului anterior [?].

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului, din 28 noiembrie 2006, privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006 L 347, p. l, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-445/13 P: Recurs introdus la 12 august 2013 de Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 30 mai 2013 în cauza T-454/10: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon)/Comisia Europeană

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/15

         Recurs introdus la 12 august 2013 de Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 30 mai 2013 în cauza T-454/10: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon)/Comisia Europeană
   (Cauza C-445/13 P)
   2013/C 325/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) (reprezentanți: M. Merola, M.C. Santacroce, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea în întregime a hotărârii atacate;

               —

               declararea inadmisibilă a acțiunii procesatorilor industriali de fructe și de legume și, în consecință, admiterea concluziilor prezentate de reclamantele în primă instanță;

               —

               cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea decide că acțiunile în anulare sunt admisibile (quad non), anularea hotărârii atacate pentru erori de drept grave și vădite, precum și pentru motivare în drept insuficientă și contradictorie, astfel cum se explică în recurs, și trimiterea cauzei Tribunalului pentru examinarea pe fond;

               —

               cu titlu subsidiar, dacă Curtea decide să mențină (quad non) aprecierea Tribunalului cu privire la fondul cauzei, anularea în parte a hotărârii privind efectele anulării articolului 60 alineatul (7) din Regulamentul nr. 543/2011 (1) din cauza faptului că este întemeiată pe o motivare contradictorie, care încalcă de asemenea principiile securității juridice și încrederii legitime, dată fiind durata și funcționarea programelor operaționale;

               —

               obligarea reclamantelor în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe sau soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată efectuate în primă instanță și în apel, în cazul în care cauza este trimisă Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susțin că, în hotărârea atacată, Tribunalul:

               —

               a apreciat în mod eronat admisibilitatea acțiunii în cauza T-454/10, în măsura în care se referă la anexa VIII la Regulamentul nr. 1580/2007 (2), în particular atunci când consideră că anexa VIII formează un ansamblu cu articolul 52 alineatul (2a) al doilea paragraf din regulamentul menționat anterior, fără să își dea seama că această din urmă dispoziție nu a adus nicio modificare cuprinsului anexei VIII, care a admis întotdeauna finanțarea din partea Uniunii a acțiunilor și investițiilor cu privire la anumite activități de prelucrare;

               —

               a apreciat în mod eronat calitatea procesuală a reclamantelor în primă instanță pentru a introduce acțiunile în anulare în temeiul articolului 263 alineatele (4) și (6) TFUE;

               —

               a hotărât în mod eronat că dispozițiile atacate au fost adoptate cu încălcarea Regulamentului unic OCP, prezumând în mod greșit că acest regulament excludea din domeniul de aplicare al finanțării europene toate activitățile exercitate de organizațiile de producători, altele decât producția de produse proaspete (indiferent dacă sunt destinate consumului sau procesării);

               —

               a aplicat în mod eronat principiul nediscriminării, confundându-l cu principiul concurenței nedenaturate între actori egali de pe piață, și a omis că sectorul agricol este supus propriilor reguli în cadrul politicii agricole comune;

               —

               în ceea ce privește efectele anulării, a aplicat în mod eronat articolul 264 alineatul (2) TFUE, prin efectuarea unei distincții între articolul 52 alineatul (2a) al doilea paragraf din fostul Regulament nr. 1580/2007 și articolul 50 alineatul (3) din Regulamentul nr. 543/2011, pe de o parte, și articolul 60 alineatul (7) din Regulamentul nr. 543/2011, pe de altă parte, precum și prin pronunțarea unei hotărâri care este imposibil de executat, în temeiul articolului 60 alineatul (7) din Regulamentul nr. 543/2011.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate (JO L 157, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1580/2007 al Comisiei din 21 decembrie 2007 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 2200/96, (CE) nr. 2201/96 și (CE) nr. 1182/2007 ale Consiliului în sectorul fructelor și legumelor (JO L 350, p. 1).


title: Cauza F-119/12: Acțiune introdusă la 17 octombrie 2012 — ZZ/Europol

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/36

         Acțiune introdusă la 17 octombrie 2012 — ZZ/Europol
   (Cauza F-119/12)
   2012/C 379/61
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: J.-J. Ghosez, avocat)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Europol de a nu reînnoi contractul reclamantei pe o perioadă nedeterminată și obligarea Europol la plata diferenței dintre remunerația pe care reclamanta ar fi putut să o primească dacă ar fi continuat să își exercite atribuțiile în cadrul Europol și orice altă indemnizație primită efectiv începând cu 1 iunie 2012.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei adoptate de pârât la 3 aprilie 2012 prin care pârâtul o informează pe reclamantă că nu îi va reînnoi contractul pe perioadă determinată care va expira la 31 mai 2012;

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamantă a diferenței dintre, pe de o parte, cuantumul remunerației pe care ar fi putut să o primească dacă ar fi continuat să își exercite atribuțiile în cadrul acestuia și, pe de altă parte, cuantumul remunerației, al onorariilor, al indemnizației de șomaj sau al oricărei alte indemnizații compensatorii primite efectiv de reclamantă începând cu data de 1 iunie 2012 în locul remunerației pe care o primea în calitate de agent temporar;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-433/15: Acțiune introdusă la 27 iulie 2015 – Bank Saderat/Consiliul

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/40

         Acțiune introdusă la 27 iulie 2015 – Bank Saderat/Consiliul
   (Cauza T-433/15)
   (2015/C 320/58)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Saderat plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentanţi: S. Jeffrey, S. Ashley şi A. Irvine, Solicitors şi M.-E. Demetriou şi R. Blakeley, Barristers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea Consiliului la plata următoarelor sume:

                           —

                           8 8 9 06  191 de euro pentru prejudiciul material produs până la data formulării prezentei acțiuni;

                           —

                           8 7 13  285 de euro cu titlu de dobândă pentru suma menționată la prima liniuță de mai sus, la care să se adauge o dobândă de 10  377 de euro pe zi până la data pronunțării hotărârii sau, cu titlu subsidiar, rata principală de refinanțare a Băncii Centrale Europene + 2 % pe an până la data pronunțării hotărârii ori, cu titlu mai subsidiar, o rată și pentru o perioadă apreciate corespunzătoare de către Tribunal;

                           —

                           o rată zilnică de 54  716 euro pentru prejudiciul material aferent perioadei de la data formulării prezentei acțiuni până la finalul examinării acesteia;

                           —

                           dobânzi la suma totală calculată potrivit celei de a treia liniuțe de mai sus la o rată de 4,2601 % pe an până la data pronunțării hotărârii, sau, cu titlu subsidiar, la rata principală de refinanțare a Băncii Centrale Europene + 2 % pe an până la data pronunțării hotărârii ori, cu titlu mai subsidiar, la o rată și pentru o perioadă apreciate corespunzătoare de către Tribunal;

                           —

                           3 2 9 64  320 de euro pentru prejudiciul material ulterior finalizării examinării acțiunii;

                           —

                           1 0 00  000 de euro pentru prejudiciul moral;

                           —

                           dobânzi ulterioare hotărârii la sumele menționate la cele șase liniuțe de mai sus la o rată de 4,2601 % pe an până la data plății sau, cu titlu subsidiar, la rata principală de refinanțare a Băncii Centrale Europene + 2 % pe an până la data plății ori, cu titlu mai subsidiar, la o rată și pentru o perioadă apreciate corespunzătoare de către Tribunal; și

                           —

                           cheltuielile de judecată efectuate de Bancă în legătură cu prezenta acțiune;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta invocă faptul că impunerea de măsuri restrictive asupra sa de către Consiliul Uniunii Europene a constituit o încălcare suficient de serioasă a unor obligații care au ca obiect să confere drepturi reclamantei și, în consecință, este angajată răspunderea extracontractuală a Uniunii Europene.
   Potrivit reclamantei, această încălcare a constituit cauza directă a unui prejudiciu material și moral semnificativ pe care l-a suferit, pentru care are dreptul la reparație.


title: Cauza T-561/13: Acțiune introdusă la 24 octombrie 2013 — Spania/Comisia

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/37

         Acțiune introdusă la 24 octombrie 2013 — Spania/Comisia
   (Cauza T-561/13)
   2013/C 367/67
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea în parte a deciziei atacate în măsura în care exclude cheltuielile efectuate de Regatul Spaniei în cadrul ajutorului ICDN [Indemnizaciones Compensatorias de las Desventajas Naturales (Indemnizații compensatorii pentru handicapuri naturale)] al programului de dezvoltare rurală 2007-2013 din Galicia, în cuantum de 757 968,97 euro, care corespund noțiunii „handicapuri naturale” și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei de punere în aplicare 2013/433/UE a Comisiei din 13 august 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR).
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 10 alineatele (2) și (4) și a articolului 14 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1975/2006.

                           —

                           În această privință se susține că obligația de numărare a animalelor în cadrul controalelor la fața locului în temeiul ajutorului ICDN este contrară caracterului de continuitate al coeficientului de încărcare și principiului egalității de tratament; Comisia a interpretat dispozițiile menționate în mod greșit considerând că sistemul spaniol nu este adecvat pentru verificarea îndeplinirii criteriului de încărcare.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1082/2003 și a articolului 26 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 796/2004.

                           —

                           În această privință se susține că decizia atacată încalcă dispozițiile citate în măsura în care se impune efectuarea numărării animalelor în cazul unui control la fața locului în vederea verificării criteriului coeficientului de încărcare.


title: Cauza T-285/17: Acțiune introdusă la 12 mai 2017 – Yanukovych/Consiliul

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/37

         Acțiune introdusă la 12 mai 2017 – Yanukovych/Consiliul
   (Cauza T-285/17)
   (2017/C 231/46)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Viktor Fedorovych Yanukovych (Kiev, Ucraina) (reprezentant: T. Beazley, QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei (PESC) 2017/381 a Consiliului din 3 martie 2017 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2017, L 58, p. 34) în măsura în care se aplică reclamantului;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/374 al Consiliului din 3 martie 2017 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2017, L 58, p. 1) în măsura în care se aplică reclamantului;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe inexistența unui temei juridic corespunzător la dispoziția Consiliului pentru actele atacate.

                           —

                           Decizia atacată nu a îndeplinit condițiile care permiteau Consiliului să se întemeieze pe articolul 29 TUE.

                           —

                           Nu au fost îndeplinite condițiile pentru întemeierea pe articolul 215 TFUE întrucât nu a existat o decizie validă în temeiul capitolului 2 din titlul V TUE.

                           —

                           Nu a existat o legătură suficientă pentru invocarea articolului 215 TFUE împotriva reclamantului.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe un abuz de putere al Consiliului.

                           —

                           Obiectivul real al Consiliului în punerea în aplicare a actelor atacate a fost în esență încercarea de a intra în grațiile actualului regim din Ucraina (astfel încât Ucraina să strângă relațiile cu Uniunea Europeană), iar nu scopurile sau justificările invocate în actele atacate.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe nerespectarea de către Consiliu a obligației de motivare.

                           —

                           „Motivarea” adoptată în actele atacate pentru includerea reclamantului (în afara faptului că este eronată) este formală, inadecvată și particularizată în mod necorespunzător.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că reclamantul nu îndeplinește criteriile prevăzute pentru includerea unei persoane în listă la momentul relevant.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe erori manifeste de apreciere ale Consiliului la includerea reclamantului în cadrul măsurilor atacate. Redesemnându-l pe reclamant în pofida lipsei evidente de legătură dintre „motivare” și criteriile de desemnare pertinente, Consiliul a săvârșit o eroare manifestă.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantului și/sau pe refuzul unei protecții jurisdicționale efective. Printre altele, Consiliul nu a consultat în mod corespunzător reclamantul înainte de redesemnare, iar reclamantului nu i s-a oferit o oportunitate corespunzătoare sau justă fie să corecteze erori, fie să prezinte informații referitoare la circumstanțele sale personale.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate al reclamantului, conform articolului 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin aceea că, printre altele, măsurile restrictive reprezintă o limitare nejustificată și disproporționată a acestui drept.


title: Cauza C-152/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação de Lisboa (Portugalia) la 30 martie 2015 – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação de Lisboa (Portugalia) la 30 martie 2015 – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL
   (Cauza C-152/15)
   (2015/C 205/23)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Cruz & Companhia Lda

      Pârâte: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL

      Întrebările preliminare

   Tribunal da Relação de Lisboa solicită Curţii să stabilească dacă:

               —

               o garanție bancară, furnizată pentru a obține un avans din restituirile la export, nu poate fi pusă în executare pentru neîndeplinirea „celorlalte condiții”, neîndeplinire care a fost verificată doar prin intermediul controalelor desfășurate ulterior efectuării exportului și vămuirii mărfurilor respective;

               —

               sau, dimpotrivă, în sensul că garanția respectivă poate fi pusă în executare pentru neîndeplinirea „celorlalte condiții”, care au fost verificate numai ulterior vămuirii.


title: Cauza T-777/14: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2014 – Fon Wireless/OAPI – Henniger (NEOFON – FON ET AL.)

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/41

         Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2014 – Fon Wireless/OAPI – Henniger (NEOFON – FON ET AL.)
   (Cauza T-777/14)
   (2015/C 026/52)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Fon Wireless Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Devaureix și L. Montoya Terán, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Andreas Henniger (Starnberg, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „Neofon” – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 10 674 893.

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 septembrie 2014 în cauza R 2519/2013-4.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și, în consecință, adoptarea măsurilor care se impun pentru a asigura caracterul efectiv al deciziei Curții;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-346/11: Acțiune introdusă la 7 iulie 2011 — Gollnisch/Parlamentul European

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/42

         Acțiune introdusă la 7 iulie 2011 — Gollnisch/Parlamentul European
   (Cauza T-346/11)
   2011/C 252/92
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Bruno Gollnisch (Limonest, Franța) (reprezentant: G. Dubois, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Parlamentului European din 10 mai 2011 de ridicare a imunității parlamentare a reclamantului și de adoptare a raportului nr. A7-0155/2011;

               —

               acordarea sumei de 8 000 EUR domnului Gollnisch, cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit;

               —

               acordarea sumei de 4 000 EUR domnului Gollnisch, cu titlu de cheltuieli efectuate pentru reprezentarea sa și pentru pregătirea prezentei acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul urmărește să obțină, pe de o parte, anularea deciziei Parlamentului European din 10 mai 2011 de adoptare a raportului Comisiei pentru afaceri juridice (A7-0155/2011) și de respingere a cererii de apărare a imunității și a privilegiilor domnului Bruno Gollnisch [2010/2284(IMM)] și, pe de altă parte, despăgubiri în vederea reparării prejudiciului moral pe care reclamantul pretinde că l-a suferit în urma adoptării deciziei atacate.
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe nerespectarea articolului 9 din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene din 8 aprilie 1965.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe necesitatea aplicării în speță a articolului 9 din protocolul menționat.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe atingerea adusă practicii constante a Comisiei pentru afaceri juridice a Parlamentului European.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe nerespectarea securității juridice a dreptului Uniunii și pe atingerea adusă încrederii legitime.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe atingerea adusă independenței deputatului.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe nerespectarea dispozițiilor Regulamentului intern al Parlamentului European referitoare la procedura care poate conduce la invalidarea mandatului unui deputat.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului contradictorialității și a dreptului la apărare al reclamantului.


title: Cauza T-182/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 iulie 2009 — Comisia/Atlantic Energy ( Clauză compromisorie — Contract pentru acordarea unui ajutor financiar încheiat în cadrul unei program specific în domeniul energiei nenucleare — Nerespectarea contractului — Rambursarea sumelor plătite — Compensare legală — Procedură de judecare în lipsă )

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/35

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 iulie 2009 — Comisia/Atlantic Energy
   (Cauza T-182/08) (1)

   („Clauză compromisorie - Contract pentru acordarea unui ajutor financiar încheiat în cadrul unei program specific în domeniul energiei nenucleare - Nerespectarea contractului - Rambursarea sumelor plătite - Compensare legală - Procedură de judecare în lipsă”)
   2009/C 205/63
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: inițial A.-M. Rouchaud-Joët și S. Lejeune, ulterior A.-M. Rouchaud-Joët și F. Mirza, agenți, asistați de M. Jarvis, barrister)

      Pârâtă: Atlantic Energy Ltd (Truro, Cornouailles, Regatul Unit)

      Obiectul

   Acțiune formulată de Comisie în temeiul articolului 238 CE în vederea obligării pârâtei la rambursarea unui avans plătit de Comunitatea Europeană, majorat cu dobânzi, în cadrul contractului BU 183/95 UK/AT

      Dispozitivul

               1)

               Obligă Atlantic Energy Ltd la rambursarea către Comisia Comunităților Europene a sumei de 226 010 euro, majorată cu dobânzile prevăzute la articolul 23.1 din condițiile generale ale contractului BU 183/95 UK/AT pentru perioadele cuprinse, pe de o parte, între 1 iunie 1996 și 28 februarie 2002 și, pe de altă parte, între 16 iulie 2002 și 31 mai 2008, și diminuată cu suma de 3 610,53 euro, suma finală fiind la rândul ei majorată cu dobânzile prevăzute la articolul 23.1 din condițiile generale menționate anterior, începând cu 1 iunie 2008 și până la stingerea completă a datoriei.

               2)

               Obligă Atlantic Energy Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008.


title: Cauza C-443/07 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2008 — Isabel Clara Centeno Mediavilla, Delphine Fumey, Eva Gerhards, Iona M. S. Hamilton, Raymond Hill, Jean Huby, Patrick Klein, Domenico Lombardi, Thomas Millar, Miltiadis Moraitis, Ansa Norman Palmer, Nicola Robinson, François-Xavier Rouxel, Marta Silva Mendes, Peter van den Hul, Fritz Von Nordheim Nielsen, Michaël Zouridakis/Comisia Comunităților Europene, Consiliul Uniunii Europene (Recurs — Statutul funcționarilor — Excepția de nelegalitate a articolului 12 alineatul (3) din anexa XIII privind încadrarea funcționarilor recrutați după 1 mai 2004 — Consultarea Comitetului pentru statutul funcționarilor — Neîncălcarea drepturilor dobândite și a principiului egalității de tratament)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/18

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2008 — Isabel Clara Centeno Mediavilla, Delphine Fumey, Eva Gerhards, Iona M. S. Hamilton, Raymond Hill, Jean Huby, Patrick Klein, Domenico Lombardi, Thomas Millar, Miltiadis Moraitis, Ansa Norman Palmer, Nicola Robinson, François-Xavier Rouxel, Marta Silva Mendes, Peter van den Hul, Fritz Von Nordheim Nielsen, Michaël Zouridakis/Comisia Comunităților Europene, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-443/07 P) (1)

   (Recurs - Statutul funcționarilor - Excepția de nelegalitate a articolului 12 alineatul (3) din anexa XIII privind încadrarea funcționarilor recrutați după 1 mai 2004 - Consultarea Comitetului pentru statutul funcționarilor - Neîncălcarea drepturilor dobândite și a principiului egalității de tratament)
   (2009/C 44/29)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurenți: Isabel Clara Centeno Mediavilla, Delphine Fumey, Eva Gerhards, Iona M. S. Hamilton, Raymond Hill, Jean Huby, Patrick Klein, Domenico Lombardi, Thomas Millar, Miltiadis Moraitis, Ansa Norman Palmer, Nicola Robinson, François-Xavier Rouxel, Marta Silva Mendes, Peter van den Hul, Fritz Von Nordheim Nielsen, Michaël Zouridakis (reprezentanți: G. Vandersanden și L. Levi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Curall și H. Krämer, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Arpio Santacruz și M. Bauer, agenți)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra extinsă) din 11 iulie 2007, Centeno Mediavilla și alții/Comisia (T-58/05) prin care Tribunalul a respins acțiunile reclamanților prin care urmăreau anularea deciziilor prin care aceștia au fost numiți funcționari stagiari în măsura în care prin aceste decizii se stabilește încadrarea funcționarilor menționați potrivit dispozițiilor tranzitorii ale articolului 12 alineatul (3) din anexa XIII la Statutul funcționarilor Comunităților Europene, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE, Euratom) nr. 723/2004 din 22 martie 2004 (JO L 124, p. 1) — Consecința intrării în vigoare a noului Statut al funcționarilor asupra situației persoanelor înscrise pe lista candidaților eligibili sau pe lista de rezervă în vederea unor recrutări ulterioare înainte de data intrării în vigoare a noului statut, la 1 mai 2004, dar care au fost recrutate după această dată — Principiul securității juridice, al încrederii legitime și al egalității de tratament — Întinderea obligației de motivare
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Le obligă pe doamnele Centeno Mediavilla, Fumey, Gerhards, Hamilton, pe domnii Hill, Huby, Klein, Lombardi, Millar, Moraitis, pe doamnele Palmer, Robinson, pe domnul Rouxel, pe doamna Silva Mendes, și pe domnii van den Hul, Von Nordheim Nielsen și Zouridakis la plata cheltuielilor de judecată efectuate în recurs.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza T-270/16 P: Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2017 – Kerstens/Comisia („Recurs — Funcție publică — Funcționari — Respingerea acțiunii în primă instanță — Acte contrare demnității funcției publice — Difuzarea de afirmații insultătoare referitoare la un alt funcționar — Procedură disciplinară — Anchetă sub forma unei examinări a faptelor — Sancțiunea disciplinară a mustrării — Neregularitate procedurală — Consecințele neregularității”)

text:
               27.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/12

         Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2017 – Kerstens/Comisia
   (Cauza T-270/16 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Respingerea acțiunii în primă instanță - Acte contrare demnității funcției publice - Difuzarea de afirmații insultătoare referitoare la un alt funcționar - Procedură disciplinară - Anchetă sub forma unei examinări a faptelor - Sancțiunea disciplinară a mustrării - Neregularitate procedurală - Consecințele neregularității”))
   (2017/C 095/20)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Petrus Kerstens (Overijse, Belgia) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Bohr și C. Ehrbar, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 18 martie 2016, Kerstens/Comisia (F-23/15, EU:F:2016:65) și având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 18 martie 2016, Kerstens/Comisia (F-23/15, EU:F:2016:65), în măsura în care respinge cererea de anulare a deciziei Comisiei Europene din 15 aprilie 2014 prin care se aplică domnului Petrus Kerstens sancțiunea mustrării.

               2)

               Anulează decizia Comisiei din 15 aprilie 2014 prin care se aplică domnului Kerstens sancțiunea mustrării.

               3)

               Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de recurs și procedurii în primă instanță.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza C-261/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Stuttgart — Germania) — Executarea unui mandat european de arestare emis împotriva lui Gaetano Mantello (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie penală — Mandat european de arestare — Decizia-cadru 2002/584/JAI — Articolul 3 punctul 2 — Ne bis in idem — Noțiunea aceleași fapte — Posibilitatea autorității judiciare de executare de a refuza executarea unui mandat european de arestare — Hotărâre definitivă în statul membru emitent — Deținere de stupefiante — Trafic de stupefiante — Organizație criminală)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/13

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Stuttgart — Germania) — Executarea unui mandat european de arestare emis împotriva lui Gaetano Mantello
   (Cauza C-261/09) (1)

   (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Mandat european de arestare - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Articolul 3 punctul 2 - Ne bis in idem - Noțiunea „aceleași fapte” - Posibilitatea autorității judiciare de executare de a refuza executarea unui mandat european de arestare - Hotărâre definitivă în statul membru emitent - Deținere de stupefiante - Trafic de stupefiante - Organizație criminală)
   2011/C 13/20
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Stuttgart

      Partea din acțiunea principală

   Gaetano Mantello

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberlandesgericht Stuttgart — Interpretarea articolului 3 punctul 2 din Decizia-cadru a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3) — Principiul „non bis in idem” la nivel național — Posibilitate a autorității judiciare de executare de a refuza executarea unui mandat de european de arestare emis în vederea efectuării cercetării penale în legătură cu fapte care au făcut, în parte, obiectul unei sentințe definitive în statul membru emitent — Noțiunea „același fapt” — Situație în care toate faptele aflate la originea mandatului european de arestare erau cunoscute de către serviciile de anchetă din statul membru de emitent în cadrul primei proceduri penale, însă nu au fost utilizate pentru rațiuni ce țin de tactica anchetei

      Dispozitivul

   În scopul emiterii și al executării unui mandat european de arestare, noțiunea „aceleași fapte” care figurează la articolul 3 punctul 2 din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre constituie o noțiune autonomă de drept al Uniunii.
   În împrejurări precum cele din acțiunea principală, în care, ca răspuns la o solicitare de informații, în sensul articolului 15 alineatul (2) din această decizie-cadru, formulată de autoritatea judiciară de executare, autoritatea judiciară emitentă, în temeiul dreptului său național și cu respectarea cerințelor care decurg din noțiunea „aceleași fapte”, astfel cum este consacrată la același articol 3 punctul 2, a constatat în mod expres că precedenta hotărâre pronunțată în ordinea sa juridică nu constituia o hotărâre definitivă cu privire la faptele vizate în mandatul său de arestare și, prin urmare, nu se opunea urmăririi vizate în mandatul de arestare menționat, autoritatea judiciară de executare nu are niciun motiv să aplice, în legătură cu o asemenea hotărâre, motivul de neexecutare obligatorie prevăzut la articolul 3 punctul 2 menționat.

      (1)  JO C 220, 12.9.2009.


title: Cauza C-259/07: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 31 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2005/51/CE — Achiziții publice — Proceduri de atribuire a contractelor — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/9

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 31 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-259/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2005/51/CE - Achiziții publice - Proceduri de atribuire a contractelor - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2008/C 79/15)
   Limba de procedură: suedeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Kukovec și K. Nyberg, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei (reprezentant: A. Falk, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2005/51/CE a Comisiei din 7 septembrie 2005 de modificare a anexei XX la Directiva 2004/17/CE și a anexei VIII la Directiva 2004/18/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului privind contractele de achiziții publice (JO L 257, p. 127, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 220)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/51/CE a Comisiei din 7 septembrie 2005 de modificare a anexei XX la Directiva 2004/17/CE și a anexei VIII la Directiva 2004/18/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului privind contractele de achiziții publice, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 183, 4.8.2007.


title: Cauza F-31/09: Acțiune introdusă la 26 martie 2009 — Noël/Consiliul

text:
               6.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/22

         Acțiune introdusă la 26 martie 2009 — Noël/Consiliul
   (Cauza F-31/09)
   2009/C 129/38
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Isabelle Noël (Rosières-Saint-André, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de numire a reclamantei funcționar stagiar în măsura în care această decizie o afectează în cariera AST 1-7.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei din 13 noiembrie 2006 de numire a reclamantei funcționar în măsura în care această decizie o afectează în cariera AST 1-7;

               —

               obligarea Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-251/11: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 8 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal administratif de Rennes — Franța) — Martial Huet/Université de Bretagne Occidentale (Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP — Clauza 5 punctul 1 — Contracte de muncă pe durată determinată succesive — Măsuri de prevenire a folosirii abuzive a unor astfel de contracte — Transformarea ultimului contract pe durată determinată într-un contract pe durată nedeterminată — Obligația de a prelua în mod identic principalele clauze ale ultimului contract pe durată determinată)

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/3

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 8 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal administratif de Rennes — Franța) — Martial Huet/Université de Bretagne Occidentale
   (Cauza C-251/11) (1)

   (Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauza 5 punctul 1 - Contracte de muncă pe durată determinată succesive - Măsuri de prevenire a folosirii abuzive a unor astfel de contracte - Transformarea ultimului contract pe durată determinată într-un contract pe durată nedeterminată - Obligația de a prelua în mod identic principalele clauze ale ultimului contract pe durată determinată)
   2012/C 126/04
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal administratif de Rennes

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Martial Huet

      Pârâtă: Université de Bretagne Occidentale

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal administratif de Rennes — Interpretarea Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129) — Contracte succesive pe durată determinată în sectorul public — Obligația de a prelua în mod identic principalele clauze ale ultimului contract pe durată determinată în cazul transformării într-un contract de muncă pe durată nedeterminată — Principiul echivalenței și principiul interdicției de a reduce nivelul de protecție anterior

      Dispozitivul

   Clauza 5 din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, prevăzut în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie să fie interpretată în sensul că un stat membru, care prevede în legislația sa națională transformarea contractelor de muncă pe durată determinată într-un contract de muncă pe durată nedeterminată atunci când contractele de muncă pe durată determinată au atins o anumită durată, nu este ținut să impună, în contractul de muncă pe durată nedeterminată, preluarea în mod identic a clauzelor principale cuprinse în contractul precedent. Cu toate acestea, pentru a nu aduce atingere obiectivelor urmărite de Directiva 1999/70 și efectului său util, acest stat membru trebuie să se asigure că transformarea contractelor de muncă pe durată determinată într-un contract de muncă pe durată nedeterminată nu este însoțită de modificări substanțiale ale clauzelor contractului precedent într-un sens care să fie, în mod global, defavorabil persoanei interesate, în cazul în care obiectul misiunii acesteia și natura funcției sale rămân aceleași.

      (1)  JO C 238, 13.8.2011.


title: Cauza T-293/08: Acțiune introdusă la 24 iulie 2008 — BASF Plant Science GmbH și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/28

         Acțiune introdusă la 24 iulie 2008 — BASF Plant Science GmbH și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-293/08)
   (2008/C 272/55)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamanți: BASF Plant Science GmbH (Ludwigshafen, Germania), Plant Science Sweden AB (Svalöv, Suedia), Amylogene HB (Svalöv, Suedia) și BASF Plant Science Holding GmbH (Ludwigshafen, Germania) (reprezentanți: D. Waelbroeck, lawyer, U. Zinsmeister, lawyer și D. Slater, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               Constatarea faptului că prezenta cerere este admisibilă și fondată;

               —

               constatarea faptului că, prin neluarea măsurilor necesare prevăzute la articolul 18 din Directiva 2001/18/CE din 12 martie 2001 și la articolul 5 din Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 și neadoptarea Deciziei Amflora, Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestor articole; alternativ

               —

               anularea deciziei Comisiei de acordare a unui mandat în favoarea EFSA „pentru a emite o opinie consolidată cu privire la utilizarea markerilor genetici care prezintă rezistență la antibiotice (ARM) utilizați ca markeri genetici în plante modificate genetic” din 14 mai 2008 și suspendarea procedurii care a determinat adoptarea Deciziei Amflora, notificată reclamanților prin scrisoare la 19 mai 2008;

               —

               adoptarea măsurilor de cercetare judecătorească solicitate;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor ocazionate de prezenta procedură.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanții invocă faptul că, prin neadoptarea unei decizii cu privire la solicitarea autorizației de introducere pe piață a unui cartof modificat genetic („cartoful Amflora”) pentru uz industrial în conformitate cu Directiva 2001/18/CE (1), Comisia și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 18 alineatul (1) din directiva menționată și al articolului 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE a Consiliului („Decizia Comitologie”) (2) și, prin urmare, a omis să acționeze în sensul articolului 232 CE.
   Reclamanții susțin că obligația Comisiei de a adopta o astfel de decizie în termenul prevăzut în Directiva 2001/18/CE este confirmată de asemenea de un număr de factori, precum (a) nevoia de a menține echilibrul instituțional, (b) o examinare mai atentă a temeiului juridic al solicitării Comisiei și (c) principiile generale de drept comunitar.
   Cu toate acestea, reclamanții arată că, în cazul în care Curtea apreciază că scrisoarea Comisiei din 19 mai 2008 constituie o definire a poziției Comisiei și că, prin urmare, acțiunea reclamanților de constatare a abținerii de a acționa este inadmisibilă, solicitarea acestora adresată Curții cu titlu subsidiar este de anulare a Deciziei Comisiei din 14 mai 2008 de acordare a unui mandat în favoarea EFSA pentru a emite o opinie consolidată, și de suspendare a procedurii pendinte în vederea unei a cincea evaluări științifice, care a determinat adoptarea deciziei contestate.
   Reclamanții susțin că, prin adoptarea deciziei contestate, și prin amânarea, în acest mod, a adoptării Deciziei Amflora, Comisia a încălcat articolul 18 alineatul (1) din Directiva 2001/18 și articolul 5 alineatul (6) punctul 3 din Decizia Comitologie, care impuneau ca Decizia Amflora să fie adoptată în termen de 120 de zile de la declanșarea procedurii comunitare, precum și principiile fundamentale de drept comunitar ale proporționalității, bunei administrări, încrederii legitime, securității juridice și nediscriminării.

      (1)  Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului (JO 2001, L 106, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 75).

      (2)  Decizia Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (JO 1999 C 184, p. 23, Ediție specială, 10/vol. 2, p. 159).


title: Cauza T-177/11: Ordonanța Tribunalului din 30 august 2011 — PASP și alții/Consiliul

text:
               15.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/10

         Ordonanța Tribunalului din 30 august 2011 — PASP și alții/Consiliul
   (Cauza T-177/11) (1)

   2011/C 305/12
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza C-439/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 13 septembrie 2010 — SC DRA SPEED SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 13 septembrie 2010 — SC DRA SPEED SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău
   (Cauza C-439/10)
   ()
   2010/C 328/24
   Limba de procedură: română

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Bacău

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: SC DRA SPEED SRL

      Pârâte: Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

      Întrebările preliminare

               1.

               Art. 110 paragraful 1, (fost nr. 90) din T.C.E., în temeiul căruia nici un stat membru nu aplică, direct sau indirect, produselor altor state membre impozite interne de orice natură mai mari decât cele care se aplică, direct sau indirect, produselor naționale similare, se opune instituirii unei taxe de poluare pentru autovehicule, taxă impusă cu ocazia primei înmatriculări pe teritoriul unui stat membru, prezentând caracteristicile instituite prin OUG nr. 50/2008, taxă ce poate reprezenta un impozit intern asupra bunurilor provenind din alte state membre, având în vedere că taxa nu se percepe cu ocazia reînmatriculării unui autovehicul în România, autovehicul care prezintă aceleași caracteristici cu un autovehicul second-hand importat ?

               2.

               Art. 110 paragraf 2, (fost nr. 90) din T.C.E., în temeiul căruia nici un stat membru nu aplică, direct sau indirect, produselor altor state membre impozite interne de natură să protejeze indirect alte sectoare de producție, se opune instituirii unei taxe de poluare pentru autovehicule, taxă impusă cu ocazia primei înmatriculări pe teritoriul unui stat membru, prezentând caracteristicile instituite prin Ordonanța de Urgență a Guvernului nr.50/2008, având în vedere că prin Ordonanța de Urgență a Guvernului nr.218/2008 este exceptată de la plata taxei de poluare categoria de autoturisme care corespunde caracteristicilor tehnice ale autoturismelor produse în România ?


title: Cauza T-500/11: Ordonanța Tribunalului din 9 februarie 2012 — Germania/Comisia

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/29

         Ordonanța Tribunalului din 9 februarie 2012 — Germania/Comisia
   (Cauza T-500/11) (1)

   2012/C 89/50
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 355, 3.12.2011.


title: Cauza C-224/14 P: Recurs introdus la 7 mai 2014 de Lidl Stiftung & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 27 februarie 2014 în cauza T-226/12, Lidl Stiftung & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/17

         Recurs introdus la 7 mai 2014 de Lidl Stiftung & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 27 februarie 2014 în cauza T-226/12, Lidl Stiftung & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-224/14 P)
   2014/C 282/23
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Lidl Stiftung & Co. KG (reprezentanți: M. Wolter, M. Kefferpütz, A. K. Marx, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 27 februarie 2014 (cauza T-226/12);

               —

               în cazul în care recursul este declarat fondat, anularea Deciziei Camerei întâi de recurs din 21 martie 2012 (R 2380/2010-1), potrivit concluziilor acțiunii în fața Tribunalului;

               —

               obligarea OAPI, în calitate de pârât în acțiunea în fața Tribunalului, la plata cheltuielilor de judecată ale procedurii în fața Tribunalului și ale procedurii de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul recursului, Lidl Stiftung & Co. KG invocă trei motive îndreptate împotriva hotărârii atacate:

               1)

               încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 (1) și a normei 22 alineatele (3) și (4) din Regulamentul de punere în aplicare a Regulamentului nr. 207/2009 (2) coroborate cu articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât Tribunalul a interpretat în mod eronat cerințele privind dovada utilizării serioase a mărcii anterioare în sensul acestor dispoziții;

               2)

               încălcarea articolului 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât Tribunalul a interpretat în mod eronat cerințele pentru a se considera că utilizarea mărcii anterioare într-o formă diferită față de forma în care a fost înregistrată constituie utilizare serioasă în sensul articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009;

               3)

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât Tribunalul a interpretat în mod eronat cerințele privind aprecierea riscului de confuzie.

         Principalele argumente pot fi rezumate după cum urmează:
   În ceea ce privește primul motiv, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că camera de recurs a considerat în mod corect trei fotografii nedatate și unele facturi ca dovezi solide și obiective, suficiente pentru a dovedi utilizarea serioasă a mărcii anterioare, în special în ceea ce privește natura utilizării.
   În ceea ce privește al doilea motiv, Tribunalul nu a respectat caracterul derogatoriu al articolului 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, care impune, pentru motive legate de securitate juridică și de predictibilitate, o interpretare strictă și o apreciere a tuturor elementelor mărcii în forma în care aceasta a fost înregistrată. Așadar, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept confirmând constatarea camerei de recurs potrivit căreia forma utilizată a mărcii constituia o utilizare serioasă întrucât nu altera caracterul distinctiv al mărcii anterioare în forma în care aceasta a fost înregistrată, întrucât camera de recurs nu a luat în considerare toate elementele mărcii anterioare.
   În ceea ce privește al treilea motiv, Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât, în aprecierea sa cu privire la concluziile camerei de recurs privind similitudinea semnelor și riscul de confuzie, nu a luat în considerare în mod corespunzător faptul că, în primul rând, în cazul de față nivelul de atenție al publicului relevant este destul de ridicat, că, în al doilea rând, consumatorul mediu percepe în mod normal o marcă ca un tot și nu încearcă să analizeze diferitele sale detalii și, că, în al treilea rând, numai dacă toate celelalte componente ale mărcii sunt neglijabile, aprecierea similitudinii semnelor va putea fi efectuată numai în baza elementului dominant. Dacă aceste aspecte ar fi fost luate în considerare în mod corect, Tribunalul nu ar fi putut constata existența unui risc de confuzie.
   Prin urmare, întrucât hotărârea atacată nu respectă dispozițiile Regulamentului nr. 207/2009, Lidl Stiftung & Co. KG solicită anularea acesteia.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza T-188/09: Ordonanța Tribunalului din 15 noiembrie 2011 — Galileo International Technology/OAPI — Residencias Universitarias (GALILEO) ( „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/51

      Ordonanța Tribunalului din 15 noiembrie 2011 — Galileo International Technology/OAPI — Residencias Universitarias (GALILEO)
      (Cauza T-188/09) (1)

      (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
      (2012/C 25/100)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Galileo International Technology LLC (Bridgetown, Barbados) (reprezentanți: M. Blair și K. Gilbert, solicitors)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: O. Mondéjar Ortuño, agent)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Residencias Universitarias, SA (Valencia, Spania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Decizie Camerei a patra de recurs a OAPI din 19 februarie 2009 (cauza R 471/2005-4) privind o procedură de opoziție între Residencias Universitarias, SA și Galileo International Technology, LLC

         Dispozitivul

                  1.

                  Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului cauzei.

                  2.

                  Obligă reclamanta la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de pârât.

         (1)  JO C 180, 1.8.2009.


title: Cauza C-207/09: Acțiune introdusă la 9 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Slovacă

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/20

         Acțiune introdusă la 9 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Slovacă
   (Cauza C-207/09)
   2009/C 205/35
   Limba de procedură: slovaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Simonsson, A. Tokár, agenți)

      Pârâtă: Republica Slovacă

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin utilizarea serviciilor unor societăți nerecunoscute în sensul articolelor 2 și 4 din Directiva 94/57/CE (1) pentru a efectua inspecția și controlul prevăzute la articolul 3 din această directivă, Republica Slovacă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestui articol.

               —

               obligarea Republicii Slovace la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Republica Slovacă a folosit organisme care nu sunt societăți de clasificare recunoscute în sensul Directivei 94/57/CE și, potrivit informațiilor de care dispune Comisia, nu a retras autorizările date acestor organisme. În plus, întrucât Republica Slovacă nu a creat un cadru normativ adecvat care să prevină eventuala autorizare a unor societăți de clasificare nerecunoscute, există riscul repetării unor cazuri de aplicare greșită a Directivei 94/57/CE, asemănătoare celor care fac obiectul acțiunii.

      (1)  Directivei 94/57/CE a Consiliului din 22 noiembrie 1994 privind normele și standardele comune pentru organismele cu rol de inspecție și control al navelor, precum și pentru activitățile în domeniu ale administrațiilor maritime, JO L 319, p. 20, Ediție specială, 07/vol. 3, p. 142.


title: Cauza C-382/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Unabhängigen Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich (Austria) la 25 august 2008 — Michael Neukirchinger/Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Unabhängigen Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich (Austria) la 25 august 2008 — Michael Neukirchinger/Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen
   (Cauza C-382/08)
   (2008/C 285/42)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Michael Neukirchinger

      Pârât: Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 49 și următoarele din Tratatul de instituire a Comunității Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede că, pentru organizarea de zboruri cu balonul în Austria, o persoană stabilită într-un alt stat membru, care este titulară a unei licențe pentru organizarea de zboruri comerciale cu balonul (în Germania), eliberată în conformitate cu normele juridice ale acelui stat membru, trebuie să aibă sediul social sau reședința în Austria [articolul 106 din Luftfahrtgesetz (Legea privind transportul aerian), BGBl. Nr. 253/1957, modificată ultima dată prin BGBl. I nr. 83/2008)]?

               2)

               Articolul 49 și următoarele din Tratatul de instituire a Comunității Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede că titularul unei licențe pentru organizarea de zboruri comerciale cu balonul, care este stabilit în alt stat membru decât cel în care este în vigoare norma respectivă și care este autorizat în conformitate cu dreptul acelui stat membru, trebuie, pentru a exercita această activitate în alt stat membru, să obțină o nouă licență, ale cărei condiții de eliberare sunt, în esență, identice cu cele ale licenței care i-a fost deja acordată în țara sa de origine însă, în plus, trebuie să aibă sediul social sau reședința în țara în care sunt organizate zborurile (în speță, în Austria)?

               3)

               Dispozițiile articolului 102, coroborate cu cele ale articolelor 104 și 106 din Luftfahrtgesetz, sunt incompatibile cu articolul 49 CE în condițiile în care titularul unei licențe care este stabilit în Germania riscă, utilizând în Austria această licență, aplicarea unor sancțiuni administrative și, ca urmare, îi este împiedicat accesul pe piață în măsura în care, în temeiul articolului 106 alineatul 1 din Luftfahrtgesetz, o astfel de licență, precum și o licență de exploatare, nu poate fi obținută fără înființarea unui sediu și/sau stabilirea unei reședințe și fără înmatricularea în Austria a unui balon cu aer cald deja înmatriculat în Germania?


title: Cauza T-36/16: Hotărârea Tribunalului din 3 mai 2017 – Enercon/EUIPO – Gamesa Eólica (Degrade de nuanțe de verde) [„Marca Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene care constă într-un degrade de nuanțe de verde — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/23

         Hotărârea Tribunalului din 3 mai 2017 – Enercon/EUIPO – Gamesa Eólica (Degrade de nuanțe de verde)
   (Cauza T-36/16) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene care constă într-un degrade de nuanțe de verde - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 195/31)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Enercon GmbH (Aurich, Germania) (reprezentanţi: S. Overhage, R. Böhm și A. Silverleaf, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Gamesa Eólica, SL (Sarriguren, Spania) (reprezentant: A. Sanz Cerralbo, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 28 octombrie 2015 (cauza R 597/2015-2) privind o procedură de declarare a nulității între Gamesa Eólica și Enercon

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Enercon GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 111, 29.3.2016.


title: Cauza T-239/17: Acțiune introdusă la 25 aprilie 2017 – Germania/Comisia

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/40

         Acțiune introdusă la 25 aprilie 2017 – Germania/Comisia
   (Cauza T-239/17)
   (2017/C 195/54)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: D. Klebs și T. Henze)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 și a anexei la Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/264 a Comisiei din 14 februarie 2017 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), în măsura în care plățile efectuate de agenția de plăți, Hauptzollamt Hamburg-Jonas din Republica Federală Germania, în sarcina FEGA, au fost excluse, prin această decizie, de la finanțarea de către Uniune pentru un cuantum total de 1 964 861,71 euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv: absența unui calcul și a unei declarații de interese eronate
               Încălcarea articolului 31 alineatul (1) coroborat cu articolul 32 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 (1) coroborat cu articolul 6 litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 (2) [articolul 52 alineatul (1) coroborat cu articolul 54 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 (3) coroborat cu articolul 29 litera (f) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 908/2014 (4)] întrucât au fost excluse plăți de la finanțare, deși autoritățile germane ar fi respectat toate dispozițiile relevante la momentul respectiv și, în special, ar fi calculat și ar fi declarat dobânzile în conformitate cu dispozițiile aplicabile în tabelul III în temeiul Regulamentului (CE) nr. 885/2006 [în versiunea Regulamentului (CE) nr. 1233/2007 (5)].

               2.

               Al doilea motiv: nemotivarea deciziei
               Încălcarea articolului 296 alineatul (2) TFUE, întrucât Comisia nu a motivat în mod suficient și fără contradicții de ce articolul 31 alineatul (1) coroborat cu articolul 32 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 coroborat cu articolul 6 litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 în versiunea Regulamentului (CE) nr. 1233/2007 ar trebui să creeze o obligație pentru statele membre de a indica încă din cursul anilor 2006-2008 în cadrul neregularităților cu ocazia restituirilor la export în tabelul III în temeiul Regulamentului (CE) nr. 885/2006 în versiunea Regulamentului (CE) nr. 1233/2007, recuperările și dobânzile aferente într-o coloană comună și chiar înainte de stabilirea dobânzilor (existența dreptului la dobânzi nefiind contestată în această privință). În plus, Comisia nu ar fi motivat în mod suficient și fără contradicții în ce ar consta în mod concret o încălcare a obligațiilor de control cheie.

               3.

               Al treilea motiv: expirarea termenului stabilit la articolul 31 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005
               Încălcarea articolului 31 alineatul (4) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 și a articolului 52 alineatul (4) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, întrucât Comisia nu ar fi comunicat în scris, în mod efectiv, în termen de 24 de luni de la realizarea plăților, motivele (calcul și declarație a intereselor, precum și omisiunea controalelor-cheie) pe care ar fi întemeiat excluderea finanțării.

               4.

               Al patrulea motiv: durata excesivă a procedurii
               Încălcarea articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005, a articolului 11 din Regulamentul (CE) nr. 885/2006, a articolului 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, precum și a articolului 34 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 908/2014 coroborat cu principiul general de drept al punerii în aplicare într-un termen rezonabil a unei proceduri administrative și încălcarea dreptului la apărare, deoarece procedura Comisiei ar fi fost excesiv de lungă.

               5.

               Al cincilea motiv: încălcarea principiului proporționalității
               Încălcarea articolului 31 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 și a articolului 52 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, precum și a principiului proporționalității, întrucât Comisia, prin aplicarea unei corecții forfetare de 5 %, nu a apreciat în mod corect natura și întinderea unei eventuale încălcări. Comisia ar fi ignorat în particular împrejurarea că Uniunea nu ar fi suferit în fapt niciun prejudiciu material și nu ar fi existat un risc real de a suferi un prejudiciu și că reclamanta nu răspunde decât (cel mult) pentru o culpă ușoară. Comisia ar fi încălcat, în plus, principiul proporționalității întrucât ar fi procedat la o corecție pentru contul anual 2010 fără o legătură aparentă cu exercițiile bugetare 2006-2008 în discuție.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO 2005, L 201, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 885/2006 al Comisiei din 21 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului în ceea ce privește autorizarea agențiilor de plăți și a altor entități precum și lichidarea conturilor FEGA și FEADR (JO 2006 L 171, p. 90, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 37).

      (3)  Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1200/2005 și nr. 485/2008 ale Consiliului (JO 2013 L 347, p. 549).

      (4)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 908/2014 al Comisiei din 6 august 2014 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește agențiile de plăți și alte organisme, gestiunea financiară, verificarea conturilor, normele referitoare la controale, valorile mobiliare și transparența (JO 2014, L 255, p. 59).

      (5)  Regulamentul (CE) nr. 1233/2007 al Comisiei din 22 octombrie 2007 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 885/2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului în ceea ce privește autorizarea agențiilor de plăți și a altor entități, precum și lichidarea conturilor FEGA și FEADR (JO 2007, L 279, p. 10).


title: Cauza C-447/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 11 august 2016 – Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd

text:
               21.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 428/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 11 august 2016 – Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd
   (Cauza C-447/16)
   (2016/C 428/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant-recurent: Roland Becker

      Pârâtă-intimată: Hainan Airlines Co. Ltd

      Întrebarea preliminară

   În cazul unui transport aerian de persoane pe o rută compusă din două zboruri, care nu presupune o ședere cu o durată considerabilă pe aeroportul de transfer, se consideră că locul executării, în sensul articolului 5 punctul 1 litera (b) a doua liniuță din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1), este locul de plecare pentru prima etapă a rutei, chiar dacă dreptul la compensație prevăzut la articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (2) și invocat în acțiunea introdusă se întemeiază pe un incident care a intervenit în timpul celui de al doilea zbor, iar acțiunea a fost introdusă împotriva celeilalte părți din contractul de transport, un operator efectiv de transport aerian care a efectuat al doilea zbor al rutei, dar nu și primul zbor?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza T-300/11: Ordonanța Tribunalului din 18 ianuarie 2012 — Otto/OAPI — Nalsani (TOTTO)

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/26

         Ordonanța Tribunalului din 18 ianuarie 2012 — Otto/OAPI — Nalsani (TOTTO)
   (Cauza T-300/11) (1)

   2012/C 80/46
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 238, 13.8.2011.


title: Cauza C-358/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de House of Lords (Regatul Unit) la 5 august 2008 — Aventis Pasteur SA/OB (incapabil reprezentat în procedură de mama sa) (FC)

text:
               11.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de House of Lords (Regatul Unit) la 5 august 2008 — Aventis Pasteur SA/OB (incapabil reprezentat în procedură de mama sa) (FC)
   (Cauza C-358/08)
   (2008/C 260/19)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   House of Lords
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Aventis Pasteur SA

      Pârât: OB
   Întrebarea preliminară
   Faptul că legislația unui stat membru permite substituirea cu un nou pârât în cadrul unei acțiuni introduse în temeiul Directivei europene privind răspunderea pentru produsele cu defect (1) după expirarea termenului de 10 ani prevăzut pentru valorificarea drepturilor în temeiul articolului 11 din directivă, în cazul în care singura persoană desemnată în calitate de pârât într-o procedură inițiată în această perioadă de 10 ani era o persoană care nu intra sub incidența articolului 3 din directivă, este compatibil cu directiva menționată anterior?

      (1)  Directiva 85/374/CEE a Consiliului din 25 iulie 1985 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre cu privire la răspunderea pentru produsele cu defect, JO L 210, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 183.


               19.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/20

         Acțiune introdusă la 4 octombrie 2013 de Fédération internationale de football association (FIFA) împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-21/13)
   (2013/C 372/09)
   O acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere (ESA) a fost introdusă în fața Curții de Justiție a AELS la 4 octombrie 2013 de Fédération internationale de football association (FIFA), reprezentată de Ami Barav, barrister în Baroul din Anglia și Țara Galilor și avocat în Baroul din Paris, Peter Dyrberg, advokat în Baroul danez și Damien Reymond, avocat în Baroul din Paris, c/o Olswang, 326 Avenue Louise, bte 26, 1050 Bruxelles, Belgia.
   Reclamantul cere Curții de Justiție a AELS:

               (i)

               să anuleze decizia contestată, în măsura în care aceasta aprobă includerea meciurilor „non-prime” din Cupa MondialăTM FIFA pe lista evenimentelor din Norvegia;

               (ii)

               să dispună ca ESA să plătească pentru costurile proprii, precum și pentru costurile suportate de FIFA în legătură cu aceste proceduri.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               solicitantul, Fédération internationale de football association (FIFA), cere anularea deciziei Autorității AELS de Supraveghere (ESA) nr. 309/13/COL din 16 iulie 2013 în temeiul articolului 14 alineatul (2) din Directiva privind serviciile mass-media audiovizuale (decizia atacată), în măsura în care această decizie aprobă includerea pe lista evenimentelor norvegiene, stabilită în conformitate cu articolul 14 alineatul (1), a tuturor meciurilor disputate în cadrul etapei finale a Cupei Mondiale FIFATM, în special a altor meciuri decât finalele, semifinalele și meciurile disputate de echipa Norvegiei (așa-numitele meciuri „non-prime”).

               —

               la 12 iulie și 5 august 2013, FIFA a solicitat de la ESA transmiterea deciziei atacate. Ca răspuns, ESA a furnizat FIFA un link către baza de date on-line în care a fost publicată decizia.

               —

               FIFA este organizatorul și unicul titular al drepturilor inițiale asupra Campionatului Mondial FIFATM, care figurează pe lista norvegiană ca fiind aprobatde ESA. FIFA consideră că, prin aprobarea includerii pe lista respectivă a tuturor meciurilor din Campionatul Mondial FIFATM, în special a meciurilor „non-prime” disputate în cadrul competiției în cauză, ESA a comis o eroare evidentă și nu a ținut cont de dreptul SEE și de Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție (SCA).

         Solicitantul susține, printre altele, că Autoritatea AELS de Supraveghere:

               —

               a încălcat articolul 16 din SCA; și

               —

               a încălcat articolul 14 alineatul (2) din Directiva privind serviciile mass-media audiovizuale și articolul 5 alineatul (2) litera (d) din SCA, prin faptul că nu a verificat în mod adecvat compatibilitatea măsurilor norvegiene cu legislația SEE.


title: Cauza C-602/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Judecătoria Călărași (România) la data de 21 decembrie 2010 — SC Volksbank România SA/Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor Călărași (CJPC)

text:
               19.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Judecătoria Călărași (România) la data de 21 decembrie 2010 — SC Volksbank România SA/Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor Călărași (CJPC)
   (Cauza C-602/10)
   2011/C 89/13
   Limba de procedură: română

      Instanța de trimitere

   Judecătoria Călărași

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: SC Volksbank România SA

      Pârâtă: Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor Călărași (CJPC)

      Întrebările preliminare

               1.

               În ce măsură art. 30 alin. 1 din Directiva 2008/48 (1) trebuie interpretat în sensul în care interzice statelor membre să prevadă aplicarea legii naționale de transpunere a Directivei și contractelor încheiate anterior intrării în vigoare a dispoziției naționale.

               2.

               În ce măsură dispozițiile cuprinse în art. 85 alin. 2 din OUG 50/2010 reprezintă o transpunere adecvată a normei comunitare stipulate de art. 24 alin. [1] din Directiva 2008/48, prin care se stabilește obligația statelor membre de a asigura proceduri adecvate și eficiente de soluționare extrajudiciară a litigiilor cu consumatorii legate de creditele de consum.

               3.

               În ce măsură art. 22 alin. 1 din Directiva 2008/48 trebuie interpretat în sensul instituirii unei armonizări maximale în domeniul contractelor de credit de consum, armonizare care nu permite statelor membre:

                           3.1.

                           Să extindă câmpul de aplicare al regulilor cuprinse în Directiva 2008/48 asupra unor contracte excluse expres din câmpul de aplicare al acesteia (cum ar fi contractele de credit ipotecar sau cele care poartă asupra dreptului de proprietate asupra unui imobil) sau

                           3.2.

                           Să instituie obligații suplimentare pentru instituțiile de credit referitoare la tipurile de comisioane ce pot fi percepute de către acestea sau la categoriile de indici de referință la care se poate raporta dobânda variabilă din contractele de credit de consum care intră în câmpul de aplicare al dispoziției naționale de transpunere.
                           Dacă răspunsul la întrebarea 3 este negativ, în ce măsură principiile libertății de circulație a serviciilor și cel al libertății de circulație a capitalurilor, în general, și art. 56, 58 și 63 alin. 1 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”), în special, trebuie interpretate în sensul interzicerii unui stat membru de a impune instituțiilor de credit măsuri prin care interzic în contractele de credit de consum perceperea comisioanelor bancare care nu fac parte din lista celor admise, fără ca acestea din urmă să fie definite de legislația statului respectiv.

      (1)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori si de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, p. 66).


title: Cauza C-455/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 noiembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de College van Beroep voor het bedrijfsleven — Țările de Jos) — Heemskerk BV, Firma Schaap/Productschap Vee en Vlees (Regulamentele (CE) nr. 615/98, nr. 1254/1999 și nr. 800/1999 — Directiva 91/628/CEE — Restituiri la export — Protecția bovinelor în cursul transportului — Competența unui organ administrativ al unui stat membru de a considera, contrar declarației medicului veterinar oficial, că mijlocul de transport al animalelor nu este conform dispozițiilor comunitare — Competența instanțelor judecătorești din statele membre — Examinare din oficiu a motivelor întemeiate pe dreptul comunitar — Normă națională privind interzicerea reformatio in peius)

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 noiembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de College van Beroep voor het bedrijfsleven — Țările de Jos) — Heemskerk BV, Firma Schaap/Productschap Vee en Vlees
   (Cauza C-455/06) (1)

   (Regulamentele (CE) nr. 615/98, nr. 1254/1999 și nr. 800/1999 - Directiva 91/628/CEE - Restituiri la export - Protecția bovinelor în cursul transportului - Competența unui organ administrativ al unui stat membru de a considera, contrar declarației medicului veterinar oficial, că mijlocul de transport al animalelor nu este conform dispozițiilor comunitare - Competența instanțelor judecătorești din statele membre - Examinare din oficiu a motivelor întemeiate pe dreptul comunitar - Normă națională privind interzicerea reformatio in peius)
   (2009/C 69/05)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   College van Beroep voor het bedrijfsleven
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Heemskerk BV, Firma Schaap

      Pârâtă: Productschap Vee en Vlees
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — College van Beroep voor het bedrijfsleven — Interpretarea articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 615/1998 al Comisiei din 18 martie 1998 de stabilire a normelor specifice de aplicare a sistemului de restituiri la export în privința bunăstării animalelor vii din specia bovină în cursul transportului (JO L 82, p. 19), a articolului 33 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 a Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat (JO L 160, p. 21, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 80), a Directivei 91/628/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecția animalelor în cursul transportului și de modificare a Directivelor 90/425/CEE și 91/496/CEE (JO L 340, p. 17, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 182) și a Regulamentului (CE) nr. 800/1999 al Comisiei din 15 aprilie 1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (JO L 102, p. 11, Ediție specială, 03/vol. 27, p. 187) — Competența unui organ administrativ al unui stat membru de a considera, în contradicție cu declarația medicului veterinar oficial, mijlocul de transport ca fiind neconform dispozițiilor comunitare — Aprecierea pe baza criteriilor statului membru vizat sau a statului pavilionului pe care îl arborează nava care transportă animalele — Competența instanțelor judecătorești ale statelor membre.
   Dispozitivul

               1)

               Regulamentului (CE) nr. 615/98 al Comisiei din 18 martie 1998 de stabilire a normelor specifice de aplicare a regimului restituirilor la export în ceea ce privește bunăstarea animalelor vii din specia bovină în cursul transportului și în special articolul 1 și articolul 5 alineatele (3) și (7) din acesta trebuie interpretate în sensul că autoritatea națională competentă în materia restituirilor la export este abilitată să decidă că un transport de animale nu a fost efectuat în conformitate cu dispozițiile Directivei 91/628/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecția animalelor în cursul transportului și de modificare a Directivelor 90/425/CEE și 91/496/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/29/CE a Consiliului din 29 iunie 1995, atunci când, în temeiul articolului 2 alineatul (3) din același regulament, medicul veterinar oficial certificase conformitatea acestui transport cu dispozițiile acestei directive. Pentru a ajunge la această concluzie, respectiva autoritate trebuie să se întemeieze pe elemente obiective, referitoare la bunăstarea animalelor respective, care sunt de natură să pună în discuție documentele prezentate de exportator, cu excepția situației în care acesta din urmă dovedește, dacă este cazul, că elementele invocate de autoritatea competentă pentru a stabili nerespectarea Directivei 91/628, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/29, nu sunt relevante.

               2)

               Atunci când o navă a fost autorizată pentru transportul de animale pentru o anumită suprafață de către statul membru de pavilion, autoritatea competentă a statului membru de export trebuie să se întemeieze pe această autorizație pentru a aprecia dacă au fost respectate dispozițiile comunitare referitoare la bunăstarea animalelor în cursul transportului.

               3)

               Noțiunea „în conformitate cu dispozițiile stabilite de legislația comunitară cu privire la bunăstarea animalelor” prevăzută la articolul 33 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat trebuie interpretată în sensul că, atunci când se dovedește că cerințele comunitare privind densitatea de încărcare prevăzute în capitolul VI punctul 47 secțiunea B din anexa la Directiva 91/628, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/29, nu au fost respectate în cursul transportului animalelor, trebuie, în principiu, să se concluzioneze în sensul nerespectării acestor dispoziții în privința totalității animalelor vii transportate.

               4)

               Dreptul comunitar nu obligă instanța națională să aplice din oficiu o dispoziție de drept comunitar atunci când o astfel de aplicare ar determina înlăturarea de către această instanță a principiului, consacrat de dreptul național relevant, al interzicerii reformatio in peius.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza T-485/15: Acțiune introdusă la 24 august 2015 – Alsharghawi/Consiliul

text:
               12.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/41

         Acțiune introdusă la 24 august 2015 – Alsharghawi/Consiliul
   (Cauza T-485/15)
   (2015/C 337/46)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Africa de Sud) (reprezentant: É. Moutet, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/1333 a Consiliului Uniunii Europene din 31 iulie 2015 de abrogare a Deciziei 2011/137/PESC, și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1323 din 31 iulie 2015 privind punerea în aplicare a articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 204/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe necompetența Consiliului de a înscrie reclamantul pe lista persoanelor supuse măsurilor restrictive, numele acestuia nefiind menționat nici în rezoluțiile Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite nr. 1970 (2011) și 1973 (2011) nici în rezoluțiile de modificare nr. 2213/2015 și 2214/2015.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură, se împarte în două aspecte:

                           —

                           încălcarea obligației de motivare;

                           —

                           încălcarea dreptului la apărare al reclamantului ca urmare a lipsei unei procedurii contradictorii.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe o încălcare a normelor de drept referitoare la aplicarea tratatelor Uniunii Europene, se împarte în două aspecte:

                           —

                           încălcarea prezumției de nevinovăție;

                           —

                           încălcarea drepturilor fundamentale, în măsura în care, aplicând reclamantului măsurile restrictive, Consiliul ar fi adus atingere libertății sale de deplasare precum și dreptului său de proprietate.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe netemeinicia actelor atacate, în măsura în care nu ar exista nicio bază factuală solidă care să fundamenteze pertinența lor.


title: Cauza T-377/12: Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2015 – Spa Monopole/OAPI – Olivar Del Desierto (OLEOSPA) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative OLEOSPA — Mărci Benelux verbale anterioare SPA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/20

         Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2015 – Spa Monopole/OAPI – Olivar Del Desierto (OLEOSPA)
   (Cauza T-377/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative OLEOSPA - Mărci Benelux verbale anterioare SPA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 127/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgia) (reprezentanți:: L. De Brouwer, E. Cornu și E. De Gryse, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial V. Melgar, ulterior V. Melgar și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Olivar Del Desierto, SL (Almería, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 22 iunie 2012 (cauza R 135/2011-4) referitoare la o procedură de opoziție între Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV și Olivar Del Desierto, SL.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 22 iunie 2012 (cauza R 135/2011-4), în măsura în care respinge opoziția pentru produsele cosmetice care fac parte din clasa 3, în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, astfel cum a fost revizuit și modificat.

               2)

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 331, 27.10.2012.