Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a patra) din data de 24 februarie 1994. # Giuseppe Caló împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționar. # Cauza T-108/92.


title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 12 noiembrie 2008. # Dieter Weiler împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală Q2WEB - Marca comunitară verbală anterioară QWEB și marca comunitară figurativă anterioară QWEB Certified Site - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94. # Cauza T-242/07.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 12 noiembrie 2008 – Weiler/OAPI – IQNet Association – The International Certification
            Network (Q2WEB)
      (Cauza T‑242/07)
      „Marcă comunitară – Procedură de declarare a nulității – Marca comunitară verbală Q2WEB – Marca comunitară verbală anterioară QWEB și marca comunitară figurativă anterioară QWEB Certified Site – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”
      Marcă comunitară – Renunțare, decădere și nulitate – Cauze de nulitate relativă [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b) și art. 52 alin. (1) lit. (a)]
         (a se vedea punctele 25, 33, 41, 42 și 44)

      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 29 martie 2007 (cauza R 893/2005‑1) referitoare la
                  o procedurã de declarare a nulitãții, între CISQ Federazione Certificazione Italiana Sistemi di Qualità Aziendali, ulterior
                  IQNet Association – The International Certification Network, și domnul D. Weiler

            Date privind cauza

               Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității:

               Marca verbală Q2WEB pentru produse din clasele 9, 35, 38 și 42 – marca nr. 2418150

               Titularul mărcii comunitare:

               Dieter Weiler

               Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare:

               CISQ Federazione Certificazione Italiana Sistemi di Qualità Aziendali

               Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității:

               Marca verbală QWEB pentru produse și servicii din clasa 42 (marca comunitară nr. 1772078), marca figurativă QWEB pentru servicii
                  din clasele 35, 38 și 42 (marca comunitară nr. 1871201) și marca verbală QWEBMARK pentru servicii din clasele 35, 38 și 42
                  (marca comunitară nr. 1771963)

               Decizia diviziei de anulare:

               Anulează marca respectivă

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge recursul

      Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Îl obligă pe domnul Dieter Weiler la plata cheltuielilor de judecată.


title: Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 11 octombrie 2007. # Gerda Möllendorf și Christiane Möllendorf-Niehuus. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Kammergericht Berlin - Germania. # Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive specifice împotriva persoanelor și entităților care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii - Înghețarea de fonduri și de resurse economice - Regulamentul (CE) nr. 881/2002 - Articolul 2 alineatul (3) și articolul 4 alineatul (1) - Interdicția de a pune resurse economice la dispoziția persoanelor enumerate în anexa I la acest regulament - Domeniu de aplicare - Vânzarea unui bun imobil - Contract încheiat înainte de înscrierea unui dobânditor pe lista care figurează în anexa I menționată - Cerere de transcriere a transferului de proprietate în registrul cadastral ulterioară acestei înscrieri. # Cauza C-117/06.

text:
      Cauza C‑117/06
      Procedură inițiată de
      Gerda Möllendorf și Christiane Möllendorf‑Niehuus
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Kammergericht Berlin)
      „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive specifice împotriva persoanelor și entităților care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al‑Qaida
         și cu talibanii — Înghețarea de fonduri și de resurse economice — Regulamentul (CE) nr. 881/2002 — Articolul 2 alineatul (3) și articolul 4 alineatul (1) — Interdicția de a pune resurse economice la dispoziția persoanelor enumerate în anexa I la acest regulament — Domeniu de aplicare — Vânzarea unui bun imobil — Contract încheiat înainte de înscrierea unui dobânditor pe lista care figurează în anexa I menționată — Cerere de transcriere a transferului de proprietate în registrul cadastral ulterioară acestei înscrieri”

      Sumarul hotărârii
      1.        Drept comunitar — Principii — Drepturi fundamentale — Respectarea de către statele membre atunci când pun în aplicare reglementări
            comunitare
      2.        Uniunea Europeană — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și
            entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al‑Qaida și cu talibanii
      [Regulamentul nr. 881/2002 al Consiliului, art. 2 alin. (3) și art. 9]
      1.        Cerințele care rezultă din protecția drepturilor fundamentale în ordinea juridică comunitară sunt obligatorii în egală măsură
         pentru statele membre atunci când pun în aplicare reglementări comunitare și, prin urmare, acestea sunt ținute, în cea mai
         mare măsură posibilă, să aplice aceste reglementări în condiții care nu încalcă cerințele respective.

      (a se vedea punctul 78)
      2.        Articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor
         persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al‑Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului
         nr. 467/2001 de interzicere a exportului anumitor mărfuri și servicii către Afganistan, de întărire a interdicției de zbor
         și de extindere a înghețării fondurilor și a altor resurse financiare în ceea ce‑i privește pe talibanii din Afganistan, astfel
         cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 561/2003, trebuie interpretat în sensul că, într‑o situație în care atât contractul
         de vânzare a unui bun imobil, cât și acordul cu privire la transferul proprietății asupra acestui bun au fost încheiate înainte
         de data înscrierii dobânditorului pe lista care figurează în anexa I la Regulamentul nr. 881/2002 menționat anterior și în
         care prețul de vânzare a fost plătit de asemenea înainte de această dată, dispoziția în cauză interzice transcrierea definitivă,
         în executarea contractului menționat, a transferului de proprietate în registrul cadastral ulterior datei menționate.

      Într‑adevăr, pe de o parte, dispoziția menționată se aplică oricărei puneri la dispoziție a unei resurse economice și, în
         consecință, de asemenea unui act care provine din executarea unui contract sinalagmatic și care a fost consimțit în schimbul
         plății unei contraprestații economice.

      Pe de altă parte, articolul 9 din același regulament trebuie să fie interpretat în sensul că măsurile impuse de acesta din
         urmă, printre care figurează înghețarea resurselor economice, interzic de asemenea efectuarea de acte de executare a unor
         contracte încheiate înainte de intrarea în vigoare a regulamentului menționat.

      (a se vedea punctele 56, 62 și 80 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
      11 octombrie 2007(*)

      „Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive specifice împotriva persoanelor și entităților care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al‑Qaida
         și cu talibanii – Înghețarea de fonduri și de resurse economice – Regulamentul (CE) nr. 881/2002 – Articolul 2 alineatul (3) și articolul 4 alineatul (1) – Interdicția de a pune resurse economice la dispoziția persoanelor enumerate în anexa I la acest regulament – Domeniu de aplicare – Vânzarea unui bun imobil – Contract încheiat înainte de înscrierea unui dobânditor pe lista care figurează în anexa I menționată – Cerere de transcriere a transferului de proprietate în registrul cadastral ulterioară acestei înscrieri”

      În cauza C‑117/06,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Kammergericht
         Berlin (Germania), prin Decizia din 21 februarie 2006, primită de Curte la 1 martie 2006, în procedura inițiată de

      Gerda Möllendorf,

      Christiane Möllendorf‑Niehuus,
      CURTEA (Camera a doua),
      compusă din domnul C. W. A. Timmermans (raportor), președinte de cameră, domnii L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kuris și J.‑C.
         Bonichot, judecători,

      avocat general: domnul P. Mengozzi,
      grefier: domnul J. Swedenborg, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 8 martie 2007,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru doamnele Möllendorf și Möllendorf‑Niehuus, de K. Alich, Notar;
      –        pentru guvernul german, de doamna C. Schulze‑Bahr, precum și de domnii M. Lumma și A. Dittrich, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul italian, de domnul I. M. Braguglia, în calitate de agent, asistat de domnul G. Aiello, avvocato dello Stato;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii F. Hoffmeister și A. Manville, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 8 mai 2007,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 2 alineatul (3) și a articolului 4 alineatul
         (1) din Regulamentul (CE) nr. 881/2002 al Consiliului din 27 mai 2002 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva
         anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al‑Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului
         (CE) nr. 467/2001 al Consiliului de interzicere a exportului anumitor mărfuri și servicii către Afganistan, de întărire a
         interdicției de zbor și de extindere a înghețării fondurilor și a altor resurse financiare în ceea ce‑i privește pe talibanii
         din Afganistan (JO L 139, p. 9, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 189), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 561/2003
         al Consiliului din 27 martie 2003 (JO L 82, p. 1, Ediție specială, 18/vol. 2, p. 29), denumit în continuare „Regulamentul
         nr. 881/2002”.

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unei acțiuni introduse de doamnele Möllendorf și Möllendorf‑Niehuus (denumite în
         continuare „vânzătoarele”) împotriva unei decizii a Grundbuchamt (biroul de carte funciară) de respingere a cererii acestora
         de transcriere în registrul cadastral a transferului unui bun imobil în executarea unui act de vânzare în formă autentică.

       Cadrul juridic
       Rezoluțiile Consiliului de Securitate al Națiunilor Unite
      3        La 16 ianuarie 2002, Consiliul de Securitate al Organizației Națiunilor Unite (denumit în continuare „Consiliul de Securitate”)
         a adoptat Rezoluția 1390 (2002), care stabilește măsurile pe care statele membre trebuie să le ia în privința lui Osama ben
         Laden, a membrilor organizației Al‑Qaida, precum și a talibanilor și a altor persoane, grupuri, întreprinderi și entități
         asociate care figurează pe lista întocmită în temeiul Rezoluțiilor 1267(1999) și 1333 (2000) ale Consiliului menționat.

      4        Potrivit alineatului (2) litera (a) din Rezoluția 1390 (2002):

      Consiliul de Securitate „[d]ecide că toate statele trebuie să ia următoarele măsuri în privința lui Osama ben Laden, a membrilor organizației Al‑Qaida, precum
         și a talibanilor și a altor persoane, grupuri, întreprinderi și entități asociate care figurează pe lista întocmită în temeiul
         Rezoluțiilor 1267 (1999) și 1333 (2000), care trebuie actualizată în mod periodic de către comitetul creat în aplicarea alineatului
         6 al Rezoluției 1267 (1999), denumit în continuare «[Comitetul pentru sancțiuni]»:

      a)      Să blocheze fără întârziere fondurile și alte active financiare sau resurse economice ale acestor persoane, grupuri, întreprinderi
         și entități, inclusiv fondurile provenind din bunuri care le aparțin sau sunt controlate direct sau indirect de către aceștia
         sau de către persoane care acționează în numele sau sub comanda acestora, și să asigure ca nici aceste fonduri, nici alte
         fonduri, active financiare sau resurse economice să nu fie puse, direct sau indirect, la dispoziția acestora pentru scopurile
         pe care aceștia le urmăresc, de către cetățenii acestora sau de către o persoană care se află pe teritoriul lor.”

      5        La 20 decembrie 2002, Consiliul de Securitate a adoptat Rezoluția 1452 (2002) destinată să faciliteze respectarea obligațiilor
         în materie de luptă antiteroristă. Alineatul 1 al acestei rezoluții prevede un anumit număr de derogări și de excepții de
         la înghețarea fondurilor și a resurselor economice impusă de Rezoluțiile 1267 (1999), 1333 (2000) și 1390 (2002), care vor
         putea fi puse în aplicare pentru motive umanitare de către state, sub rezerva aprobării de către Comitetul pentru sancțiuni.

      6        Alineatul 2 al Rezoluției 1452 (2002) prevede:

      Consiliul de Securitate „[d]ecide că toate statele pot permite să adauge la conturile supuse dispozițiilor paragrafului b) al alineatului 4 al Rezoluției 1267
         (1999) și celor ale alineatului 1 și ale paragrafului a) al alineatului 2 al Rezoluției 1390 (2002):

      a)      dobânzile sau alte sume datorate în temeiul acestor conturi sau
      b)      plățile datorate în temeiul contractelor, acordurilor sau obligațiilor anterioare datei la care aceste conturi au intrat sub
         incidența dispozițiilor Rezoluțiilor 1267 (1999), 1333 (2000) sau 1390 (2002),

      cu condiția ca respectivele dobânzi, sume și plăți să fie întotdeauna supuse acestor dispoziții.”
      7        La 6 iulie 2004, Comitetul pentru sancțiuni a adăugat numele „Aqeel Abdulaziz Al‑Aqil” la lista consolidată a persoanelor
         fizice și a entităților care intră sub incidența înghețării fondurilor în temeiul Rezoluțiilor 1267 (1999) și 1333 (2000).

       Reglementarea Uniunii Europene și a Comunității Europene
      8        În vederea punerii în aplicare a Rezoluției 1390 (2002), Consiliul Uniunii Europene a adoptat, la 27 mai 2002, Poziția comună
         2002/402/PESC privind unele măsuri restrictive împotriva lui Osama ben Laden, a membrilor organizației Al‑Qaida, precum și
         a talibanilor și a altor persoane, grupuri, întreprinderi și entități asociate cu aceștia și de abrogare a Pozițiilor comune
         96/746/PESC, 1999/727/PESC, 2001/154/PESC și 2001/771/PESC (JO L 139, p. 4, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 187).

      9        Astfel cum rezultă în special din considerentul (4) al acestuia, Regulamentul nr. 881/2002 a fost adoptat pentru a pune în
         aplicare în special Rezoluția 1390 (2002) menționată.

      10      Articolul 1 din regulamentul menționat prevede:

      „În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
      […]
      2. prin «resurse economice» se înțeleg activele de orice tip, indiferent dacă sunt corporale sau necorporale, mobile sau imobile,
         care nu sunt fonduri, dar care pot fi utilizate pentru a obține fonduri, bunuri sau servicii;

      […]
      4. prin «înghețarea resurselor economice» se înțelege împiedicarea utilizării acestora în scopul obținerii de fonduri, bunuri
         sau servicii în orice mod, inclusiv, dar nelimitându‑se la vânzarea, închirierea sau ipotecarea acestora.”

      11      Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 881/2002:

      „(1) Se îngheață toate fondurile și resursele economice care aparțin, se află în posesia sau sunt deținute de o persoană fizică
         sau juridică, grup sau entitate desemnată de Comitetul pentru sancțiuni și menționată la anexa I.

      (2) Niciun fond nu se pune, direct sau indirect, la dispoziția persoanelor fizice sau juridice, grupurilor sau entităților
         desemnate de Comitetul pentru sancțiuni și menționate în anexa I și nici nu poate fi utilizat în beneficiul acestora.

      (3) Nicio resursă economică nu se pune, direct sau indirect, la dispoziția persoanelor fizice sau juridice, grupurilor sau
         entităților desemnate de Comitetul pentru sancțiuni și menționate în anexa I și nici nu poate fi utilizată în beneficiul acestora
         astfel încât să le permită acestor persoane, grupuri sau entități să obțină fonduri, bunuri sau servicii.”

      12      Articolul 4 alineatul (1) din regulamentul menționat prevede:

      „Se interzice participarea, în cunoștință de cauză și intenționată, la activitățile al căror obiect sau efect îl constituie,
         direct sau indirect, eludarea articolului 2 sau promovarea operațiunilor menționate la articolul 3.”

      13      Articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 881/2002 autorizează Comisia Comunităților Europene în special „să modifice
         sau să completeze anexa I pe baza hotărârilor luate de Consiliul de Securitate […] sau de Comitetul pentru sancțiuni”.

      14      Articolul 9 din același regulament are următorul cuprins:

      „Prezentul regulament se aplică sub rezerva drepturilor conferite sau a obligațiilor impuse prin orice acord internațional
         semnat, orice contract încheiat sau orice licență sau autorizație acordată înainte de intrarea în vigoare a prezentului regulament.”

      15      Anexa I la Regulamentul nr. 881/2002 cuprinde „[l]ista persoanelor, grupurilor și entităților menționate la articolul 2” din
         același regulament.

      16      Având în vedere că era necesară o acțiune a Comunității pentru punerea în aplicare a Rezoluției 1452 (2002), Consiliul a adoptat,
         la 27 februarie 2003, Poziția comună 2003/140/PESC privind excepțiile la măsurile restrictive impuse de Poziția comună 2002/402
         (JO L 53, p. 62, Ediție specială, 18/vol. 2, p. 20).

      17      Considerentul (4) al Regulamentului nr. 561/2003 precizează că, ținând seama de Rezoluția 1452 (2002), este necesară adaptarea
         măsurilor impuse de către Comunitate.

      18      Articolul 2a din Regulamentul nr. 881/2002, dispoziție care a fost inserată în acesta prin Regulamentul nr. 561/2003, conține
         un alineat (4) care prevede:

      „Articolul 2 alineatul (2) [din Regulamentul nr. 881/2002] nu se aplică în cazul în care la conturile înghețate se adaugă:
      (a)      dobânzi sau alte sume datorate în temeiul acestor conturi sau
      (b)       plăți datorate în temeiul unor contracte, acorduri sau obligații anterioare datei la care aceste conturi au intrat sub incidența
         dispozițiilor rezoluțiilor Consiliului de Securitate […] puse în aplicare prin intermediul Regulamentului (CE) nr. 337/2000
         […], al Regulamentului (CE) nr. 467/2001 […] sau al prezentului regulament.

      Aceste dobânzi, sume și plăți trebuie de asemenea înghețate în același mod ca și contul căruia i se adaugă.”
      19      La 12 iulie 2004, Comisia a adoptat Regulamentul (CE) nr. 1277/2004 de efectuare a celei de‑a treizeci și șaptea modificări
         a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 (JO L 241, p. 12, Ediție specială, 18/vol. 2, p. 232).

      20      Potrivit articolului 1 și punctului 2 din anexa la Regulamentul nr. 1277/2004, anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 se
         modifică în sensul că la rubrica „Persoane fizice” se adaugă înregistrarea „Aqeel Abulaziz Al‑Aqil. Data nașterii: 29 aprilie
         1949”.

      21      Conform articolului 2, Regulamentul nr. 1277/2004 a intrat în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, și anume 13 iulie 2004.

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      22      Prin actul autentic din 19 decembrie 2000, a fost încheiat un contract de vânzare între vânzătoare, în calitate de asociate
         ale unei societăți civile, și domnii Salem‑Abdul Ghani El‑Rafei, Kamal Rafehi și Ageel A. Al‑Ageel (denumiți în continuare
         „cumpărătorii”), care acționau de asemenea în calitate de asociați ai unei societăți civile.

      23      Prin acest contract, vânzătoarele au acceptat să cedeze cu titlu oneros cumpărătorilor un teren construit care le aparținea,
         situat în Berlin, în schimbul plății de către aceștia din urmă a unui preț de vânzare de 2 375 000 DEM.

      24      Contractul de vânzare prevede de asemenea că părțile sunt de acord să se transfere proprietatea asupra bunului imobil cumpărătorilor
         și să transcrie acest transfer în registrul cadastral („Grundbuch”).

      25      În plus, același contract stipulează că prețul de vânzare ar trebui să fie depus într‑un cont special al notarului instrumentator
         (denumit în continuare „notarul”), apoi să fie plătit vânzătoarelor imediat după ce transferul de proprietate ar fi transcris
         cu titlu provizoriu în registrul cadastral în așteptarea transcrierii definitive.

      26      La 8 martie 2001, a fost efectuată o transcriere cu titlu provizoriu în beneficiul cumpărătorilor a transferului de proprietate
         în registrul cadastral.

      27      Prin Decizia din 29 octombrie 2003, Grundbuchamt de pe lângă Amtsgericht Lichtenberg a respins cererea de transcriere definitivă
         a transferului proprietății în registrul cadastral, prezentată de către notar la 22 ianuarie 2003, pentru motivul că anumite
         documente, a căror prezentare fusese solicitată prin scrisoarea din 28 martie 2003, nu fuseseră furnizate în termenul cerut.

      28      La 9 decembrie 2004, notarul a solicitat din nou transcrierea definitivă în registrul funciar a transferului de proprietate
         către cumpărători pe baza actului autentic din 19 decembrie 2000.

      29      Prin Decizia din 21 aprilie 2005, Grundbuchamt, după ce a constatat că numele unuia dintre cumpărători era înscris pe lista
         care figurează în anexa I la Regulamentul nr. 881/2002, a refuzat să admită această cerere de transcriere, întemeindu‑se pe
         articolul 2 alineatul (3) și pe articolul 4 alineatul (1) din acest regulament.

      30      La 3 mai 2005, notarul a formulat o acțiune împotriva acestei decizii în fața Grundbuchamt, care, prin Decizia din 11 mai
         2005, a înaintat‑o din oficiu către Landgericht Berlin, care a respins‑o prin Ordonanța din 27 septembrie 2005.

      31      La 7 octombrie 2005, notarul a declarat recurs împotriva acestei ordonanțe în fața Kammergericht Berlin.

      32      Instanța de trimitere subliniază că vânzătoarele susțin în fața ei în primul rând că articolul 2 alineatul (3), precum și
         articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 881/2002 și în special termenii „pune […] la dispoziția” și „utilizată în beneficiul”,
         care figurează în prima dintre aceste două dispoziții, trebuie să fie interpretați în sensul că nu vizează decât tranzacțiile
         în care nu există echilibru economic între prestație și contravaloarea acesteia. Or, în speță, prețul de vânzare al bunului
         imobil care a fost convenit între părți ar constitui o sumă importantă care, de altfel, ar fi fost deja plătită vânzătoarelor.

      33      În fața Kammergericht Berlin, acestea din urmă susțin în al doilea rând că, în caz de anulare a contractului de vânzare, cumpărătorii
         ar avea dreptul de a obține restituirea prețului de cumpărare al bunului imobil de către vânzătoare, și anume ca o sumă echivalentă
         acestui preț de cumpărare să fie pusă la dispoziția cumpărătorilor. Or, acest rezultat ar fi contrar considerentului (7) și
         articolului (2) alineatul (1) din Regulamentul nr. 881/2002.

      34      Instanța de trimitere arată că, în dreptul german, dobândirea proprietății unui bun imobil nu rezultă în mod direct din încheierea
         unui contract de vânzare în formă autentică între un vânzător și un cumpărător, ci necesită în plus, pentru a deveni efectivă,
         încheierea unui acord între cele două părți cu privire la transferul de proprietate potrivit articolului 925 din Codul civil
         (Bürgerliches Gesetzbuch, denumit în continuare „BGB”), precum și transcrierea acestui transfer în registrul cadastral în
         temeiul articolului 873 din BGB.

      35      Pe de altă parte, instanța menționată subliniază că, potrivit dreptului german, dacă există o restrângere privind dreptul
         de a dispune de un bun, astfel cum este cazul în acțiunea principală din cauza obligației de înghețare a fondurilor devenite
         aplicabilă unuia dintre cumpărători și dacă această restricție intervine după încheierea atât a contractului de vânzare în
         formă autentică, cât și a acordului cu privire la transferul de proprietate, dar înainte de cererea de transcriere a acestui
         transfer în registrul cadastral, Grundbuchamt va trebui, în principiu, să o ia în considerare.

      36      Kammergericht Berlin adaugă faptul că obstacolul juridic în calea transcrierii transferului de proprietate în registrul cadastral
         se opune executării contractului de vânzare, astfel încât, în temeiul articolelor 275 și 323 din BGB, vânzătoarele sunt obligate
         să restituie prețul de vânzare cumpărătorilor.

      37      Se pune totuși întrebarea dacă o astfel de restituire este compatibilă cu interdicția prevăzută la articolul 2 alineatul (2)
         din Regulamentul nr. 881/2002.

      38      Într‑o ordonanță suplimentară din 23 februarie 2006, instanța de trimitere observă că din articolul 2 alineatele (1)-(3) și
         din articolul 4 alineatul (1) din regulamentul menționat nu rezultă că vânzătorul poate fi obligat să constituie un depozit
         care să corespundă cuantumului prețului de vânzare al bunului respectiv dacă acest vânzător nu a avut cunoștință de sancțiunile
         care vizau cumpărătorul la momentul încheierii contractului de vânzare sau al perceperii cuantumului tranzacției.

      39      În aceeași ordonanță, instanța de trimitere subliniază că subzistă de asemenea îndoieli cu privire la întrebarea dacă, în
         cazul unei pluralități de cumpărători sau, cum este situația în acțiunea principală, în cazul asocierii acestora din urmă
         într‑o societate civilă, dreptul la restituirea prețului de vânzare trebuie să fie înghețat integral sau numai în limita părții
         deținute de cumpărătorul vizat de măsurile restrictive.

      40      În aceste condiții, considerând că soluția litigiului cu care este sesizat depinde de interpretarea Regulamentului nr. 881/2002,
         Kammergericht Berlin a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Dispozițiile articolului 2 alineatul (3) și ale articolului (4) alineatul (1) din Regulamentul […] nr. 881/2002 […] interzic
         acordul cu privire la transferul proprietății unui bun imobil, în executarea unui contract de vânzare către o persoană fizică
         care figurează în anexa I la regulamentul menționat?

      2)      În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: Regulamentul […] nr. 881/2002 interzice transcrierea în registrul cadastral,
         necesară transferului de proprietate, chiar și atunci când contractul de vânzare pe care aceasta se întemeiază a fost încheiat
         și părțile au devenit obligate prin acordul cu privire la transferul de proprietate, înainte de publicarea în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene a restrângerii dreptului de dispoziție și când, înainte de această dată, prețul de vânzare care trebuie plătit în temeiul
         contractului de către persoana fizică care figurează în anexa I la regulamentul menționat, în calitate de cumpărător, a fost:

      a)      plătit în contul cu destinație specială al unui notar sau
      b)      plătit vânzătorului?”
       Cu privire la întrebările preliminare
      41      Prin intermediul celor două întrebări formulate, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență,
         să se stabilească dacă articolul 2 alineatul (3) și articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 881/2002 trebuie interpretate
         în sensul că, într‑o situație în care atât contractul de vânzare a unui bun imobil, cât și acordul cu privire la transferul
         de proprietate asupra acestui bun au fost încheiate înainte de data înscrierii dobânditorului pe lista care figurează în anexa
         I la regulamentul menționat și în care prețul de vânzare a fost plătit de asemenea înainte de această dată, aceste dispoziții
         interzic transcrierea definitivă, în vederea executării contractului menționat, a transferului de proprietate în registrul
         cadastral ulterior datei menționate.

      42      Cu titlu preliminar, trebuie să se sublinieze că analiza acestor întrebări trebuie efectuată numai în lumina articolului 2
         alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002.

      43      Într‑adevăr, astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 62 din concluziile prezentate, decizia de trimitere nu cuprinde
         nicio indicație care să permită să se înțeleagă motivul pentru care articolul 4 alineatul (1) din regulamentul menționat,
         care are în vedere ipoteza unei eludări a articolului 2 din acesta, ar putea fi pertinent într‑o situație precum cea în cauză
         în acțiunea principală.

      44      Astfel cum a subliniat Comisia, fără a fi contrazisă asupra acestui punct, împrejurarea că, la încheierea contractului de
         vânzare în cauză, cumpărătorii au acționat în calitate de asociați ai unei societăți civile nu presupune un astfel de risc
         de eludare, întrucât, dacă transcrierea definitivă a transferului de proprietate în registrul cadastral ar trebui să fie admisă,
         în acesta ar trebui să figureze numele tuturor asociaților, inclusiv al persoanei înscrise pe lista care figurează în anexa
         I la Regulamentul nr. 881/2002.

      45      În aceste condiții, se pune, în esență, întrebarea dacă, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, transcrierea
         definitivă a transferului de proprietate în registrul cadastral presupune ca o resursă economică să fie pusă, direct sau indirect,
         la dispoziția persoanelor fizice sau juridice, grupurilor sau entităților desemnate de Comitetul pentru sancțiuni și menționate
         în anexa I la Regulamentul nr. 881/2002, astfel încât să le permită să obțină fonduri, bunuri sau servicii în sensul articolului
         2 alineatul (3) din acest regulament.

      46      În această privință, în primul rând trebuie să se constate că activul în cauză în acțiunea principală, și anume un bun imobil
         construit, constituie o resursă economică în sensul articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002, din moment
         ce un astfel de activ este în mod clar acoperit de definiția noțiunii „resurse economice”, care figurează la articolul 1 punctul
         2 din regulamentul menționat, în calitate de activ corporal imobil care nu constituie „fonduri”, dar care poate fi utilizat
         pentru a obține fonduri, bunuri sau servicii.

      47      Rezultă apoi din decizia de trimitere că unul dintre cei trei cumpărători este o persoană fizică înscrisă atât pe lista întocmită
         de Comitetul pentru sancțiuni, cât și pe cea care figurează în anexa I la Regulamentul nr. 881/2002.

      48      Prin urmare, nu se mai pune decât întrebarea dacă transcrierea definitivă a transferului de proprietate asupra imobilului
         respectiv în registrul cadastral constituie un act care trebuie calificat drept „pune[re], direct sau indirect, la dispoziția”
         persoanei fizice înscrise pe listele menționate, „astfel încât să [îi] […] permită […] să obțină fonduri, bunuri sau servicii”
         în sensul articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002.

      49      Or, niciun element din formularea acestei dispoziții nu permite să se presupună că aceasta nu acoperă, astfel cum susțin vânzătoarele,
         obținerea de resurse economice într‑un context special precum cel din acțiunea principală, și anume situația unei tranzacții
         în care există un echilibru economic între prestație și contravaloarea acesteia.

      50      Dimpotrivă, interdicția stabilită la articolul 2 alineatul (3) este formulată într‑un mod foarte cuprinzător, fapt atestat
         prin folosirea termenilor „direct sau indirect”.

      51      La fel, expresia „pune […] la dispoziția” are o accepțiune amplă, întrucât nu are în vedere o categorie juridică specială,
         ci înglobează orice act a cărui îndeplinire este necesară, potrivit dreptului intern aplicabil, pentru a permite unei persoane
         să obțină efectiv puterea de a dispune pe deplin de bunul respectiv.

      52      Trebuie să se constate că transcrierea definitivă în registrul cadastral a transferului de proprietate asupra unui bun constituie
         un astfel de act, din moment ce este recunoscut că, în dreptul german, doar ulterior unui astfel de act dobânditorul are puterea
         nu numai de a ipoteca, ci de asemenea, mai ales, de a înstrăina bunul imobil a cărui proprietate i‑a fost astfel transferată.

      53      De altfel, articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002 vizează, cu siguranță, interzicerea tocmai a unor astfel
         de acte, atunci când acestea permit unei persoane înscrise pe lista care figurează în anexa I la acest regulament să obțină
         fonduri, bunuri sau servicii.

      54      Este important să se adauge că, pentru interpretarea Regulamentului nr. 881/2002, trebuie de asemenea să se țină cont de textul
         și de obiectul Rezoluției 1390 (2002), a cărei punere în aplicare o are în vedere acest regulament, potrivit considerentului
         (4) (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 iulie 1996, Bosphorus, C‑84/95, Rec., p. I‑3953, punctele 13 și 14, precum
         și Hotărârea din 9 martie 2006, Aulinger, C‑371/03, Rec., p. I‑2207, punctul 30).

      55      Or, potrivit alineatului (2) litera (a) al Rezoluției 1390 (2002), statele membre trebuie „să asigure ca nici aceste fonduri,
         nici alte fonduri [aparținând unor persoane, grupuri, întreprinderi sau entități asociate care figurează pe lista întocmită
         în temeiul Rezoluțiilor 1267 (1999) și 1333 (2000)], active financiare sau resurse economice să nu fie puse, direct sau indirect,
         la dispoziție pentru scopurile pe care aceștia le urmăresc, de către cetățenii acestora sau de către o persoană care se află
         pe teritoriul lor”.

      56      Formularea cuprinzătoare și neechivocă a acestei dispoziții confirmă faptul că articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul
         nr. 881/2002 se aplică oricărei puneri la dispoziție a unei resurse economice și, în consecință, de asemenea unui act, precum
         cel în cauză în acțiunea principală, care provine din executarea unui contract sinalagmatic și care a fost consimțit în schimbul
         plății unei contraprestații economice.

      57      În final, nu se poate contesta că aplicarea în acțiunea principală a interdicției stabilite la articolul 2 alineatul (3) din
         Regulamentul nr. 881/2002, în măsura în care are în vedere o persoană considerată asociată lui Osama ben Laden, rețelei Al‑Qaida
         sau talibanilor, care participă la finanțarea de acte de terorism sau chiar organizează, facilitează, pregătește, execută
         sau sprijină astfel de acte, se înscrie în cadrul obiectului sancțiunilor prevăzute de Rezoluția 1390 (2002), astfel cum rezultă
         acesta în special din al treilea și din al nouălea paragraf al preambulului, precum și din alineatul (4), acest obiect fiind
         combaterea și eradicarea terorismului internațional, în special prin privarea rețelelor de terorism internaționale de sursele
         lor financiare.

      58      Pe de altă parte, astfel cum în mod corect subliniază guvernul german, dacă teza susținută de vânzătoare ar fi admisă, ar
         fi necesar să se determine, în fiecare caz anume, dacă există un real echilibru economic între prestațiile convenite, iar
         aceasta ar presupune riscuri reale de eludare a interdicției menționate și ar pune statele membre în fața unor probleme delicate
         de punere în aplicare.

      59      Astfel cum arată același regulament, chiar dacă un astfel de echilibru economic trebuia să existe în acțiunea principală,
         nu s‑ar putea exclude că activul obținut de către persoana înscrisă pe lista care figurează în anexa I la Regulamentul nr. 881/2002
         oferă mai bune posibilități de valorificare, de exemplu o convertibilitate mai ușoară, sau chiar, astfel cum a subliniat avocatul
         general la punctul 72 din concluziile prezentate, posibilitatea de a obține, printr‑un act ulterior de dispoziție a bunului,
         sume superioare celor cheltuite pentru achiziționarea acestuia.

      60      Trebuie să se concluzioneze din cele de mai sus că o operațiune precum transcrierea definitivă a transferului de proprietate
         asupra unui bun imobil în registrul cadastral este interzisă, potrivit articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002,
         din moment ce, dacă ar fi admisă, ar implica o punere la dispoziție a unei resurse economice în beneficiul unei persoane înscrise
         pe lista care figurează în anexa I la regulamentul menționat, ceea ce i‑ar permite acesteia din urmă să obțină fonduri, bunuri
         sau servicii.

      61      Această concluzie nu ar putea să fie pusă sub semnul întrebării, în primul rând, de împrejurarea că, în acțiunea principală,
         mai multe elemente privind tranzacția imobiliară necesare, în temeiul dreptului german aplicabil, pentru transferarea dreptului
         de proprietate a unui bun imobil, în special încheierea atât a contractului de vânzare, cât și a acordului privind transferul
         de proprietate, precum, de altfel, și plata prețului de vânzare, fuseseră deja efectuate înainte ca această interdicție să
         devină aplicabilă în privința unuia dintre cumpărători ca urmare a înscrierii sale pe lista menționată.

      62      Într‑adevăr, articolul 9 din Regulamentul nr. 881/2002 trebuie să fie interpretat în sensul că măsurile pe care le impune
         acest regulament, printre care figurează înghețarea resurselor economice, interzic de asemenea efectuarea de acte de executare
         a unor contracte încheiate înainte de intrarea în vigoare a regulamentului menționat, precum transcrierea definitivă a transferului
         de proprietate în registrul cadastral.

      63      Astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 78 din concluziile prezentate, o astfel de aplicare cu efect imediat a
         măsurilor menționate concordă, în plus, cu obiectivul urmărit de Regulamentul nr. 881/2002, și anume să împiedice imediat
         persoanele asociate lui Osama ben Laden, rețelei Al‑Qaida și talibanilor să dispună de orice resurse financiare și economice,
         pentru a opri finanțarea de activități teroriste, obiectiv care nu ar putea fi atins într‑un mod la fel de eficace dacă li
         s‑ar permite acestor persoane să finalizeze tranzacții încheiate înainte de înscrierea lor pe lista care figurează în anexa
         I la regulamentul menționat.

      64      Pe de altă parte, în sprijinul aplicării imediate a dispozițiilor Regulamentului nr. 881/2002 se înscrie și împrejurarea că
         reglementarea comunitară nu cuprinde excepții care să permită, după data intrării în vigoare a acesteia, efectuarea unui act
         de executare a unui contract, încheiat înaintea acestei date, astfel cum este, în acțiunea principală, transcrierea definitivă
         a transferului de proprietate în registrul cadastral, act care, astfel cum s‑a subliniat deja, implică punerea la dispoziție
         a bunului respectiv în sensul articolului 2 alineatul (3) din același regulament.

      65      În această privință, trebuie să se constate că articolul 2a alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 881/2002, care reia
         literal conținutul alineatului 2 al Rezoluției 1452 (2002), prevede o excepție de la interdicția, prevăzută de articolul 2
         alineatul (2) din același regulament, în ceea ce privește adăugarea la conturile înghețate a plăților datorate în temeiul
         unor contracte, acorduri sau obligații anterioare datei la care aceste conturi au intrat sub incidența dispozițiilor rezoluțiilor
         Consiliului de Securitate puse în aplicare, în special prin regulamentul menționat, astfel de plăți trebuind să fie ele însele
         de asemenea înghețate, în același mod ca și contul la care au fost adăugate.

      66      Cu toate acestea, o astfel de excepție nu este prevăzută în reglementarea comunitară în ceea ce privește interdicția stabilită
         la articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002 cu privire la punerea la dispoziție de resurse economice precum
         cele în cauză în acțiunea principală. Această excepție nu se găsește, de altfel, nici în rezoluțiile pertinente ale Consiliului
         de Securitate.

      67      În continuare, nici concluzia cu privire la aplicabilitatea, într‑un caz precum cel din acțiunea principală, a interdicției
         prevăzute la articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002 nu ar putea fi pusă sub semnul întrebării din cauza dificultăților
         cărora, potrivit instanței de trimitere, le‑ar da naștere faptul că nu se poate proceda la transcrierea definitivă a transferului
         de proprietate asupra bunului imobil respectiv în registrul cadastral.

      68      Astfel cum a subliniat instanța de trimitere, rezultă din dreptul național aplicabil că, întrucât lipsa unei astfel de transcrieri
         se opune executării contractului de vânzare, atunci vânzătoarele sunt obligate să restituie cumpărătorilor prețul de vânzare
         al bunului imobil dobândit de aceștia din urmă. Cu toate acestea, se pune problema compatibilității unei astfel de restituiri
         cu interdicția prevăzută la articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 881/2002.

      69      În această privință, este important să se arate că, dacă s‑ar produce o astfel de dificultate, din moment ce aceasta rezultă
         din consecințele care decurg, în privința dreptului intern, din aplicarea articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002,
         aceasta nu ar putea în niciun caz să aibă incidență asupra răspunsului care trebuie oferit întrebării dacă, în dreptul comunitar,
         interdicția pe care o impune această dispoziție se aplică într‑un caz precum cel din acțiunea principală.

      70      În orice caz, restituirea prețului de vânzare a bunului menționat, prevăzută în dreptul intern, pare să fie permisă în temeiul
         articolului 2a alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 881/2002. Această dispoziție prevede, de fapt, o excepție de
         la interdicția pe care o impune articolul 2 alineatul (2) din același regulament, atât timp cât condițiile de punere în aplicare
         a acestei excepții, printre care figurează înghețarea fondurilor restituite, sunt îndeplinite.

      71      Pe de altă parte, în ceea ce privește întrebarea dacă, în cazul unei pluralități de cumpărători și în special în cazul asocierii
         acestora într‑o societate civilă, restituirea prețului de vânzare a bunului respectiv trebuie să fie înghețată integral sau
         numai în limita părții deținute de cumpărătorul vizat de măsurile restrictive, trebuie să se constate că este vorba de asemenea
         de o chestiune privind punerea în aplicare, în lumina dreptului intern, a interdicției pe care o impune articolul 2 alineatul
         (3) din Regulamentul nr. 881/2002.

      72      Or, astfel cum s‑a statuat deja la punctul 69 din prezenta hotărâre, o astfel de întrebare, care privește domeniul de aplicare
         al normelor de drept național privind consecințele legate de aplicarea interdicției menționate, nu ar putea să aibă incidență
         asupra interpretării care trebuie oferită de Curte articolului 2 alineatul (3) menționat.

      73      Cu privire la acest punct, trebuie să se sublinieze că, potrivit articolului 8 din Regulamentul nr. 881/2002, Comisia și statele
         membre se informează reciproc în special cu privire la problemele legate de punerea în aplicare a acestui regulament.

      74      În final, vânzătoarele și notarul au arătat, în cursul ședinței, că aplicarea, în litigiul cu care este sesizată instanța
         de trimitere, a interdicției prevăzute la articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002 ar fi incompatibilă cu dreptul
         fundamental al proprietarilor de a dispune de bunurile lor.

      75      În această privință, este necesar să se constate că nu este vorba, în această împrejurare, de o atingere pretins disproporționată
         adusă dreptului de proprietate al unei persoane înscrise pe lista care figurează în anexa I la Regulamentul nr. 881/2002 prin
         prevederea în acest regulament a unor măsuri restrictive în privința unei astfel de persoane.

      76      Pretinsa atingere adusă dreptului de proprietate privește efecte indirecte asupra dreptului de proprietate aparținând altor
         persoane decât cele înscrise pe lista menționată, generate de obligația de restituire care ar decurge, dacă este cazul, potrivit
         dreptului intern aplicabil, din imposibilitatea de a proceda la transcrierea definitivă a transferului de proprietate al unui
         bun imobil în registrul funciar în temeiul articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002.

      77      Prin urmare, întrebarea dacă, având în vedere particularitățile acțiunii principale, o astfel de obligație de restituire constituie
         o atingere pretins disproporționată adusă dreptului de proprietate nu ar putea avea incidență asupra aceleia privind aplicabilitatea
         articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 881/2002 într‑o situație precum cea în cauză în acțiunea principală. Rezultă
         de aici că această problemă este de competența dreptului intern și că nu este necesar să fie analizată în cadrul prezentei
         cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare.

      78      Cu toate acestea, în ceea ce privește aplicarea Regulamentului nr. 881/2002, trebuie, pe de altă parte, să se amintească faptul
         că, potrivit unei jurisprudențe constante, cerințele care rezultă din protecția drepturilor fundamentale în ordinea juridică
         comunitară sunt obligatorii în egală măsură pentru statele membre atunci când pun în aplicare reglementări comunitare și,
         prin urmare, acestea sunt ţinute, în măsura posibilului, să aplice aceste reglementări în condiții care nu încalcă cerințele
         respective (a se vedea în special Hotărârea din 10 iulie 2003, Booker Aquaculture și Hydro Seafood, C‑20/00 și C‑64/00, Rec.,
         p. I‑7411, punctul 88 și jurisprudența citată).

      79      În consecință, este de competența instanței naționale să analizeze dacă, având în vedere particularitățile acțiunii principale,
         o eventuală restituire a sumelor percepute de către vânzătoare constituie o atingere disproporționată a dreptului de proprietate
         al acestora din urmă și, dacă aceasta este situația, să aplice reglementarea națională respectivă, în cea mai mare măsură
         posibilă, în condiții care nu încalcă cerințele menționate, rezultate din dreptul comunitar.

      80      Având în vedere cele anterioare, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul
         nr. 881/2002 trebuie interpretat în sensul că, într‑o situație în care atât contractul de vânzare a unui bun imobil, cât și
         acordul cu privire la transferul proprietății asupra acestui bun au fost încheiate înainte de data înscrierii dobânditorului
         pe lista care figurează în anexa I la regulamentul menționat și în care prețul de vânzare a fost plătit de asemenea înainte
         de această dată, dispoziția în cauză interzice transcrierea definitivă în executarea contractului menționat a transferului
         de proprietate în registrul cadastral ulterior datei menționate.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      81      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:
      Articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 881/2002 al Consiliului din 27 mai 2002 de instituire a unor măsuri restrictive
            specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al‑Qaida și cu talibanii
            și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului de interzicere a exportului anumitor mărfuri și servicii
            către Afganistan, de întărire a interdicției de zbor și de extindere a înghețării fondurilor și a altor resurse financiare
            în ceea ce‑i privește pe talibanii din Afganistan, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 561/2003 al Consiliului
            din 23 martie 2003, trebuie interpretat în sensul că, într‑o situație în care atât contractul de vânzare a unui bun imobil,
            cât și acordul cu privire la transferul proprietății asupra acestui bun au fost încheiate înainte de data înscrierii dobânditorului
            pe lista care figurează în anexa I la Regulamentul nr. 881/2002, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 561/2003,
            și în care prețul de vânzare a fost plătit de asemenea înainte de această dată, dispoziția în cauză interzice transcrierea
            definitivă, în executarea contractului menționat, a transferului de proprietate în registrul cadastral ulterior datei menționate.

      Semnături
      * Limba de procedură: germana.


Hotărârea Curții din data de 26 februarie 1976. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Italiene. # Cauza 52-75.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 12 martie 1998. # Ourdia Djabali împotriva Caisse d'allocations familiales de l'Essonne. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunal des affaires de sécurité sociale d'Evry - Franța. # Cauza C-314/96.


Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 6 iunie 2013. # Chafiq Ayadi împotriva Comisiei Europene. # Recurs - Politica externă și de securitate comună (PESC) - Măsuri restrictive împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii - Regulamentul (CE) nr. 881/2002 - Acțiune în anulare - Retragerea persoanei interesate de pe lista persoanelor și entităților în cauză - Interesul de a exercita acţiunea. # Cauza C-183/12 P.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 11 iunie 1998. # H împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Recurs - Funcționari. # Cauza C-291/97 P.


title: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 10 noiembrie 2016.#Ferring Lægemidler A/S împotriva Orifarm A/S.#Cerere de decizie preliminară formulată de Sø- og Handelsretten.#Trimitere preliminară – Mărci – Directiva 2008/95/CE – Articolul 7 alineatul (2) – Produse farmaceutice – Import paralel – Împărțirea piețelor – Necesitatea reambalării produsului care poartă marca – Produs farmaceutic introdus pe piața de export și pe piața de import de titularul mărcii cu aceleași tipuri de ambalaje.#Cauza C-297/15.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a cincea)
      10 noiembrie 2016 (
            *1
         )
      „Trimitere preliminară — Mărci — Directiva 2008/95/CE — Articolul 7 alineatul (2) — Produse farmaceutice — Import paralel — Împărțirea piețelor — Necesitatea reambalării produsului care poartă marca — Produs farmaceutic introdus pe piața de export și pe piața de import de titularul mărcii cu aceleași tipuri de ambalaje”
      În cauza C‑297/15,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Sø- og Handelsretten (Tribunalul Maritim și Comercial, Danemarca), prin decizia din 10 iunie 2015, primită de Curte la 18 iunie 2015, în procedura

         Ferring Lægemidler A/S, acționând în numele Ferring BV,
      împotriva

         Orifarm A/S,

      CURTEA (Camera a cincea),
      compusă din domnul J. L. da Cruz Vilaça (raportor), președinte de cameră, doamna M. Berger, domnii A. Borg Barthet, E. Levits și F. Biltgen, judecători,
      avocat general: domnul M. Wathelet,
      grefier: domnul A. Calot Escobar,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru Ferring Lægemidler A/S, acționând în numele Ferring BV, de T. Ryhl, advokat;

               —

               pentru Orifarm A/S, de K. Jensen, advokat;

               —

               pentru Comisia Europeană, de H. Støvlbæk, de T. Scharf și de J. Samnadda, în calitate de agenți,

         având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 7 alineatul (2) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 2008, L 299, p. 25).

               2

               Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Ferring Lægemidler A/S, acționând în numele Ferring BV (denumită în continuare „Ferring”), pe de o parte, și Orifarm A/S, pe de altă parte, în legătură cu opoziția Ferring față de comercializarea în Danemarca a unuia dintre medicamentele sale, astfel cum a fost reambalat de Orifarm, în contextul unor importuri paralele provenind din Norvegia realizate de această societate.

         Cadrul juridic

         Acordul privind SEE

               3

               Articolul 13 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 (JO 1994, L 1, p. 3, Ediție specială, 11/vol. 53, p. 4, denumit în continuare „Acordul privind SEE”) reia conținutul articolului 36 TFUE.

               4

               Directiva 2008/95 a fost integrată în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 146/2009 a Comitetului mixt al SEE din 4 decembrie 2009 de modificare a anexei XVII (Proprietate intelectuală) la Acordul privind SEE (JO 2010, L 62, p. 43).

         Dreptul Uniunii

               5

               Articolul 7 din Directiva 2008/95 prevede:
               „(1)   Marca nu dă dreptul titularului său să interzică utilizarea acesteia pentru produsele care au fost introduse pe piața comunitară sub această marcă de către titular sau cu consimțământul acestuia.
               (2)   Alineatul (1) nu se aplică atunci când există motive justificate pentru ca titularul să se opună comercializării ulterioare a produselor, în special atunci când starea produselor se modifică sau se deteriorează după introducerea lor pe piață.”

         Dreptul danez

               6

               Din cererea de decizie preliminară reiese că articolul 6 din varemærkeloven (Legea privind mărcile), care transpune în Danemarca Directiva 2008/95, este în esență identic cu articolul 7 din Directiva 2008/95.

         Litigiul principal și întrebările preliminare

               7

               Ferring vinde un medicament purtând marca Klyx, al cărei titular este, în Danemarca, în Finlanda, în Suedia și în Norvegia. În toate aceste state, Klyx este vândut în ambalaje identice, și anume în flacoane de 120 ml sau de 240 ml, precum și în ambalaje care conțin o doză sau 10 doze din acest produs.

               8

               În cadrul activității sale de import paralel, Orifarm cumpără Klyx în Norvegia în cutii de 10 doze și vinde acest produs pe piața daneză după ce l‑a reambalat în ambalaje noi care conțin o doză, pe care este reaplicată marca Klyx (în continuare „reambalarea în litigiu”).

               9

               În fața instanței de trimitere, Ferring susține că ea se poate opune în mod legitim reambalării în litigiu în măsura în care, în primul rând, aceasta nu este necesară pentru a comercializa produsul care face obiectul unor importuri paralele și, în al doilea rând, reambalarea menționată este justificată exclusiv de urmărirea unui avantaj comercial de către importator.

               10

               La rândul său, Orifarm susține că reambalarea este necesară pentru a accesa segmentul pieței daneze constituit de Klyx ambalat în cutii care conțin o doză de produs.

               11

               Instanța de trimitere arată că reiese din jurisprudența Curții că titularul mărcii nu se poate opune reambalării dacă opoziția contribuie la împărțirea piețelor. Astfel s‑ar prezenta situația în cazul în care opoziția împiedică o reambalare necesară pentru a comercializa medicamentul în statul de import. În aceste condiții, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă reambalarea în litigiu poate fi considerată „necesară”, având în vedere că Klyx este prezent în ambalaje de o doză sau de 10 doze în toate statele părți la Acordul privind SEE în care medicamentul este introdus pe piață, inclusiv în statele vizate de cauza principală.

               12

               În aceste condiții, Sø- og Handelsretten (Tribunalul Maritim și Comercial, Danemarca) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

                        „1)

                        Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2008/95 și jurisprudența aferentă trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci se poate opune în mod legal comercializării în continuare a unui medicament de către un importator paralel, atunci când importatorul a reambalat medicamentul într‑un ambalaj exterior nou și a reamplasat marca în situația în care titularul mărcii a comercializat medicamentul în pachete cu același volum și aceleași dimensiuni în toate țările SEE în care se vinde medicamentul?

                        2)

                        Răspunsul la prima întrebare este diferit dacă titularul mărcii a comercializat medicamentul atât în țara de export, cât și în țara de import în pachete având două dimensiuni diferite (pachete cu 10 bucăți și pachete cu o bucată), iar importatorul a achiziționat pachete cu 10 bucăți din țara de export și le‑a reambalat în pachete cu o bucată, pe care marca a fost reamplasată înainte ca produsele să fie comercializate în țara de import?”

         Cu privire la întrebările preliminare

               13

               Prin intermediul întrebărilor formulate, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2008/95 trebuie interpretat în sensul că titularul unei mărci se poate opune comercializării în continuare a unui medicament de către un importator paralel atunci când acesta din urmă a reambalat medicamentul respectiv într‑un ambalaj nou și a reaplicat marca pe el.

               14

               În această privință, trebuie amintit, pe de o parte, că obiectul specific al mărcii este să garanteze proveniența produsului care poartă marca respectivă și că o reambalare a acestui produs efectuată de un terț fără autorizarea titularului poate crea riscuri reale pentru această garantare a provenienței (a se vedea prin analogie Hotărârea din 26 aprilie 2007, Boehringer Ingelheim și alții, C‑348/04, EU:C:2007:249, punctul 14, precum și jurisprudența citată).

               15

               Pe de altă parte, este necesar să se arate că, în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Directiva 2008/95, opoziția din partea titularului mărcii la reambalare, în măsura în care aceasta constituie o derogare de la libera circulație a mărfurilor, nu poate fi admisă dacă exercitarea acestui drept de către titular constituie o restricție disimulată în comerțul dintre statele părți la Acordul privind SEE în sensul articolului 13 a doua teză din acest acord (a se vedea prin analogie, în ceea ce privește articolul 36 a doua teză TFUE, Hotărârea din 26 aprilie 2007, Boehringer Ingelheim și alții, C‑348/04, EU:C:2007:249, punctul 16, precum și jurisprudența citată).

               16

               Constituie o astfel de restricție disimulată, în sensul acestei din urmă prevederi, exercitarea de către titularul unei mărci a dreptului său de a se opune reambalării, dacă această exercitare contribuie la împărțirea artificială a piețelor între statele părți la Acordul privind SEE din moment ce reambalarea se efectuează într‑un asemenea mod încât interesele legitime ale titularului să fie respectate (a se vedea prin analogie, în ceea ce privește articolul 36 a doua teză TFUE, Hotărârea din 26 aprilie 2007, Boehringer Ingelheim și alții, C‑348/04, EU:C:2007:249, punctul 17, precum și Hotărârea din 28 iulie 2011, Orifarm și alții, C‑400/09 și C‑207/10, EU:C:2011:519, punctul 24 și jurisprudența citată).

               17

               Or, în cazul în care reambalarea este necesară pentru ca produsul importat paralel să poată fi comercializat în statul de import, opoziția titularului mărcii la reambalare contribuie la o împărțire artificială a piețelor între statele părți la Acordul privind SEE (a se vedea prin analogie Hotărârea din 26 aprilie 2007, Boehringer Ingelheim și alții, C‑348/04, EU:C:2007:249, punctul 18, precum și jurisprudența citată).

               18

               Astfel, după cum rezultă din jurisprudența Curții, puterea titularului unui drept asupra unei mărci protejate într‑un stat membru de a se opune comercializării sub marca respectivă a produselor reambalate trebuie să fie limitată numai în măsura în care reambalarea efectuată de importator este necesară pentru comercializarea produsului în statul membru de import (a se vedea prin analogie Hotărârea din 11 iulie 1996, Bristol‑Myers Squibb și alții, C‑427/93, C‑429/93 și C‑436/93, EU:C:1996:282, punctul 56).

               19

               Din aceste considerații rezultă că modificarea pe care o presupune orice reambalare a unui medicament care poartă o marcă, întrucât creează prin însăși natura sa riscul unei atingeri aduse stării originare a medicamentului, poate fi interzisă de titularul mărcii, cu excepția situației în care reambalarea este necesară pentru a permite comercializarea produselor importate paralel, iar interesele legitime ale titularului sunt, de asemenea, protejate (a se vedea prin analogie Hotărârea din 23 aprilie 2002, Boehringer Ingelheim și alții, C‑143/00, EU:C:2002:246, punctul 34, precum și Hotărârea din 26 aprilie 2007, Boehringer Ingelheim și alții, C‑348/04, EU:C:2007:249, punctul 19).

               20

               În ceea ce privește în special condiția necesității reambalării, aceasta trebuie analizată ținând seama de împrejurările existente la data comercializării în statul de import care fac reambalarea în mod obiectiv necesară pentru ca medicamentul să poată fi comercializat în statul respectiv de către importatorul paralel. Opoziția titularului unei mărci față de reambalare nu este justificată dacă împiedică accesul efectiv al produsului importat pe piața de import (a se vedea prin analogie Hotărârea din 12 octombrie 1999, Upjohn, C‑379/97, EU:C:1999:494, punctul 43, precum și Hotărârea din 23 aprilie 2002, Boehringer Ingelheim și alții, C‑143/00, EU:C:2002:246, punctul 46).

               21

               Îndeosebi, trebuie arătat, mai întâi, că titularul unei mărci nu se poate opune reambalării produsului în cazul în care ambalajul, de dimensiunea utilizată de acest titular în statul parte la Acordul privind SEE în care importatorul a cumpărat produsul, nu poate fi comercializat în statul de import în special din cauza unei reglementări care autorizează numai ambalaje de o anumită dimensiune sau din cauza unei practici naționale în acest sens, din cauza unor norme în materia asigurărilor de sănătate care condiționează rambursarea cheltuielilor medicale de dimensiunea ambalajului sau din cauza unor practici de prescriere a medicamentelor bine stabilite care se bazează, printre altele, pe norme privind dimensiunile recomandate de asociații profesionale și de instituțiile de asigurări de sănătate (a se vedea prin analogie Hotărârea din 11 iulie 1996, Bristol‑Myers Squibb și alții, C‑427/93, C‑429/93 și C‑436/93, EU:C:1996:282, punctul 53).

               22

               În continuare, în cazul în care, în conformitate cu normele și cu practicile în vigoare în statul de import, titularul utilizează pe teritoriul acestuia mai multe ambalaje de dimensiuni diferite, nu este suficient să se constate că una dintre aceste dimensiuni este de asemenea comercializată în statul de export parte la Acordul privind SEE pentru a concluziona că nu este necesară o reambalare. Astfel, ar exista o împărțire a piețelor în cazul în care importatorul ar putea comercializa produsul numai pe o parte limitată a pieței acestuia (a se vedea prin analogie Hotărârea din 11 iulie 1996, Bristol‑Myers Squibb și alții, C‑427/93, C‑429/93 și C‑436/93, EU:C:1996:282, punctul 54).

               23

               În sfârșit, revine importatorului paralel sarcina de a stabili existența condițiilor care îl împiedică pe titularul mărcii să se opună în mod legitim comercializării ulterioare a medicamentelor (a se vedea prin analogie Hotărârea din 26 aprilie 2007, Boehringer Ingelheim și alții, C‑348/04, EU:C:2007:249, punctul 52).

               24

               În speță, reiese din cererea de decizie preliminară că, în toate statele părți la Acordul privind SEE în care este introdus pe piață, inclusiv în statele vizate de cauza principală, Klyx este comercializat de Ferring în aceleași ambalaje.

               25

               În schimb, din informațiile aflate la dispoziția Curții nu reiese că una dintre situațiile prezentate la punctul 21 din prezenta hotărâre s‑ar fi verificat în speță sau că, din cauza împrejurărilor speciale existente la data comercializării, accesul efectiv al Klyx la piața daneză ar fi împiedicat.

               26

               Revine instanței de trimitere sarcina să verifice dacă una sau mai multe dintre împrejurările la care se face referire la punctul 21 din prezenta hotărâre sunt prezente în litigiul principal. În cazul în care situația nu se prezintă astfel, titularul mărcii se poate opune reambalării în litigiu, din moment ce produsul care face obiectul unor importuri paralele poate fi comercializat în Danemarca în același ambalaj precum cel în care produsul respectiv este comercializat în Norvegia.

               27

               În observațiile sale scrise, Orifarm susține că împărțirea piețelor este o consecință intrinsecă a opoziției la reambalare, în măsura în care importatorul ar putea pătrunde pe subpiața daneză constituită din cutiile care conțin o doză individuală de Klyx numai importând din Norvegia produsul în același ambalaj. Astfel, fără reambalarea în litigiu, produsul importat ar putea fi comercializat numai pe o parte limitată a pieței daneze.

               28

               În această privință, este necesar să se constate că dosarul nu conține niciun element care să permită să se constate că piața Klyx în ambalaj de 10 doze ar reprezenta numai o parte limitată a pieței statului de import, și anume Danemarca. În orice caz, revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă o asemenea condiție este îndeplinită în litigiul principal.

               29

               În aceste condiții, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2008/95 trebuie interpretat în sensul că titularul unei mărci se poate opune comercializării în continuare a unui medicament de către un importator paralel atunci când acesta din urmă a reambalat medicamentul respectiv într‑un ambalaj nou și a reaplicat marca pe acesta, întrucât, pe de o parte, medicamentul în cauză poate fi comercializat în statul de import parte la Acordul privind SEE în același ambalaj în care produsul respectiv este comercializat în statul de export parte la Acordul privind SEE și, pe de altă parte, importatorul nu a demonstrat că produsul importat poate fi comercializat numai pe o parte limitată a pieței statului de import, ceea ce este de competența instanței de trimitere să verifice.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               30

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a cincea) declară:

                     Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că titularul unei mărci se poate opune comercializării în continuare a unui medicament de către un importator paralel atunci când acesta din urmă a reambalat medicamentul respectiv într‑un ambalaj nou și a reaplicat marca pe acesta, întrucât, pe de o parte, medicamentul în cauză poate fi comercializat în statul de import parte la Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 în același ambalaj în care produsul respectiv este comercializat în statul de export parte la Acordul privind Spațiul Economic European și, pe de altă parte, importatorul nu a demonstrat că produsul importat poate fi comercializat numai pe o parte limitată a pieței statului de import, ceea ce este de competența instanței de trimitere să verifice.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: daneza.


Hotărârea Curții din data de 11 iulie 1996. # Bristol-Myers Squibb împotriva Paranova A/S (C-427/93) și C. H. Boehringer Sohn, Boehringer Ingelheim KG și Boehringer Ingelheim A/S împotriva Paranova A/S (C-429/93) și Bayer Aktiengesellschaft și Bayer Danmark A/S împotriva Paranova A/S (C-436/93). # Cereri având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Sø- og Handelsretten - Danemarca. # Cauze conexate C-427/93, C-429/93 și C-436/93.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (judecător unic) din data de 20 ianuarie 2004. # Anselmo Briganti împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Concurs general - Acțiune în anulare. # Cauza T-195/02.


Hotărârea Curții (Marea Cameră) din data de 12 septembrie 2006.#Laserdisken ApS împotriva Kulturministeriet.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Østre Landsret - Danemarca.#Directivă 2001/29/CE - Articol 4 - Temei juridic - Articols 151 CE și 153 CE.#Cauza C-479/04.


title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 12 septembrie 2007.#Kalliopi Nikolaou împotriva Comisiei Comunităților Europene.#Răspundere extracontractuală - Investigație efectuată de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) cu privire la un membru al Curții de Conturi - Divulgare de informații - Protecția datelor cu caracter personal - Acces la dosarul investigației și la raportul întocmit de OLAF - Încălcare suficient de gravă a normelor de drept care conferă drepturi particularilor - Legătură de cauzalitate - Prejudiciu.#Cauza T-259/03.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a doua) din 12 septembrie 2007 – Nikolaou/Comisia
      (Cauza T‑259/03)
      „Răspundere extracontractuală – Investigație efectuată de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) cu privire la un membru al Curții de Conturi – Divulgare de informații – Protecția datelor cu caracter personal – Acces la dosarul investigației și la raportul întocmit de OLAF – Încălcare suficient de gravă a normelor de drept care conferă drepturi particularilor – Legătură de cauzalitate – Prejudiciu”
      1.                     Răspundere extracontractuală – Condiții – Nelegalitate – Prejudiciu – Legătură de cauzalitate (art. 288 al doilea paragraf
            CE) (a se vedea punctele 37, 38, 141 și 142)
      2.                     Răspundere extracontractuală – Condiții – Încălcare suficient de gravă a unei norme care conferă drepturi particularilor –
            Noțiune (art. 288 al doilea paragraf CE) (a se vedea punctele 39-44)
      3.                     Răspundere extracontractuală – Repararea prejudiciilor cauzate de agenții Comunității în exercițiul funcțiunilor lor [art.
            288 al doilea paragraf CE; Regulamentul nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 8 alin. (3), și Regulamentul
            nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 2 lit. (a) și (b), art. 3, art. 4 alin. (1) și art. 5] (a se
            vedea punctele 193-199)
      4.                     Răspundere extracontractuală – Condiții – Încălcare suficient de gravă a unei norme care conferă drepturi particularilor [art.
            288 al doilea paragraf CE; Regulamentul nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 8 alin. (3), și Regulamentul
            nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 2, 3, art. 4 alin. (1) și art. 5 lit. (a) și (e)] (a se vedea
            punctele 200-216 și 230-233)
      5.                     Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) – Regulamentul nr. 1073/1999 privind investigațiile efectuate de OLAF (Regulamentul
            nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului) (a se vedea punctele 236-246, 250 și 251)
      6.                     Răspundere extracontractuală – Condiții – Prejudiciu – Legătură de cauzalitate (art. 288 al doilea paragraf CE) (a se vedea
            punctele 304, 320, 330 și 333)
      Obiectul

               Cerere de despăgubire, în temeiul articolului 288 al doilea paragraf CE, pentru prejudiciul suportat de reclamantă în urma
                  publicării unor informații referitoare la o investigație efectuată de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) cu privire
                  la persoana acesteia, precum și în urma refuzului manifestat de OLAF de a‑i acorda accesul la dosarul investigației și de
                  a‑i furniza o copie a raportului final întocmit de acesta

            Dispozitivul

                  1)

                  	Obligă Comisia la plata unei despăgubiri de 3 000 de euro în favoarea reclamantei.

                  2)

                  	Respinge celelalte capete de cerere.

                  3)

                  	Reclamanta suportă trei sferturi din propriile cheltuieli de judecată și trei sferturi din cheltuielile de judecată efectuate
                     de Comisie, aceasta din urmă suportând un sfert din propriile cheltuieli de judecată și un sfert din cheltuielile de judecată
                     efectuate de reclamantă.


title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a șaptea) din data de 16 septembrie 2009. # Hipp & Co. KG împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Bebimil - Mărci comunitare și naționale verbale anterioare BLEMIL - Marcă națională verbală anterioară BLEMIL 1 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Risc de confuzie. # Cauza T-221/06.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 septembrie 2009 — Hipp & Co/OAPI – Laboratorios Ordesa (Bebimil)
      (Cauza T‑221/06)
      „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Bebimil — Mărci comunitare și naționale verbale anterioare BLEMIL — Marcă națională verbală anterioară BLEMIL 1 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009] — Risc de confuzie”

      Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau
         similare — Risc de confuzie cu marca anterioară [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele
         39-42 și 70-74)

      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 2 iunie 2006 (cauza R 571/2005‑1) privind o procedură
                  de opoziție între Laboratorios Ordesa, SL și Hipp & Co. KG

            Date privind cauza

               Solicitantul mărcii comunitare:

               Hipp & Co. KG

               Marca comunitară vizată:

               Marca comunitară verbală Bebimil pentru produse din clasele 5, 29, 30 și 32

               Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției:

               Laboratorios Ordesa, SL

               Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției:

               Marca comunitară verbală BLEMIL pentru produse din clasele 5 și 29 și mărcile naționale verbale BLEMIL și BLEMIL 1

               Decizia diviziei de opoziție:

               Admite în parte opoziția

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge recursul

         Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă Hipp & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia extinsă) din data de 30 martie 2000. # Miwon Co. Ltd împotriva Consiliului Uniunii Europene. # Cauza T-51/96.


Hotărârea Curții (Camera a noua) din 22 mai 2014. # Comisia Europeană împotriva Republicii Italiene. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 1999/74/CE - Articolul 3 și articolul 5 alineatul (2) - Interzicerea creșterii găinilor ouătoare în sisteme de cotețe neîmbunătățite - Creșterea găinilor ouătoare în sisteme de cotețe neconforme cu cerințele care rezultă din această directivă. # Cauza C-339/13.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 9 iunie 1994. # Proces penal împotriva Marc Michielsen și Geybels Transport Service NV. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Politierechtbank Hasselt - Belgia. # Cauza C-394/92.