title: Cauza C-429/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 februarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – Air Baltic Corporation AS/Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba (Trimitere preliminară — Transport aerian — Convenția de la Montreal — Articolele 19, 22 și 29 — Răspunderea transportatorului aerian în caz de întârziere în transportul internațional de pasageri — Contract de transport încheiat de angajatorul pasagerilor — Prejudiciu rezultat dintr-o întârziere — Prejudiciu suferit de angajator)

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 februarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – Air Baltic Corporation AS/Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba
   (Cauza C-429/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Transport aerian - Convenția de la Montreal - Articolele 19, 22 și 29 - Răspunderea transportatorului aerian în caz de întârziere în transportul internațional de pasageri - Contract de transport încheiat de angajatorul pasagerilor - Prejudiciu rezultat dintr-o întârziere - Prejudiciu suferit de angajator))
   (2016/C 145/09)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Air Baltic Corporation AS

      Pârât: Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba

      Dispozitivul

   Convenția pentru unificarea anumitor norme referitoare la transportul aerian internațional, încheiată la Montreal la 28 mai 1999 și aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 2001/539/CE a Consiliului din 5 aprilie 2001, în special articolele 19, 22 și 29 din aceasta, trebuie interpretată în sensul că un transportator aerian care a încheiat un contract de transport internațional cu angajatorul unor persoane transportate în calitate de pasageri, precum cel în discuție în litigiul principal, este răspunzător față de acest angajator de prejudiciul rezultat din întârzierea unor zboruri efectuate de angajații acestuia în temeiul acestui contract și legat de cheltuielile suplimentare efectuate de angajatorul respectiv.

      (1)  JO C 421, 24.11.2014.


title: Cauza F-50/11: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2011 — ZZ/Parlamentul European

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/36

         Acțiune introdusă la 19 aprilie 2011 — ZZ/Parlamentul European
   (Cauza F-50/11)
   2011/C 186/69
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: P. Nelissen Grade și G. Leblanc, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei AIPN de a acorda reclamantei un singur punct de merit pentru exercițiul de evaluare 2009

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Autorității împuternicite să facă numiri din 20 ianuarie 2011 de respingere a reclamației formulate de reclamantă;

               —

               anularea deciziei AIPN AIPN din 11 mai 2010, notificată reclamantei la 27 mai 2010, de a-i acorda acesteia un singur punct de merit pentru exercițiul de evaluare 2009;

               —

               indicarea către AIPN a efectelor anulării deciziilor atacate;

               —

               acordarea în favoarea reclamantei a sumei de 2 000 de euro cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-37/08: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de VAT and Duties Tribunal, Londra — Regatul Unit) — RCI Europe/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs (A șasea directivă TVA — Element de legătură fiscală — Prestări de servicii în legătură cu bunuri imobile — Servicii care constau în facilitarea schimbului de către titularii unor drepturi de ocupare a unui bun imobil cu destinație turistică)

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/15

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de VAT and Duties Tribunal, Londra — Regatul Unit) — RCI Europe/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
   (Cauza C-37/08) (1)

   (A șasea directivă TVA - Element de legătură fiscală - Prestări de servicii în legătură cu bunuri imobile - Servicii care constau în facilitarea schimbului de către titularii unor drepturi de ocupare a unui bun imobil cu destinație turistică)
   2009/C 267/25
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   VAT and Duties Tribunal, Londra

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: RCI Europe

      Pârâți: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — VAT & Duties Tribunal, London — Interpretarea articolului 9 alineatul (2) litera (a) și a articolului 26 din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Stabilirea locului operațiunii impozabile — Prestări de servicii constând în facilitarea schimbului, de către titulari, al drepturilor de ocupare a unui bun imobil destinat vilegiaturiștilor, membri ai unei asociații înființate în acest scop de către persoana impozabilă, cu drepturile altor titulari

      Dispozitivul

   Articolul 9 alineatul (2) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că locul prestărilor de servicii furnizate de o asociație a cărei activitate constă în organizarea schimbului între membrii săi al drepturilor lor de folosință pe durată limitată a locuințelor de vacanță, în contrapartida cărora această asociație percepe de la membrii săi taxe de înregistrare, cotizații anuale, precum și taxe de schimb, este locul în care este situat imobilul în privința căruia membrul respectiv este titularul dreptului de folosință pe durată limitată.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza C-471/06: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Farmakemporiki Anonymi Etaireia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/4

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Farmakemporiki Anonymi Etaireia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   (Cauza C-471/06)
   (2007/C 20/05)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Efeteio Athinon (Grecia)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Farmakemporiki Anonymi Etaireia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton

      Pârâtă: GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   Întrebările preliminare

               1)

               Constituie ipso facto un comportament abuziv, în sensul articolului 82 CE, refuzul unei întreprinderi ce ocupă o poziție dominantă de a satisface integral comenzile ce îi sunt adresate de vânzători en-gros de produse farmaceutice, atunci când acest comportament se datorează intenției de a restrânge activitatea de export a respectivilor vânzători și de a limita astfel prejudiciul cauzat de comerțul paralel? Răspunsul la această întrebare este influențat de faptul că diferențele de prețuri rezultând în cadrul Uniunii Europene ca urmare a intervenției statului sau, altfel spus, subordonarea pieței produselor farmaceutice unui regim care nu este de concurență strictă și care, dimpotrivă, este marcat de un grad ridicat de intervenționism statal, fac comerțul paralel să fie deosebit de profitabil pentru vânzătorii en-gros? În sfârșit, este obligată o autoritate națională din domeniul concurenței să aplice regulile comunitare în materie de concurență în același mod piețelor ce funcționează în regim de concurență și piețelor în care concurența este denaturată ca urmare a intervenției statului?

               2)

               În măsura în care Curtea ar considera că restricționarea comerțului paralel, pentru motivele indicate mai sus, nu constituie întotdeauna o practică abuzivă, atunci când este exercitată de o întreprindere dominantă, cum trebuie apreciat eventualul caracter abuziv?

         În special:

               2.1

               Este posibil să fie considerate drept criterii potrivite criteriul procentajului de depășire a consumului național normal și/sau cel al prejudiciului suferit de întreprinderea în poziție dominantă față de cifra sa de afaceri totală și de beneficiul său total? În caz afirmativ, în ce mod trebuie fixat nivelul procentajului de depășire și cel al prejudiciului — acesta din urmă fiind considerat drept un procentaj al cifrei de afaceri și al totalului câștigurilor — dincolo de care comportamentul respectiv va fi calificat drept abuziv?

               2.2

               Trebuie urmată o abordare bazată pe o ponderare a intereselor și, în caz afirmativ, care sunt interesele ce trebuie luate în calcul în această ponderare?
               Mai precis:

                           a)

                           Răspunsul este influențat de faptul că bolnavul consumator final are un avantaj financiar limitat ca urmare a comerțului paralel?

                           b)

                           Trebuie luat în considerare interesul organismelor de securitate socială de a beneficia de medicamente mai ieftine și, dacă da, în ce măsură?

               2.3

               Ce alte criterii și ce alte moduri de abordare pot fi considerate potrivite în speță?


title: Rectificarea comunicării din Jurnalul Oficial privind cauza T-159/09 ( JO C 153, 4.7.2009, p. 44 )

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/52

         Rectificarea comunicării din Jurnalul Oficial privind cauza T-159/09
   (
         Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 153 din 4 iulie 2009, p. 44
      )
   2009/C 205/95
   Comunicarea din JO privind cauza T-159/09, Biofrescos/Comisia, se va citi după cum urmează:

         „Acțiune introdusă la 21 aprilie 2009 — Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda/Comisia Comunităților Europene
         (Cauza T-159/09)
         2009/C 193/67
         Limba de procedură: portugheza

            Părțile

            Reclamantă: Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda (Linda-a-Velha, Portugalia) (reprezentant: A. Magalhães e Menezes, avocat)

            Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

            Concluziile reclamantei

                     —

                     Anularea Deciziei C (2009) 72 a Comisiei din 16 ianuarie 2009 de respingere a cererii reclamantei de remitere a unor taxe la import în cuantum de 41 271,09 EUR și de obligare la recuperarea ulterioară a acestora;

            Motivele și principalele argumente

         Reclamanta a importat, între septembrie 2003 și februarie 2005, mai multe loturi de creveți congelați din Indonezia, pentru care a solicitat remiterea taxelor la import în conformitate cu articolul 220 alineatul (2) litera (b), cu articolul 236 și cu articolul 239 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (1).
         În opinia reclamantei, Comisia a încălcat cel puțin dispozițiile menționate în măsura în care: în primul rând, nu s-a pronunțat cu privire la toate argumentele invocate de către reclamantă în cererea sa de remitere a taxelor la import; în al doilea rând, a prezentat o motivare insuficientă, contradictorie și lipită de înțeles; în al treilea rând, a interpretat în mod incorect eroarea autorităților indoneziene; și, în al patrulea și ultimul rând, a considerat drept dovedite elemente de fapt care nu au fost în mod efectiv dovedite și în privința cărora sarcina probei revenea autorităților care au intervenit în mod succesiv de-a lungul procesului, iar în nici un caz reclamantei.

      (1)  JO L 97, p. 38, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58.”


title: Cauza C-14/12 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 30 mai 2013 — Sheilesh Shah, Akhil Shah/Three-N-Products Private Ltd, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale AYUURI NATURAL — Opoziție a titularului mărcilor comunitare verbală și figurativă anterioare AYUR — Recurs vădit inadmisibil și vădit nefondat]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/43

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 30 mai 2013 — Sheilesh Shah, Akhil Shah/Three-N-Products Private Ltd, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-14/12 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale AYUURI NATURAL - Opoziție a titularului mărcilor comunitare verbală și figurativă anterioare AYUR - Recurs vădit inadmisibil și vădit nefondat)
   2013/C 225/73
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurenți: Sheilesh Shah, Akhil Shah (reprezentant: M. Chapple, Barrister)

      Celelalte părți din procedură: Three-N-Products Private Ltd (reprezentant: C. Jäger, avocat), Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: D. Botis și D. Walicka, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 10 noiembrie 2011, THREE-N-PRODUCTS PRIVATE/OAPI — SHAH (AYUURI NATURAL) (T-313/10), prin care Tribunalul a anulat Decizia 1005/2009-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 1 iunie 2010 de anulare a deciziei diviziei de opoziție prin care a fost respinsă cererea de înregistrare a mărcii verbale „AYUURI NATURAL” pentru produse din clasele 3 și 5, în cadrul opoziției formulate de titularul mărcilor comunitare figurativă și verbală care conțin elementul verbal „AYUR” pentru produse din clasele 3 și 5 — Interpretarea și aplicarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îi obligă pe domnii Sheilesh Shah și Akhil Shah la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 73, 10.3.2012.


title: Cauza C-322/09 P: Recurs introdus la 12 august 2009 de NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 9 iunie 2009 în cauza T-152/06, NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/12

         Recurs introdus la 12 august 2009 de NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 9 iunie 2009 în cauza T-152/06, NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-322/09 P)
   2009/C 233/21
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB (reprezentanți: M. Merola și L. Armati, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în totalitate a hotărârii atacate;

               —

               declararea acțiunii formulate de Destination Stockholm în cauza T-152/06 drept admisibilă și fondată și, în consecință, admiterea concluziilor prezentate în primă instanță;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         În mod alternativ:

               —

               anularea în totalitate a hotărârii atacate și declararea acțiunii formulate de Destination Stockholm în cauza T-152/06 drept admisibilă;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului de Primă Instanță;

               —

               soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată efectuate în primă instanță și în apel.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că, prin hotărârea atacată, Tribunalul de Primă Instanță:

               —

               a aplicat în mod greșit articolul 230 CE prin denaturarea vădită a conținutului scrisorilor atacate, a intenției emitentului acestora și a probelor prezentate în fața Tribunalului;

               —

               a apreciat în mod incorect drept preliminară poziția Comisiei cu privire la compatibilitatea măsurilor atacate și a utilizat o motivație contradictorie cu privire la același aspect;

               —

               a făcut o trimitere nepotrivită la articolul 88 alineatul (1) CE considerând că a fost respinsă de către Comisie o cerere de recomandare a unor măsuri adecvate;

               —

               a aplicat în mod incorect articolele 4, 10 și 13 și articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 659/1999 (1), în special hotărând că aprecierea de către Comisie a măsurilor în litigiu drept ajutoare existente se opune ca respingerea plângerii să fie atacată.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41)


title: Cauza C-666/13: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 20 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Rohm Semiconductor GmbH/Hauptzollamt Krefeld (Trimitere preliminară — Uniune vamală — Clasificare tarifară — Tariful vamal comun — Nomenclatura combinată — Pozițiile 8541 și 8543 — Module care servesc la transmiterea și la recepționarea de date la distanță scurtă — Subpozițiile 8543 89 95 și 8543 90 80 — Noțiunea de părți de mașini și de aparate electrice)

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/7

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 20 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Rohm Semiconductor GmbH/Hauptzollamt Krefeld
   (Cauza C-666/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Uniune vamală - Clasificare tarifară - Tariful vamal comun - Nomenclatura combinată - Pozițiile 8541 și 8543 - Module care servesc la transmiterea și la recepționarea de date la distanță scurtă - Subpozițiile 8543 89 95 și 8543 90 80 - Noțiunea de părți de mașini și de aparate electrice))
   (2015/C 026/09)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Rohm Semiconductor GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Krefeld

      Dispozitivul

               1)

               Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1832/2002 al Comisiei din 1 august 2002, trebuie interpretată în sensul că modulele constituite, fiecare, din interconectarea unei diode emițătoare de lumină, a unei fotodiode și a mai multe alte dispozitive cu semiconductori și care pot fi utilizate ca emițători/receptori cu infraroșii atunci când beneficiază de alimentarea electrică a aparatelor care le încorporează se clasifică la poziția 8543 din această nomenclatură.

               2)

               Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul nr. 2658/87, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1832/2002, trebuie interpretată în sensul că modulele precum cele în discuție în litigiul principal, încorporate în aparate pentru a căror funcționare mecanică sau electrică nu sunt necesare, nu constituie părți în sensul subpoziției 8543 90 80 din această nomenclatură, ci se clasifică la subpoziția 8543 89 95 din nomenclatura menționată, referitoare la celelalte mașini sau la celelalte aparate electrice care au o funcție proprie, nedenumite și necuprinse în altă parte în capitolul 85 din aceeași nomenclatură.

      (1)  JO C 85, 22.3.2014.


title: Cauza T-636/15: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – Infratel Italia și alții/Comisia

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/49

         Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – Infratel Italia și alții/Comisia
   (Cauza T-636/15)
   (2016/C 016/59)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA) (Roma, Italia), Ericsson telecomunicazioni SpA (Roma, Italia), Italdata SpA (Avellino, Italia), Linea Com Srl (Cremona, Italia) (reprezentanți: G. M. Roberti, I. Perego, M. S. Serpone și M. Serpone, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în tot sau în parte, a deciziei;

               —

               obligarea Comisiei la cheltuieli de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva deciziei conținute în scrisoarea (Ref. Ares[2015]3551496) a Comisiei Europene din 28 august 2015, Termination of grant agreement 621078 project VIRGO.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare, a principiului bunei administrări, a articolelor 41 și 48 din Cartă și a articolului 135 din Regulamentul (UE, EURATOM) nr. 966/2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO L 298, p. 1) precum și a articolului 208 din Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 al Comisiei din 29 octombrie 2012 privind normele de aplicare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (JO L 362, p. 1) și pe încălcarea obligației de motivare.

                           —

                           Comisia nu a procedat la ascultarea reclamantelor înainte de adoptarea deciziei prin care a dispus rezoluțiunea grant agreementului și restituirea sumelor percepute cu titlu de prefinanțare. Comisia ar fi încălcat dreptul la apărare al reclamantelor precum și articolul 135 din Regulamentul nr. 966/2012 și articolul 208 din Regulamentul nr. 1268/2012 și articolele 41 și 48 din Cartă. Comisia și-a întemeiat în plus decizia doar pe evaluări formulate de experți externi, făcând referire la acele evaluări fără să dea deciziei o motivare autonomă. Comisia ar fi încălcat prin urmare principiul bunei administrări și obligația de a furniza o motivare adecvată.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe erori de apreciere, încălcarea obligației de motivare și a principiului nediscriminării și a articolului 135 din Regulamentul nr. 966/2012 și a articolului 208 din Regulamentul nr. 1268/2012.

                           —

                           Evaluările dezvoltate de Comisie și de experții săi externi și aflate la baza deciziei ar fi fructul unor aprecieri greșite de fapt și de drept și nu ar fi susținute de o motivare coerentă și adecvată. Comisia ar fi încălcat în plus și articolul 135 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 966/2012.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe erori de apreciere și pe încălcarea principiului proporționalității, al bunei administrări și al obligației de motivare, a articolului 135 din Regulamentul nr. 966/2012 și a articolului 208 din Regulamentul nr. 1268/2012 precum și a Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement.

                           —

                           Comisia nu ar fi evaluat în mod corect importanța diferită a deliverables individuali pentru proiect în ansamblul său, încălcând în acest mod obligațiile de bună administrare precum și normele în această privință prevăzute de Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement. Comisia nu ar fi furnizat nici în această privință o motivare specifică și adecvată.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 135 din Regulamentul nr. 966/2012 și a articolului 208 din Regulamentul nr. 1268/2012 și a principiului proporționalității precum și a obligației de motivare.

                           —

                           Comisia a dispus recuperarea integrală a sumei obiect al prefinanțării, fără să ia în considerare în mod corespunzător relevanța proiectului pentru politicile Uniunii și caracterul reutilizabil al muncii desfășurate de consorțiu. Procedând astfel, Comisia ar fi încălcat articolul 135 din Regulamentul nr. 966/2012 și articolul 208 din Regulamentul nr. 1268/2012 și principiul proporționalității.


title: Cauza C-422/08: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 18 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/35/CE — Răspundere pentru mediul înconjurător — Prevenirea și repararea daunelor aduse mediului — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/22

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 18 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-422/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/35/CE - Răspundere pentru mediul înconjurător - Prevenirea și repararea daunelor aduse mediului - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2009/C 180/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: U. Wölker și B. Schöfer, agent)

      Pârâtă: Republica Austria (reprezentant: E. Riedl, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului (JO L 143, p. 56, Ediție specială, 15/vol. 11, p. 168)

      Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru transpunerea Directivei 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Republica Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza C-384/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Italia) — Attanasio Group Srl/Comune di Carbognano (Articolele 43 CE și 48 CE — Reglementare regională care prevede distanțe minime obligatorii între instalațiile rutiere de distribuție de carburanți — Competența Curții și admisibilitatea cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Libertatea de stabilire — Restricție)

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/11

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Italia) — Attanasio Group Srl/Comune di Carbognano
   (Cauza C-384/08) (1)

   (Articolele 43 CE și 48 CE - Reglementare regională care prevede distanțe minime obligatorii între instalațiile rutiere de distribuție de carburanți - Competența Curții și admisibilitatea cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare - Libertatea de stabilire - Restricție)
   2010/C 113/14
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Attanasio Group Srl

      Pârâtă: Comune di Carbognano

      Cu participarea: Felgas Petroli Srl

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Compatibilitatea cu articolele 43 CE, 48 CE, 49 CE și 56 CE și cu principiile comunitare privind concurența economică și nediscriminarea a unei reglementări naționale care prevede distanțe minime obligatorii între instalațiile rutiere de distribuție de carburanți

      Dispozitivul

   Articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 CE trebuie să fie interpretat în sensul că o reglementare de drept intern, precum cea în discuție în acțiunea principală, care prevede distanțe minime obligatorii între instalațiile rutiere de distribuție de carburanți, constituie o restricție privind libertatea de stabilire prevăzută de Tratatul CE. În împrejurări precum cele din acțiunea principală, această restricție nu pare să fie justificată de obiectivele de siguranță rutieră, de protecție a sănătății și a mediului, precum și de raționalizare a serviciului prestat utilizatorilor, ceea ce este de competența instanței de trimitere să verifice.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza T-65/17: Acțiune introdusă la 1 februarie 2017 – Westbrae Natural/EUIPO – Kaufland Warenhandel (COCONUT DREAM)

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/32

         Acțiune introdusă la 1 februarie 2017 – Westbrae Natural/EUIPO – Kaufland Warenhandel (COCONUT DREAM)
   (Cauza T-65/17)
   (2017/C 086/42)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Westbrae Natural, Inc. (Delaware, Statele Unite) (reprezentant: D. McFarland, Barrister)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Kaufland Warenhandel GmbH & Co. KG (Neckarsulm, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „COCONUT DREAM” – cerere de înregistrare nr. 13 599 501

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 noiembrie 2016 în cauza R 182/2016-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               pronunțarea unei hotărâri favorabile reclamantei în ceea ce privește cheltuielile de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-610/17: Acțiune introdusă la 6 septembrie 2017 – ICL-IP Terneuzen și ICL Europe Coöperatief/Comisia

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/30

         Acțiune introdusă la 6 septembrie 2017 – ICL-IP Terneuzen și ICL Europe Coöperatief/Comisia
   (Cauza T-610/17)
   (2017/C 357/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: ICL-IP Terneuzen, BV (Terneuzen, Țările de Jos) și ICL Europe Coöperatief UA (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: R. Cana și E. Mullier, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și temeiniciei cererii;

               —

               anularea Regulamentului (UE) 2017/999 al Comisiei din 13 iunie 2017 de modificare a anexei XIV la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) (JO 2017, L 150, p. 7) în măsura în care include nPB în anexa XIV la Regulamentul REACH;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și

               —

               impunerea oricăror alte măsuri necesare.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisia Europeană a unei erori vădite de apreciere prin faptul că nu a luat în considerare toate faptele relevante și a încălcat principiul bunei administrări.

                           —

                           Reclamantele susțin că Comisia Europeană a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că nu a luat în considerare cu atenție și cu imparțialitate informațiile relevante prezentate Comisiei Europene de către reclamante care au arătat că substanța nu îndeplinea criteriile pentru stabilirea priorității și pentru includerea în anexa XIV la Regulamentul REACH. Potrivit reclamantelor, în cazul în care Comisia Europeană ar fi luat în considerare informațiile, punctajul atribuit substanței ar fi fost mai scăzut sau similar punctajului altor substanțe care nu au fost considerate prioritare în aceeași etapă de stabilire a priorității, iar substanța nu ar fi fost inclusă de către regulamentul atacat în anexa XIV la Regulamentul REACH.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că regulamentul atacat încalcă articolul 55 din Regulamentul REACH, contravine obiectivului privind competitivitatea al Regulamentului REACH și aduce totodată atingere dreptului de a desfășura activități comerciale.

                           —

                           Reclamantele susțin că regulamentul atacat este contrar obiectivelor privind competitivitatea ale Regulamentului REACH și în special ale titlului său VII privind autorizarea, afectând astfel poziția competitivă a reclamantelor și aducând totodată atingere dreptului reclamantelor de a desfășura activități comerciale prin faptul că s-a considerat că substanța este prioritară în pofida informațiilor care au arătat că substanța nu îndeplinea criteriile pentru stabilirea priorității și pentru includerea în anexa XIV.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisia Europeană a dreptului la apărare al reclamantelor și a obligației sale de motivare.

                           —

                           Reclamantele susțin că Comisia Europeană le-a încălcat dreptul la apărare și și-a încălcat obligația de motivare întrucât nu a prezent motivele pentru care a „grupat” substanța împreună cu tricloretilena, deși Agenția Europeană pentru Produse Chimice a recunoscut expres (în Ghidul privind stabilirea priorității) că în cazul în care sunt luați în considerare factori precum „gruparea”, care nu fac parte dintre criteriile formale prevăzute la articolul 58 alineatul (3), motivele pentru stabilirea priorității trebuie să fie indicate în mod clar și să fie conforme cu rolul și cu finalitatea etapei privind recomandarea din cadrul procedurii de autorizare.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe atingerea adusă de către regulamentul atacat încrederii legitime a reclamantelor.

                           —

                           Reclamantele susțin că adoptarea regulamentului atacat aduce atingere încrederii lor legitime în măsura în care nu respectă Ghidul privind stabilirea priorității. Mai precis, reclamantele susțin că stabilirea priorității și includerea nPB în anexa XIV au adus atingere încrederii lor legitime în faptul că criteriul volumului și considerațiile privind gruparea urmau să fie aplicate astfel cum sunt stabilite în Ghidul privind stabilirea priorității și în Ghidul privind abordarea generală.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către regulamentul atacat a principiului proporționalității.

                           —

                           Reclamantele susțin că Comisia Europeană ar fi trebuit să considere că este oportun să amâne includerea nPB în anexa XIV la regulamentul atacat și că aceasta ar fi fost mai puțin constrângător din moment ce reclamantele nu ar fi trebuit să suporte imediat consecințele includerii în anexa XIV, ci numai atunci când nPB ar fi fost în mod corect inclus în anexa XIV în lumina unei priorități reale relativ ridicate.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea de către regulamentul atacat a principiului egalității de tratament și nediscriminării.

                           —

                           Reclamantele susțin că regulamentul atacat încalcă principiul egalității de tratament și nediscriminării întrucât tratează substanța în mod diferit — prin includerea sa în anexa XIV la Regulamentul REACH — de alte substanțe, inclusiv antimoniul galben de plumb. Potrivit reclamantelor, cele două substanțe se aflau într-o situație comparabilă: se considera că ambele fac parte din aceeași etapă de stabilire a priorității, ambele au obținut (sau ar fi trebuit să obțină) un punctaj total în vederea stabilirii priorității de 17 și în ambele cazuri evaluarea priorității lor a implicat considerații privind gruparea. Cu toate acestea, potrivit reclamantelor, respectivele substanțe au fost tratate în mod diferit de către ECHA și de către Comisia Europeană întrucât s-a recomandat includerea și ulterior s-a inclus substanța în anexa XIV, în timp ce nu s-a recomandat includerea antimoniului galben de plumb și astfel acesta nu a fost inclus în anexa XIV.


title: Cauza C-120/09: Acțiune introdusă la 1 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/28

         Acțiune introdusă la 1 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-120/09)
   2009/C 141/50
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. van Beek și J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin faptul că nu a asigurat transpunerea în dreptul valon a articolului 2 literele (f), (j) și (k) din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (1) și a punctului 4 litera C din anexa III la această directivă, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia Europeană invocă două motive în susținerea acțiunii formulate.
   Pe de o parte, aceasta îi reproșează pârâtului că nu a transpus în dreptul regiunii valone noțiunile „depozitare subterană”, „gaz generat de depozitul de deșeuri” și „eluat” prevăzute de articolul 2 literele (f), (j) și (k) din Directiva 1999/31/CE a Consiliului privind depozitele de deșeuri. Comisia insistă asupra importanței acestor noțiuni care, fiind noțiuni-cheie pentru aplicarea directivei, sunt reluate și la alte dispoziții adoptate în temeiul și potrivit acesteia.
   Pe de altă parte, reclamanta critică faptul că dreptul valon nu conține nicio dispoziție referitoare la nivelurile de declanșare începând de la care se poate considera că depozitul de deșeuri are efecte adverse semnificative asupra calității apelor subterane. Or, punctul 4 litera C din anexa III la directivă, care prevede elaborarea unor asemenea dispoziții, ar avea o importanță majoră pentru asigurarea unui control efectiv al calității apelor subterane și, în consecință, pentru garantarea protecției mediului care constituie un obiectiv esențial al directivei.

      (1)  JO L 182, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 94.


title: Cauza T-445/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 4 martie 2009 – Associazione italiana del risparmio gestito și Fineco Asset Management/Comisia ( Ajutoare de stat — Schemă de ajutor pusă în aplicare de autoritățile italiene în favoarea unor organisme de plasament colectiv în valori mobiliare, specializate în deținerea de acțiuni ale societăților cu capitalizare scăzută sau medie — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună — Acțiune în anulare — Afectare directă și individuală — Admisibilitate — Obligația de motivare — Caracterul selectiv al măsurii — Obligația de recuperare )

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 4 martie 2009 – Associazione italiana del risparmio gestito și Fineco Asset Management/Comisia
   (Cauza T-445/05) (1)

   („Ajutoare de stat - Schemă de ajutor pusă în aplicare de autoritățile italiene în favoarea unor organisme de plasament colectiv în valori mobiliare, specializate în deținerea de acțiuni ale societăților cu capitalizare scăzută sau medie - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună - Acțiune în anulare - Afectare directă și individuală - Admisibilitate - Obligația de motivare - Caracterul selectiv al măsurii - Obligația de recuperare”)
   2009/C 90/38
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Associazione italiana del risparmio gestito (Roma, Italia) și Fineco Asset Management SpA (Roma) (reprezentanți: G. Escalar, G. Cipolla și V. Giordano, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Di Bucci și E. Righini, agenți)

      Obiectul

   Anularea Deciziei 2006/638/CE a Comisiei din 6 septembrie 2005 privind schema de ajutor pe care Italia intenționează să o pună în aplicare în favoarea unor organisme de plasament colectiv în valori mobiliare, specializate în deținerea de acțiuni ale societăților cu capitalizare scăzută sau medie cotate pe piețele reglementate (JO 2006, L 268, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă reclamantele la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 48, 25.2.2006.


title: Cauza F-93/10: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 25 mai 2011 AL/Parlamentul European

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/43

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 25 mai 2011
   AL/Parlamentul European
   (Cauza F-93/10) (1)

   2011/C 232/79
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei, ca urmare a soluționării amiabile.

      (1)  JO C 328, 4.12.10, p. 61.


title: Cauza T-461/08: Acțiune introdusă la 6 octombrie 2008 — Evropaïki Dynamiki/Banca Europeană de Investiții

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/30

         Acțiune introdusă la 6 octombrie 2008 — Evropaïki Dynamiki/Banca Europeană de Investiții
   (Cauza T-461/08)
   (2009/C 19/57)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis și P. Katsimani, avocați)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Băncii Europene de Investiții de respingere a ofertei reclamantei și de atribuire a contractului ofertantului câștigător;

               —

               obligarea Băncii Europene de Investiții la plata prejudiciului cauzat reclamantei în urma procedurii de cerere de ofertă în cauză, în valoare de 1 940 000 de euro;

               —

               obligarea Băncii Europene de Investiții la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul prezentei acțiuni, inclusiv în cazul respingerii acesteia.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea formulată în temeiul articolelor 230 CE și 235 CE, reclamanta solicită, pe de o parte, anularea Deciziei Băncii Europene de Investiții din 26 iulie 2008 de respingere a ofertei sale prezentate în procedura de cerere de ofertă deschisă „EIB-Assistance in the Maintenance Support and Development of the loans front Office system (SERAPIS) at the European Investment Bank” (JO 2007/S 176-215155) și, pe de altă parte, repararea prejudiciului suferit.
   Reclamanta susține că nu i s-a fost comunicat rezultatul licitației și pretinde că a luat cunoștință de publicarea în Jurnalul Oficial (1) din 26 iulie 2008 a avizului de atribuire a contractului doar întâmplător. Reclamanta invocă de asemenea că decizia contestată a fost adoptată de pârâtă cu încălcarea principiilor transparenței și egalității de tratament și a dispozițiilor pertinente din Ghidul BEI referitor la achiziții și ale dreptului comunitar în domeniul achizițiilor publice. Se invocă totodată faptul că prin omisiunea de a i se notifica reclamantei decizia de atribuire, prin lipsa unei motivări suficiente a deciziei de atribuire a contractului unui alt ofertant, prin stabilirea unor criterii de natură să determine un tratament inechitabil, prin confundarea criteriilor de selecție și de atribuire, prin utilizarea unei formule de evaluare discriminatorii în raport de 75 %/25 %, pârâta nu a reușit să a asigure o concurență nedenaturată încălcându-și în mod repetat obligațiile de transparență și de egalitate de tratament.
   Reclamanta mai solicită Tribunalului ca, în cazul în care constată că pârâta a încălcat dreptul comunitar în domeniul achizițiilor publice și/sau principiile transparenței juridice și egalității de tratament, să fie obligată BEI la plata unor despăgubiri reprezentând 50 % din suma de 3 880 000 de euro (respectiv 1 940 000 de euro) corespunzătoare profitului brut pe care reclamanta l-ar fi obținut din procedura de achiziții publice sus-menționate dacă respectivul contract i-ar fi fost atribuit.
   Reclamanta mai solicită Tribunalului obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv în cazul respingerii acțiunii, potrivit articolului 87 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță, întrucât apreciază că motivele care au stat la baza acțiunii în despăgubiri formulate în fața Tribunalului au fost evaluarea deficitară de către pârâtă a ofertei reclamantei, precum și neîndeplinirea obligațiilor de a motiva și de a informa în timp util reclamanta cu privire la motivele pentru care oferta prezentată ofertantul câștigător a fost preferată celei prezentate de reclamantă.

      (1)  JO 2008/S 144-192307.


title: Cauza C-330/12: Acțiune introdusă la 9 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/23

         Acțiune introdusă la 9 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-330/12)
   2012/C 287/43
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, L. Nicolae și J. Hottiaux, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2009/140/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 de modificare a Directivelor 2002/21/CE privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice, 2002/19/CE privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora și 2002/20/CE privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 din această directivă;

               —

               obligarea Republicii Polone, în conformitate cu articolul 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 56 095,20 EUR pe zi de întârziere, până la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză, ca sancțiune pentru neîndeplinirea obligației de a comunica Comisiei măsurile de transpunere a Directivei 2009/140/CE;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2009/140 a expirat la 25 mai 2011.

      (1)  JO L 337, p. 37.


title: Cauza T-445/07: Hotărârea Tribunalului din 27 iunie 2012 — Berning & Söhne/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piețe ale fermoarelor și ale «altor tipuri de închizători» , precum și ale mașinilor de aplicare — Decizie de constatare a unei încălcari a articolului 81 CE — Majorări de prețuri coordonate, stabilire de prețuri minime, împărțire a clientelei și a piețelor și schimb de alte informații comerciale — Probă — Dreptul la apărare — Încălcare unică și continuă — Prescripție — Amenzi — Durata și gravitatea încălcării — Circumstanțe atenuante — Egalitate de tratament — Proporționalitate” )

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/12

         Hotărârea Tribunalului din 27 iunie 2012 — Berning & Söhne/Comisia
   (Cauza T-445/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piețe ale fermoarelor și ale «altor tipuri de închizători», precum și ale mașinilor de aplicare - Decizie de constatare a unei încălcari a articolului 81 CE - Majorări de prețuri coordonate, stabilire de prețuri minime, împărțire a clientelei și a piețelor și schimb de alte informații comerciale - Probă - Dreptul la apărare - Încălcare unică și continuă - Prescripție - Amenzi - Durata și gravitatea încălcării - Circumstanțe atenuante - Egalitate de tratament - Proporționalitate)
   2012/C 243/21
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Berning & Söhne GmbH & Co. KG (Wuppertal, Germania) (reprezentanți: P. Niggemann și K. Gaßner, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Mojzesowicz și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare a Deciziei C(2007) 4257 final a Comisiei din 19 septembrie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/39.168 — PO/Articole de mercerie din metal și din plastic: închizători), precum și, cu titlu subsidiar, cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin această decizie

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Berning & Söhne GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza T-9/15: Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2015  – Ball Europe/OAPI – Crown Hellas Can

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/32

         Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2015 – Ball Europe/OAPI – Crown Hellas Can
   (Cauza T-9/15)
   (2015/C 089/39)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Ball Europe GmbH (Zürich, Elveția) (reprezentant: A. Renck)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Crown Hellas Can SA (Atena, Grecia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

      Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial comunitar nr. 230 990-0006

      Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a OAPI din 8 septembrie 2014 în cauza R 1408/2012-3

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI, iar în cazul unei intervenții și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 25 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 6 din Regulamentul nr. 6/2002;

               —

               încălcarea articolului 62 din Regulamentul nr. 6/2002.


title: Cauza C-553/08 P: Recurs introdus la 16 decembrie 2008 de Powerserv Personalservice GmbH, fosta Manpower Personalservice GmbH împotriva Hotărârii pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță (Camera a cincea) la 15 octombrie 2008 în cauza T-405/05 — Powerserv Personalservice GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/19

         Recurs introdus la 16 decembrie 2008 de Powerserv Personalservice GmbH, fosta Manpower Personalservice GmbH împotriva Hotărârii pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță (Camera a cincea) la 15 octombrie 2008 în cauza T-405/05 — Powerserv Personalservice GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-553/08 P)
   (2009/C 69/35)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Powerserv Personalservice GmbH, fosta Manpower Personalservice GmbH (reprezentant: B. Kuchar, Rechtsanwältin)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Manpower Inc.
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea deciziei atacate a Tribunalului de Primă Instanță din 15 octombrie 2008, T-405/05 și anularea mărcii comunitare 76059 pentru toate produsele și serviciile desemnate;

               —

               anularea deciziei atacate a Tribunalului de Primă Instanță din 15 octombrie 2008, T-405/05 în măsura în care aceasta se întemeiază pe neprezentarea dovezii privind dobândirea caracterului distinctiv al mărcii comunitare nr. 76059 și trimiterea cauzei Tribunalului de Primă Instanță spre rejudecare;

               —

               în orice caz, obligarea OAPI și titularului mărcii comunitare să suporte propriile cheltuieli, precum și să plătească cheltuielile efectuate de reclamantă în cauzele care s-au aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, al Tribunalului de Primă Instanță și al Curții.

         Motivele și principalele argumente
   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță care a respins acțiunea în anulare introdusă de reclamantă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (denumită în continuare „OAPI”) din 22 iulie 2005 referitoare la cererea de anulare a mărcii comunitare „MANPOWER”. Tribunalul s-a pronunțat în sensul că marca comunitară „MANPOWER” pentru produsele și serviciile înregistrate este descriptivă numai în Regatul Unit, în Irlanda, în Germania și în Austria și a menținut decizia camerei de recurs potrivit căreia marca vizată a dobândit caracter distinctiv prin utilizare în țările în care aceasta este descriptivă.
   Motivele invocate în susținerea recursului se întemeiază pe încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 51 alineatele (1) litera (a) și (2) și ale articolului 7 alineatele (1) litera (c) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară.
   Contrar aprecierii Tribunalului, semnul „MANPOWER” este– astfel cum în mod întemeiat a reținut camera de recurs a OAPI — descriptiv și în Țările de Jos, în Suedia, în Danemarca și în Finlanda, precum și în toate celelalte state membre ale Comunității înainte de 1 mai 2004. Dacă Tribunalul ar fi ținut cont de faptul că, potrivit unei statistici a Comisiei Europene, 47 % dintre persoanele în discuție de pe teritoriul Comunității vorbesc engleză, acesta ar fi trebuit să concluzioneze că marca verbală „MANPOWER” este descriptivă, nu doar în Germania și în Austria, ci și în alte state membre ale Uniunii Europene, în special în Țările de Jos, în Suedia, în Finlanda și în Danemarca. În ceea ce privește celelalte state membre ale Comunității înainte de 1 mai 2004, Tribunalul nu a recunoscut nici faptul că, datorită școlarizării obligatorii din fiecare dintre aceste state membre, procentul relevant al populației are cunoștințe suficiente de engleză ca să poată înțelege un vocabular de bază, cum ar fi cuvinte ca „MANN” și „POWER”, și de asemenea să perceapă termenul „MANPOWER” ca fiind descriptiv în ceea ce privește produsele și serviciile titularului mărcii. Cu toate acestea, Tribunalul nu doar omite să justifice rațiunea pentru care nu se recunoaște că populația din afara Regatului Unit și a Irlandei deține cunoștințe, fie chiar de bază, de limbă engleză, dar încalcă și propria jurisprudență, potrivit căreia se recunoaște că populația din afara Regatului Unit și a Irlandei are cunoștințe de bază de limbă engleză cât privește percepția unei mărci.
   În ceea ce privește dovada dobândirii caracterului distinctiv prin utilizare, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în măsura în care, raportat la decizia camerei de recurs, a extins publicul relevant fără să reevalueze dovezile prezentate cu privire la dobândirea caracterului distinctiv. Chiar dacă s-ar admite că Tribunalul s-a pronunțat în mod corect în sensul că dovada notorietății era necesară numai în ceea ce priveștte Regatul Unit, Irlanda, Germania și Austria, acesta ar fi trebuit, având în vedere extinderea publicului, să anuleze decizia camerei de recurs cu privire la acest aspect și să trimită cauza acesteia spre rejudecare. De asemenea, Tribunalul a confirmat în mod greșit opinia camerei de recurs referitoare la un „efect de extindere” al eventualei notorietăți a mărcii verbale vizate dinspre Regatul Unit spre Irlanda, neputându-se invoca o „extindere” a notorietății unei mărci nici de la un stat membru la altul, nici de la un produs sau un serviciu către un al produs sau serviciu.


title: Cauza T-415/06 P: Recurs introdus la data de 29 decembrie 2006 de către De Smedt împotriva hotărârii pronunțate la 19 octombrie 2006 de Tribunalul funcției publice în cauza F-59/05, De Smedt/Comisie

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/43

         Recurs introdus la data de 29 decembrie 2006 de către De Smedt împotriva hotărârii pronunțate la 19 octombrie 2006 de Tribunalul funcției publice în cauza F-59/05, De Smedt/Comisie
   (Cauza T-415/06 P)
   (2007/C 42/75)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Elisabeth De Smedt (Wezembeek-Oppem, Belgia) (reprezentanți: L. Vogel și R. Kechiche, avocats)

      Intimată: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               anularea în totalitate a hotărârii atacate, pronunțată la 19 octombrie 2006 de către a doua cameră a Tribunalului funcției publice, comunicată prin scrisoare recomandată la 19 octombrie 2006, prin care a fost respinsă acțiunea formulată de către recurentă la 8 iulie 2005;

               —

               admiterea capetelor de cerere formulate de recurentă în acțiunea menționată mai sus, introdusă la 8 iulie 2005;

               —

               condamnarea intimatei și a intervenientului la plata cheltuielilor de judecată, conform articolului 87 alineatul 2 din Regulamentul de procedură, inclusiv cheltuielile indispensabile pentru derularea procedurii, și în special cheltuielile pentru alegerea domiciliului, de deplasare și de ședere precum și onorariile avocaților, conform articolului 91 litera (b) din Regulamentul de procedură.

         Motivele și principalele argumente
   Prin hotărârea din 19 octombrie 2006, a cărei anulare este solicitată prin prezentul recurs, Tribunalul a respins acțiunea formulată de recurentă, care avea ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei Comisiei din 21 martie 2005 prin care se fixează clasa de încadrare și remunerația recurentei, fost agent auxiliar angajat ca agent contractual, precum și, pe de altă parte, acordarea de daune-interese.
   În susținerea cererii de anulare a respectivei hotărâri, recurenta invocă două motive, primul rezultând din încălcarea articolului 80 alineatul 3, din condițiile de angajare a altor categorii de angajați (CAA) (1), precum și din eroarea vădită de apreciere. Recurenta susține că, respingând primul argument al acțiunii sale inițiale pe motiv că intimata trebuia să respecte un calendar care a fost fixat în concordanță cu prevederile Regulamentului (CE) nr. 723/2004 (2) referitor la înlocuirea vechiului statut de agent auxiliar prin noul statut de agent contractual, Tribunalul a permis Comisiei să nu respecte toate procedurile prealabile primelor angajări de agenți contractuali, nerespectând dispozițiile articolului 80 alineatul 3, CAA.
   Al doilea motiv de recurs rezultă din principiul nediscriminării, din lipsa motivării și din lipsa răspunsului la înscrisurile recurentei în situația în care s-a respins al doilea argument al acțiunii sale inițiale, care se deducea din situația discriminantă în care recurenta era nevoită să lucreze, prin comparație cu alte persoane care exercitau funcții identice cu ale sale, în cadrul aceluiași serviciu al Comisiei. Recurenta reproșează Tribunalului că nu a dat un răspuns adecvat la argumentările sale în această privință și că s-a limitat să înlăture motivul utilizând o formulă abstractă.

      (1)  Condiţiile de angajare a altor categorii de angajaţi ai Comunităţilor (CAA) au fost definite de articolul 3 din Regulamentul (CEE, Euratom, CECO) nr. 259/68 al Consiliului, din 29 februarie 1968, de stabilire a statutului funcţionarilor şi a Condiţiilor de angajare a altor categorii de angajaţi ai Comunităţilor Europene (JO L 56, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 723/2004 al Consiliului din 22 martie 2004 privind modificarea statutului funcţionarilor şi a Condiţiilor de angajare a altor categorii de angajaţi ai Comunităţilor Europene (JO L 124, p. 1).


title: Cauza C-145/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 1 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Handelsgericht Wien — Austria) — Eva-Maria Painer/Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, Spiegel-Verlag Rudolf Augstein GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG [Competența judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 6 punctul 1 — Pluralitate de pârâți — Directiva 93/98/CEE — Articolul 6 — Protecția fotografiilor — Directiva 2001/29/CE — Articolul 2 — Reproducere — Utilizarea unei fotografii portret ca model pentru realizarea unui portret robot — Articolul 5 alineatul (3) litera (d) — Excepții și limitări în privința citatelor — Articolul 5 alineatul (3) litera (e) — Excepții și limitări pentru scopuri de siguranță publică — Articolul 5 alineatul (5)]

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 1 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Handelsgericht Wien — Austria) — Eva-Maria Painer/Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, Spiegel-Verlag Rudolf Augstein GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG
   (Cauza C-145/10) (1)

   (Competența judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 6 punctul 1 - Pluralitate de pârâți - Directiva 93/98/CEE - Articolul 6 - Protecția fotografiilor - Directiva 2001/29/CE - Articolul 2 - Reproducere - Utilizarea unei fotografii portret ca model pentru realizarea unui portret robot - Articolul 5 alineatul (3) litera (d) - Excepții și limitări în privința citatelor - Articolul 5 alineatul (3) litera (e) - Excepții și limitări pentru scopuri de siguranță publică - Articolul 5 alineatul (5))
   2012/C 32/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Handelsgericht Wien

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Eva-Maria Painer

      Pârâte: Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, Spiegel-Verlag Rudolf Augstein GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Handelsgericht Wien — Interpretarea articolului 6 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74), a articolului 1 alineatul (1), a articolului 5 alineatul (3) literele (d) și (e), precum și a articolului 5 alineatul (5) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230) — Publicarea unor fotografii în mai multe periodice fără permisiunea autorului și fără o citare corectă — Competența unei instanțe de a soluționa mai multe acțiuni formulate, ca urmare a aceleiași încălcări a dreptului de autor, împotriva mai multor pârâți și întemeiate pe norme juridice care sunt identice în esență din dreptul a două state membre — Încălcare a dreptului de autor justificată de obiective de siguranță publică

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 6 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că simplul fapt că unele acțiuni formulate împotriva mai multor pârâți ca urmare a unor încălcări ale dreptului de autor identice din punct de vedere material au temeiuri juridice naționale care diferă de la un stat membru la altul nu se opune aplicării acestei dispoziții. Revine instanței naționale sarcina de a aprecia, ținând seama de toate elementele dosarului, existența riscului pronunțării unor hotărâri ireconciliabile în cazul judecării separate a cauzelor.

               2.

               Articolul 6 din Directiva 93/98/CEE a Consiliului din 29 octombrie 1993 privind armonizarea duratei de protecție a dreptului de autor și a anumitor drepturi conexe trebuie interpretat în sensul că, în temeiul acestei dispoziții, o fotografie portret poate fi protejată de dreptul de autor cu condiția ca aceasta să fie o creație intelectuală a autorului, care reflectă personalitatea acestuia și care se manifestă prin alegerile libere și creative ale autorului făcute cu ocazia realizării fotografiei respective, aspect care trebuie verificat de instanța națională în fiecare cauză. Din momentul în care s a verificat că fotografia portret în cauză prezintă calitatea unei opere, protecția acesteia nu este mai redusă decât protecția de care beneficiază orice altă operă, inclusiv cea fotografică.

               3.

               Articolul 5 alineatul (3) litera (e) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat, în lumina articolului 5 alineatul (5) din această directivă, în sensul că un mijloc de informare în masă, precum o editură de presă, nu poate utiliza, din proprie inițiativă, o operă protejată de dreptul de autor invocând un obiectiv de siguranță publică. Totuși, nu este exclus ca acest mijloc de informare în masă să poată contribui în mod punctual la realizarea unui astfel de obiectiv prin publicarea unei fotografii a unei persoane căutate. Trebuie să se impună ca această inițiativă să se încadreze, pe de o parte, în contextul unei decizii adoptate sau al unei acțiuni desfășurate de autoritățile naționale competente și care urmărește să garanteze siguranța publică și, pe de altă parte, să fie întreprinsă în acord și în coordonare cu autoritățile menționate pentru a evita riscul de a periclita măsurile luate de aceste din urmă autorități, fără a fi totuși necesar un apel concret, actual și expres din partea autorităților de siguranță la publicarea unei fotografii în vederea cercetărilor.

               4.

               Articolul 5 alineatul (3) litera (d) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat, în lumina articolului 5 alineatul (5) din această directivă, în sensul că împrejurarea că un articol de presă care citează o operă sau un alt obiect protejat nu este o operă literară protejată de dreptul de autor nu împiedică aplicarea acestei dispoziții.

               5.

               Articolul 5 alineatul (3) litera (d) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat, în lumina articolului 5 alineatul (5) din această directivă, în sensul că aplicarea sa este supusă obligației de a indica sursa, inclusiv numele autorului sau al artistului interpret al operei sau al unui alt obiect protejat care sunt citate. Cu toate acestea, în cazul în care, în aplicarea articolului 5 alineatul (3) litera (e) din Directiva 2001/29, acest nume nu a fost indicat, obligația menționată trebuie considerată ca fiind respectată dacă a fost indicată numai sursa.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza T-249/14: Hotărârea Tribunalului din 25 noiembrie 2015 – Masafi/OAPI – Hd1 (masafi) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative masafi — Marca națională verbală anterioară masafi — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/32

         Hotărârea Tribunalului din 25 noiembrie 2015 – Masafi/OAPI – Hd1 (masafi)
   (Cauza T-249/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative masafi - Marca națională verbală anterioară masafi - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 016/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Masafi Co. LLC (Dubai, Emiratele Arabe Unite) (reprezentant: G. Hinarejos Mulliez, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Hd1 Ltd (Huddersfield, Regatul Unit)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 17 februarie 2014 (cauza R 1131/2013-4), privind o procedură de opoziție între Hd1 Ltd și Masafi Co. LLC

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Masafi Co. LLC să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 235, 21.7.2014.


title: Cauza T-93/13: Acțiune introdusă la 15 februarie 2013 — Regatul Unit/BCE

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/38

         Acțiune introdusă la 15 februarie 2013 — Regatul Unit/BCE
   (Cauza T-93/13)
   2013/C 114/61
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: K. Beal, QC, și E. Jenkinson, agent)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea în parte a Deciziei Băncii Centrale Europene din 11 decembrie 2012 de modificare a Deciziei BCE/2007/7 privind termenii și condițiile TARGET2-ECB (Decizia BCE/2012/31) (JO L 13, p. 8);

               —

               Anularea în parte a Orientării Băncii Centrale Europene din 5 decembrie 2012 privind sistemul transeuropean automat de transfer rapid cu decontare pe bază brută în timp real (TARGET2) (Orientarea BCE/2012/27) (JO L 30, p. 1);

               —

               Obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii formulate, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe lipsa oricărei competențe a BCE de a publica actele atacate sau în subsidiar pe lipsa competenței BCE de a publica actele atacate în lipsa unui instrument legislativ, precum un regulament, adoptat fie de Consiliu, fie, alternativ, de însăși BCE;

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe împrejurarea că actele atacate impun de jure sau de facto o condiție referitoare la stabilirea sediului în ceea ce privește sistemele de compensare prin contrapartide centrale („CPC-uri”) care intenționează să efectueze operațiuni de compensare sau de decontare în moneda euro și ale căror tranzacții zilnice depășesc un anumit volum. În plus sau în subsidiar, acestea impun restricții sau obstacole privind natura și/sau nivelul serviciilor sau al capitalului care pot fi furnizate CPC-urilor stabilite în state membre care nu fac parte din zona euro. Actele atacate încalcă toate sau unele dintre articolele 48, 56 și/sau 63 TFUE, în măsura în care:

                           —

                           CPC-urile stabilite în state membre care nu fac parte din zona euro, precum Regatul Unit, vor fi obligate să își transfere centrele de administrare și de control în state membre care sunt membre ale Eurosistemului. Aceste CPC-uri vor fi de asemenea obligate să se reconstituie ca persoane juridice recunoscute de dreptul național al altui stat membru;

                           —

                           în cazul în care astfel de CPC-uri nu își transferă sediile conform cerințelor, accesul lor la piețele financiare în statele membre din cadrul Eurosistemului fie nu va fi acordat în aceleași condiții ca cele aplicabile CPC-urilor stabilite pe teritoriul statelor respective, fie va fi împiedicat în totalitate;

                           —

                           asemenea CPC-uri nerezidente nu vor avea dreptul să beneficieze în aceleași condiții, sau în niciun mod, de facilitățile oferite de BCE sau de băncile centrale naționale (denumite în continuare „BCN”) din cadrul Eurosistemului;

                           —

                           în consecință, capacitatea unor astfel de CPC-uri de a oferi clienților din Uniune servicii de compensare sau de decontare în moneda euro va fi restricționată sau chiar interzisă în totalitate.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe împrejurarea că actele atacate încalcă articolul 101 și/sau articolul 102 TFUE coroborat cu articolul 106 TFUE și cu articolul 13 TUE, întrucât:

                           —

                           impun efectiv ca toate operațiunile de compensare care au loc în moneda euro și care depășesc un anumit nivel să fie efectuate de CPC-uri stabilite într-un stat membru din zona euro;

                           —

                           dispun efectiv ca BCE și/sau zona euro și/sau BCN să nu furnizeze lichidități în moneda euro către CPC-uri stabilite în state membre care nu fac parte din zona euro, în cazul în care acestea depășesc pragurile stabilite prin decizie.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe împrejurarea că cerința impusă CPC-urilor stabilite în state membre care nu fac parte din zona euro, de a adopta o personalitate juridică și un sediu diferite, constituie o discriminare directă sau indirectă pe motiv de naționalitate. Aceasta încalcă de asemenea principiul general al egalității de tratament din dreptul Uniunii Europene, întrucât CPC-urile stabilite în state membre diferite sunt supuse unui tratament diferențiat, fără nicio justificare obiectivă.

               5.

               Al cincilea motiv se întemeiază pe împrejurarea că actele atacate încalcă prevederile relevante din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (JO 2012 L 201, p. 1).

               6.

               Al șaselea motiv se întemeiază pe împrejurarea că actele atacate încalcă toate sau unele dintre articolele II, XI, XVI și XVII din Acordul General privind Comerțul cu Servicii (GATS).

               7.

               Al șaptelea motiv se întemeiază pe împrejurarea că, fără să își asume sarcina de a demonstra că asemenea restricții nu sunt justificate de un interes public (sarcina de a dovedi necesitatea unei derogări, în cazul în care intenționează să o aplice, revenind BCE), Regatul Unit susține că nicio justificare invocată de BCE, întemeiată pe ordinea publică, nu ar satisface cerința proporționalității, întrucât sunt disponibile măsuri mai puțin restrictive pentru a asigura controlul asupra instituțiilor financiare care sunt stabilite în Uniune, însă în afara zonei euro.


title: Cauza C-545/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sofisyski gradski sad – Bulgaria) – Apis-Hristovich EOOD/Lakorda AD (Directiva 96/9/CE — Protecția juridică a bazelor de date — Drept sui generis — Obținerea, verificarea sau prezentarea conținutului unei baze de date — Extragere — Parte substanțială a conținutului bazei de date — Bază electronică de date juridice oficiale)

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sofisyski gradski sad – Bulgaria) – Apis-Hristovich EOOD/Lakorda AD
   (Cauza C-545/07) (1)

   (Directiva 96/9/CE - Protecția juridică a bazelor de date - Drept sui generis - Obținerea, verificarea sau prezentarea conținutului unei baze de date - Extragere - Parte substanțială a conținutului bazei de date - Bază electronică de date juridice oficiale)
   2009/C 102/10
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Sofisyski gradski sad

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Apis-Hristovich EOOD

      Pârâtă: Lakorda AD

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare – Tribunalul din Sofia – Directiva 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date (JO L 77, p. 20, Ediție specială 13/vol. 17, p. 102) – Noțiunile de extragere și utilizare – Bază de date juridice referitoare la legislația și jurisprudența într-un stat membru

      Dispozitivul

               1)

               Delimitarea noțiunilor „transfer permanent” și „transfer temporar”, în sensul articolului 7 din Directiva 96/9 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date, se întemeiază pe criteriul duratei păstrării elementelor extrase dintr-o bază de date protejată pe un alt suport decât cel al acestei baze de date. Momentul existenței unei extrageri, în sensul articolului 7 menționat, dintr-o bază de date protejată, accesibilă prin mijloace electronice, corespunde momentului fixării elementelor vizate de actul de transfer pe un alt suport decât cel al acestei baze de date. Această noțiune de extragere este independentă de obiectivul urmărit de autorul actului în cauză, de modificările eventual aduse de acesta din urmă conținutului elementelor astfel transferate, precum și de eventualele diferențe privind organizarea structurală a bazelor de date respective.
               Împrejurarea că în conținutul unei baze de date a unui producător figurează caracteristici materiale și tehnice prezente și în conținutul unei baze de date protejate a unui alt producător poate fi interpretată ca un indiciu al existenței unei extrageri, în sensul articolului 7 din Directiva 96/9, cu excepția cazului în care o astfel de coincidență s-ar putea explica prin alți factori decât un transfer efectuat între cele două baze de date. Faptul că elemente obținute de producătorul unei baze de date din surse neaccesibile publicului figurează de asemenea în baza de date a unui alt producător nu este în sine suficient pentru a dovedi existența unei astfel de extrageri dar poate constitui un indiciu în acest sens.
               Natura programelor informatice utilizate pentru administrarea celor două baze de date electronice nu constituie un element de apreciere a existenței unei extrageri în sensul articolului 7 din Directiva 96/9.

               2)

               Articolul 7 din Directiva 96/9 trebuie interpretat în sensul că, în prezența unui ansamblu global de elemente care cuprind subgrupe separate, volumul elementelor pretins extrase și/sau reutilizate din una din aceste subgrupe trebuie, în vederea aprecierii existenței unei extrageri și/sau a unei reutilizări a unei părți substanțiale, evaluate cantitativ, a conținutului unei baze de date, în sensul articolului menționat, să fie comparat cu volumul conținutului total al acestei subgrupe dacă aceasta din urmă constituie, în sine, o bază de date care îndeplinește condițiile de acordare a protecției prin dreptul sui generis. În caz contrar și în măsura în care ansamblul respectiv constituie o astfel de bază de date protejată, comparația trebuie efectuată între volumul elementelor pretins extrase și/sau reutilizate din diferitele subgrupe ale acestui ansamblu și volumul conținutului total al acestuia din urmă.
               Împrejurarea că elemente pretins extrase și/sau reutilizate dintr-o bază de date protejată prin dreptul sui generis au fost obținute de producătorul acesteia din surse neaccesibile publicului poate, în funcție de importanța mijloacelor umane, tehnice și/sau financiare utilizate de acest producător pentru colectarea elementelor în cauză din astfel de surse, să aibă un efect asupra calificării acestora ca parte substanțială, din punct de vedere calitativ, a conținutului bazei de date respective, în sensul articolului 7 din Directiva 96/9.
               Caracterul oficial și accesibil publicului al unei părți a elementelor conținute într-o bază de date nu scutește instanța națională de sarcina de a verifica, în scopul aprecierii existenței unei extrageri și/sau a unei reutilizări a unei părți substanțiale a conținutului bazei de date menționate, dacă elementele pretins extrase și/sau reutilizate din această bază de date constituie, din punct de vedere cantitativ, o parte substanțială a conținutului total al acesteia din urmă sau, eventual, dacă acestea constituie, din punct de vedere calitativ, o astfel de parte substanțială întrucât reprezintă, din punctul de vedere al obținerii, al verificării sau al prezentării, o importantă investiție umană, tehnică sau financiară.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza C-423/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 29 octombrie 2009 — Staatssecretaris van Financiën/X

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 29 octombrie 2009 — Staatssecretaris van Financiën/X
   (Cauza C-423/09)
   2010/C 24/36
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Financiën

      Pârât: X

      Întrebarea preliminară

   Care sunt criteriile pe baza cărora trebuie să se stabilească dacă anumite legume (căpățâni de usturoi) care au fost deshidratate într-o oarecare măsură, dar din care nu a fost eliminată (aproape) toată umiditatea și care sunt importate în stare refrigerată se încadrează la subpoziția tarifară 0703 20 00 din NC sau la subpoziția tarifară 0712 90 90 din NC?


title: Cauza T-329/13: Acțiune introdusă la 4 iunie 2013 — Chatzithoma și Chatzithoma/Comisia și Banca Centrală Europeană

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/33

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2013 — Chatzithoma și Chatzithoma/Comisia și Banca Centrală Europeană
   (Cauza T-329/13)
   2013/C 252/56
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamanți: Petros Chatzithoma (Nicosia, Cipru) și Ellenitsa Chatzithoma (Nicosia, Cipru) (reprezentanți: E. Efstathiou, K. Efstathiou și K. Liasidou, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               anularea deciziei Eurogrupului din 25 martie 2013, rămasă definitivă prin decizia din 29 martie 2013 K.D.P. 104/2013 a guvernatorului Băncii Centrale a Ciprului, în calitate de reprezentant al Sistemului European al Băncilor Centrale, prin care s-a decis „vânzarea anumitor activități” ale Cyprus Popular Bank Public Co Ltd și care constituie în esență o decizie comună a Băncii Centrale Europene și a Comisiei Europene;

               —

               în subsidiar, declararea faptului că indiferent de formă și de tip, decizia sus-menționată a Eurogrupului constituie, în esență, o decizie a Băncii Centrale Europene și/sau o decizie comună a Băncii Centrale Europene și a Comisiei Europene;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene și/sau a Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este nulă întrucât excede competențele atribuite Băncii Centrale Europene și Comisiei Europene prin Tratatul privind Uniunea Europeană, și așadar cele două instituții au adoptat-o cu depășirea competențelor proprii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă dreptul de proprietate garantat de articolul 1 din Protocolul 1 al Convenției Europene a Drepturilor Omului și de articolul 14 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului, astfel cum este confirmat și de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este vădit nefondată și neîntemeiată și este contrară principiului proporționalității.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este de altfel contrară principiilor juridice în general acceptate care rezultă din dreptul Uniunii Europene și de asemenea este contrară principiului potrivit căruia nimeni nu poate invoca propria omisiune în beneficiul său și/sau pentru a legaliza un comportament culpabil și/sau ilegitim.


title: Cauza C-41/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Christie’s France SNC/Syndicat national des antiquaires (Trimitere preliminară — Directiva 2001/84/CE — Articolul 1 — Proprietate intelectuală — Vânzare la licitație a unor opere de artă originale — Drept de suită în beneficiul autorului unei opere de artă originale — Debitorul redevenței în temeiul dreptului de suită — Cumpărător sau vânzător — Derogare convențională)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/19

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Christie’s France SNC/Syndicat national des antiquaires
   (Cauza C-41/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2001/84/CE - Articolul 1 - Proprietate intelectuală - Vânzare la licitație a unor opere de artă originale - Drept de suită în beneficiul autorului unei opere de artă originale - Debitorul redevenței în temeiul dreptului de suită - Cumpărător sau vânzător - Derogare convențională))
   (2015/C 138/24)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Christie’s France SNC

      Pârât: Syndicat national des antiquaires

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (4) din Directiva 2001/84/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind dreptul de suită în beneficiul autorului unei opere de artă originale trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca persoana obligată la plata dreptului de suită, desemnată ca atare de legislația națională, indiferent dacă este vânzătorul sau un profesionist de pe piața artei care intervine în tranzacție, să poată să convină cu orice altă persoană, inclusiv cumpărătorul, ca aceasta din urmă să suporte definitiv, în tot sau în parte, costul dreptului de suită, cu condiția ca o astfel de înțelegere contractuală să nu afecteze cu nimic obligațiile și răspunderea ce revin persoanei obligate la plată către autor.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza F-105/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 22 aprilie 2015 – ED/ENISA (Funcție publică — Agent temporar — Procedură de selecție — Decizie de respingere, în etapa preselecției, a candidaturii după examinarea de către un comitet de selecție — Lipsa unei reclamații introduse în termenul prevăzut de statut împotriva deciziei de respingere a candidaturii — Cerere de informații — Răspunsul AAIC fără reexaminarea deciziei de respingere a candidaturii — Reclamație introdusă împotriva acestui răspuns — Nerespectarea procedurii precontencioase — Inadmisibilitate vădită — Articolul 81 din Regulamentul de procedură)

text:
               8.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 190/32

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 22 aprilie 2015 – ED/ENISA
   (Cauza F-105/14) (1)

   ((Funcție publică - Agent temporar - Procedură de selecție - Decizie de respingere, în etapa preselecției, a candidaturii după examinarea de către un comitet de selecție - Lipsa unei reclamații introduse în termenul prevăzut de statut împotriva deciziei de respingere a candidaturii - Cerere de informații - Răspunsul AAIC fără reexaminarea deciziei de respingere a candidaturii - Reclamație introdusă împotriva acestui răspuns - Nerespectarea procedurii precontencioase - Inadmisibilitate vădită - Articolul 81 din Regulamentul de procedură))
   (2015/C 190/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: ED (reprezentant: S. A. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Agenția Uniunii Europene pentru Securitatea Rețelelor și a Informațiilor (reprezentanți: A. Ryan, agent, D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de a nu reține candidatura reclamantei pentru postul de jurist („legal officer”) în urma anunțului pentru ocuparea unui post vacant ENISA-TA-AD-2013-05.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind vădit inadmisibilă.

               2)

               ED suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Agenția Uniunii Europene pentru Securitatea Rețelelor și a Informațiilor.

      (1)  JO C 7, 12.1.2015, p. 53.


title: Cauza C-48/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö/A Oy (Impozitare directă — Libertatea de stabilire — Libera circulație a capitalurilor — Acordul privind SEE — Articolele 31 și 40 — Directiva 2009/133/CE — Domeniu de aplicare — Schimb de acțiuni între o societate stabilită într un stat membru și o societate stabilită într un stat terț parte la Acordul privind SEE — Refuzul acordării unui avantaj fiscal — Convenția privind asistența administrativă reciprocă în materie fiscală)

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö/A Oy
   (Cauza C-48/11) (1)

   (Impozitare directă - Libertatea de stabilire - Libera circulație a capitalurilor - Acordul privind SEE - Articolele 31 și 40 - Directiva 2009/133/CE - Domeniu de aplicare - Schimb de acțiuni între o societate stabilită într un stat membru și o societate stabilită într un stat terț parte la Acordul privind SEE - Refuzul acordării unui avantaj fiscal - Convenția privind asistența administrativă reciprocă în materie fiscală)
   2012/C 295/12
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

      Pârâtă: A Oy

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Korkein hallinto-oikeus — Articolele 31 și 40 din Acordul din 2 mai 1992 privind Spațiul Economic European (JO L 1, p. 3, Ediție specială, 11/vol. 53, p. 3) — Interpretarea Directivei 2009/133/CE a Consiliului din 19 octombrie 2009 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, divizărilor, divizărilor parțiale, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din state membre diferite și transferului sediului social al unei SE sau SCE între statele membre (JO L 310, p. 34) — Domeniul de aplicare al acestei directive — Schimbul de acțiuni între o societate stabilită într un stat membru al Uniunii Europene și o societate stabilită într un stat terț, membru al SEE (Norvegia) — Asimilarea sau neasimilarea pe plan fiscal a acestor tranzacții cu schimburile de acțiuni dintre sociețătile stabilite în același stat sau dintre societățile stabilite în state membre

      Dispozitivul

   Articolul 31 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 se opune legislației unui stat membru care asimilează unei cesiuni de acțiuni impozabile un schimb de acțiuni între o societate stabilită pe teritoriul statului membru respectiv și o societate stabilită pe teritoriul unei țări terțe parte la acest acord, în condițiile în care o astfel de operațiune ar fi neutră din punct de vedere fiscal dacă ar implica numai societăți naționale sau societăți stabilite în alte state membre, în măsura în care între statul membru respectiv și respectiva țară terță există o convenție privind asistența administrativă reciprocă în materie fiscală care prevede un schimb de informații între autoritățile naționale la fel de eficace precum cel prevăzut de dispozițiile Directivei 77/799/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1977 privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe, precum și ale Directivei 2011/16/UE a Consiliului din 15 februarie 2011 privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal și de abrogare a Directivei 77/799, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 103, 2.4.2011.