title: Cauza C-182/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour constitutionnelle (fosta Cour d'arbitrage) — Belgia) — Marie-Noëlle Solvay și alții/Région wallonne (Evaluarea efectelor unor proiecte asupra mediului — Noțiunea „act legislativ” — Valoarea și domeniul de aplicare al aprecierilor din Ghidul de aplicare a Convenției de la Aarhus — Autorizarea unui proiect în lipsa unei evaluări adecvate a efectelor sale asupra mediului — Accesul la justiție în materie de mediu — Conținutul dreptului la acțiune — Directiva habitate — Plan sau proiect care aduce atingere integrității sitului — Motiv imperativ de interes public major)

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour constitutionnelle (fosta Cour d'arbitrage) — Belgia) — Marie-Noëlle Solvay și alții/Région wallonne
   (Cauza C-182/10) (1)

   (Evaluarea efectelor unor proiecte asupra mediului - Noțiunea „act legislativ” - Valoarea și domeniul de aplicare al aprecierilor din Ghidul de aplicare a Convenției de la Aarhus - Autorizarea unui proiect în lipsa unei evaluări adecvate a efectelor sale asupra mediului - Accesul la justiție în materie de mediu - Conținutul dreptului la acțiune - Directiva habitate - Plan sau proiect care aduce atingere integrității sitului - Motiv imperativ de interes public major)
   2012/C 98/06
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour constitutionnelle (fosta Cour d'arbitrage)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Marie-Noëlle Solvay, Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh, Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels south Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Grégoire Stassin, André Gilliard, Paul Fastrez, Henriette Fastrez, Gouvernement flamand, Inter-Environnement Wallonie ASBL, Nicole Laloux, François Gevers, Annabelle Denoël-Gevers, Marc Traversin, Joseph Melard, Chantal Michiels, Thierry Regout, René Canfin, Georges Lahaye, Jeanine Postelmans, Christophe Dehousse, Christine Lahaye, Jean-Marc Lesoinne, Jacques Teheux, Anne-Marie Larock, Bernadette Mestdag, Jean-François Seraffin, Françoise Mahoux, Ferdinand Wallraf, Mariel Jeanne, Agnès Fortemps, Georges Seraffin, Jeannine Melen, Groupement Cerexhe-Heuseux/Beaufays ASBL, Action et Défense de l'Environnement de la vallée de la Senne et de ses affluents ASBL, Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne, Philippe Daras, Bernard Croiselet, Bernard Page, Intercommunale du Brabant Wallon SCRL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, La Hulpe, Notre village ASBL, André Philips, Charleroi South Air Pur ASBL, Pierre Grymonprez, Sartau SA, Philippe Grisard de la Rochette, Antoine Boxus, Pierre Deneye, Jean-Pierre Olivier, Paul Thiry, Willy Roua, Guido Durlet, Agrebois SA, Yves de la Court

      Pârâtă: Région wallonne

      Cu participarea: Infrabel SA, Codic Belgique SA, Federal Express European Services Inc. (FEDEX), Société wallonne des aéroports (SOWEAR), Société régionale wallonne du transport (SRWT), Société Intercommunale du Brabant wallon (IBW)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour constitutionnelle (fosta Cour d'arbitrage) — Interpretarea articolului 2 (punctul 2), a articolului 3 [alineatul (9)], a articolului 6 [alineatul (9)] și a articolului 9 [alineatele (2), (3) și (4)] din Convenția de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată, în numele Comunității Europene, prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201) — Interpretarea articolului 1 [alineatul (5)], a articolului 9 [alineatul (1)] și a articolului 10bis din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174) — Interpretarea articolului 6 alineatul (3) și (4) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109) — Noțiunea „autoritate publică” — Valoarea și întinderea precizărilor aduse în Ghidul de aplicare a Convenției de la Aarhus — Excluderea din domeniul de aplicare al convenției a actelor legislative, precum autorizațiile de urbanism și de mediu acordate de o autoritate legislativă regională pe baza unui decret — Compatibilitatea cu această convenție și cu dreptul comunitar a unei proceduri care conduce la eliberarea unei autorizații care poate fi atacată numai în fața Cour constitutionnelle și a organelor judiciare — Autorizarea unui proiect în lipsa unei evaluări adecvate a efectelor asupra mediului

      Dispozitivul

               1.

               Deși, în raport cu interpretarea articolului 2 alineatul (2) și a articolului 9 alineatul (4) din Convenția privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005, se justifică luarea în considerare a ghidului de aplicare a acestei convenții, acesta nu are totuși nicidecum forță obligatorie și nici caracterul normativ al prevederilor convenției menționate.

               2.

               Articolul 2 alineatul (2) din Convenția privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu și articolul 1 alineatul (5) din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003, trebuie interpretate în sensul că nu sunt excluse din domeniile de aplicare ale acestor reglementări decât proiectele adoptate în detaliu printr un act legislativ special, în cazul căruia obiectivele reglementărilor menționate sunt realizate prin procedura legislativă. Revine instanței naționale sarcina să verifice că aceste două condiții au fost îndeplinite, ținând seama atât de conținutul actului legislativ adoptat, cât și de ansamblul procedurii legislative care a condus la adoptarea sa și în special de actele pregătitoare și de dezbaterile parlamentare. În această privință, un act legislativ care numai ar „ratifica” pur și simplu un act administrativ preexistent, limitându se să constate existența unor motive imperative de interes general, fără inițierea prealabilă a unei proceduri legislative pe fond care să permită îndeplinirea condițiilor menționate, nu poate fi considerat un act legislativ special în sensul acestei dispoziții și nu este suficient pentru a exclude un proiect din domeniul de aplicare al convenției și al directivei, cu modificările ulterioare.

               3.

               Articolul 3 alineatul (9) și articolul 9 alineatele (2)-(4) din Convenția privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu și articolul 10a din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, trebuie interpretate în sensul că:

                           —

                           atunci când un proiect care intră în domeniul de aplicare al acestor dispoziții este adoptat printr un act legislativ, problema dacă acest act legislativ îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 1 alineatul (5) din această directivă, cu modificările ulterioare, trebuie să poată fi supusă examinării, potrivit normelor naționale de procedură, de către o instanță sau de către un organism independent și imparțial stabilit prin lege;

                           —

                           în ipoteza în care nicio cale de atac cu o natură și cu un domeniu de aplicare care au fost amintite mai sus nu ar fi posibilă împotriva unui asemenea act, revine oricărei instanțe naționale sesizate în cadrul competenței sale sarcina de a exercita controlul descris la liniuța precedentă și de a deduce eventual consecințele acestuia, lăsând fără aplicare acest act legislativ.

               4.

               Articolul 6 alineatul (9) din Convenția privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu și articolul 9 alineatul (1) din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, trebuie interpretate în sensul că nu impun ca însăși decizia să conțină motivele pentru care autoritatea competentă a stabilit că este necesară. Cu toate acestea, în ipoteza solicitării de către o persoană interesată, autoritatea competentă are obligația de a i comunica motivele pentru care această decizie a fost adoptată sau de a i transmite informațiile și documentele relevante drept răspuns la cererea formulată.

               5.

               Articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică trebuie interpretat în sensul că nu permite unei autorități naționale, nici chiar uneia legislative, să autorizeze un plan sau un proiect fără să se fi asigurat că nu va aduce atingere integrității sitului vizat.

               6.

               Articolul 6 alineatul (4) din Directiva 92/43 trebuie interpretat în sensul că realizarea unei infrastructuri destinate să găzduiască un centru administrativ nu poate fi considerată, în general, un motiv imperativ de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, în sensul acestei dispoziții, de natură să justifice realizarea unui plan sau a unui proiect care aduce atingere integrității sitului vizat.

      (1)  JO C 179, 3.7.2010.


title: Cauza C-227/14 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 23 aprilie 2015 – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd/Comisia Europeană [Recurs — Concurență — Înțelegeri — Articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE — Piața mondială a ecranelor cu cristale lichide (LCD) — Stabilirea prețurilor — Amenzi — Orientări privind calcularea amenzilor (2006) — Punctul 13 — Stabilirea valorii vânzărilor — Întreprindere comună — Luarea în considerare a vânzărilor către societățile-mamă — Comunicarea privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (2002) — Punctul 23 litera (b) ultimul paragraf — Imunitate parțială la amendă — Elemente de probă cu privire la fapte necunoscute anterior de Comisie]

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/12

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 23 aprilie 2015 – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd/Comisia Europeană
   (Cauza C-227/14 P) (1)

   ([Recurs - Concurență - Înțelegeri - Articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE - Piața mondială a ecranelor cu cristale lichide (LCD) - Stabilirea prețurilor - Amenzi - Orientări privind calcularea amenzilor (2006) - Punctul 13 - Stabilirea valorii vânzărilor - Întreprindere comună - Luarea în considerare a vânzărilor către societățile-mamă - Comunicarea privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (2002) - Punctul 23 litera (b) ultimul paragraf - Imunitate parțială la amendă - Elemente de probă cu privire la fapte necunoscute anterior de Comisie])
   (2015/C 205/17)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd (reprezentanți: A. Winckler și F.-C. Laprévote, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Ronkes Agerbeek și P. Van Nuffel, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă LG Display Co. Ltd și LG Display Taiwan Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza C-652/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 19 decembrie 2016 – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 19 decembrie 2016 – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
   (Cauza C-652/16)
   (2017/C 086/14)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria)

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov

      Pârât: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      Întrebările preliminare

               1)

               Din dispozițiile articolului 78 alineatul (1) și alineatul (2) literele (a), (d) și (f) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, precum și din considerentul (12) al Directivei 2013/32/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (revizuită) și din articolul 1 din această directivă rezultă că motivul de inadmisibilitate a cererilor de protecție internațională prevăzut la articolul 33 alineatul (2) litera (e) din respectiva directivă este o dispoziție care produce efecte directe, pe care statele membre nu o pot lăsa neaplicată, aplicând în schimb dispoziții mai favorabile din dreptul național, potrivit cărora, astfel cum impune articolul 10 alineatul (2) din directivă, prima cerere de protecție internațională trebuie examinată, în primul rând, din perspectiva îndeplinirii de către solicitant a condițiilor pentru a obține statutul de refugiat și, în al doilea rând, din perspectiva aspectului dacă solicitantul este eligibil pentru protecție subsidiară?

               2)

               Din dispozițiile articolului 33 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2013/32 coroborat cu articolul 7 alineatul (3) și cu articolul 2 literele (a), (c) și (g), precum și din considerentul (60) al acestei directive rezultă că, în împrejurările din procedura principală, cererea de protecție internațională depusă de un părinte în numele unui minor însoțit este inadmisibilă atunci când se întemeiază pe faptul că acest copil este un membru de familie al persoanei care și-a motivat cererea de protecție internațională susținând că este refugiat în sensul articolului 1 secțiunea A din Convenția de la Geneva privind statutul refugiaților?

               3)

               Din dispozițiile articolului 33 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2013/32 coroborat cu articolul 7 alineatul (1) și cu articolul 2 literele (a), (c) și (g), precum și din considerentul (60) al acestei directive rezultă că, în împrejurările din procedura principală, cererea de protecție internațională depusă de un părinte în numele unui copil major este inadmisibilă atunci când, în cadrul procedurii desfășurate la autoritatea administrativă competentă, cererea se întemeiază exclusiv pe faptul că solicitantul este un membru de familie al persoanei care și-a motivat cererea de protecție internațională susținând că este refugiat în sensul articolului 1 secțiunea A din Convenția de la Geneva privind statutul refugiaților, iar la data introducerii cererii, solicitantul nu avea dreptul de a exercita o activitate profesională?

               4)

               Potrivit articolului 4 alineatul (4) din Directiva 2011/95/UE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (revizuită) coroborat cu considerentul (36) al acestei directive, este necesar ca aprecierea existenței unei temeri fondate a solicitantului de a fi persecutat sau a riscului real al unei vătămări grave să se realizeze exclusiv pe baza unor fapte și circumstanțe care se referă la solicitant?

               5)

               În temeiul articolului 4 din Directiva 2011/91 coroborat cu considerentul (36) al directivei și cu articolul 31 alineatul (1) din Directiva 2013/32, este admisibilă jurisprudența națională a unui stat membru, potrivit căreia:

                           a)

                           autoritatea competentă are obligația să examineze în procedură comună cererile de protecție internațională introduse de membrii aceleiași familii, atunci când acestea au fost motivate cu aceleași elemente de fapt, mai precis cu afirmația că numai unul dintre membrii familiei este refugiat;

                           b)

                           autoritatea competentă are obligația să suspende procedura de soluționare a cererilor de protecție internațională formulate de membrii familiei care nu îndeplinesc personal condițiile pentru acordarea unei asemenea protecții până la finalizarea procedurii referitoare la cererea membrului de familie motivată prin susținerea că persoana în cauză este refugiat în sensul articolului 1 secțiunea A din Convenția de la Geneva privind statutul refugiaților;

                     Această jurisprudență este admisibilă și luând în considerare aspecte privind binele superior al copilului, menținerea unității familiei și respectarea vieții private și de familie, precum și dreptul de a rămâne în statul membru în timpul examinării cererii, mai precis pe baza articolelor 7, 18 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a considerentelor (12) și (60) ale Directivei 2013/32, precum și a articolului 9 din această directivă, a considerentelor (16), (18) și (36) ale Directivei 2011/95, precum și a articolului 23 din această directivă, a considerentelor (9), (11) și (35) ale Directivei 2013/33/UE (3) a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională, precum și a articolelor 6 și 12 din această directivă?

               6)

               Din considerentele (16), (18) și (36) ale Directivei 2011/95 și din articolul 3 din aceasta coroborat cu considerentul (24) al directivei și cu articolul 2 literele (d) și (j) din aceeași directivă, precum și din articolul 13 și din articolul 23 alineatele (1) și (2) din aceeași directivă rezultă că este admisibilă o dispoziție națională precum cea în discuție în procedura principală, articolul 8 alineatul 9 din Zakon za ubezhishteto i bezhantsite (Legea privind azilul și refugiații), pe baza căreia se consideră că sunt refugiați și membrii de familie ai unui străin căruia i s-a acordat statutul de refugiat, în măsura în care acest aspect este compatibil cu statutul lor personal și dacă nu există motive prevăzute în dreptul național care să excludă recunoașterea statutului de refugiat?

               7)

               Din reglementarea privind motivele persecuției prevăzută la articolul 10 din Directiva 2011/95 rezultă că introducerea la Curtea Europeană a Drepturilor Omului a unei cereri îndreptate împotriva țării de origine a persoanei în cauză fondează apartenența acesteia la un anumit grup social în sensul articolului 10 alineatul (1) litera (d) din această directivă sau că introducerea acțiunii trebuie considerată o opinie politică în sensul articolului 10 alineatul (1) litera (e) din aceeași directivă?

               8)

               Din articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32 rezultă că instanța are obligația să examineze pe fond noile motive de protecție internațională care au fost prezentate în cursul procedurii judiciare dar care nu au fost menționate în acțiunea introdusă împotriva deciziei de respingere a cererii de protecție internațională?

               9)

               Din articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32 rezultă că, în cadrul procedurii jurisdicționale având ca obiect contestarea deciziei de respingere a cererii de protecție internațională, instanța are obligația să aprecieze admisibilitatea cererii de protecție internațională pe baza articolului 33 alineatul (2) litera (e) din această directivă, în măsura în care, potrivit dispozițiilor articolului 10 alineatul (2) din aceasta, în cadrul deciziei atacate, cererea a fost evaluată în primul rând din perspectiva faptului dacă solicitantul întrunește cerințele pentru recunoașterea statutului de refugiat și apoi din punctul de vedere al eligibilității pentru obținerea protecției subsidiare?

      (1)  JO 2013, L 180, p. 60.

      (2)  JO 2011, L 337, p. 9.

      (3)  JO 2013, L 180, p. 96.


title: Cauza C-18/13: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 13 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — Maks Pen EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia, fost Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” (Fiscalitate — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Deducerea taxei achitate în amonte — Servicii prestate — Control — Furnizor care nu dispune de mijloacele necesare — Noțiunea de fraudă fiscală — Obligația de a constata din oficiu existența fraudei fiscale — Cerința prestării în mod efectiv a serviciului — Obligația de a ține o contabilitate suficient de detaliată — Contencios — Interdicție pentru instanță de a califica din punct de vedere penal frauda și de a agrava situația reclamantului)

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/16

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 13 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — Maks Pen EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia, fost Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”
   (Cauza C-18/13) (1)

   (Fiscalitate - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Deducerea taxei achitate în amonte - Servicii prestate - Control - Furnizor care nu dispune de mijloacele necesare - Noțiunea de fraudă fiscală - Obligația de a constata din oficiu existența fraudei fiscale - Cerința prestării în mod efectiv a serviciului - Obligația de a ține o contabilitate suficient de detaliată - Contencios - Interdicție pentru instanță de a califica din punct de vedere penal frauda și de a agrava situația reclamantului)
   2014/C 93/25
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Maks Pen EOOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia, fost Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Administrativen sad Sofia-grad — Interpretarea articolului 63, a articolului 178 litera (a), a articolului 226 punctul 6, precum și a articolului 242 și a articolului 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7) — Noțiunea „evaziune fiscală” — Menționarea pe factură a unui furnizor care nu dispune de personal, de mijloacele fixe și de activele necesare pentru prestarea serviciului — Lipsa unor probe contabile — Întocmirea unor documente false pentru a justifica efectuarea prestației — Obligația instanței naționale de a constata din oficiu existența evaziunii fiscale — Condiționarea dreptului de deducere de furnizarea efectivă a unei prestații — Cerința respectării standardelor internaționale de contabilitate pentru îndeplinirea exigențelor unei contabilități suficient de detaliate pentru a permite controlarea dreptului de deducere — Necesitatea eventuală de a insera în facturi informațiile privind prestarea efectivă a serviciului — Legislație națională care consideră serviciul ca efectuat la data îndeplinirii condițiilor necesare pentru recunoașterea încasării care rezultă din serviciul respectiv în conformitate cu legislația relevantă

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretată în sensul că se opune ca o persoană impozabilă să deducă taxa pe valoarea adăugată care figurează pe facturile emise de un furnizor atunci când, deși serviciul a fost prestat, se dovedește că acesta nu a fost prestat efectiv de respectivul furnizor sau de subcontractantul său, în special pentru că aceștia din urmă nu dispuneau de personalul, de mijloacele fixe și de activele necesare, că costurile pentru prestarea serviciului nu au fost înscrise în registrele lor contabile sau că identitatea persoanelor care au semnat anumite documente în calitate de furnizori s-a dovedit inexactă, cu condiția dublă ca astfel de fapte să constituie un comportament fraudulos și să se dovedească, având în vedere elementele obiective furnizate de autoritățile fiscale, că persoana impozabilă știa sau ar fi trebuit să știe că operațiunea invocată ca temei pentru dreptul de deducere era implicată în această fraudă, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice.

               2.

               Atunci când instanțele naționale au obligația sau posibilitatea să opună din oficiu motivele de drept întemeiate pe o normă obligatorie de drept național, acestea trebuie să o facă în temeiul unei norme obligatorii de drept al Uniunii, precum cea care impune autorităților și instanțelor naționale să refuze acordarea dreptului de deducere a taxei pe valoarea adăugată dacă se stabilește, în raport cu elemente obiective, că acest drept este invocat în mod fraudulos sau abuziv. Revine acestor instanțe, în aprecierea caracterului fraudulos sau abuziv al invocării acestui drept de deducere, sarcina să interpreteze dreptul național, în măsura posibilului, în lumina textului și a finalității Directivei 2006/112, pentru a atinge rezultatul urmărit de aceasta, ceea ce impune ca ele să facă tot ce ține de competența lor, luând în considerare ansamblul dispozițiilor de drept intern și aplicând metodele de interpretare recunoscute de acestea.

               3.

               Directiva 2006/112, prin faptul că impune în special, potrivit articolului 242 din aceasta, oricărei persoane impozabile să țină o contabilitate suficient de detaliată pentru a permite aplicarea taxei pe valoarea adăugată și controlarea aplicării taxei pe valoarea adăugată de către autoritățile fiscale, trebuie interpretată în sensul că nu se opune ca statul membru în cauză, în limitele prevăzute la articolul 273 din aceeași directivă, să impună oricărei persoane impozabile să respecte în această privință ansamblul normelor naționale de contabilitate conforme standardelor internaționale de contabilitate, cu condiția ca măsurile adoptate în acest sens să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor privind asigurarea colectării în mod corect a taxei și prevenirea evaziunii. În această privință, Directiva 2006/112 se opune unei dispoziții naționale conform căreia serviciul se consideră prestat atunci când sunt îndeplinite condițiile pentru recunoașterea veniturilor obținute din prestarea respectivă.

      (1)  JO C 79, 16.3.2013.


               7.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/8

         Acțiune introdusă la 11 aprilie 2011 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-8/11)
   2011/C 199/04
   La data de 11 aprilie 2011, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis și Florence Simonetti, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, 35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgium, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

               prin negarantarea faptului că autoritățile competente au întocmit și, după caz, aprobat hărți acustice strategice și au elaborat planuri de acțiune privind zgomotul pentru toate drumurile principale de pe teritoriul său cu un trafic mai mare de șase milioane de treceri ale vehiculelor anual, precum și a faptului că informațiile din hărțile acustice strategice și din rezumatele planurilor de acțiune prevăzute în anexa VI la directivă sunt transmise Autorității AELS de Supraveghere, Republica Islanda nu a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (1), al articolului 8 alineatul (1) și al articolului 10 din actul menționat la punctul 32g din anexa XX la Acordul privind SEE (Directiva 2002/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta;
               și

               2.

               Republica Islanda este obligată să suporte cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Islanda nu a elaborat nici hărți acustice, nici planuri de acțiune privind zgomotul în ceea ce privește drumurile principale cu un trafic mai mare de șase milioane de treceri ale vehiculelor anual;

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că un astfel de comportament constituie o încălcare a articolului 7 alineatul (1), a articolului 8 alineatul (1) și a articolului 10 din Directiva 2002/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental, menționată la punctul 32g din anexa XX la Acordul privind SEE.


title: Cauza T-304/15: Hotărârea Tribunalului din 11 mai 2017 – Abdulkarim/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor — Eroare vădită de apreciere”)

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/27

         Hotărârea Tribunalului din 11 mai 2017 – Abdulkarim/Consiliul
   (Cauza T-304/15) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor - Eroare vădită de apreciere”))
   (2017/C 213/36)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mouhamad Wael Abdulkarim (Dubai, Emiratele Arabe Unite) (reprezentanți: J.-P. Buyle și L. Cloquet, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial G. Étienne și N. Rouam, ulterior G. Étienne și S. Kyriakopoulou, și la final S. Kyriakopoulou, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei de punere în aplicare (PESC) 2015/383 a Consiliului din 6 martie 2015 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2015, L 64, p. 41) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/375 al Consiliului din 6 martie 2015 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2015, L 64, p. 10), în măsura în care numele reclamantului a fost înscris în lista persoanelor și entităților cărora li se aplică măsurile restrictive

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia de punere în aplicare (PESC) 2015/383 a Consiliului din 6 martie 2015 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/375 al Consiliului din 6 martie 2015 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care acestea îl privesc pe domnul Mouhamad Wael Abdulkarim.

               2)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Abdulkarim.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza C-77/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2007 — Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord/Consiliul Uniunii Europene (Regulamentul (CE) nr. 2007/2004 — Instituirea Agenției Europene pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale statelor membre ale Uniunii Europene — Validitate)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/5

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2007 — Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-77/05) (1)

   (Regulamentul (CE) nr. 2007/2004 - Instituirea Agenției Europene pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale statelor membre ale Uniunii Europene - Validitate)
   (2008/C 51/08)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: E. O'Neill și C. Gibbs, agenți, și A. Dashwood, barrister)

      Interveniente în susținerea reclamantului: Irlanda (reprezentanți: D. O'Hagan, agent, și A. Collins, SC, P. McGarry, BL), Republica Polonă (reprezentant: J. Pietras, agent), Republica Slovacă (reprezentanți: R. Procházka, J. Čorba și B. Ricziová, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J. Schutte și R. Szostak, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtului: Regatul Spaniei (reprezentant: J. M. Rodríguez Cárcamo, agent), Comisia Comunităților Europene (reprezentant: C. O'Reilly, agent)
   Obiectul
   Anularea Regulamentului (CE) nr. 2007/2004 al Consiliului din 26 octombrie 2004 de instituire a Agenției Europene pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale statelor membre ale Uniunii Europene (JO L 349, p. 1, Ediție specială 19/vol. 7, p. 71)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Regatul Spaniei, Irlanda, Republica Polonă, Republica Slovacă și Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 82, 2.4.2005.


title: Cauza T-448/15: Acțiune introdusă la 6 august 2015 – EEB/Comisia

text:
               5.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/27

         Acțiune introdusă la 6 august 2015 – EEB/Comisia
   (Cauza T-448/15)
   (2015/C 328/25)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: European Environmental Bureau (EEB) (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: B. Kloostra, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea faptului că Comisia a încălcat Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 și Convenția de la Aarhus, și anume:

                           a.

                           articolul 1 alineatul (1) litera (a), articolul 3 și articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 (1), întrucât nu a interpretat aceste dispoziții în conformitate cu articolului 4 alineatele (1), (3) și (4) din Convenția de la Aarhus și/sau nu a aplicat în mod direct articolul 4 alineatele (1), (3) și (4) din Convenția de la Aarhus la informațiile de mediu, întrucât articolul 3 și articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 sunt incompatibile cu articolul 4 alineatele (1), (3) și (4) din Convenția de la Aarhus și extind în mod nelegal motivele refuzului prevăzute la articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (2) la informațiile privind mediul.

                           b.

                           articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006, întrucât nu a interpretat și nu a aplicat în mod restrictiv motivele refuzului prevăzute la articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 și/sau nu a luat în considerare interesul public la divulgarea informațiilor privind mediul și/sau nu a ținut seama de faptul că informațiile în cauză au legătură cu emisiile în mediu;

               —

               declararea faptului că Comisia a încălcat Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, și anume:

                           a.

                           articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, întrucât nu a furnizat o motivare detaliată pentru refuzul accesului la documentele în cauză;

                           b.

                           articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, întrucât a aplicat primul paragraf al acestei dispoziții unor documente în legătură cu un proces decizional încheiat;

                           c.

                           articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, întrucât nu a examinat suficient aspectul dacă exista un interes public superior privind divulgarea;

                           d.

                           articolul 6 alineatul (3), articolul 7 alineatele (1) și (3) și articolul 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, întrucât nu a întreprins niciun efort pentru a discuta informal în vederea găsirii unei soluții echitabile și nu a luat o decizie în termenul-limită prevăzut;

               —

               obligarea UE, reprezentată de Comisie, la repararea oricărui prejudiciu suferit de EEB, inclusiv dobânzi, ca urmare a faptului că EEB nu a avut acces la documentele solicitate în timp util, documente care nu au fost prezentate de Comisie cu respectarea termenelor legale prevăzute la articolul 7 alineatele (1) și (3) și la articolul 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, într-un cuantum care urmează să fie stabilit de Tribunal, dar nu mai puțin de un euro;

               —

               anularea deciziei atacate din 1 iunie 2015 a Comisiei și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor părților interveniente

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă următoarele argumente și motive în ceea ce privește încălcarea de către Comisie a Regulamentelor (CE) nr. 1367/2006 și 1049/2001 și a Convenției de la Aarhus (3):

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 1 alineatul (1) litera (a), a articolului 3 și a articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 și/sau a articolului 4 alineatele (1), (3) și (4) din Convenția de la Aarhus.

                           —

                           Informațiile solicitate constituie informații privind mediul în conformitate cu Convenția de la Aarhus și cu articolul 2 litera (d) punctul (iii), cu articolul 3 și cu articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006;

                           —

                           Articolul 3 și articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 sunt incompatibile cu articolul 4 alineatele (3) și (4) din Convenția de la Aarhus și extind în mod nelegal la informațiile privind mediul motivele refuzului prevăzute la articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001;

                           —

                           Comisia a încălcat articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 în ceea ce privește interpretarea restrictivă a excepțiilor de la norma generală a divulgării, în ceea ce privește obligația de evaluare comparativă a intereselor și în ceea ce privește „norma privind emisiile”.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001.

                           —

                           Motivul refuzului prevăzut la articolul 4 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 nu se aplică în cazul documentelor solicitate;

                           —

                           Divulgarea documentelor solicitate nu compromite în mod grav procesul de decizie al Comisiei;

                           —

                           Încălcarea articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 întrucât Comisia nu a efectuat o evaluare comparativă corectă a intereselor protejate prin nedivulgare, în raport cu interesul public servit prin divulgarea documentelor în cauză.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 7 alineatele (1) și (3) și a articolului 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001.

               4.

               Al patrulea motiv, în legătură cu acțiunea în despăgubire formulată în temeiul articolului 340 TFUE, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 7 alineatele (1) și (3) și a articolului 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126)

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (3)  Convenția privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu semnată la Aarhus la 25 iunie 1998 și aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (JO L 1245.2005, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201).


title: Cauza C-574/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 7 decembrie 2012 — Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)/Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes L da

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 7 decembrie 2012 — Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)/Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes Lda

   (Cauza C-574/12)
   2013/C 79/09
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal Administrativo

      Părțile din acțiunea principală

      Recurenți: Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)

      Intimată: Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes Lda

      Întrebările preliminare

               1.

               Faptul că un spital public atribuie, fără a urma procedura de atribuire a contractelor de achiziții publice prevăzută de lege pentru contractul în cauză, unei asociații cu scop nelucrativ al cărei asociat este și care are drept obiectiv realizarea unei misiuni de serviciu public în domeniul sănătății în vederea îmbunătățirii eficacității și eficienței asociaților săi, prestarea serviciului de restaurație spitalicească care ține de competența respectivului spital, transferând astfel asociației menționate răspunderea funcțiilor sale în acest domeniu, este compatibil cu jurisprudența comunitară în materie de atribuire „in house” a contractelor de achiziții publice în cazul în care, conform statutului său, respectiva asociație poate avea drept asociați nu numai entități din sectorul public, ci și din sectorul social și, la data atribuirii, dintr-un total de 88 asociați, entitățile din sectorul social erau reprezentate de 23 de instituții private de solidaritate socială (IPPS), toate fără scop lucrativ, inclusiv instituții caritative?

               2.

               Se poate considera că entitatea căreia i se atribuie contractul este într-o poziție de subordonare față de asociații săi publici în ceea ce privește deciziile sale, astfel încât aceștia exercită, individual sau împreună, un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii în cazul în care, conform statutului său, entitatea căreia i se atribuie contractul trebuie să garanteze că majoritatea drepturilor de vot aparțin asociaților și sunt supuse competențelor de direcție, de supraveghere și de tutelă ale membrului guvernului responsabil de domeniul sănătății și că consiliul său de administrație este de asemenea compus în majoritate din asociați publici?

               3.

               Se poate considera că cerința referitoare la „controlul analog” este îndeplinită în lumina jurisprudenței comunitare privind atribuirea „in house” a contractelor de achiziții publice în cazul în care, conform statutului său, entitatea căreia i se atribuie contractul este supusă tutelei membrului guvernului responsabil de domeniul sănătății, care are competența de a numi președintele și vice-președintele consiliului de administrație, de a aproba deliberările adunării generale cu privire la contractarea de împrumuturi care implică un nivel de îndatorare net superior sau egal cu 75 % din capitalurile proprii aferente exercițiului anului anterior, de a aproba deliberările referitoare la modificarea statutului, de a aproba deliberările adunării generale cu privire la dizolvarea entității căreia i se atribuie contractul, precum și de a stabili destinația bunurilor sale în caz de dizolvare?

               4.

               Faptul că entitatea căreia i se atribuie contractul este o organizație de mari dimensiuni și complexă care operează pe întregul teritoriul portughez și care are între asociați majoritatea serviciilor și a instituțiilor Serviço National de Saúde, inclusiv cele mai mari centre spitalicești din țară, cu o cifră de afaceri din vânzări previzionată de ordinul a 90 de milioane de euro, care are o activitate care acoperă domenii de activitate complexe și variate, indicatori de activitate foarte importanți, peste 3 300 de salariați și care deține participații la două asociații de interes economic și la două societăți comerciale permite ca relația dintre aceasta și asociații săi publici să fie calificată drept atribuire pur internă sau „in house”?

               5.

               Faptul că entitatea căreia i se atribuie contractul poate, conform statutului său, să presteze servicii în regim de concurență unor entități publice neasociate sau unor entități private, naționale sau străine, cu condiția ca i) acest lucru să nu cauzeze asociaților prejudicii și să fie avantajos pentru aceștia și pentru respectiva entitate pe plan economic și în materie de dezvoltare și valorizare technologică și ii) prestarea acestor servicii să nu reprezinte un volum de facturare mai mare de 20 % din cifra sa de afaceri anuală globală aferentă exercițiului precedent, permite să se considere îndeplinită condiția referitoare la atribuirea „in house” a contractelor de achiziții publice, în special în ceea ce privește cerința referitoare la „obiectivul principal al activității” prevăzută la articolul 5 alineatul 2 litera b) din CCP (1)?

               6.

               În cazul în care răspunsul la oricare dintre întrebările precedente nu este suficient în sine pentru a stabili dacă cerințele prevăzute la articolul 5 alineatul 2 din CCP sunt sau nu sunt îndeplinite, aprecierea coroborată a acestor răspunsuri în lumina jurisprudenței comunitare privind atribuirea „in house” a contractelor de achiziții publice permite să se concluzioneze că este vorba despre acest tip de atribuire?

      (1)  Codul achizițiilor publice


title: Cauza F-121/11: Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/72

      Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2011 — ZZ/Comisia
      (Cauza F-121/11)
      (2012/C 25/140)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: ZZ (reprezentanți: L. Levi și C. Bernard-Glanz, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Obiectul și descrierea litigiului

      Anularea deciziilor prin care Biroul de lichidare a plăților Ispra a refuzat funcționarului, care își desfășoară activitatea în Iordania, autorizarea cheltuielilor de transport și de însoțire la care se expune pentru a permite fiului său de a urma o psihoterapie în limba franceză, limba maternă a copilului, la Beirut (Liban)

         Concluziile reclamantului

                  —

                  Anularea refuzurilor de autorizare a prestațiilor medicale, solicitată de reclamant în favoarea fiului său, a soției sale și a lui însuși, astfel cum aceste refuzuri rezultă din trei decizii adoptate la 22 februarie, 10 martie și, respectiv, 18 aprilie 2011 de șeful Biroului de lichidare a plăților Ispra al Comisiei Europene;

                  —

                  anularea deciziei adoptate la 12 august 2011 de directorul Direcției D a DG Resurse umane și securitate din cadrul Comisiei Europene, în calitatea sa de autoritate abilitată să încheie contractele de muncă (AAIC), prin care s-a respins reclamația formulată de reclamant în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor Uniunii Europene;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-127/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH [„Trimitere preliminară — Directiva 2008/48/CE — Protecția consumatorilor — Credit pentru consumatori — Articolul 2 alineatul (2) litera (j) — Acorduri de reeșalonare — Amânarea cu titlu gratuit a plății — Articolul 3 litera (f) — Intermediari de credit — Societăți de recuperare a creanțelor care acționează în numele creditorilor”]

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/2

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH
   (Cauza C-127/15) (1)

   ([„Trimitere preliminară - Directiva 2008/48/CE - Protecția consumatorilor - Credit pentru consumatori - Articolul 2 alineatul (2) litera (j) - Acorduri de reeșalonare - Amânarea cu titlu gratuit a plății - Articolul 3 litera (f) - Intermediari de credit - Societăți de recuperare a creanțelor care acționează în numele creditorilor”])
   (2017/C 038/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Verein für Konsumenteninformation

      Pârâtă: INKO, Inkasso GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 2 alineatul (2) litera (j) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că un acord de reeșalonare a unui credit, care este încheiat, în urma neîndeplinirii obligației de plată de către un consumator, între acesta și creditor prin intermediul unei agenții de recuperare a creanțelor, nu este încheiat „cu titlu gratuit”, în sensul dispoziției respective, atunci când, prin acordul menționat, consumatorul se angajează să ramburseze cuantumul total al acestui credit și să plătească dobânzi sau costuri care nu au fost prevăzute de contractul inițial în temeiul căruia a fost acordat creditul amintit.

               2)

               Articolul 3 litera (f) și articolul 7 din Directiva 2008/48 trebuie interpretate în sensul că o agenție de recuperare a creanțelor care încheie, în numele unui creditor, un acord de reeșalonare a unui credit neachitat, însă care nu acționează în calitate de intermediar de credit decât cu titlu auxiliar, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere, trebuie să fie considerată ca fiind un „intermediar de credit”, în sensul acestui articol 3 litera (f), și nu este supusă obligației precontractuale de informare a consumatorului, în temeiul articolelor 5 și 6 din directiva menționată.

      (1)  JO C 205, 22.6.2015.


title: Cauza C-193/12: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 13 iunie 2013 — Comisia Europeană/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 91/676/CEE — Protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole — Desemnarea zonelor vulnerabile — Concentrație excesivă de nitrați — Eutrofizare — Obligație de reexaminare o dată la patru ani)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/33

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 13 iunie 2013 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-193/12) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 91/676/CEE - Protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole - Desemnarea zonelor vulnerabile - Concentrație excesivă de nitrați - Eutrofizare - Obligație de reexaminare o dată la patru ani)
   2013/C 225/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Hottiaux și B. Simon, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și S. Menez, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 3 alineatele (1) și (4) și a anexei I la Directiva 91/676/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole (JO L 375, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 81) — Identificare incompletă a zonelor vulnerabile — Concentrație excesivă de nitrați — Eutrofizare — Reexaminare o dată la patru ani incorectă

      Dispozitivul

               1.

               Prin omisiunea de a desemna ca zone vulnerabile mai multe zone caracterizate prin prezența unor mase de ape de suprafață și subterane afectate sau care riscă să fie afectate de concentrații excesive de nitrați și/sau de un fenomen de eutrofizare, Republica Franceză nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 alineatele (1) și (4) din Directiva 91/676/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole, precum și al anexei I la aceasta.

               2.

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 217, 21.7.2012.


title: Cauza T-440/13: Acțiune introdusă la 12 august 2013 — „Millano” Krzysztof Kotas/OAPI (forma unei tablete de ciocolată)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/57

         Acțiune introdusă la 12 august 2013 — „Millano” Krzysztof Kotas/OAPI (forma unei tablete de ciocolată)
   (Cauza T-440/13)
   2013/C 344/104
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamant: Zakład Wyrobów Cukierniczych „Millano” Krzysztof Kotas (Przeźmierowo, Polonia) (reprezentant: B. Kański, radca prawny)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs din 22 mai 2013 în cauza R 755/2012-2;

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca tridimensională în forma unei tablete de ciocolată pentru produse din clasa 30 — cerere de înregistrare nr. 10 359 602

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009


title: Cauza T-306/10: Acțiune introdusă la 23 iulie 2010 — Yusef/Comisia

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/20

         Acțiune introdusă la 23 iulie 2010 — Yusef/Comisia
   (Cauza T-306/10)
   ()
   2010/C 260/28
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Hani El Sayyed Elsebai Yusef (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: E. Grieves, Barrister, și H. Miller, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Constatarea faptului că abținerea Comisiei de a acționa și de a retrage numele reclamantului din anexa I la Regulamentul (CE) 881/2002 a fost nelegală;

               —

               obligarea de îndată a Comisiei să retragă numele reclamantului din anexa menționată;

               —

               obligarea Comisiei, pe lângă suportarea propriilor cheltuieli de judecată, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant și a oricăror sume plătite cu titlu de asistență judiciară de casierul Curții de Justiție.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul solicită, în temeiul articolului 265 TFUE, anularea Regulamentului (CE) nr. 1629/2005 al Comisiei din 5 octombrie 2005 de efectuare a celei de-a cincizeci și patra modificări a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii, în măsura în care îl privește.
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive de drept.
   În primul rând, reclamantul susține că în niciun moment nu a fost examinat de Comisie în mod independent temeiul includerii numelui său în anexa I și aceasta nu a cerut niciun motiv pentru includerea respectivă.
   În al doilea rând, reclamantul susține că nu i-a fost prezentat de Comisie niciun motiv care să justifice includerea numelui său în anexa I, fiindu-i încălcat astfel dreptul la protecție judiciară efectivă, dreptul la apărare și drepturile la proprietate conferite de Convenția Europeană a Drepturilor Omului.
   În al treilea rând, reclamantul afirmă că abținerea Comisiei de a retrage numele său din anexa I este lipsită de logică, întrucât nu există motive care să îndeplinească criteriile relevante pentru includerea în anexa I, iar United Kingdom Foreign and Commonwealth Office consideră că reclamantul nu mai îndeplinește criteriile relevante.


title: Cauza C-325/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) la 12 august 2009 — Secretary of State for the Home Department/Maria Dias

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) la 12 august 2009 — Secretary of State for the Home Department/Maria Dias
   (Cauza C-325/09)
   2009/C 256/26
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Secretary of State for the Home Department

      Pârâtă: Maria Dias

      Întrebările preliminare

               1.

               Un cetățean al Uniunii Europene, aflat într-un stat membru a cărui cetățenie nu o are, care înainte de transpunerea Directivei 2004/38/CE (1) a fost titularul unui permis de ședere eliberat legal în temeiul articolului 4 alineatul (2) din Directiva 68/360/CEE (2), dar care pe o anumită durată din perioada în care a deținut acest permis valabil nu a avut un loc de muncă, posibilitatea de a se întreține singur, și nici calificările necesare pentru eliberarea unui astfel de permis, poate continua pe durata respectivă să fie o persoană care „locuiește legal” în statul membru gazdă, doar pe baza deținerii permisului, în scopul de a dobândi ulterior un drept de ședere permanent în temeiul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2004/38?

               2.

               Dacă perioada de ședere neîntreruptă de cinci ani în calitate de lucrător înainte de 30 aprilie 2006 nu conferă dreptul de reședință permanentă prevăzută la articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE, atunci o astfel de ședere neîntreruptă în calitate de lucrător conferă un drept de rezidență permanentă direct în temeiul articolului 18 alineatul (1) din Tratatul CE, pentru motivul că există în directivă o lacună?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).

      (2)  Directiva 68/360/CEE a Consiliului din 15 octombrie 1968 privind desființarea restricțiilor de circulație și de ședere în cadrul Comunității pentru lucrătorii din statele membre și familiile acestora (JO L 257, p. 13).


title: Cauza C-341/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Ţările de Jos) la 14 iulie 2014 – J. Harmsen, cealaltă parte: Burgemeester van Amsterdam

text:
               29.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Ţările de Jos) la 14 iulie 2014 – J. Harmsen, cealaltă parte: Burgemeester van Amsterdam
   (Cauza C-341/14)
   2014/C 339/10
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Apelant: J. Harmsen

      Intimat: Burgemeester van Amsterdam

      Întrebările preliminare

               1)

               Capitolul III din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediţie specială 13/vol. 58, p. 50) se aplică situaţiilor pur interne sau la aprecierea problemei dacă acest capitol este aplicabil trebuie să se ţină seama de jurisprudenţa Curţii de Justiţie referitoare la dispoziţiile tratatului privind libertatea de stabilire şi libera circulaţie a serviciilor în situaţii pur interne?

               2)

               În măsura în care răspunsul la prima întrebare este că jurisprudenţa Curţii referitoare la dispoziţiile tratatului privind libertatea de stabilire şi libera circulaţie a serviciilor în situaţii pur interne trebuie avută în vedere la aprecierea problemei dacă capitolul III din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediţie specială 13/vol. 58, p. 50) este aplicabil:

                           a)

                           într-o situație precum cea din speță, în care prestatorul de servicii nu s-a stabilit transfrontalier și nici prestează servicii în afara frontierelor, dar invocă respectivele dispoziții, instanţele naţionale trebuie să aplice dispoziţiile capitolului III din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediţie specială 13/vol. 58, p. 50)?

                           b)

                           pentru răspunsul la această întrebare este relevant faptul că operatorul prestează servicii în principal către prostituate independente, resortisante ale altor state membre decât Ţările de Jos?

                           c)

                           pentru a răspunde la această întrebare, trebuie să se determine dacă întreprinderi stabilite în alte state membre și-au manifestat sau își manifestă efectiv interesul de a deschide un local de prostituţie la fereastră în Amsterdam?

               3)

               În măsura în care prestatorul de servicii se poate întemeia pe dispoziţiile capitolului III din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediţie specială 13/vol. 58, p. 50), se opune articolul 10 alineatul (2) litera (c) din această directivă unei prevederi precum cea în discuţie conform căreia persoanele care deţin localuri de prostituţie la fereastră pot închiria cu ora camere prostituatelor numai în cazul în care acestea sunt în stare să comunice într-o limbă cunoscută de operator?


title: Cauza T-284/13 P: Recurs introdus la 22 mai 2013 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței din 11 martie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-17/12, Marcuccio/Comisia

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/52

         Recurs introdus la 22 mai 2013 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței din 11 martie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-17/12, Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-284/13 P)
   2013/C 207/86
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea în tot și fără excepții a ordonanței atacate;

               —

               trimiterea prezentei cauze la Tribunalul Funcției Publice.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-203/13 P, Marcuccio/Comisia.


title: Cauza C-540/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 aprilie 2015 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene (Acțiune în anulare — Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Stabilirea datei de la care produce efecte o decizie anterioară — Determinarea temeiului juridic — Cadrul juridic aplicabil ca urmare a intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona — Dispoziții tranzitorii — Temei juridic derivat — Consultarea Parlamentului)

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 aprilie 2015 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-540/13) (1)

   ((Acțiune în anulare - Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Stabilirea datei de la care produce efecte o decizie anterioară - Determinarea temeiului juridic - Cadrul juridic aplicabil ca urmare a intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona - Dispoziții tranzitorii - Temei juridic derivat - Consultarea Parlamentului))
   (2015/C 198/08)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: F. Drexler, A. Caiola și M. Pencheva, agenți]

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: K. Pleśniak și A. F. Jensen, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2013/392/UE a Consiliului din 22 iulie 2013 de stabilire a datei de la care produce efecte Decizia 2008/633/JAI privind accesul la Sistemul de informații privind vizele (VIS) în vederea consultării de către autoritățile desemnate ale statelor membre și de către Europol în scopul prevenirii, depistării și cercetării infracțiunilor de terorism și a altor infracțiuni grave.

               2)

               Menține efectele Deciziei 2013/392 până la intrarea în vigoare a unui nou act destinat să o înlocuiască.

               3)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 359, 7.12.2013.


title: Cauza C-314/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – UPC Telekabel Wien GmbH/Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH (Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Drept de autor și drepturi conexe — Societatea informațională — Directiva 2001/29/CE — Site internet care pune la dispoziția publicului opere cinematografice fără consimțământul titularilor unui drept conex dreptului de autor — Articolul 8 alineatul (3) — Noțiunea „intermediari ale căror servicii sunt folosite de către terți pentru a contraface dreptul de autor sau un drept conex”  — Furnizor de acces la internet — Ordonanță adresată unui furnizor de acces la internet prin care i se interzice să permită accesul clienților săi la un site internet — Echilibru între drepturile fundamentale)

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – UPC Telekabel Wien GmbH/Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH
   (Cauza C-314/12) (1)

   ((Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Drept de autor și drepturi conexe - Societatea informațională - Directiva 2001/29/CE - Site internet care pune la dispoziția publicului opere cinematografice fără consimțământul titularilor unui drept conex dreptului de autor - Articolul 8 alineatul (3) - Noțiunea „intermediari ale căror servicii sunt folosite de către terți pentru a contraface dreptul de autor sau un drept conex” - Furnizor de acces la internet - Ordonanță adresată unui furnizor de acces la internet prin care i se interzice să permită accesul clienților săi la un site internet - Echilibru între drepturile fundamentale))
   2014/C 151/02
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: UPC Telekabel Wien GmbH

      Pârâte: Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Oberster Gerichtshof – Interpretarea articolului 3 alineatul (2), a articolului 5 alineatul (1) şi alineatul (2) litera (b), precum şi a articolului 8 alineatul (3) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor şi drepturilor conexe în societatea informaţională (JO L 167, p. 10, Ediţie specială, 17/vol. 1, p. 230, rectificare în JO L 314 din 25.11.2008, p. 16) – Site internet care permite descărcarea ilegală de filme – Drept al titularului dreptului de autor al unuia dintre aceste filme de a cere unui funizor de acces la internet blocarea accesului clienţilor săi la acest site – Fezabilitate şi proporţionalitate a măsurilor de blocaj

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat în sensul că o persoană care pune la dispoziția publicului pe un site internet obiecte protejate fără acordul titularului de drepturi, în sensul articolului 3 alineatul (2) din această directivă, utilizează serviciile furnizorului de acces la internet al persoanelor care accesează aceste obiecte, care trebuie considerat un intermediar în sensul articolului 8 alineatul (3) din Directiva 2001/29.

               2)

               Drepturile fundamentale recunoscute de dreptul Uniunii trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca, prin intermediul unei somații pronunțate de o instanță, să se interzică unui furnizor de acces la internet să permită accesul clienților săi la un site internet care publică online obiecte protejate fără acordul titularilor de drepturi, în cazul în care această somație nu precizează ce măsuri trebuie să adopte furnizorul de acces respectiv, iar acesta din urmă poate evita sancțiunile coercitive impuse pentru încălcarea interdicției menționate făcând dovada că a luat toate măsurile rezonabile, cu condiția însă, pe de o parte, ca măsurile luate să nu priveze în mod inutil utilizatorii de internet de posibilitatea de a accede în mod licit la informațiile disponibile și, pe de altă parte, ca aceste măsuri să aibă ca efect să împiedice sau, cel puțin, să facă dificil realizabile accesările neautorizate ale obiectelor protejate sau să descurajeze în mod serios utilizatorii de internet care au recurs la serviciile destinatarului aceleiași somații să acceseze obiectele respective puse la dispoziția lor cu încălcarea dreptului de proprietate intelectuală, ceea ce este de competența autorităților și a instanțelor naționale să verifice.

      (1)  JO C 303, 6.10.2012.


title: Cauza T-21/12: Acțiune introdusă la 17 ianuarie 2012 — Alfacam și alții/Parlamentul European

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/27

         Acțiune introdusă la 17 ianuarie 2012 — Alfacam și alții/Parlamentul European
   (Cauza T-21/12)
   2012/C 89/45
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Alfacam (Lint, Belgia), Via Storia (Schiltigheim, Franța), DB Video Productions (Aartselaar, Belgia), IEC (Rennes, Franța) și European Broadcast Partners (EUBROPA) (Aartselaar) (reprezentant: B. Pierart, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei adoptate de Parlamentul European la 18 noiembrie 2011 prin care societății pe acțiuni de drept belgian WATCH TV S.A. i-a fost atribuit contractul de achiziții publice EP/DGCOMM/AV/11/11 lot 1 Prestări de servicii video, radio și multimedia — Servicii care urmează a fi prestate la Parlamentul European, în Bruxelles;

               —

               în consecință, anularea deciziei adoptate de Parlamentul European prin care nu a fost acceptată oferta primelor patru reclamante, care acționează în cadrul asociației temporare EUROPEAN BROACAST PARTNERS, ofertă situată pe a doua poziție pentru contractul de achiziții publice EP/DGCOMM/AV/11/11 lot 1 Prestări de servicii video, radio și multimedia — Servicii care urmează a fi prestate la Parlamentul European, în Bruxelles;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un motiv unic întemeiat pe încălcarea articolului 94 din Regulamentul financiar (1), întrucât oferta făcută de ofertantul declarat câștigător ar conține declarații false, astfel încât acest ofertant ar fi trebuit să fie exclus de la atribuirea contractului de achiziții publice.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).


title: Cauza C-290/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 1 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Firenze – Italia) – procedura penală împotriva Skerdjan Celaj (Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Directiva 2008/115/CE — Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală — Decizie de returnare însoțită de o interdicție de intrare pentru o durată de trei ani — Încălcarea interdicției de intrare — Resortisant al unei țări terțe îndepărtat anterior — Pedeapsă cu închisoarea în cazul unei noi intrări ilegale pe teritoriul național — Compatibilitate)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 1 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Firenze – Italia) – procedura penală împotriva Skerdjan Celaj
   (Cauza C-290/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Directiva 2008/115/CE - Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală - Decizie de returnare însoțită de o interdicție de intrare pentru o durată de trei ani - Încălcarea interdicției de intrare - Resortisant al unei țări terțe îndepărtat anterior - Pedeapsă cu închisoarea în cazul unei noi intrări ilegale pe teritoriul național - Compatibilitate))
   (2015/C 381/08)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Firenze

      Partea din procedura penală principală

   Skerdjan Celaj

      Dispozitivul

   Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală trebuie interpretată în sensul că nu se opune, în principiu, unei reglementări a unui stat membru care prevede aplicarea unei pedepse cu închisoarea unui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală care, după ce s a întors în țara sa de origine în cadrul unei proceduri anterioare de returnare, reintră în mod nelegal pe teritoriul statului respectiv cu încălcarea unei interdicții de intrare.

      (1)  JO C 292, 1.9.2014.


title: Cauza T-252/12: Acțiune introdusă la 11 iunie 2012 — Gretsch-Unitas/Comisia

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/30

         Acțiune introdusă la 11 iunie 2012 — Gretsch-Unitas/Comisia
   (Cauza T-252/12)
   2012/C 227/51
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Gretsch-Unitas GmbH (Ditzingen, Germania) și Gretsch-Unitas GmbH Baubeschläge (Ditzingen, Germania) (reprezentanți: H.-J. Hellmann, C. Maltz și S. Warken, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 28 martie 2012 privind o procedură de aplicare a articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39452 — Articole de feronerie pentru ferestre și uși-ferestre), notificată reclamantelor la 3 aprilie 2012, în măsura în care le privește pe reclamante;

               —

               în subsidiar, reducerea amenzii aplicate reclamantelor;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că Comisia nu ar fi motivat suficient decizia atacată în ceea ce privește determinarea valorii de bază a amenzii aplicate reclamantelor și, prin urmare, ar fi încălcat obligația de motivare prevăzută la articolul 296 al doilea paragraf TFUE, care constituie o normă fundamentală de procedură.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că Comisia, cu ocazia determinării valorii de bază a amenzii aplicate reclamantelor, ar fi aplicat acestora un tratament diferit în raport cu celelalte întreprinderi în cauză, fără vreo justificare obiectivă și, prin urmare, ar fi încălcat principiul proporționalității și egalității de tratament.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe eroarea săvârșită de Comisie în cadrul stabilirii amenzii aplicate reclamantelor, întrucât aceasta ar fi calculat în mod eronat nivelul reducerii amenzii reclamantelor, în calitatea acestora de primă întreprindere care a prezentat elemente de probă cu o valoare adăugată semnificativă. În plus, aceasta nu a motivat corespunzător cerințelor legale modul în care a calculat nivelul reducerii amenzii pentru reclamante, în calitatea acestora de primă întreprindere care a prezentat elemente de probă cu o valoare adăugată semnificativă.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că, cu ocazia determinării reducerii amenzii aplicate reclamantelor, Comisia ar fi încălcat principiile egalității de tratament și proporționalității, întrucât nu a acordat nicio compensație pentru avantajul concurențial de care beneficiază Siegenia datorită situației sale economice.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că decizia Comisiei ar fi eronată din punctul de vedere al luării în considerare a gravității încălcării cu ocazia stabilirii amenzii aplicate reclamantelor.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că, în cadrul exercitării puterii sale de apreciere cu ocazia stabilirii amenzii reclamantelor, Comisia a omis să ia în considerare drept circumstanță atenuantă participarea vădit mai redusă a acestora la practicile relevante din punctul de vedere al dreptului concurenței.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe faptul că regimul de amenzi al Comisiei, în ansamblul său, ar aduce atingere principiului individualizării pedepselor și a sancțiunilor și, prin urmare, ar fi ilegal.


title: Camera de recursuri

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/4

      Camera de recursuri
      (2010/C 288/07)
      La 14 septembrie 2010, Tribunalul a hotărât că, pentru perioada cuprinsă între 20 septembrie 2010 și 31 august 2011, camera de recursuri va fi compusă din președintele Tribunalului și, potrivit unui sistem de rotație, din doi președinți de cameră.
      Judecătorii care, împreună cu președintele camerei de recursuri, vor compune completul extins de cinci judecători vor fi cei trei judecători ai completului sesizat inițial și, potrivit unui sistem de rotație, doi președinți de cameră.


title: Cauza T-378/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 14 februarie 2008 — Orsay/OAPI — Jiménez Arellano (Orsay) (Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale și figurative Orsay — Marcă națională verbală și figurativă anterioară D'ORSAY — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/26

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 14 februarie 2008 — Orsay/OAPI — Jiménez Arellano (Orsay)
   (Cauza T-378/04) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale și figurative Orsay - Marcă națională verbală și figurativă anterioară D'ORSAY - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)
   (2008/C 79/51)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Orsay GmbH (Willstätt, Germania) (reprezentanți: D. von Schultz și S. Elbe, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial T. Eichenberg, ulterior G. Schneider, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: José Jiménez Arellano, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: inițial J. Astiz Suárez, ulterior S. Hernán-Carrillo Portolés și în final A. Tarí Lázaro, avocats)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 iunie 2004 (cauza R 909/2002-4) privind o procedură de opoziție între José Jiménez Arellano, SA și Orsay GmbH.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă societatea Orsay GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 314, 18.12.2004.


title: Cauza C-515/09: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 29 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Estonia (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2006/21/CE — Gestionarea deșeurilor din industriile extractive — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/14

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 29 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Estonia
   (Cauza C-515/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2006/21/CE - Gestionarea deșeurilor din industriile extractive - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2010/C 246/23
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Marghelis și K. Saaremäel-Stoilov, agenți)

      Pârâtă: Republica Estonia (reprezentant: L. Uibo, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2006/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind gestionarea deșeurilor din industriile extractive și de modificare a Directivei 2004/35/CE (JO L 102, p. 15, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 3)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind gestionarea deșeurilor din industriile extractive și de modificare a Directivei 2004/35/CE, Republica Estonia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Republica Estonia la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 63, 13.3.2010.


title: Cauza C-479/11 P: Recurs introdus la 21 septembrie 2011 de Katinan Justin Koné împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a cincea) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauza T-349/11, Koné/Consiliul

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/3

         Recurs introdus la 21 septembrie 2011 de Katinan Justin Koné împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a cincea) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauza T-349/11, Koné/Consiliul
   (Cauza C-479/11 P)
   2012/C 6/04
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Katinan Justin Koné (reprezentanți: L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas și M. Ceccaldi, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentului

               —

               Declararea admisibilității acțiunii formulate de domnul Katinan Justin Koné;

               —

               anularea Ordonanței pronunțate în cauza T-349/11 din 13 iulie 2011 prin care s-a constatat inadmisibilitatea cererii introductive;

               —

               trimiterea acțiunii la Tribunal pentru ca recurentul să își poată valorifica drepturile;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată, în temeiul articolelor 69 și 73 din Regulamentul de procedură al Curții.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă următoarele motive:

               —

               Forța majoră, ca urmare a războiului, care întrerupe termenul de prescripție. Evenimentele cu care recurentul se confruntase din luna noiembrie 2010 în Côte d’Ivoire ar constitui un caz de forță majoră, în sensul articolului 45 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, ca urmare a stării de război care ar avea ca efect întreruperea termenelor de prescripție în ceea ce privește actele adoptate de Consiliu împotriva sa.

               —

               Prezentul caz de forță majoră ca urmare a războiului s-ar opune posibilității recurentului de a-și exercita în mod liber dreptul la acțiune împotriva unor acte care încalcă în mod vădit drepturi fundamentale.

               —

               Drepturile și libertățile fundamentale ar prevala în raport cu principiul securității juridice. Prin invocarea principiului securității juridice pentru a declara inadmisibilă cererea recurentului, Tribunalul ar aduce atingere dreptului fundamental de a avea acces la o instanță și dreptului la apărare. Recurentul ar fi fost de asemenea privat de dreptul de a fi ascultat de o instanță competentă.

               —

               Inopozabilitatea, în caz de război, a termenului pentru considerente de distanță și a termenului de introducere a acțiunii. Termenul pentru considerente de distanță și termenul de introducere a acțiunii nu pot fi opuse unui destinatar care are reședința într-un stat aflat în război deschis. Astfel de termene ar fi aplicabile numai pe timp de pace și pe continentul european. Or, recurentul se află pe un alt continent și, ca urmare a acestui fapt, aplicarea strictă în speță a articolului 102 din Regulamentul de procedură al Tribunalului încalcă fără îndoială articolul 6 alineatul (1) din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și articolul 263 din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene.

               —

               Supremația articolului 263 din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene. Articolul 102 din Regulamentul de procedură al Tribunalului ar sancționa cu nulitatea orice obligație de notificare astfel cum este prevăzută de Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene care prevede că termenul de introducere a acțiunii începe să curgă de la notificarea sau de la publicarea sau imediat ce persoana interesată a luat cunoștință de act. Astfel, articolul 102 din Regulamentul de procedură ar face abstracție de obligația de a notifica și nu ar lua în considerare ziua în care recurentul a luat cunoștință în mod efectiv de act, limitând astfel litera și spiritul articolului 263 TFUE. Ca urmare a acestui fapt, articolul 102 ar repune în discuție drepturile prevăzute și protejate de tratat, care are o valoare juridică superioară și care este obligatoriu pentru instituțiile Uniunii Europene. În consecință, întrucât actele atacate nu au făcut obiectul unei notificări către recurent, cu încălcarea articolului 263 alineatul (5) din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene, termenul de introducere a acțiunii ar putea începe să curgă numai de la momentul când acesta a luat cunoștință de actele adoptate împotriva sa.

               —

               O atingere gravă adusă drepturilor și libertăților fundamentale. Principiul securității juridice astfel cum este enunțat de Tribunal ar repune în mod grav în discuție securitatea juridică în ansamblul său, de vreme ce justițiabililor cu reședința în afara Uniunii Europene și cu reședința într-o țară aflată în război li s-ar aplica sancțiuni împotriva cărora nu își pot exercita în mod util dreptul la acțiune, întrucât nu au cunoștință de sancțiune.

               —

               Cu titlu subsidiar, recurentul solicită anularea actelor adoptate de Consiliu împotriva sa pentru gravitatea încălcării drepturilor și libertăților fundamentale. De vreme ce actele atacate ar încălca libertăți fundamentale protejate de diferitele tratate internaționale, ar reveni Curții să anuleze actele menționate, în măsura în care nelegalitatea acestora ar fi contrară ordinii juridice europene stabilite și pentru motivul că niciun termen de introducere a acțiunii nu poate fi opus ca urmare a gravității încălcării aduse libertăților și drepturilor fundamentale protejate.


title: Cauza T-778/14: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2014 – Ugly/OAPI – Group Lottuss (COYOTE UGLY)

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/41

         Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2014 – Ugly/OAPI – Group Lottuss (COYOTE UGLY)
   (Cauza T-778/14)
   (2015/C 026/53)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Ugly, Inc. (New York, Statele Unite) (reprezentanți: T. St Quintin, Barrister, K. Gilbert și C. Mackey, Solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Group Lottuss Corp., SL (Barcelona, Spania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „COYOTE UGLY” – cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 226 198

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 16 septembrie 2014 în cauza R 1369/2013-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziilor diviziei de opoziție și camerei de recurs și trimiterea opoziției diviziei de opoziție pentru ca aceasta să statueze din nou;

               —

               obligarea celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatele (1), (2) și (4) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-365/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 14 iulie 2015 – Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen/Hauptzollamt Bielefeld

text:
               5.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 14 iulie 2015 – Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen/Hauptzollamt Bielefeld
   (Cauza C-365/15)
   (2015/C 328/04)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen

      Pârât: Hauptzollamt Bielefeld

      Întrebarea preliminară

   Articolul 241 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (1) trebuie interpretat în sensul că, ținând seama de principiul efectivității prevăzut de dreptul Uniunii, dreptul național la care se referă această dispoziție trebuie să prevadă plata unei dobânzi pentru taxele la import restituite aferente perioadei dintre data plății taxelor și achitarea valorilor restituite, chiar și în cazurile în care dreptul la restituire nu a făcut obiectul unei cereri adresate unei instanțe naționale?

      (1)  JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 2, p. 110.


title: Cauza T-478/13: Ordonanța Tribunalului din 18 iunie 2014 – NumberFour/OAPI – Inaer Helicópteros (ENFORE) ( „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               29.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/18

         Ordonanța Tribunalului din 18 iunie 2014 – NumberFour/OAPI – Inaer Helicópteros (ENFORE)
   (Cauza T-478/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului”))
   2014/C 339/21
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: NumberFour AG (Berlin, Germania) (reprezentant: C. Götz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în faţa Tribunalului: Inaer Helicópteros, SA (Mutxamel, Spania) (reprezentanţi: C. Giner Mas şi R. Rodriguez Zaragoza, avocaţi)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 23 mai 2013 (cauza R 1000/2012-5) privind o procedură de opoziție între NumberFour AG și Inaer Helicópteros, SA

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Reclamanta și intervenienta suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de pârâtă.

      (1)  JO C 344, 23.11.2013.