title: Cauza C-47/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 30 ianuarie 2014 – Holterman Ferho Exploitatie BV și alții/F.L.F. Spies von Büllesheim

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 30 ianuarie 2014 – Holterman Ferho Exploitatie BV și alții/F.L.F. Spies von Büllesheim
   (Cauza C-47/14)
   2014/C 102/29
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurente: Holterman Ferho Exploitatie BV, Ferho Bewehrungsstahl GmbH, Ferho Vechta GmbH și Ferho Frankfurt GmbH

      Intimat: F.L.F. Spies von Büllesheim

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile secțiunii 5 din capitolul II (articolele 18–21) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1) trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării de către instanță a articolului 5 teza introductivă și punctul 1 litera (a) sau a articolului 5 teza introductivă și punctul 3 din acest regulament într-un caz precum cel din speță, în care o societate angajează răspunderea pârâtului, nu doar în ceea ce privește calitatea acestuia de administrator, din cauza îndeplinirii necorespunzătoare a sarcinilor sale sau din cauza unei fapte ilicite, ci și, independent de această calitate, din cauza dolului sau a neglijenței deliberate în îndeplinirea contractului său individual de muncă încheiat cu societatea?

               2)

                           (a)

                           În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, noțiunea „în materie contractuală” prevăzută la articolul 5 teza introductivă și punctul 1 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 trebuie interpretată în sensul că acoperă și un caz precum cel din speță, în care o societate angajează răspunderea unei persoane, în calitatea sa de administrator al societății din cauza încălcării obligației sale de a îndeplini în mod corespunzător sarcinile care îi incumbă în temeiul dreptului societăților comerciale?

                           (b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2 (a) noțiunea „locul în care obligația care formează obiectul cererii a fost sau urmează a fi executată” prevăzută la articolul 5 teza introductivă și punctul 1 litera (a) din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretată în sensul că face referire la locul în care administratorul și-a îndeplinit sau ar fi trebuit să își îndeplinească sarcinile care îi incumbă în temeiul dreptului societăților comerciale, ceea ce corespunde de regulă locului administrației centrale sau al centrului de afaceri în temeiul articolului 60 alineatul (1) teza introductivă și literele (b) și (c) din Regulamentul 44/2001?

               3)

                           (a)

                           În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, noțiunea „în materie delictuală și cvasidelictuală” prevăzută la articolul 5 teza introductivă și punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 trebuie interpretată așadar în sensul că include și un caz precum cel din speță, în care o societate angajează răspunderea unei persoane, în calitatea acesteia de administrator al societății din cauza îndeplinirii necorespunzătoare a sarcinilor care îi incumbă în temeiul dreptului societăților comerciale sau din cauza unei fapte ilicite?

                           (b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 3 (a), noțiunea „locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă” , potrivit articolului 5 teza introductivă și punctul 3 din Regulamentul nr 44/2001, trebuie interpretată în sensul că face referire la locul în care administratorul și-a îndeplinit sau ar fi trebuit să îndeplinească sarcinile care îi incumbă în temeiul dreptului societăților comerciale, care, de regulă, în sensul articolului 60 alineatul (1) teza introductivă și literele (b) și (c) din acest regulament, este locul administrației centrale sau al centrului de afaceri?

      (1)  Regulamentul Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza C-337/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 21 iulie 2008 — X Holding BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 21 iulie 2008 — X Holding BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-337/08)
   (2008/C 272/15)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden.
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: X Holding BV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën
   Întrebarea preliminară
   Articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 CE, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale a unui stat membru […], în virtutea căreia o societate-mamă și filiala acesteia pot alege ca, în ceea ce le privește, impozitul să fie prelevat la nivelul societății-mamă stabilită în acest stat membru ca și când ar fi vorba de o singura persoană impozabilă, în măsura în care această reglementare rezervă această alegere numai societăților care țin, în ceea ce privește impozitul pe profit, de competența fiscală a statutul membru respectiv?


title: Cauza T-192/16: Ordonanța Tribunalului din 28 februarie 2017 – NF/Consiliul European („Acțiune în anulare — Declarația UE-Turcia din 18 martie 2016 — Comunicat de presă — Noțiunea «acord internațional» — Identificarea autorului actului — Conținutul actului — Sesiune a Consiliului European — Reuniune a șefilor de stat sau de guvern ai statelor membre ale Uniunii Europene care a avut loc la sediul Consiliului Uniunii Europene — Calitatea de reprezentanți ai statelor membre ale Uniunii cu ocazia unei întâlniri cu reprezentantul unui stat terț — Articolul 263 primul paragraf TFUE — Necompetență”)

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/30

         Ordonanța Tribunalului din 28 februarie 2017 – NF/Consiliul European
   (Cauza T-192/16) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Declarația UE-Turcia din 18 martie 2016 - Comunicat de presă - Noțiunea «acord internațional» - Identificarea autorului actului - Conținutul actului - Sesiune a Consiliului European - Reuniune a șefilor de stat sau de guvern ai statelor membre ale Uniunii Europene care a avut loc la sediul Consiliului Uniunii Europene - Calitatea de reprezentanți ai statelor membre ale Uniunii cu ocazia unei întâlniri cu reprezentantul unui stat terț - Articolul 263 primul paragraf TFUE - Necompetență”))
   (2017/C 121/44)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: NF (reprezentanți: B. Burns, solicitor, și P. O’Shea și I. Whelan, barristers)

      Pârât: Consiliul European (reprezentanți: K. Pleśniak, Á. de Elera-San Miguel Hurtado și S. Boelaert, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea unui pretins acord care ar fi fost încheiat între Consiliul European și Republica Turcia la data de 18 martie, intitulat „Declarația UE-Turcia, 18 martie 2016”

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca urmare a necompetenței Tribunalului de a o judeca.

               2)

               Nu este necesară pronunțarea cu privire la cererile de intervenție formulate de NQ, de NR, de NS, de NT, de NU și de NV, precum și de Regatul Belgiei, de Republica Elenă și de Comisia Europeană.

               3)

               NF și Consiliul European suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4)

               NQ, NR, NS, NT, NU și NV, precum și Regatul Belgiei, Republica Elenă și Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 232, 27.6.2016.


title: Cauza C-354/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Retten i Kolding, Civilretten (Danemarca) la 27 iunie 2013 — FOA în calitate de mandatar al lui Karsten Kaltoft/Billund Kommune

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Retten i Kolding, Civilretten (Danemarca) la 27 iunie 2013 — FOA în calitate de mandatar al lui Karsten Kaltoft/Billund Kommune
   (Cauza C-354/13)
   2013/C 252/37
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Retten i Kolding, Civilretten

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: FOA în calitate de mandatar al lui Karsten Kaltoft

      Pârâtă: Billund Kommune

      Întrebările preliminare

               1.

               Discriminarea pe motiv de obezitate săvârșită pe piața muncii în general sau de către un angajator public în special este contrară dreptului Uniunii, astfel cum se concretizează de exemplu în articolul 6 referitor la drepturile fundamentale din Tratatul privind Uniunea Europeană?

               2.

               O eventuală interdicție de discriminare pe motiv de obezitate prevăzută de dreptul Uniunii este direct aplicabilă în privința raportului dintre un cetățean danez și angajatorul acestuia care este o autoritate publică?

               3.

               În măsura în care Curtea consideră că în Uniunea Europeană discriminarea pe motiv de obezitate este interzisă pe piața muncii în general sau din partea unui angajator public în special, examinarea aspectului dacă s-a încălcat o eventuală interdicție de discriminare pe motiv de obezitate trebuie să aibă loc conform principiului repartizării sarcinii probei, astfel încât, în vederea punerii eficiente în aplicare a interdicției în cazul în care se probează o astfel de discriminare, sarcina probei trebuie să revină angajatorului pârât [a se vedea considerentul (18) al Directivei 97/80/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind sarcina probei în cazurile de discriminare pe motive de sex (1))]?

               4.

               Obezitatea poate fi considerată un handicap, inclus în protecția instituită de Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (2), și, în caz afirmativ, care sunt criteriile decisive pentru a stabili dacă obezitatea unei persoane implică în mod concret protecția acestei persoane prin interdicția cu privire la discriminarea unei persoane pe motive de handicap cuprinsă în această directivă?

      (1)  JO L 14, p. 6, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 32.

      (2)  JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza F-121/05: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 14 iunie 2007 — De Meerleer/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Concurs general — Neadmitere la probele scrise — Experiență profesională — Obligație de motivare — Comunicarea deciziei juriului — Cerere de reexaminare)

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/42

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 14 iunie 2007 — De Meerleer/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-121/05) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Concurs general - Neadmitere la probele scrise - Experiență profesională - Obligație de motivare - Comunicarea deciziei juriului - Cerere de reexaminare)
   (2007/C 170/80)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Michel De Meerleer (Ophain-Bois-Seigneur-Isaac, Belgia) (reprezentant: E. Boigelot, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Berardis-Kayser et K. Herrmann, agenți)
   Obiectul
   Anularea deciziilor juriului concursului EPSO/A/19/04 de a nu reține candidatura pârâtului și de a nu se pronunța cu privire la cererea sa de reexaminare, pe de o parte, și o cerere de despăgubire, pe de altă parte.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006, p. 52.


title: Cauza T-163/17: Acțiune introdusă la 14 martie 2017 – Consorzio di Garanzia dell'Olio Extra Vergine di Oliva di Qualità/Comisia

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/38

         Acțiune introdusă la 14 martie 2017 – Consorzio di Garanzia dell'Olio Extra Vergine di Oliva di Qualità/Comisia
   (Cauza T-163/17)
   (2017/C 129/58)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Consorzio di Garanzia dell'Olio Extra Vergine di Oliva di Qualità (Roma, Italia) (reprezentanți: A. Fratini și G. Pandolfi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea acțiunii și, prin urmare, recunoașterea răspunderii extracontractuale a Comisiei în temeiul articolului 268 și al articolului 340 al doilea paragraf TFUE;

               —

               dispunerea reparării prejudiciului material (prejudiciul real și beneficiul nerealizat) și a prejudiciului moral (adus imaginii și reputației) cauzate reclamantului;

               —

               dispunerea plății dobânzilor compensatorii și de întârziere;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul din prezenta cauză urmărește să obțină repararea prejudiciilor suferite, pe de o parte, ca urmare a gestiunii necoordonate de către Comisie a programelor UE de promovare a uleiului de măsline în țările terțe și, pe de altă parte, ca urmare a neînlăturării, de către Comisie, a efectelor negative și de denaturare a concurenței cauzate de suprapunerea necoordonată a celor două programe.
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unor acte nelegale, privește încălcarea principului nediscriminării prevăzut la articolele 18 TFUE și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a principiului încrederii legitime, ca urmare a neasigurării de către Comisie a unei coordonări coerente a programelor UE de promovare a uleiului de măsline în țările terțe interesate; acesta se întemeiază de asemenea pe încălcarea principiului bunei administrări și a dreptului la o bună administrare prevăzut la articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât, în opinia reclamantului, Comisia nu a adoptat măsurile care se impuneau după ce a fost informată cu privire la efectele anticoncurențiale ce rezultau din necoordonarea celor două campanii promoționale.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe existența unui prejudiciu real și cert, privește faptul că, nerespectându-și obligațiile care îi reveneau, Comisia a cauzat un prejudiciu considerabil reclamantului (prejudiciu real, beneficiu nerealizat și prejudiciu moral).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe existența unui raport de cauzalitate, privește faptul că, întrucât prejudiciile suferite sunt o consecință suficient de directă și imediată a gestiunii necorespunzătoare a programelor de promovare a uleiului de măsline în țările terțe, există un raport direct cauză-efect între comportamentul Comisiei și prejudiciul reclamat, a cărui reparare se impune în temeiul articolului 340 al doilea paragraf TFUE.


title: Cauza C-376/15 P și C-377/15 P: Recurs introdus la 9 iulie 2015 de Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 aprilie 2015 în cauzele conexate T-558/12 și T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory și Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd/Consiliul Uniunii Europene

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/12

         Recurs introdus la 9 iulie 2015 de Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 aprilie 2015 în cauzele conexate T-558/12 și T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory și Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-376/15 P și C-377/15 P)
   (2015/C 381/15)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (reprezentanți: R. Antonini, avvocato, E. Monard, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               1)

               anularea Hotărârii Tribunalului în cauzele conexate T-558/12 și T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory și Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd/Consiliul Uniunii Europene;

               2)

               admiterea concluziilor formulate de recurente prin cererea introductivă introdusă în fața Tribunalului și anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 924/2012 al Consiliului din 4 octombrie 2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (1), în măsura în care se referă la recurente;

               3)

               obligarea Consiliului la suportarea cheltuielilor de judecată aferente procedurilor în fața Tribunalului și în fața Curții, inclusiv a celor efectuate de recurente;

               4)

               obligarea intervenientelor la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, în particular cu privire la noțiunea „tuturor exporturilor [comparabile]” și la relația dintre prevederile în cauză, prin faptul că a interpretat în mod greșit articolele 2 alineatul (10) și 2 alineatul (11) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (2) și articolele 2.4 și 2.4.2 din Acordul privind aplicarea articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994, și a impus recurentelor o sarcină a probei nerezonabilă.
   În continuare, recurentele arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a interpretat în mod greșit articolul 2 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene și articolul 2.4 din Acordul privind aplicarea articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994, nu a abordat anumite susțineri ale recurentelor și a săvârșit o eroare de drept atunci când a evaluat cerința de motivare prevăzută de articolul 296 TFUE.

      (1)  JO L 275, p. 1.

      (2)  JO L 343, p. 51.


title: Cauza C-13/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 14 ianuarie 2008 — Acțiune de drept agrar având ca părți pe: Erich Stamm, Anneliese Hauser și Regierungspräsidium Freiburg

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 14 ianuarie 2008 — Acțiune de drept agrar având ca părți pe: Erich Stamm, Anneliese Hauser și Regierungspräsidium Freiburg
   (Cauza C-13/08)
   (2008/C 92/20)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Erich Stamm, Anneliese Hauser și Regierungspräsidium Freiburg
   Întrebarea preliminară
   Articolul 15 alineatul (1) din anexa I la Acordul între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor (1) (JO L 114, p. 6) impune, în ceea ce privește accesul la o activitate independentă și la exercitarea acesteia faptul de a nu acorda, în țara gazdă, un tratament mai puțin favorabil decât cel acordat propriilor resortisanți exclusiv lucrătorilor care desfășoară o activitate independentă în sensul articolului 12 alineatul (1) din anexa I la acord sau acest principiu este valabil și pentru lucrătorii frontalieri care desfășoară o activitate independentă în sensul articolului 13 alineatul (1) din anexa I la acord?

      (1)  JO 2002 L 114, p. 6.


title: Cauza T-254/00 R: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008 — Hôtel Cipriani/Comisia Comunităților Europene

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/23

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008 — Hôtel Cipriani/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-254/00 R)
   (2008/C 247/46)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Tribunalului a dispus radierea cauzei.


title: Cauza C-527/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichts Berlin (Germania) la 21 noiembrie 2014 – Ukamaka Mary Jecinta Oruche și Nzubechukwu Emmanuel Oruche/Republica Federală Germania

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichts Berlin (Germania) la 21 noiembrie 2014 – Ukamaka Mary Jecinta Oruche și Nzubechukwu Emmanuel Oruche/Republica Federală Germania
   (Cauza C-527/14)
   (2015/C 026/22)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichts Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Ukamaka Mary Jecinta Oruche și Nzubechukwu Emmanuel Oruche

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Ceilalţi participanţi: primarului general al oraşului Potsdam, Emeka Emmanuel Mary Oruche

      Întrebările preliminare

   Articolul 7 alineatul (2) primul paragraf din Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (1) trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții din dreptul naţional care condiţionează prima intrare pe teritoriul federal a unui membru de familie al unui susţinător al reîntregirii de dovedirea, înainte de intrare, a capacităţii membrului de familie de a se exprima în limba germană la un nivel elementar?

      (1)  JO L 251, p. 12, Ediţie specială, 19/vol. 6, p. 164.


title: Cauza T-510/12: Acțiune introdusă la 21 noiembrie 2012 — Conrad Electronic/OAPI — Sky IP International (EuroSky)

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/65

         Acțiune introdusă la 21 noiembrie 2012 — Conrad Electronic/OAPI — Sky IP International (EuroSky)
   (Cauza T-510/12)
   2013/C 26/128
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Conrad Electronic SE (Hirschau, Germania) (reprezentanți: P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, J. Vogtmeier și A. Kramer, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sky IP International Ltd (Isleworth, Regatul Unit)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 septembrie 2012 în cauza R 1183/2011-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii desfășurate în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „EuroSky” pentru produse din clasa 9 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 4 539 896

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Sky IP International Ltd

      Marca sau semnul invocat: marca națională și comunitară verbală și figurativă „Sky” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 18, 25, 28, 35, 36, 38, 41, 42, 43 și 45

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-191/06: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 6 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Lecce) — proces penal împotriva lui Aniello GALLO, Gianluca Damonte (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Libertatea de stabilire — Libertatea de a presta servicii — Interpretarea articolelor 43 CE și 49 CE — Jocuri de noroc — Colectare de pariuri sportive — Cerința unei concesiuni — Excluderea operatorilor constituiți sub anumite forme de societăți de capitaluri — Cerința unei autorizații a poliției — Sancțiuni penale)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/23

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 6 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Lecce) — proces penal împotriva lui Aniello GALLO, Gianluca Damonte
   (Cauza C-191/06) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Libertatea de stabilire - Libertatea de a presta servicii - Interpretarea articolelor 43 CE și 49 CE - Jocuri de noroc - Colectare de pariuri sportive - Cerința unei concesiuni - Excluderea operatorilor constituiți sub anumite forme de societăți de capitaluri - Cerința unei autorizații a poliției - Sancțiuni penale)
   (2007/C 96/41)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale di Lecce
   Părțile din procesul penal principal
   Aniello GALLO, Gianluca Damonte.
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Tribunale di Lecce — Interpretarea articolelor 31, 43, 49 și 81-86 CE — Lege națională care subordonează exercitarea activității de colectare de pariuri obținerii unei autorizații
   Dispozitivul

               1)

               O reglementare națională care interzice exercitarea activităților de colectare, acceptare, înregistrare și transmitere a propunerilor de pariuri, în special pariuri sportive, în lipsa unei concesiuni sau a autorizației poliției eliberate de statul membru vizat constituie o restricție la libertatea de stabilire, precum și la libertatea de a presta servicii, prevăzute respectiv la articolele 43 CE și 49 CE.

               2)

               Este de competența instanțelor de trimitere să verifice dacă, în măsura în care limitează numărul de operatori care acționează în sectorul jocurilor de noroc, reglementarea națională răspunde cu adevărat obiectivului de prevenire a exploatării activităților din acest sector în scopuri criminale sau frauduloase.

               3)

               Articolele 43 CE și 49 CE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale, cum este cea din acțiunile principale, care exclude și, mai mult, continuă să excludă din sectorul jocurilor de noroc operatorii constituiți sub formă de societăți de capitaluri ale căror acțiuni sunt cotate pe piețele reglementate.

               4)

               Articolele 43 CE și 49 CE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale, cum este cea în cauză în litigiile principale, care impune o sancțiune penală unor persoane cum sunt inculpații din acțiunile principale pentru exercitarea unei activități organizate de colectare de pariuri, în lipsa unei concesiuni sau a unei autorizații a poliției cerute de legislația națională, atunci când aceste persoane nu au putut obține respectivele concesiuni sau autorizații din cauza refuzului acestui stat membru, care încalcă dreptul comunitar, de a li le acorda.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006.


title: Cauza T-586/13: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2013 — H.P. Gauff Ingenieure/OAPI — Gauff (Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW)

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/27

         Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2013 — H.P. Gauff Ingenieure/OAPI — Gauff (Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW)
   (Cauza T-586/13)
   2014/C 24/49
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: H.P. Gauff Ingenieure GmbH & Co. KG — JBG (Nürnberg, Germania) (reprezentant: G. Schneider-Rothhaar, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gauff GmbH & Co. Engineering KG (Nürnberg, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 5 septembrie 2013 (cauza R 118/2013-1);

               —

               trimiterea cauzei la OAPI spre reexaminare, cu recomandarea de a proceda la repunerea în drepturi;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cursul procedurii în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW” pentru produse și servicii din clasele 11, 19, 36, 37, 39, 40, 41 și 42 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 10 028 082.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Gauff GmbH & Co. Engineering KG.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală germană și marca verbală comunitară „Gauff”, precum și marca figurativă germană și marca figurativă comunitară „GAUFF” pentru bunuri și servicii din clasele 9, 16, 35, 36, 37, 39, 40, 41, 42 și 44.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge cererea de repunere în drepturi și respinge calea de atac ca inadmisibilă.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 81 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-526/07 P: Recurs introdus la 27 noiembrie 2007 de Philippe Combescot împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 12 septembrie 2007 în cauza T-250/04, Combescot/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/12

         Recurs introdus la 27 noiembrie 2007 de Philippe Combescot împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 12 septembrie 2007 în cauza T-250/04, Combescot/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-526/07 P)
   (2008/C 37/16)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurent: Philippe Combescot (reprezentanți: A. Maritati și V. Messa, avvocati)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Constatarea de către Curte, cu modificarea hotărârii pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță la 12 septembrie 2007, în cauza T-250/04, a existenței de prejudicii profesionale și asupra sănătății ca urmare a excluderii ilegale a cererii domnului Combescot de participare la concursul pentru repartizarea postului de șef de delegație în Columbia, precum și definirea în mod diferit a prejudiciului moral, efectuând în consecință evaluarea corespunzătoare a despăgubirilor datorate și, în acest sens, admiterea concluziilor deja prezentate la judecata în primă instanță, confirmate în prezenta cerere astfel: „recunoașterea faptului că domnul Combescot a suferit prejudicii în ceea ce privește imaginea și reputația sa profesională, cu grave repercusiuni asupra echilibrului său psihologic, cauzate de excluderea în mod ilegal din concurs, acordarea sumei de 100 000,00 euro, în favoarea domnului Combescot, cu titlul de despăgubiri”.

               —

               obligarea la plata cheltuielilor de judecată și a onorariilor aferente procesului.

         Motivele și principalele argumente
   Recursul este îndreptat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (Camera a doua) pronunțate la 12 septembrie 2007 în cauza T-250/04, inițiată prin acțiunea funcționarului Philippe Combescot împotriva Comisiei Comunităților Europene.
   Acțiunea privește excluderea domnului Philippe Combescot, în acel moment consilier rezident în Guatemala, din concursul COM/091/03 pentru ocuparea postului de șef de delegație în Columbia (denumită în continuare „decizia de excludere”).
   Tribunalul consideră decizia ilegală și, în consecință, aptă să justifice cererea de despăgubire a prejudiciului înaintată de reclamant, dar exclude totuși existența unor aspecte privind prejudiciul profesional și asupra sănătății și se limitează la recunoașterea unui prejudiciu moral, nici acesta mai bine precizat, pentru care acordă în favoarea funcționarului despăgubiri în cuantum de 3 000,00 de euro.
   Prin prezentul act de recurs, apărătorii domnului Combescot solicită Curții modificarea deciziei Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene în măsura în care exclude existența prejudiciului profesional și asupra sănătății și, prin urmare, determină acordarea de despăgubiri reținând ca existent numai prejudiciul moral invocat și, în consecință, constatarea faptului că funcționarul, ca urmare a excluderii în mod ilegal din concurs, a suferit prejudicii vădite în ceea ce privește cariera, precum și în ceea ce privește imaginea profesională și că, în orice caz, decizia de excludere a cauzat suferință și frământare interioară care, ulterior, s-au aflat la originea unei stări depresive grave, după cum atestă înscrisurile, și, în special, după cum atestă Comisia prin specialiștii săi de încredere. În orice caz, se solicită Curții aprecierea globală a împrejurărilor de fapt ale cauzei, considerându-le pe toate relevante în vederea evaluării — fie și pe baza unor criterii de echitate — a prejudiciului moral într-un cuantum mai mare, direct proporțională inclusiv cu perspectivele de carieră de care a fost privat funcționarul prin decizia de excludere și cu consecințele grave ușor de intuit pe care aceasta le-a determinat.
   Așadar, se insistă asupra cererii de despăgubire a prejudiciului, astfel cum este aceasta formulată în concluziile prezentate în acțiunea introductivă a prezentei cauze.
   Se contestă concluziile la care ajunge Tribunalul în legătură cu lipsa lipsa caracterului cert al prejudiciului profesional, evidențiindu-se, totodată, că nu au fost niciodată comunicate recurentului, care formulase și cerere în acest sens, informații privind criteriile selective aplicate de Comisie pentru numirea șefului de delegație în Columbia.
   În ceea ce privește repararea prejudiciului fizic, dovada efectului conduitei ilegitime asupra stării de sănătate a domnului Combescot rezultă din legătura temporală dintre acestea. Excluderea din concurs este, de altfel, ultimul dintr-o serie de comportamente abuzive din partea Comisiei în raport cu funcționarul. În final, cu privire la determinarea prejudiciului moral, se solicită o evaluare corespunzătoare a acestuia, care să țină cont de consecințele nocive precum anxietate, stres, dar și de suferințele suportate de funcționar ca urmare a excluderii din concurs.


title: Cauza T-129/08: Acțiune introdusă la 31 martie 2008 — Markku Sahlstedt și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/35

         Acțiune introdusă la 31 martie 2008 — Markku Sahlstedt și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-129/08)
   (2008/C 128/75)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Reclamanți: Markku Sahlstedt (Karkkila, Finlanda), Juha Kankkunen (Laukaa, Finlanda), Mikko Tanner (Vihti, Finlanda), Toini Tanner (Helsinki, Finlanda), Liisa Tanner (Helsinki, Finlanda), Eeva Jokinen (Helsinki, Finlanda), Aili Oksanen (Helsinki, Finlanda), Olli Tanner (Lohja, Finlanda), Leena Tanner (Helsinki, Finlanda), Aila Puttonen (Ristiina, Finlanda), Risto Tanner (Espoo, Finlanda), Tom Järvinen (Espoo, Finlanda), Runo K. Kurko (Espoo, Finlanda), Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK ry [Asociația Centrală a Producătorilor Agricoli și Silvici] (Helsinki, Finlanda), Maataloustuottajain Keskusliiton Säätiö [Fundația Asociației Centrale a Producătorilor Agricoli și Silvici] (Helsinki, Finlanda) (reprezentant: K. Marttinen, asianajaja)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               Anularea în parte a deciziei atacate, în ceea ce privește toate siturile de importanță comunitară (SIC) situate în Republica Finlanda;

               —

               în subsidiar, în măsura în care Tribunalul va aprecia că acest lucru nu este posibil, anularea deciziei atacate în ceea ce privește SIC-urile care figurează în secțiunea 6.2.2.7 din cererea introductivă;

               —

               solicitare de informații și administrare de probe:
               În cazul în care nu va putea pronunța o hotărâre numai în temeiul probelor expuse în favoarea reclamanților în cererea introductivă, în susținerea principalelor capete de cerere, se solicită Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene următoarele:

                           1)

                           obligarea Comisiei Comunităților Europene la comunicarea către reclamanți, sub formă de CD-rom, a propunerilor pe care Finlanda le-a transmis Comisiei cu privire la siturile vizate în decizia atacată, cu includerea tuturor informațiilor cuprinse în aceste propuneri, conform considerentului (7) al deciziei;

                           2)

                           obligarea Comisiei Comunităților Europene la comunicarea către reclamanți, sub formă de CD-rom, a informațiilor referitoare la habitatul natural și a altor informații aflate în posesia sa în legătură cu toate siturile din Republica Finlanda vizate în decizia atacată, conform considerentului (8) al acesteia, precum și la comunicarea, pe suport de hârtie, a hărților și informațiilor vizate în decizia atacată, conform considerentului (9),

                           3)

                           obligarea Comisiei Comunităților Europene la comunicarea către reclamanți, sub formă de CD-rom, a întregii documentații referitoare la siturile din Republica Finlanda, care, conform considerentului (10) al deciziei atacate, a fost elaborată de comun acord cu statul membru în cauză sau care a fost pusă la dispoziția Comisiei, precum și la comunicarea hărților pe suport de hârtie,

                           4)

                           obligarea Comisiei Comunităților Europene la comunicarea către reclamanți a avizului Comitetului pentru habitate, conform considerentului (15);

               —

               obligarea Comisiei la plata integrală către reclamanți a cheltuielilor de judecată efectuate, la care se adaugă dobânzile legale.

         Motivele și principalele argumente
   În opinia reclamanților, decizia (1) încalcă dreptul comunitar, în special articolele 3 și 4 din directiva habitate, precum și dispozițiile din Anexa III, la care se face trimitere în articolul 4. În susținerea încălcării dreptului comunitar, reclamanții invocă patru motive principale:

               a)

               Directiva habitate nu permite anularea unor decizii anterioare care vizează liste de situri de importanță comunitară (denumite în continuare „SIC”) în temeiul unor noi decizii, potrivit procedurii și în temeiul motivelor expuse în cele ce urmează. Dispozițiile procedurale din directiva habitate sunt obligatorii și pentru Comisie. O altă interpretare ar genera nesiguranță juridică în ceea ce privește măsurile naționale de transpunere precum și protecția intereselor proprietarilor de terenuri.

               b)

               Rețeaua Natura 2000 este, în conformitate cu articolul 3 din directiva habitate, o rețea europeană coerentă de arii speciale de conservare care urmărește să asigure, potrivit dispozițiilor Directivei, un grad de conservare satisfăcător. Coerența rețelei și obiectivul de asigurare a unui grad de conservare satisfăcător se pot realiza datorită faptului că articolul 4 din directivă și anexa III la aceasta, care privesc clasificarea siturilor, ca norme detaliate de natură tehnică și dispoziții de aplicare, obligă atât Comisia, cât și statele membre. Nu pot fi clasificate drept SIC siturile care nu respectă dispozițiile articolului 4 și cele din anexa III în ambele etape. Pentru a îndeplini în mod coerent obiectivul de asigurare a unui grad de conservare satisfăcător este necesar ca, în fiecare stat membru, siturile să fie clasificate pe baza unor criterii omogene, stabilite în articolul 4 și în anexa III la directiva habitate.

               c)

               Etapa 1 (la nivelul statelor membre) și etapa 2 (la nivelul Comisiei) din anexa III alcătuiesc un ansamblu de măsuri producătoare de efecte juridice. Procedura aplicabilă etapei 2, precum și decizia cu privire la siturile de importanță comunitară nu sunt conforme cu directiva habitate în cazul în care propunerea de la etapa 1 nu îndeplinește cerințele directivei.

               d)

               La elaborarea propunerii cu privire la SIC din regiunea boreală, Finlanda nu a respectat dispozițiile articolului 4 din directiva habitate și nici dispozițiile referitoare la etapa 1 cuprinse în anexa III. Întrucât, prin decizia Comisiei, propunerea Finlandei cu privire la ansamblul siturilor a rămas neschimbată, rezultă că și decizia Comisiei a încălcat, pentru acest motiv, dispozițiile directivei.

      (1)  Decizia Comisiei din 12 noiembrie 2007 de adoptare, în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului, a primei liste actualizate a siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică boreală (JO L 12, p. 118).


title: Cauza T-109/10: Acțiune introdusă la 5 martie 2010 — Luxemburg/Comisia

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/39

         Acțiune introdusă la 5 martie 2010 — Luxemburg/Comisia
   (Cauza T-109/10)
   2010/C 134/67
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentanți: C. Schiltz, agent și P. Kinsch, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei atacate în măsura în care se aplică Marelui Ducat al Luxemburgului;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul solicită anularea, în măsura în care se aplică Marelui Ducat al Luxemburgului, a Deciziei C(2009) 10712 a Comisiei din 23 decembrie 2009 de reducere a asistenței din partea Fondului European de Dezvoltare Regională (FEDER) acordată în favoarea programului de inițiativă comunitară Interreg II/C „Bazin de inundare Rin Mosela” Regatului Belgiei, Republicii Federale Germania, Republicii Franceze, Marelui Ducat al Luxemburgului și Regatului Țărilor de Jos, în aplicarea Deciziei C(97) 3742 a Comisiei din 18 decembrie 1997 (FEDER nr. 970010008).
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.
   Prin intermediul primului motiv, reclamantul susține că în cazul admiterii acțiunii în anulare introduse de autoritățile olandeze și germane, Marele Ducat al Luxemburgului trebuie să beneficieze, pe cale de consecință, de această împrejurare. Dacă se stabilește că erorile sau deficiențele, pretins sistematice, pe care auditul Comisiei a crezut că le-a decelat în funcționarea programului respectiv în Țările de Jos și în Germania, nu există în realitate, baza însăși a raționamentului deciziei ar dispărea și odată cu ea corecția financiară lineară aplicată proiectelor puse în practică în Luxemburg.
   Al doilea motiv se întemeiază pe nelegalitatea extinderii, la Marele Ducat al Luxemburgului, a unei corecții financiare care nu se justifică eventual decât în privința altor state membre. Nicio anomalie nu ar fi fost constatată în funcționarea programului în Marele Ducat al Luxemburgului. Faptul că Luxemburgul a acceptat să participe la un proiect comun cu Germania, Belgia, Franța și Țările de Jos, nu ar justifica suportarea efectelor negative, sub forma unei corecții financiare a propriilor proiecte, a erorilor sau a deficiențelor care ar fi fost descoperite cu ocazia auditului proiectelor olandez sau german și care ar consta aproape în exclusivitate dintr-o pretinsă nerespectare a dispozițiilor referitoare la procedurile privind atribuirea contractelor de achiziții publice. Or, în pofida faptului că este vorba de o participare comună a cinci state membre la același program, procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice ar ține de răspunderea exclusivă a autorităților naționale ale statelor membre în cauză.


title: Cauza C-23/10: Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/15

         Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-23/10)
   2010/C 100/24
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: A. Caeiros, agent)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin acceptarea sistematică, de către autoritățile vamale proprii, a unor declarații vamale de introducere pe piață de banane proaspete, deși respectivele autorități cunoșteau sau trebuiau în mod normal să știe că greutatea declarată nu corespundea greutății reale a bananelor, și prin refuzul autorităților portugheze de a pune la dispoziție resursele proprii care corespund pierderii de venituri și dobânzilor cominatorii, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 68 și următoarele din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 (1), al articolului 290a și al anexei 38b la Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 (2), precum și în temeiul articolelor 2, 6, 9, 10 și 11 din Regulamentele (CEE, Euratom) nr. 1552/89 (3) și (CE, Euratom) nr. 1150/2000 (4);

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Articolul 290a din Regulamentul nr. 2454/93 prevede că: „Examinarea bananelor care intră sub incidența codului NC 08030019, în scopul verificării la import a greutății nete, implică un minim de 10 % din declarații per an și per birou vamal. Examinarea bananelor se efectuează în momentul punerii în liberă circulație a mărfii, în conformitate cu normele stabilite în anexa 38b.”
   Potrivit anexei 38b: „1. În sensul aplicării articolului 290a, autoritățile vamale ale biroului vamal la care este depusă declarația de punere în liberă circulație a bananelor proaspete stabilesc greutatea netă, pe baza unui eșantion de unități de ambalare, pentru fiecare tip de colet și pentru fiecare loc de proveniență.”
   Ținând seama de legislația comunitară și, în special, de articolul 290a și de anexa 38b la Regulamentul nr. 2454/93, care, în sine, constituiau normele aplicabile în cursul perioadei relevante, Comisia consideră că argumentele prezentate de autoritățile portugheze pentru a nu pune la dispoziție valoarea resurselor proprii și a dobânzilor cominatorii datorate în aplicarea articolului 11 din Regulamentul nr. 1150/2000 nu pot fi primite și nu încape nicio îndoială că articolul 290a și anexa 38b, menționate anterior, erau absolut clare în ceea ce privește greutatea pe baza căreia trebuiau efectuate calculele în vederea prelevării taxelor vamale.
   Articolul 290a și anexa 38b prevăd fără echivoc că „greutatea netă”, mai exact „greutatea reală” a bananelor este cea care trebuie indicată în declarația de introducere pe piață a bananelor și, prin urmare, „greutatea reală” trebuie să constituie baza de calcul pentru prelevarea taxelor vamale.
   Comisia nu avea obligația de a publica, în seria C a Jurnalului Oficial al Uniuni Europene, un aviz adresat importatorilor pentru a pune acestora în vedere să nu utilizeze greutatea de 18,14 kg sau o altă greutate medie forfetară la momentul întocmirii declarațiilor vamale.
   Articolul 290a și anexa 38b stabileau în mod clar greutatea care trebuie luată în considerare pentru calculul taxelor vamale, operatorii economici care își desfășoară activitatea în mod obișnuit în sectorul importului de banane și care, ca urmare, cunosc legislația aplicabilă acestei activități putând cu ușurință să afle că declarațiile vamale pe care aveau obligația să le prezinte trebuiau să prevadă „greutatea netă”, mai exact greutatea reală a bananelor, iar nu o greutate „comercială” care constituie, astfel cum s-a dovedit în majoritatea cazurilor, o greutate fictivă.
   Autoritățile portugheze nu pot invoca o omisiune din partea Comisiei rezultând din neexecutarea unei eventuale obligații de alertare a statelor membre ca urmare a informațiilor care îi fuseseră transmise de autoritățile italiene. Astfel, autoritățile vamale portugheze, care se aflau la locul vămuirii bananelor importate, puteau, fără îndoială, să detecteze — fără a trebui să primească din partea Comisiei informații în acest sens — că declarațiile vamale nu corespundeau realității, dat fiind că, în majoritatea cazurilor, greutatea reală era superioară greutății „forfetare” declarate. Prin urmare, revenea exclusiv autorităților portugheze sarcina de a verifica, în cadrul sferei lor de activitate și de control, exactitudinea declarațiilor.
   Articolul 13 din Codul Vamal Comunitar conferă autorităților vamale puterea de a lua „toate măsurile de control pe care le consideră necesare pentru corecta aplicare a reglementării vamale”.
   Autoritățile portugheze cunoșteau deja faptul că devenise o practică curentă în rândurile operatorilor economici aceea de a prezenta declarații de introducere pe piață a unor cantități de banane pentru care calculul se făcea pornind de la greutatea comercială de 18,14 kg per cutie.
   În aceste condiții, autoritățile menționate nu pot pretinde că articolul 290a le impunea exclusiv obligația de a examina 10 % dintre declarațiile de introducere pe piață a bananelor.
   Dreptul acordat autorităților vamale de a efectua controale suplimentare în ceea ce privește greutatea bananelor peste minimul de 10 % impus la articolul 290a devine o obligație de a efectua controale suplimentare în cazul în care se dovedește, ca urmare a controalelor efectuate, că există un risc de acceptare a unor declarații incorecte, ținând seama de obiectivul de a asigura o protecție eficace a resurselor comunitare proprii.
   În cazul în care autoritățile vamale constate că greutatea declarată nu corespunde greutății reale și că există riscul acceptării de declarații incorecte, aceste autorități trebuie să nu autorizeze introducerea pe piață a bananelor fără a efectua un control asupra greutății, chiar dacă procentul minim de control de 10 % a fost deja atins de către biroul vamal în cursul anului de referință.
   Declararea greutății „forfetare” comerciale este, în sine, suficientă pentru a pune sub semnul întrebării caracterul real al greutății declarate, justificând, astfel efectuarea unui control de către autoritățile vamale în vederea stabilirii greutății reale.
   În temeiul articolului 8 din Decizia 94/728/CE (5), Euratom și al răspunderii care le revine în materia prelevării resurselor comunitare proprii, statele membre sunt datoare să prevadă crearea unei infrastructuri adecvate în vederea efectuării controalelor necesare astfel încât toate bananele introduse pe piață să fie corect vămuite, mai exact pe baza greutății lor reale.
   Practica autorităților portugheze constând în acceptarea sistematică a unor declarații vamale, în condițiile în care cunoșteau sau trebuiau în mod normal să știe că greutatea indicată în declarația vamală nu era greutatea reală a bananelor importate, fără a efectua niciun control, precum și refuzul acestora de a își asuma răspunderea în materie cât privește consecințele financiare pentru bugetul comunitar nu respectă nici protecția eficace a resurselor proprii și nici jurisprudența Curții.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3).

      (3)  Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind sistemul resurselor proprii ale Comunităților Comunidades (JO L 155, p. 1).

      (4)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților (JO L 130, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 184)

      (5)  Decizia Consiliului din 31 octombrie 1994 privind sistemul resurselor proprii ale Comunităților Europene (JO L 293, p. 9).


title: Cauza C-645/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Spania) la 5 decembrie 2013 — Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito/Evaristo Méndez Sena și alții

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Spania) la 5 decembrie 2013 — Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito/Evaristo Méndez Sena și alții
      (Cauza C-645/13)
      (2014/C 71/12)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito

         Pârâți: Evaristo Méndez Sena Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Senas, Victoriana Pérez Bicéntez

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Trebuie să se considere că nu se acordă mijloace adecvate și eficace pentru a preveni utilizarea în continuare a clauzelor abuzive în contractele încheiate între vânzători sau furnizori și consumatori și că este încălcat dreptul de a sesiza organele judiciare competente pentru ca acestea să determine dacă anumite clauze contractuale, redactate pentru a fi utilizate în general, sunt abuzive și să aplice mijloace adecvate și eficace pentru a preveni utilizarea acestor clauze în continuare în situația în care legislația unui stat membru nu prevede posibilitatea exercitării unei căi de atac în fața unei instanțe superioare în cazul respingerii unei cereri de înlăturare a aplicării unei clauze contractuale ca urmare a caracterului său abuziv, în cadrul unei proceduri de executare ipotecară?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, instanța națională poate, pentru a asigura o protecție adecvată și eficientă a consumatorului împotriva clauzelor abuzive, să îi acorde acestuia din oficiu dreptul de a solicita în fața unei instanțe superioare reexaminarea hotărârii pronunțate în primă instanță, prin care s-a respins cererea de înlăturare a aplicării unei clauze contractuale ca urmare a pretinsului său caracter abuziv?


title: Cauza T-619/14: Ordonanța Tribunalului din 16 septembrie 2015 – Bionorica/Comisia [„Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Protecția consumatorilor — Mențiuni nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare — Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 — Substanțe vegetale — Termen de introducere a acțiunii — Lipsa interesului de a exercita acțiunea — Act care nu este supus căilor de atac — Inadmisibilitate”]

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/32

         Ordonanța Tribunalului din 16 septembrie 2015 – Bionorica/Comisia
   (Cauza T-619/14) (1)

   ([„Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Protecția consumatorilor - Mențiuni nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare - Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 - Substanțe vegetale - Termen de introducere a acțiunii - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Act care nu este supus căilor de atac - Inadmisibilitate”])
   (2015/C 381/36)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Bionorica SE (Neumark, Germania) (reprezentanți: M. Weidner, T. Guttau și N. Hußmann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Wilderspin și S. Grünheid, agenți)

      Obiectul

   Cerere de constatare a abținerii de a acționa a Comisiei având în vedere că aceasta s-a abținut în mod ilegal să însărcineze Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) cu evaluarea mențiunilor de sănătate privind substanțele vegetale, ca o condiție prealabilă în vederea adoptării listei definitive a mențiunilor de sănătate autorizate în conformitate cu articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare (JO L 404, p. 9, Ediție specială, 15 vol./18, p. 244)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Bionorica SE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 409, 17.11.2014.


title: Cauza T-160/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 iulie 2011 — Petroci/Consiliul ( „Măsuri provizorii — Politică externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate cu privire la situația din Côte d’Ivoire — Înghețare a fondurilor — Cerere de suspendare a executării — Nepronunțare asupra fondului în procedura principală — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/49

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 iulie 2011 — Petroci/Consiliul
   (Cauza T-160/11 R)
   (Măsuri provizorii - Politică externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate cu privire la situația din Côte d’Ivoire - Înghețare a fondurilor - Cerere de suspendare a executării - Nepronunțare asupra fondului în procedura principală - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 269/110
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Société nationale d’opérations pétrolières de la Côte d’Ivoire Holding (Petroci Holding) (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentant: M. Ceccaldi, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și A. Vitro, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii prin care se urmărește să se obțină, în conformitate cu articolul 278 TFUE, suspendarea executării, pe de o parte a Deciziei 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC a Consiliului de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire (JO L 11, p. 36), și, pe de altă parte, a Regulamentului (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Coasta de Fildeș (JO L 11, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de măsuri provizorii.

               2.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-470/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd din Svidník (Slovacia) la 19 octombrie 2012 — Pohotovosť, s.r.o./Miroslav Vašuta

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd din Svidník (Slovacia) la 19 octombrie 2012 — Pohotovosť, s.r.o./Miroslav Vašuta
   (Cauza C-470/12)
   2013/C 46/21
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Okresný súd din Svidník

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Pohotovosť, s.r.o.

      Pârât: Miroslav Vašuta

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 6 alineatul (1), articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) coroborate cu dispozițiile articolelor 47 și 38 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții de drept național precum articolul 37 alineatele 1 și 3 din Codul privind executarea, care nu permite unei asociații pentru protecția drepturilor consumatorilor să intervină în procedura de executare?

               2.

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare ar fi în sensul că norma administrativă menționată nu este contrară dreptului [Uniunii], dispozițiile cuprinse la articolul 37 alineatele 1 și 3 din Codul privind executarea trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca o instanță națională, în temeiul articolului 6 alineatul (1), al articolului 7 alineatul (1) și al articolului 8 din [directiva menționată], să recunoască unei asociații pentru protecția drepturilor consumatorilor calitatea de intervenient în procedura de executare?

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-20/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – BGW Beratungs-Gesellschaft Wirtschaft mbH, fostă BGW Marketing- & Management-Service GmbH/Bodo Scholz (Trimitere preliminară — Mărci — Directiva 2008/95/CE — Motive suplimentare de refuz sau de nulitate — Marcă verbală — Aceeași suită de litere ca într-o marcă anterioară — Adăugarea unei sintagme descriptive — Existența unui risc de confuzie)

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – BGW Beratungs-Gesellschaft Wirtschaft mbH, fostă BGW Marketing- & Management-Service GmbH/Bodo Scholz
   (Cauza C-20/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Mărci - Directiva 2008/95/CE - Motive suplimentare de refuz sau de nulitate - Marcă verbală - Aceeași suită de litere ca într-o marcă anterioară - Adăugarea unei sintagme descriptive - Existența unui risc de confuzie))
   (2015/C 414/03)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundespatentgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: BGW Beratungs-Gesellschaft Wirtschaft mbH, fostă BGW Marketing- & Management-Service GmbH

      Pârât: Bodo Scholz

      Dispozitivul

   Articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că, în cazul unor produse și al unor servicii identice sau similare, un risc de confuzie poate exista în percepția publicului relevant între o marcă anterioară compusă dintr-o suită de litere, care are un caracter distinctiv și care este elementul dominant al acestei mărci având un caracter distinctiv mediu, și o marcă ulterioară care reia această suită de litere la care se adaugă o sintagmă descriptivă compusă din cuvinte ale căror inițiale corespund literelor suitei menționate, astfel încât aceasta este percepută de publicul respectiv ca fiind acronimul acelei sintagme.

      (1)  JO C 129, 28.4.2014.


title: Cauza C-440/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 24 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)/Finanzamt Hamburg-Bergedorf (Fiscalitate — TVA — Jocuri de noroc — Reglementare a unui stat membru care supune exploatarea aparatelor de tip slot machine cu posibilități limitate de câștig în mod cumulativ TVA ului și unei taxe speciale — Admisibilitate — Bază de impozitare — Posibilitatea persoanei impozabile de a recupera TVA-ul)

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/19

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 24 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)/Finanzamt Hamburg-Bergedorf
   (Cauza C-440/12) (1)

   (Fiscalitate - TVA - Jocuri de noroc - Reglementare a unui stat membru care supune exploatarea aparatelor de tip slot machine cu posibilități limitate de câștig în mod cumulativ TVA ului și unei taxe speciale - Admisibilitate - Bază de impozitare - Posibilitatea persoanei impozabile de a recupera TVA-ul)
   2013/C 367/33
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)

      Pârât: Finanzamt Hamburg-Bergedorf

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Finanzgericht Hamburg — Interpretarea articolului 1 alineatul (2) primul paragraf, a articolului 73, a articolului 135 alineatul (1) litera (i), precum și a articolului 401 Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7) — Impozitarea jocurilor de noroc — Reglementare a unui stat membru care supune exploatarea aparatelor de tip slot machine cu posibilități limitate de câștig în mod cumulativ TVA ului și unei taxe speciale

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 401 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată coroborat cu articolul 135 alineatul (1) litera (i) din aceasta trebuie interpretat în sensul că taxa pe valoarea adăugată și un impozit național special pe jocurile de noroc pot fi percepute cumulativ, cu condiția ca acest impozit să nu se poată caracteriza ca taxă pe cifra de afaceri.

               2.

               Articolul 1 alineatul (2) prima teză și articolul 73 din Directiva 2006/112 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei dispoziții sau unei practici naționale potrivit căreia, în exploatarea unor aparate de jocuri care oferă posibilitatea unui câștig, valoarea încasărilor acestor aparate este considerată, după o anumită perioadă, bază de impozitare.

               3.

               Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei dispoziții naționale care instituie un impozit nearmonizat potrivit căreia taxa pe valoarea adăugată datorată este imputată integral din acest impozit.

      (1)  JO C 389, 15.12.2012.


title: Cauza C-498/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 14 octombrie 2010 — X NV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 14 octombrie 2010 — X NV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-498/10)
   ()
   2011/C 13/33
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: X NV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că există o restricție privind libera prestare a serviciilor în cazul în care destinatarul unui serviciu, furnizat de un prestator de servicii stabilit într-un alt stat membru, este obligat, în temeiul legislației statului membru în care este stabilit acest destinatar și în care a fost efectuată prestarea de servicii, să efectueze reținerea impozitului asupra remunerației corespunzătoare acestei prestări de servicii, în condițiile în care nu există o astfel de obligație atunci când este vorba despre un prestator de servicii cu sediul în același stat membru în care este stabilit destinatarul serviciilor?

               2a.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea anterioară este că o reglementare care prevede că destinatarul serviciului trebuie să efectueze o astfel de reținere reprezintă o restricție privind libera prestare a serviciilor, poate fi o astfel de restricție justificată de necesitatea de a asigura perceperea și recuperarea unui impozit de la societățile străine care se află în Țările de Jos doar pentru o perioadă scurtă și care sunt dificil de controlat, fapt care face ca exercitarea competenței de impozitare conferite Țărilor de Jos să fie problematică?

               2b.

               Este, în acest caz, relevant faptul că reglementarea a fost modificată ulterior în ceea ce privește situațiile de fapt precum cea din speță, astfel încât s a renunțat în mod unilateral la perceperea impozitului deoarece efectuarea acesteia nu era simplă și eficientă?

               3.

               Depășește această reglementare ceea ce este necesar, având în vedere posibilitățile oferite în special de Directiva 76/308/CEE (1) privind asistența reciprocă în materie de recuperare a impozitelor?

               4.

               Pentru a oferi un răspuns la întrebările anterioare, este pertinent faptul că impozitul datorat pentru remunerația în cauză în statul membru în care este stabilit destinatarul serviciului poate să fie compensat cu impozitul datorat pentru remunerația respectivă în celălalt stat membru?

      (1)  Directiva 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor rezultate din operațiuni cuprinse în sistemul de finanțare al Fondului european de orientare și garantare agricolă, precum și a prelevărilor agricole și drepturilor vamale (JO L 73, p. 18, Ediție specială, 02/vol. 1, p. 35).


title: Cauza T-2/07: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Spania/Comisia [ „Fondul de coeziune — Regulamentul (CE) nr. 1164/94 — Proiecte referitoare la asanarea bazinului hidrografic al râului Jucar (Spania) — Desființarea în parte a sprijinului financiar — Contracte de achiziții publice de lucrări — Criterii de atribuire — Oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic — Egalitate de tratament — Transparență — Eligibilitatea cheltuielilor — Stabilirea corecțiilor financiare — Articolul H alineatul (2) din anexa II la Regulamentul nr. 1164/94 — Proporționalitate” ]

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/19

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Spania/Comisia
   (Cauza T-2/07) (1)

   (Fondul de coeziune - Regulamentul (CE) nr. 1164/94 - Proiecte referitoare la asanarea bazinului hidrografic al râului Jucar (Spania) - Desființarea în parte a sprijinului financiar - Contracte de achiziții publice de lucrări - Criterii de atribuire - Oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic - Egalitate de tratament - Transparență - Eligibilitatea cheltuielilor - Stabilirea corecțiilor financiare - Articolul H alineatul (2) din anexa II la Regulamentul nr. 1164/94 - Proporționalitate)
   2013/C 325/31
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial J. M. Rodríguez Cárcamo, ulterior A. Rubio González, abogados del Estado)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial A. Steiblytė și L. Escobar Guerrero, agenți, asistați de M. Canal Fontcuberta, avocat, și ulterior A. Steiblytė și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2006) 5102 a Comisiei din 20 octombrie 2006, prin care se reduce sprijinul financiar acordat din Fondul de coeziune grupului de proiecte cu nr. 2001.ES.16.C.PE.050, referitoare la asanarea bazinului hidrografic al râului Jucar (Spania)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 56, 10.3.2007.


title: Cauza T-143/13: Acțiune introdusă la 13 martie 2013 — Zhejiang Heda Solar Technology/Comisia

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/23

         Acțiune introdusă la 13 martie 2013 — Zhejiang Heda Solar Technology/Comisia
   (Cauza T-143/13)
   2013/C 123/40
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Zhejiang Heda Solar Technology Co. Ltd (Fuyang, China) (reprezentanți: V. Akritidis și Y. Melin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolului 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a Deciziei Comisiei Europene comunicată prin scrisoarea din 3 ianuarie 2013, nr. H4/JN/Ref.t13.000011, prin care o informează pe reclamantă că nu va examina cererea reclamantei de recunoaștere a statutului de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață, depusă în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul Consiliului nr. 1225/2009, în cadrul procedurii antidumping privind importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie originare din Republica Populară Chineză, procedură deschisă la 6 septembrie 2012 (AD 590);

               —

               declararea inaplicabilității în privința reclamantei în cadrul prezentei cereri, în temeiul articolului 277 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a Regulamentului (UE) nr. 1168/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 344, p. 1);

               —

               și în consecință, obligarea Comisiei și a eventualelor interveniente la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice, încrederii legitime și proporționalității, întrucât decizia atacată ar retrage cu efect retroactiv dreptul reclamantei, deja dobândit, de a-i fi examinată de către Comisie cererea de acordare a statutului de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață, fără să existe un interes peremptoriu care să justifice această retragere.


title: Cauza C-348/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal d'instance de Paris (Franța) la 4 iulie 2011 — Thomson Sales Europe SA/Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal d'instance de Paris (Franța) la 4 iulie 2011 — Thomson Sales Europe SA/Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)
   (Cauza C-348/11)
   2011/C 282/09
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal d'instance de Paris

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Thomson Sales Europe SA

      Pârâtă: Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)

      Întrebările preliminare

               1.

               Investigația efectuată de OLAF în Thailanda și inițiată în temeiul dispozițiilor privind originea preferențială nu este validă întrucât încalcă dreptul internațional, mai precis principiul deplinei suveranități și Declarația privind inadmisibilitatea ingerinței în problemele interne ale statelor și protecția independenței și a suveranității lor, a Adunării Generale ONU din 21 decembrie 1965?

               2.

               Investigația efectuată de OLAF în Thailanda și inițiată în temeiul dispozițiilor privind originea preferențială nu este validă în cazul în care, precum în speță, OLAF nu a respectat cu strictețe dispozițiile articolului 94 din Regulamentul aplicabil Codului vamal comunitar?

               3.

               Investigația efectuată de OLAF în Thailanda nu este validă, iar informațiile primite cu ocazia investigației OLAF pot fi utilizate pentru a repune în discuție originea de drept comun atunci când:

                           —

                           informațiile au fost solicitate în cadrul unei investigații privind originea preferențială;

                           —

                           OLAF a încălcat dreptul comunitar și în special Regulamentul (CE) nr. 1073/1999 prin faptul că, printre altele, nu a acționat „în conformitate cu acordurile de cooperare în vigoare, în țări terțe”;

                           —

                           autoritatea competentă locală nu s-a angajat din punct de vedere juridic să ofere asistență;

                           —

                           informațiile obținute nu au fost comunicate cu acordul autorității competente locale și nici cu respectarea dispozițiilor interne aplicabile transferului de date cu caracter personal către țări terțe;

                           —

                           investigația a fost efectuată în mod oficios, în mod confidențial și fără a respecta dreptul la apărare?

               4.

               Regulamentul (CE) nr. 710/95 al Consiliului din 27 martie 1995 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de receptoare de televiziune color originare din Malaezia, din Republica Populară Chineză, din Republica Coreea, din Singapore și din Thailanda și Regulamentul de modificare nr. 2584/98 al Consiliului din 27 noiembrie 1998 sunt nevalide întrucât aplicarea reducerii zero în calculul marjei de dumping medii ponderate nu a fost menționată nici în considerentele acestora, nici în considerentele regulamentului anterior, Regulamentul (CE) nr. 2376/94 al Comisiei din 27 septembrie 1994 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de receptoare de televiziune color originare din Malaezia, din Republica Populară Chineză, din Republica Coreea, din Singapore și din Thailanda?

               5.

               Regulamentul (CE) nr. 710/95 al Consiliului din 27 martie 1995 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de receptoare de televiziune color originare, printre altele, din Malaezia, din Republica Populară Chineză, din Republica Coreea, din Singapore și din Thailanda și Regulamentul de modificare nr. 2584/98 al Consiliului din 27 noiembrie 1998 sunt nevalide în măsura în care Consiliul Uniunii Europene a aplicat, în vederea stabilirii unei marje de dumping privind produsul vizat de investigație, metoda de reducere 0 a marjelor de dumping negative pentru fiecare dintre tipurile de produse?


title: Cauza C-696/15 P: Recurs introdus la 23 decembrie 2015 de Republica Cehă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 8 octombrie 2015 în cauzele conexate T-659/13 și T-660/13, Republica Cehă/Comisia

text:
               29.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/8

         Recurs introdus la 23 decembrie 2015 de Republica Cehă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 8 octombrie 2015 în cauzele conexate T-659/13 și T-660/13, Republica Cehă/Comisia
   (Cauza C-696/15 P)
   (2016/C 078/09)
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Recurentă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil și T. Müller, agenţi)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               anularea Regulamentului nr. 885/2013 (1) și a Regulamentului nr. 886/2013 (2) în întregime;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Cu titlu subsidiar:

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               anularea articolului 3 alineatul (1), a articolului 8 și a articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 885/2013, precum și a articolului 5 alineatul (1), a articolului 9 și a articolului 10 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 886/2013;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă trei motive de recurs.
   Primul motiv este întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice. În hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că obligațiile care rezultă din Regulamentul nr. 885/2013 și din Regulamentul nr.o886/2013 nu vizează un stat membru care nu a decis încă să implementeze pe teritoriul său aplicațiile și serviciile sistemelor de transport inteligente, chiar dacă această concluzie nu rezultă din regulamentele menționate.
   Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 13 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană coroborat cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. În hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că, în adoptarea unui act delegat, Comisia beneficiază de o asemenea marjă de apreciere încât nu poate rămâne în limitele dispozițiilor de abilitare concrete.
   Al treilea motiv este întemeiat pe erori de procedură în fața Tribunalului. În hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat grav mai multe argumente prezentate de Republica Cehă și nu a examinat deloc anumite argumente formulate de Republica Cehă. Aceste vicii de procedură au avut o incidență fundamentală asupra aprecierii motivelor de către Tribunal.

      (1)  JO L 247, p. 1.

      (2)  JO L 247, p. 6.


title: Cauza C-444/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 8 august 2016 – Immo Chiaradia SPRL/État belge

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 8 august 2016 – Immo Chiaradia SPRL/État belge
   (Cauza C-444/16)
   (2016/C 410/05)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Mons

      Părțile din procedura principală

      Apelantă-reclamantă: Immo Chiaradia SPRL

      Intimat-pârât: État belge

      Întrebarea preliminară

   Este compatibil cu normele de întocmire a bilanțului prevăzute de A patra directivă a Consiliului din 25 iulie 1978 privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale (Directiva 78/660/CEE, JO L 222, 14 august 1978, p. 11, Ediţie specială, 17/vol. 1, p. 21), norme potrivit cărora:

               —

               conturile anuale trebuie să ofere o imagine fidelă a patrimoniului, a situației financiare, precum și a rezultatelor societății [articolul 2 alineatul (3) din directivă];

               —

               provizioanele pentru riscuri și cheltuieli sunt destinate acoperirii pierderilor sau datoriilor a căror natură este clar definită și care, la data închiderii bilanțului, sunt fie probabile, fie sigure, dar în privința cărora nu sunt determinate valoarea sau data la care urmează să survină [articolul 20 alineatul (1) din directivă];

               —

               evaluarea trebuie efectuată cu respectarea principiului prudenței, în special:

                           —

                           pot fi incluse doar beneficiile realizate la data închiderii bilanțului;

                           —

                           trebuie să se țină cont de toate riscurile previzibile și pierderile potențiale apărute în cursul exercițiului financiar în cauză sau în cursul exercițiului anterior, chiar dacă astfel de riscuri sau pierderi devin evidente între data închiderii bilanțului și data întocmirii acestuia [articolul 31 alineatul (1) litera (c) punctele (aa) și (bb) din directivă];

               —

               trebuie să se țină cont de veniturile și cheltuielile aferente exercițiului la care se raportează conturile, indiferent de data încasării sau a plății veniturilor sau a cheltuielilor în cauză [articolul 31 alineatul (1) litera (d) din directivă];

               —

               elementele posturilor de activ și de pasiv trebuie evaluate separat [articolul 31 alineatul (1) litera (e) din directivă],

         faptul ca o societate emitentă a unei opțiuni pe acțiune să poată contabiliza ca venit prețul cesiunii opțiunii respective în cursul exercițiului contabil în care se ridică opțiunea respectivă sau la expirarea duratei de valabilitate a acesteia pentru a ține seama de riscul pe care și l asumă emitentul opțiunii în urma angajamentului asumat, [iar nu] în cursul exercițiului în care se realizează opțiunea și prețul acesteia este dobândit în mod definitiv, riscul asumat de emitentul opțiunii fiind evaluat separat prin contabilizarea unui provizion?


title: Cauza T-323/13: Acțiune introdusă la 14 iunie 2013 — Pure Fishing/OAPI — Łabowicz (NANOFIL)

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/31

         Acțiune introdusă la 14 iunie 2013 — Pure Fishing/OAPI — Łabowicz (NANOFIL)
   (Cauza T-323/13)
   2013/C 252/52
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pure Fishing, Inc. (Spirit Lake, Statele Unite) (reprezentant: J. Dickerson, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Edward Łabowicz (Kłodzko, Polonia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei de recurs în cauza R 1241/2012-2;

               —

               admiterea cererii de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9611872;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „NANOFIL” pentru produse din clasa 28 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 611 872.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea comunitară a mărcii figurative „NANO” pentru produse din clasa 28.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-333/08: Acțiune introdusă la 18 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica franceză

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/16

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica franceză
   (Cauza C-333/08)
   (2008/C 285/27)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: B. Stromsky, agent)

      Pârâtă: Republica Franceză
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin instituirea unui regim de autorizare prealabilă care nu respectă principiul proporționalității, pentru adjuvanții tehnologici și pentru produsele alimentare la prepararea cărora au fost utilizați adjuvanți tehnologici care provin din alte state membre în care sunt fabricați și/sau comercializați în mod legal, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 CE;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea sa, Comisia denunță restricțiile privind schimburile, care rezultă din legislația franceză privind adjuvanții tehnologici. Prin instituirea unui regim de autorizare prealabilă pentru aceste produse, precum și pentru produsele alimentare la prepararea cărora au fost utilizați adjuvanți tehnologici care provin din alte state membre în care au fost fabricați și/sau comercializați în mod legal, legislația menționată ar face, într-adevăr, comercializarea acestor produse și a acestor adjuvanți mai dificilă și mai oneroasă și, prin urmare, ar constitui un obstacol în calea schimburilor intracomunitare.
   Potrivit Comisiei, în anumite împrejurări, un regim de autorizare prealabilă ar putea să fie justificat printr-un motiv de sănătate publică, dar, în orice caz, acest regim ar trebui să îndeplinească criteriul proporționalității și să respecte condițiile stabilite în jurisprudență, în special cele menționate în Hotărârea Curții din 5 februarie 2004, Comisia/Franța (C-24/00). Or, în speță, mai multe dintre aceste condiții nu ar fi îndeplinite, întrucât procedurile prevăzute de legislația în cauză nu ar fi nici ușor accesibile, nici rapide și nici susceptibile de a fi atacate cu o acțiune în justiție în cazul unui refuz al autorizării.


title: Cauza C-49/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 31 ianuarie 2012 — The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs/Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 31 ianuarie 2012 — The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs/Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani
   (Cauza C-49/12)
   2012/C 118/17
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

      Pârâți: Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani

      Întrebarea preliminară

   Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1) al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că intră în domeniul de aplicare al acestui regulament o acțiune în cadrul căreia autoritățile unui stat membru formulează o cerere de despăgubire împotriva unor întreprinderi și a unor persoane fizice cu reședința într-un alt stat membru, întemeiată pe o pretinsă asociere în vederea săvârșirii unei fraude — în sensul legislației naționale a primului stat membru — constând în participarea la neplata TVA-ului datorat primului stat membru?

      (1)  JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74.


title: Cauza C-454/14: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/9

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-454/14)
   (2014/C 448/12)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin și E. Sanfrutos Cano și D. Loma-Osorio Lerena, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea, în cazul fiecăruia dintre depozitele de deșeuri menționate la punctul 26 din prezenta acțiune [depozitele de deșeuri nepericuloase din Ortuella, în Țara Bascilor și din Zurita și Juan Grande, în Insulele Canare] a măsurilor necesare pentru a solicita operatorului adoptarea unui plan de amenajare și pentru a asigura punerea în aplicare integrală a acestui plan, în conformitate cu cerințele directivei, cu excepția celor enumerate la punctul 1 din anexa I, într-un termen de opt ani de la data menționată la articolul 18 alineatul (1) din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (1), Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau pentru fiecare dintre depozitele de deșeuri menționate potrivit articolului 14 litera (c) din această directivă

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea, pentru fiecare dintre depozitele de deșeuri menționate la punctul 37 din prezenta acțiune [9 depozite de deșeuri nepericuloase [Vélez Rubio (Almeria), Alcolea de Cinca (Huesca), Sariñena (Huesca), Tamarite de Litera (Huesca), Somontano – Barbastro (Huesca), Barranco de Sedases (Fraga, Huesca), Barranco Seco (Puntallana, La Palma), Jumilla (Murcia) e Legazpia (Guipuzkoa)] și 19 depozite de deșeuri inerte [Sierra Valleja (Arcos de la Frontera, Cádiz), Carretera Pantano del Rumblar (Baños de la Encina, Jaén), Barranco de la Cueva (Bélmez de la Moraleda, Jaén), Cerrajón (Castillo de Locubín, Jaén), Las Canteras (Jimena și Bedmar, Jaén), Hoya del Pino (Siles, Jaén), Bellavista (Finca El Coronel, Alcalá de Guadaira, Sevilia), El Patarín (Alcalá de Guadaira, Sevilia), Carretera de Arahal-Morón de la Frontera (Arahal, Sevilia), Carretera de Almadén de la Plata (Cazalla de la Sierra, Sevilia), El Chaparral (Écija, Sevilia), Carretera A-92, KM 57,5 (Morón de la Frontera, Sevilia), Carretera 3118 Fuente Leona – Cumbres mayores (Colina Barragona, Huelva), Llanos del Campo (Grazalema – Benamahoma, Cádiz) Andrada Baja (Alcalá de Guadaira, Sevilia), Las Zorreras (Aldeira, Granada), Carretera de los Villares (Andújar, Jaén), La Chacona (Cabra, Córdoba) și Chaparral – la Sombrerera (Puerto Serrano, Cádiz)]] a măsurilor necesare pentru a închide cât mai curând posibil, potrivit articolului 7 litera (g) și articolului 13 din Directiva 1999/31 instalațiile care nu au obținut, în conformitate cu articolul 8 din aceeași directivă, autorizația de continuare a activităților, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin pentru fiecare dintre depozitele menționate în temeiul articolului 14 litera (b) din directivă.

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Investigațiile efectuate de Comisie în cursul procedurii de încălcare 2001/2071 și analiza răspunsurilor autorităților spaniole au permis să se releve încălcarea obligațiilor impuse de Directiva 1999/31, potrivit articolului 14 literele (a) și (c) din Directiva 1999/31, precum și a celor potrivit articolului 14 litera (b) din această directivă, menționate în scrisoarea de punere în întârziere.
   Prezenta acțiune privește în plus depozitul de deșeuri Barranco de Sedases, care face obiectul procedurii de încălcare 2012/4068 și al procedurii de încălcare menționate anterior, întrucât Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile în legătură cu acest depozit de deșeuri care îi revin în temeiul articolului 14 litera (b) din Directiva 1999/31.
   Analiza acestor răspunsuri a permis Comisiei să retragă din procedură 45 de depozite de deșeuri care nu pot fi considerate drept depozite de deșeuri existente la 16 iulie 2001 sau drept depozite de deșeuri autorizate și amenajate în conformitate cu dispozițiile Directivei 1999/31. Cu toate acestea, întrucât situația de încălcare a obligațiilor persistă – având în vedere faptul că autoritățile spaniole nu au adoptat, în unele cazuri, măsurile necesare pentru a solicita operatorului adoptarea unui plan de amenajare și pentru a asigura punerea în aplicare integrală a acestui plan, în conformitate cu dispozițiile directivei, precum și, în alte cazuri, măsurile necesare pentru a închide cât mai curând posibil instalațiile care nu au obținut autorizația de continuare a activităților, Regatul Spaniei neîndeplinindu-și astfel obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 literele (b) și (c) din Directiva 1999/31 – Comisia a decis să adreseze Curții prezenta acțiune.

      (1)  JO L 182, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 94.