title: Hotărârea Curții din 30 noiembrie 2012 în cauza E-19/11 – Vín Tríó ehf./Islanda (Libera circulație a mărfurilor – Admisibilitate – Produse vizate – Articolele 11 și 16 din Acordul privind SEE – Monopoluri de stat cu caracter comercial – Norme referitoare la existența și funcționarea unui monopol – Norme de selecție a produselor – Refuzul de a vinde băuturi alcoolice conținând stimulente cum ar fi cafeina – Discriminare între produse interne și importate – Absența producției interne)

text:
               14.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 75/15

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 30 noiembrie 2012
   în cauza E-19/11
   Vín Tríó ehf./Islanda
   (Libera circulație a mărfurilor – Admisibilitate – Produse vizate – Articolele 11 și 16 din Acordul privind SEE – Monopoluri de stat cu caracter comercial – Norme referitoare la existența și funcționarea unui monopol – Norme de selecție a produselor – Refuzul de a vinde băuturi alcoolice conținând stimulente cum ar fi cafeina – Discriminare între produse interne și importate – Absența producției interne)
   2013/C 75/08
   În cauza E-19/11, Vín Tríó ehf./Islanda privind o CERERE adresată Curții, în conformitate cu articolul 34 din Acordul dintre statele AELS privind înființarea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Héraðsdómur Reykjavíkur (instanța teritorială Reykjavík), cu privire la posibilitatea ca articolele 11 și 16 din Acordul privind SEE să împiedice un monopol de stat în domeniul comercializării cu amănuntul de alcool să refuze comercializarea, în puncte sale de vânzare cu amănuntul, de băuturi alcoolice care conțin stimulente cum ar fi cafeina, Curtea, alcătuită din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 30 noiembrie 2012, o hotărâre a cărei parte dispozitivă este următoarea:

               Articolul 16 alineatul (1) din Acordul privind SEE nu este încălcat în cazul în care un stat membru al SEE prevede în propria legislație sau în actele sale administrative faptul că un organism care exercită un monopol de stat pe piața cu amănuntul de alcool poate refuza să accepte să comercializeze, în puncte sale de vânzare, băuturi alcoolice care conțin stimulente cum ar fi cafeina.

               Cu toate acestea, o astfel de normă de selecție trebuie să fie aplicată de aceeași manieră băuturilor alcoolice care conțin stimulente, indiferent dacă provin din producția internă sau sunt importate. În cazul în care, precum în prezenta speță, nu există producție internă, iar norma de selecție nu urmărește să protejeze producția internă de produse similare, nu se poate considera că respectiva normă dezavantajează operatorii sau produsele din alte state SEE.


title: Cauza C-352/08: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 20 mai 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Modehuis A. Zwijnenburg BV/Staatssecretaris van Financiën [Apropierea legislațiilor — Directiva 90/434/CEE — Regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, divizărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni dintre societățile din diferite state membre — Articolul 11 alineatul (1) litera (a) — Aplicabilitatea acestui regim în privința impozitul pe transferul de proprietate]

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 20 mai 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Modehuis A. Zwijnenburg BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-352/08) (1)

   (Apropierea legislațiilor - Directiva 90/434/CEE - Regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, divizărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni dintre societățile din diferite state membre - Articolul 11 alineatul (1) litera (a) - Aplicabilitatea acestui regim în privința impozitul pe transferul de proprietate)
   2010/C 179/06
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Modehuis A. Zwijnenburg BV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Interpretarea articolului 11 alineatul (1) litera (a) din Directiva 90/434/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre (JO L 225, p. 1, Ediție specială, 09/vol.1, p. 92) — Noțiunea de fraudă sau de evaziune fiscală — Operațiune care urmărește evitarea unui impozit național neavut în vedere de interdicția perceperii impozitului prevăzută de directivă

      Dispozitivul

   Articolul 11 alineatul (1) litera (a) din Directiva 90/434/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre trebuie interpretat în sensul că avantajele prevăzute de această directivă nu pot fi refuzate persoanei impozabile care a urmărit, printr un montaj juridic ce cuprinde o fuziune de întreprinderi, eludarea plății unui impozit, precum cel care face obiectul acțiunii principale, respectiv impozitul pe transferul de proprietate, din moment ce acest impozit nu intră în domeniul de aplicare al acestei directive.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008.


title: Cauza C-209/17 P: Recurs introdus la 21 aprilie 2017 de NG împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 28 februarie 2017 în cauza T-193/16, NG/Consiliul European

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/13

         Recurs introdus la 21 aprilie 2017 de NG împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 28 februarie 2017 în cauza T-193/16, NG/Consiliul European
   (Cauza C-209/17 P)
   (2017/C 231/17)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: NG (reprezentanți: P. O’Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, Solicitor)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul European

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate a Ordonanței Tribunalului din 28 februarie 2017 prin care Tribunalul a decis respingerea acțiunii ca urmare a necompetenței Tribunalului de a o soluționa;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive în cauza care face obiectul acestui recurs și constatarea că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că și-a declinat competența și obligarea pârâtului în cauza T-193/16 la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurent în legătură cu ordonanța Tribunalului și cu decizia Curții de Justiție a Uniunii Europene în acest recurs;

               —

               trimiterea problemelor ridicate în această procedură spre rejudecare Tribunalului indicându-i-se că trebuie să se declare competent.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Nemotivarea;

               2.

               neluarea în considerare în mod adecvat a aspectului dacă acordul contestat era în realitate o decizie a pârâtului;

               3.

               ignorarea unor elemente de fapt relevante;

               4.

               neluarea în considerare a probelor prezentate în fața sa;

               5.

               lipsa analizării complete și a aprecierii aspectelor semnificative;

               6.

               nerealizarea cercetărilor suplimentare necesare;

               7.

               luarea unei decizii fără a beneficia de informații suficiente;

               8.

               încălcarea principiilor instituite de Curte în cauza C-294/83.


title: Cauza T-209/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 21 iunie 2011 — MB System/Comisia ( „Măsuri provizorii — Ajutor de stat — Obligație de recuperare — Cerere de suspendare a executării — Urgență — Evaluare comparativă a intereselor” )

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/33

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 21 iunie 2011 — MB System/Comisia
   (Cauza T-209/11 R)
   (Măsuri provizorii - Ajutor de stat - Obligație de recuperare - Cerere de suspendare a executării - Urgență - Evaluare comparativă a intereselor)
   2011/C 252/77
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: MB System GmbH & Co. KG (Nordhausen, Germania) (reprezentanți: G. Brüggen, M. Ackermann și C. Geiert, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher și T. Maxian Rusche, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare parțială a Deciziei C(2010) 8289 final a Comisiei din 14 decembrie 2010 privind ajutorul de stat C 38/2005 (ex NN 52/2004) acordat de Germania în favoarea grupului Biria

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-304/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 septembrie 2016 [cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London – Regatul Unit] – Secretary of State for the Home Department/CS (Trimitere preliminară — Cetățenia Uniunii — Articolul 20 TFUE — Resortisant al unui stat terț care are în întreținere un copil mic, cetățean al Uniunii — Drept de ședere în statul membru al cărui resortisant este copilul — Condamnări penale ale părintelui copilului — Decizie de îndepărtare a părintelui având drept consecință îndepărtarea indirectă a copilului în cauză)

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 septembrie 2016 [cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London – Regatul Unit] – Secretary of State for the Home Department/CS
   (Cauza C-304/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Cetățenia Uniunii - Articolul 20 TFUE - Resortisant al unui stat terț care are în întreținere un copil mic, cetățean al Uniunii - Drept de ședere în statul membru al cărui resortisant este copilul - Condamnări penale ale părintelui copilului - Decizie de îndepărtare a părintelui având drept consecință îndepărtarea indirectă a copilului în cauză))
   (2016/C 419/03)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Secretary of State for the Home Department

      Pârâtă: CS

      Dispozitivul

   Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru prin care se impune expulzarea de pe teritoriul acestui stat membru către un stat terț a unui resortisant al unui astfel de stat, care a făcut obiectul unei condamnări penale, în condițiile în care acesta exercită efectiv autoritatea părintească în privința unui copil mic, resortisant al acestui stat membru, în care locuiește de la naștere fără să își fi exercitat dreptul de liberă circulație, atunci când expulzarea persoanei interesate ar impune acestui copil să părăsească teritoriul Uniunii Europene, privându-l astfel de beneficiul efectiv al esenței drepturilor sale ca cetățean al Uniunii. Cu toate acestea, în împrejurări excepționale, un stat membru poate adopta o măsură de expulzare cu condiția ca ea să se întemeieze pe conduita respectivului resortisant al unui stat terț, care trebuie să constituie o amenințare reală, prezentă și suficient de gravă care aduce atingere unui interes fundamental al societății acestui stat membru, și să se bazeze pe luarea în considerare a diferitor interese implicate, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.

      (1)  JO C 315, 15.9.2014.


title: Cauza T-701/15: Hotărârea Tribunalului din 19 ianuarie 2017 – Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (LUBELSKA) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene LUBELSKA — Marcă națională verbală anterioară Lubeca — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Nivel de atenție a publicului — Similitudine a semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/26

         Hotărârea Tribunalului din 19 ianuarie 2017 – Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (LUBELSKA)
   (Cauza T-701/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene LUBELSKA - Marcă națională verbală anterioară Lubeca - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Nivel de atenție a publicului - Similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 063/36)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Stock Polska sp. z o.o. (Varșovia, Polonia) (reprezentant: T. Gawrylczyk, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Rajh, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Lass & Steffen GmbH Wein- und Spirituosen-Import (Lübeck, Germania) (reprezentant: R. Kunz-Hallstein, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 24 septembrie 2015 (cauza R 1788/2014-5), referitoare la o procedură de opoziție între Lass & Steffen Wein- und Spirituosen Import și Stock Polska

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Stock Polska sp. z.o.o. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza F-109/15: Acțiune introdusă la 28 iulie 2015 – ZZ/Parlamentul European

text:
               5.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/36

         Acțiune introdusă la 28 iulie 2015 – ZZ/Parlamentul European
   (Cauza F-109/15)
   (2015/C 328/33)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: C. Wolff, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu acorda reclamantei indemnizaţia de instalare

      Concluziile reclamantului(ei)

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei şefului de unitate „Drepturi şi remuneraţii” din 12 decembrie 2014, precum şi decizia pârâtei din 20 aprilie 2015,

               —

               obligarea pârâtei la plata unei indemnizaţii de instalare de 21  688,20 euro plus dobânda legală calculată de la data depunerii cererii,

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-147/09: Ordonanța președintelui Curții din 29 aprilie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Wien — Austria) — Ronald Seunig/Maria Hölzel

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/30

         Ordonanța președintelui Curții din 29 aprilie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Wien — Austria) — Ronald Seunig/Maria Hölzel
   (Cauza C-147/09) (1)

   ()
   2010/C 234/51
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza T-154/13: Ordonanța Tribunalului din 10 decembrie 2013 — Jiangsu Jiasheng Photovoltaic Technology/Comisia

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/45

         Ordonanța Tribunalului din 10 decembrie 2013 — Jiangsu Jiasheng Photovoltaic Technology/Comisia
   (Cauza T-154/13) (1)

   2014/C 45/81
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza C-319/15: Ordonanța Curții (Camera a doua) din 23 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour administrative d'appel de Paris - Franța) - Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited/Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique (Trimitere preliminară — Nepronunţare asupra fondului)

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/13

         Ordonanța Curții (Camera a doua) din 23 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour administrative d'appel de Paris - Franța) - Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited/Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique
   (Cauza C-319/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Nepronunţare asupra fondului))
   (2016/C 260/17)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour administrative d'appel de Paris

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited

      Pârât: Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique

      Dispozitivul

   Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cererii de decizie preliminară formulate de cour administrative d’appel de Paris (Franța), prin decizia din 22 iunie 2015.

      (1)  JO C 279, 24.8.2015.


title: Cauza C-379/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Principiul general al răspunderii statelor membre pentru încălcarea dreptului Uniunii de către una dintre instanțele lor care judecă în ultimă instanță — Excluderea oricărei răspunderi a statului pentru interpretarea normelor de drept sau pentru aprecierea elementelor de fapt și a probelor efectuată de o instanță care judecă în ultimă instanță — Limitare, de către legiuitorul național, a răspunderii statului la cazurile de dol sau de culpă gravă comise de o asemenea instanță)

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/14

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană
      (Cauza C-379/10) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Principiul general al răspunderii statelor membre pentru încălcarea dreptului Uniunii de către una dintre instanțele lor care judecă în ultimă instanță - Excluderea oricărei răspunderi a statului pentru interpretarea normelor de drept sau pentru aprecierea elementelor de fapt și a probelor efectuată de o instanță care judecă în ultimă instanță - Limitare, de către legiuitorul național, a răspunderii statului la cazurile de dol sau de culpă gravă comise de o asemenea instanță)
      (2012/C 25/21)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro și M. Nolin, agenți)

         Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent și G. De Bellis, avvocato dello Stato)

         Obiectul

      Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea principiului general al răspunderii statelor membre pentru încălcarea dreptului Uniunii de către una dintre instanțele lor care judecă în ultimă instanță — Răspundere limitată doar la cazurile de dol sau culpă gravă.

         Dispozitivul

                  1.

                  Republica Italiană,

                              —

                              prin faptul că exclude orice răspundere a statului italian pentru prejudiciile cauzate particularilor prin încălcarea dreptului Uniunii comisă de o instanță națională care judecă în ultimă instanță atunci când această încălcare rezultă dintr-o interpretare a normelor de drept sau dintr-o apreciere a faptelor și a probelor efectuată de acea instanță și

                              —

                              prin faptul că limitează această răspundere doar la cazurile de dol sau de culpă gravă,

                        în conformitate cu articolul 2 alineatele 1 și 2 din Legea nr. 117 privind repararea prejudiciilor cauzate în exercițiul funcțiilor jurisdicționale și răspunderea civilă a magistraților [legge n. 117 (sul) risarcimento dei danni cagionati nell’ esercizio delle funzioni giudiziarie e responsabilità civile dei magistrati] din 13 aprilie 1988, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul principiului general al răspunderii statelor membre pentru încălcarea dreptului Uniunii de către una dintre instanțele lor care judecă în ultimă instanță.

                  2.

                  Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 301, 6.11.2010.


title: Cauza F-88/14: Acțiune introdusă la 2 septembrie 2014 – ZZ şi alţii/Comisia

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/48

         Acțiune introdusă la 2 septembrie 2014 – ZZ şi alţii/Comisia
   (Cauza F-88/14)
   (2015/C 007/55)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanţi: ZZ şi alţii (reprezentant: Sébastien Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Declararea inaplicabilității articolului 6 din anexa X la Statutul funcționarilor, astfel cum a fost modificat prin articolul 1 punctul 70 din Regulamentul nr. 1023/2013, în măsura în care reduce numărul de zile de concediu ale reclamanților, începând de la 1 ianuarie 2014 și, pe de altă parte, anularea deciziilor individuale prin care li se reduce numărul de zile de concediu.

      Concluziile reclamanţilor

               —

               Declararea ca nelegal a articolului 6 din anexa X la statut;

               —

               anularea deciziilor prin care se reduce concediul anual al reclamanților începând din 2014;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-128/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 ianuarie 2017 – Regatul Spaniei/ Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare — Pescuit — Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 — Regulamentul (UE) nr. 1367/2014 — Validitate — Posibilități de pescuit — Abordare precaută — Principiul stabilității relative a activităților de pescuit — Principiul proporționalității — Principiul egalității de tratament — Grenadier de piatră și grenadier]

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 ianuarie 2017 – Regatul Spaniei/ Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-128/15) (1)

   ([Acțiune în anulare - Pescuit - Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 - Regulamentul (UE) nr. 1367/2014 - Validitate - Posibilități de pescuit - Abordare precaută - Principiul stabilității relative a activităților de pescuit - Principiul proporționalității - Principiul egalității de tratament - Grenadier de piatră și grenadier])
   (2017/C 063/02)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: A. Rubio González și L. Banciella Rodríguez-Miñón, agenți]

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Westerhof Löfflerová, A. de Gregorio Merino și F. Florindo Gijón, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, I. Galindo Martín și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 155, 11.5.2015.


title: Cauza C-287/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Contracte de achiziții publice — Directiva 2004/17/CE — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale — Transpunere incorectă sau incompletă — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-287/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Contracte de achiziții publice - Directiva 2004/17/CE - Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale - Transpunere incorectă sau incompletă - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2009/C 141/06
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Stromsky, D. Kukovec și M. Konstantinidis, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: D. Haven și J.-C. Halleux, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 134, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 3)

      Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că:

                           —

                           nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a transpune în mod complet și corect articolul 1 alineatul (2) litera (b), litera (c) al doilea paragraf și litera (d), articolul 1 alineatul (13) al doilea paragraf, articolul 14 alineatul (4), articolul 17 alineatul (10) literele (a) și (c), articolul 34 alineatul (8), articolul 36 alineatul (2), articolul 39 alineatul (2), articolul 45 alineatul (1) și alineatul (3) literele (a) și (c), articolul 48 alineatele (1)-(4) și alineatul (6) litera (c), articolul 49 alineatul (2) a doua liniuță și alineatele (3)-(5), articolul 50 alineatul (1) primul paragraf litera (c), articolul 52 alineatul (1), articolul 57 alineatul (1) al doilea paragraf literele (d) și (e) și alineatul (3) prima teză, precum și articolul 65 alineatul (2) din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și

                           —

                           nu a adoptat, în termenul prevăzut, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma articolului 9, articolului 34 alineatul (2), articolului 52 alineatul (3) și articolului 57 alineatul (3) teza a doua din Directiva 2004/17,

                     Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acesteia.

               2)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza C-283/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 noiembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Înalta Curte de Casație și Justiție — România) — Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)/Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U.C.M.R. — A.D.A (Apropierea legislațiilor — Drepturi de autor și drepturi conexe — Directiva 2001/29/CE — Articolul 3 — Noțiunea „comunicare a unei opere către un public care este prezent în locul de proveniență a comunicării” — Difuzarea de opere muzicale în prezența publicului, fără plata către organismul de gestiune colectivă a drepturilor de autor a remunerației corespunzătoare acestor drepturi — Încheierea de contracte de cesiune a drepturilor patrimoniale cu autorii operelor — Domeniu de aplicare al Directivei 2001/29)

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/10

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 noiembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Înalta Curte de Casație și Justiție — România) — Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)/Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U.C.M.R. — A.D.A
      (Cauza C-283/10) (1)

      (Apropierea legislațiilor - Drepturi de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Articolul 3 - Noțiunea „comunicare a unei opere către un public care este prezent în locul de proveniență a comunicării” - Difuzarea de opere muzicale în prezența publicului, fără plata către organismul de gestiune colectivă a drepturilor de autor a remunerației corespunzătoare acestor drepturi - Încheierea de contracte de cesiune a drepturilor patrimoniale cu autorii operelor - Domeniu de aplicare al Directivei 2001/29)
      (2012/C 25/15)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)

         Pârâte: Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U.C.M.R. — A.D.A

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Înalta Curte de Casație și Justiție — Interpretarea articolului 3 primul paragraf din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230) — Difuzarea de opere muzicale în prezența publicului, fără plata către organismul de gestiune colectivă a drepturilor de autor a cotei-părți corespunzătoare acestor drepturi — Încheierea de contracte de cesiune a drepturilor patrimoniale cu autorii operelor respective — Noțiunea „comunicare a unei opere către un public care este prezent în locul de proveniență a comunicării” — Domeniu de aplicare al directivei menționate

         Dispozitivul

      Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională și în special articolul 3 alineatul (1) din aceasta trebuie interpretate în sensul că au în vedere doar comunicarea către un public care nu este prezent în locul de proveniență a comunicării, cu excluderea oricărei comunicări a unei opere realizate direct, făcută într-un loc deschis publicului, prin orice modalitate publică de execuție ori de prezentare directă a operei.

         (1)  JO C 234, 28.08.2010.


title: Cauza T-244/13: Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2014 – Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica/Comisia ( „Acțiune în anulare — Mediu — Directiva 94/62/CE — Ambalaje și deșeuri de ambalaje — Directiva 2013/2/UE — Rolele, tuburile și cilindrii în jurul cărora este înfășurat un material flexibil — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate” )

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/58

         Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2014 – Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica/Comisia
   (Cauza T-244/13) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Mediu - Directiva 94/62/CE - Ambalaje și deșeuri de ambalaje - Directiva 2013/2/UE - Rolele, tuburile și cilindrii în jurul cărora este înfășurat un material flexibil - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate”))
   2014/C 315/98
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica, SL (Madrid, Spania) (reprezentanți: J.-M. Leprêtre și N. Chahid-Nouraï, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și J.-F. Brakeland, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Directivei 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 de modificare a anexei I la Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (JO L 37, p. 10), întrucât Comisia a înscris rolele, tuburile și cilindrii în jurul cărora este înfășurat un material flexibil, cu excepția celor destinate a fi părți ale unor echipamente de producție și care nu se utilizează cu scopul de a prezenta un produs ca unitate de vânzare pe lista exemplelor de produse care ilustrează aplicarea criteriilor care precizează noțiunea „ambalaj”

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica, SL la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza T-342/09: Ordonanța Tribunalului din 2 decembrie 2011 — Bard/OAPI — Braun Melsungen (PERFIX)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/42

         Ordonanța Tribunalului din 2 decembrie 2011 — Bard/OAPI — Braun Melsungen (PERFIX)
   (Cauza T-342/09) (1)

   2012/C 32/83
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 256, 24.10.2009.


title: Cauza F-59/07: Acțiune introdusă la 15 iunie 2007 — Feral/Comitetul Regiunilor

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/51

         Acțiune introdusă la 15 iunie 2007 — Feral/Comitetul Regiunilor
   (Cauza F-59/07)
   (2007/C 199/99)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Pierre-Alexis Feral (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

      Pârât: Comitetul Regiunilor al Uniunii Europene (CR)
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei din 26 iulie 2006 a directorului administrației și a secretarului general al CR de recuperare a sumelor plătite reclamantului cu titlu de coeficient corector al părții din remunerația sa transferate în Franța între martie 2003 și mai 2005;

               —

               anularea deciziei din 4 decembrie 2006 a directorului administrației CR prin care se stabilește această sumă la 3 600,16 EUR;

               —

               obligarea CR la rambursarea către reclamant a sumei de 3 600,16 EUR, majorată cu dobânzi de întârziere cu rata de 8 % pe an, de la data recuperării până la plata integrală;

               —

               obligarea CR la plata către reclamant a sumei care i-ar fi trebuit plătită cu titlu de coeficient corector asupra părții din remunerația sa care ar fi trebuit transferată în Franța din iunie 2005, majorată cu dobânzi de întârziere cu rata de 8 % pe an, de la data recuperării până la plata integrală;

               —

               obligarea CR la reluarea, de la data hotărârii ce se va pronunța, a transferului unei părți din remunerația reclamantului către Franța, cu coeficientul corector aplicabil acestei țări;

               —

               obligarea CR la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 85 din Statutul funcționarilor Comunităților Europene (denumit în continuare „statutul”), a articolului 2 al doilea paragraf ultima liniuță din reglementarea de stabilire a modalităților privind transferul unei părți din remunerația funcționarilor Comunității Europene (denumită în continuare, „reglementarea comună”) și a punctelor 2 și 4 din Concluziile nr. 204/92 din 3 decembrie 1992 ale șefilor administrației. În opinia reclamantului, CR nu ar fi trebuit să considere că reclamantul nu este îndreptățit la transferul unei părți din remunerația sa în Franța, în contul de economii pentru locuință (denumit în continuare CEL), în temeiul articolului 17 alineatul (2) din anexa VII la statut, din cauza suprimării plafonului pentru acest cont prin efectuarea de plăți pe un cont de economii. În particular, reclamantul arată că reglementarea comună nu impune ca transferurile să corespundă unor plăți obligatorii și că această suprimare a plafonului corespunde unei practici bancare constante, în conformitate cu reglementarea franceză a CEL, la care fac trimitere concluziile șefilor administrației.
   Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 85 din statut, în sensul că CR a considerat că neregularitatea transferurilor în cauză era atât de evidentă încât reclamantul avea cunoștință de acest fapt sau, cel puțin, trebuia să aibă cunoștință, dată fiind calificarea sa de jurist. În acest sens, reclamantul consideră că: i) având în vedere concluziile șefilor administrației, CEL pe care l-a subscris părea să corespundă noțiunii de CEL vizate de reglementarea comună; ii) operațiunea de suprimare a plafonului la care a recurs părea conformă acestei reglementări; iii) dosarul său părea complet și conform reglementării, ca urmare a controalelor care au avut loc în decembrie 2003 și în decembrie 2004; iv) accesul său la dosarul său personal fiind limitat, acesta nu era în măsură să consulte documentele necesare pentru a controla regularitatea transferurilor.


title: Cauza T-466/11: Ordonanța Tribunalului din 19 octombrie 2012 — Ellinika Nafpigeia și Hoern/Comisia ( „Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Construcții navale — Ajutoare acordate de autoritățile elene unui șantier naval — Măsuri de executare a deciziei Comisiei prin care se constată incompatibilitatea ajutoarelor și prin care se dispune recuperarea acestora — Inadmisibilitate” )

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/46

         Ordonanța Tribunalului din 19 octombrie 2012 — Ellinika Nafpigeia și Hoern/Comisia
   (Cauza T-466/11) (1)

   (Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Construcții navale - Ajutoare acordate de autoritățile elene unui șantier naval - Măsuri de executare a deciziei Comisiei prin care se constată incompatibilitatea ajutoarelor și prin care se dispune recuperarea acestora - Inadmisibilitate)
   2013/C 26/91
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamante: Ellinika Nafpigeia AE (Skaramagka, Grecia) și 2. Hoern Beteiligungs GmbH (Kiel, Germania) (reprezentanți: K Chrysogonos și A. Mitsis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și M. Konstantinidis, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a scrisorii C(2010) 8274 final a Comisiei din 1 decembrie 2010 privind „Ajutorul de stat CR 16/2004 — executarea deciziei negative și recuperarea ajutoarelor de stat acordate societății [Ellinika Nafpigeia AE] — invocarea de către Grecia a articolului 346 alineatul (1) litera (b) TFUE și procedura în temeiul articolului 348 alineatul (1) TFUE”, astfel cum este completată de documentele și de celelalte elemente din dosar despre care reclamantele au luat la cunoștință parțial în iunie 2011

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție formulate de Nafpigikes kai viomichanikes epicheiriseis Elefsinas.

               3.

               Obligă Ellinika Nafpigeia AE și 2. Hoern Beteiligungs GmbH la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisia Europeană.

               4.

               Nafpigikes kai viomichanikes epicheiriseis Elefsinas, intervenient, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 331, 12.11.2011.


title: Cauza C-150/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Plata cu întârziere a resurselor proprii — Dobânzi de întârziere datorate — Reguli de contabilizare — Regim ATA)

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-150/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Plata cu întârziere a resurselor proprii - Dobânzi de întârziere datorate - Reguli de contabilizare - Regim ATA)
   (2009/C 69/06)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Wilms și M. Afonso, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, J. A. Anjos și C. Guerra Santos, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 2, a articolului 6 alineatul (2), a articolelor 9, 10 și 11 din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de punere în aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind resursele proprii ale Comunităților (JO L 155, p. 1) — Refuzul de a plăti dobânzi de întârziere în cazul plății tardive a resurselor proprii în cadrul regimului ATA — Reguli de contabilizare
   Dispozitivul

               1)

               Prin refuzul de a plăti Comisiei Europene dobânzi de întârziere datorate în cazul plății tardive a resurselor proprii în cadrul regimului ATA, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile are îi revin în temeiul articolului 2, al articolului 6 alineatul (2), al articolelor 9, 10 și 11 din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de punere în aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind resursele proprii ale Comunităților.

               2)

               Respinge acțiunea pentru restul motivelor.

               3)

               Republica Portugheză suportă, în afara propriilor cheltuieli de judecată, trei pătrimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Comunităților Europene.

               4)

               Comisia Comunităților Europene suportă restul propriilor cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 117, 26.5.2007.


title: Cauza T-93/16: Acțiune introdusă la 26 februarie 2016 – Rheinmetall Waffe Munition/EUIPO (VANGUARD)

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/43

         Acțiune introdusă la 26 februarie 2016 – Rheinmetall Waffe Munition/EUIPO (VANGUARD)
   (Cauza T-93/16)
   (2016/C 136/59)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Rheinmetall Waffe Munition GmbH (Südheide, Germania) (reprezentanţi: J. Schmidt, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii „VANGUARD” – cererea de înregistrare nr. 11 166 003

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 19 noiembrie 2015 în cauza R 69/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-679/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 17 decembrie 2015 – Ultra-Brag AG/Hauptzollamt Lörrach

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 17 decembrie 2015 – Ultra-Brag AG/Hauptzollamt Lörrach
   (Cauza C-679/15)
   (2016/C 111/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Baden-Württemberg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Ultra-Brag AG

      Pârât: Hauptzollamt Lörrach

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 202 alineatul (3) prima liniuță din Codul vamal [Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar – denumit în continuare „Codul vamal”] (1) – trebuie interpretat în sensul că o persoană juridică care introduce mărfuri pe teritoriul Uniunii devine debitor vamal în sensul articolului 202 alineatul (3) prima liniuță din Codul vamal, în cazul în care la originea introducerii ilegale a mărfurilor se află un angajat al său care nu are calitatea de reprezentat legal, dar care acționează în cadrul atribuțiilor sale de serviciu?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
               Articolul 202 alineatul (3) a doua liniuță din Codul vamal trebuie interpretat în sensul că:

                           a)

                           o persoană juridică participă la o introducere ilegală (chiar și) atunci când, un angajat al acesteia, care nu este reprezentantul său legal, acționând în cadrul atribuțiilor sale de serviciu, a contribuit la această introducere și

                           b)

                           în cazul persoanelor juridice care au participat la introducerea ilegală, elementul subiectiv necesar pentru aplicarea dispoziției „știa sau ar fi trebuit să știe în mod normal” trebuie să fie apreciat în raport cu persoana fizică însărcinată cu respectiva operațiune în cadrul persoanei juridice chiar și atunci când nu este vorba despre reprezentantul legal al acesteia?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima sau la a doua întrebare preliminară:
               Articolul 212a din Codul vamal trebuie interpretat în sensul că, în cazul persoanelor juridice, la aprecierea aspectului dacă comportamentul persoanei vizate implică manevre dolosive sau neglijență manifestă trebuie să se ia în considerare numai comportamentul persoanei juridice, respectiv al organelor sale de conducere, sau trebuie să i se impute comportamentul unei persoane fizice care are calitatea de angajat al său și care efectuează această operațiune în cadrul exercitării atribuțiilor sale?

      (1)  JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58


title: Cauza T-479/16: Acțiune introdusă la 30 august 2016 – Colgate-Palmolive/EUIPO (AROMASENSATIONS)

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/22

         Acțiune introdusă la 30 august 2016 – Colgate-Palmolive/EUIPO (AROMASENSATIONS)
   (Cauza T-479/16)
   (2016/C 383/31)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Colgate-Palmolive Co. (New York, New York, Statele Unite) (reprezentanți: M. Zintler, A. Stolz, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii care cuprinde elementul verbal „AROMASENSATIONS” – cererea de înregistrare nr. 14 198 824.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO 6 iunie 2016 în cauza R 2482/2015-2.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care respinge calea de atac în măsura în care aceasta se întemeiază pe articolul 7 alineatul (1) litera (b);

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea principiilor egalității de tratament și bunei administrări.


title: Cauza T-182/13: Acțiune introdusă la 28 martie 2013 — Moallem Insurance/Consiliul

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/19

         Acțiune introdusă la 28 martie 2013 — Moallem Insurance/Consiliul
   (Cauza T-182/13)
   2013/C 164/35
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Moallem Insurance Co. (Teheran, Iran) (reprezentant: D. Luff, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea punctului 18 din anexa la Decizia 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 356, p. 71);

               —

               anularea punctului 18 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 356, p. 55);

               —

               declararea articolului 12 din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 (1) și a articolului 35 din Regulamentul nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 (2) ca fiind inaplicabile reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Curtea este competentă să exercite controlul atât asupra punctului 21 secțiunea B din anexa la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului, cât și asupra punctului 21 secțiunea B din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului, precum și asupra Deciziei din 28 octombrie 2010 și asupra conformității acestora cu principiile generale ale dreptului Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că motivul specific pentru înscrierea pe listă a Moallem este greșit și că nu sunt întrunite cerințele articolului 20 alineatul (1) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului [astfel cum a fost modificat ulterior prin articolul 1 alineatul (7) din Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012, prin articolul 1 alineatul (8) din Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2012 și prin articolul 1 alineatul (2) din Decizia 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012] și ale articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 267/2002 al Consiliului [astfel cum a fost modificat ulterior prin articolul 1 alineatul (11) din Regulamentul nr. 1263/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012].

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Decizia 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 nu sunt motivate suficient. Acestea încalcă dreptul la apărare al Moallem și dreptul său la un proces echitabil, întrucât Consiliul nu a răspuns niciodată la scrisoarea societății Moallem din 6 februarie 2013 și acesteia nu i s-a acordat acces la dosarul Consiliului.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Consiliul a încălcat articolul 24 alineatele (3) și (4) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului și articolul 46 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 267/2012 al Consiliului. Articolul 24 alineatul (3) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului și articolul 46 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului impun Consiliului să comunice și să notifice decizia sa, inclusiv motivele înscrierii pe listă, iar articolul 24 alineatul (4) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului și articolul 46 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului prevăd o reexaminare a deciziei în cazul în care sunt prezentate observații.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că la evaluarea situației societății Moallem, Consiliul a încălcat principiul bunei administrări.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că la evaluarea situației societății Moallem, Consiliul a încălcat principiul încrederii legitime.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că articolul 12 din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului și articolul 35 din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 nu ar trebui să se aplice Moallem, întrucât încalcă principiul proporționalității, prevăzut la articolul 5 alineatul (4) din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE).

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului, cu modificările ulterioare, pe baza căruia a fost adoptată Anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 atacată, încalcă articolul 215 alineatele (2) și (3) TFUE, în calitate de temei legal al acestuia, precum și articolul 40 TUE.

               9.

               Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Decizia 2010/413/PESC a Consiliului și Regulamentul (UE) nr. 267/2002 al Consiliului au fost adoptate cu încălcarea principiilor egalității și nediscriminării.

      (1)  Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1).


title: Cauza T-72/12: Acțiune introdusă la 17 februarie 2012 — Bank Mellat/Consiliul

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/28

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2012 — Bank Mellat/Consiliul
   (Cauza T-72/12)
   2012/C 109/58
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Mellat (Teheran, Iran) (reprezentanți: S. Zaiwalla, P. Reddy și F. Zaiwalla, Solicitors, M. Brindle, QC și R. Blakeley, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului să dispună:

               —

               Anularea Deciziei 2011/783/PESC (1) a Consiliului și a Regulamentului de punere în aplicare nr. 1245/2011 (2) al Consiliului, în măsura în care se aplică reclamantei;

               —

               Declararea ca inaplicabile în privința sa a articolului 19 alineatul (1) litera (b) și a articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC (3) a Consiliului precum și a articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 961/2010 (4) al Consiliului.

               —

               Că articolul 60 alineatul (2) din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene nu se aplică anulării desemnării reclamantei; și

               —

               Obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se invocă faptul că nu sunt întrunite, în privința reclamantei, criteriile de fond pentru desemnarea în temeiul Deciziei 2010/413/PESC și al Regulamentului nr. 961/2010, și/sau că pârâtul a săvârșit o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește stabilirea existenței sau a inexistenței acelor criterii la momentul reexaminării desemnării reclamantei.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se invocă o încălcare a drepturilor de proprietate ale reclamantei și a principiului proporționalității ca urmare a desemnării permanente a reclamantei.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se susține că prin menținerea desemnării sale, pârâtul a încălcat cerințele procedurale privind: (i) motivarea corespunzătoare; și (ii) respectarea dreptului la apărare și a dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se invocă necesitatea admiterii prezentei acțiuni în măsura în care cererea reclamantei din cauza T-496/10 Bank Mellat/Consiliul va fi admisă.

      (1)  Decizia 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 71).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 11).

      (3)  Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1).


title: Cauza T-197/12: Acțiune introdusă la 9 mai 2012 — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones/OAPI — MIP Metro (METRO)

text:
               14.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/9

         Acțiune introdusă la 9 mai 2012 — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones/OAPI — MIP Metro (METRO)
   (Cauza T-197/12)
   2012/C 209/15
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (Barcelona, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 martie 2012 în cauza R 2440/2010-1;

               —

               în subsidiar și numai în cazul în care primul capăt de cerere ar fi respins, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 martie 2012 în cauza R 2440/2010-1;

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă în culori „METRO”, printre altele, pentru servicii din clasa 36 — cerere de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 7585045

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea mărcii comunitare nr. 7111974 a mărcii figurative în culori „GRUPOMETROPOLIS”, pentru servicii din clasa 36

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 6 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale; încălcarea articolelor 75 și 76 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului; încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului


title: Cauza T-307/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 decembrie 2007 — Pagliacci/Comisia Comunităților Europene ( Funcționari — Concurs general — Neînscriere pe lista de rezervă — Încălcarea anunțului de concurs — Diplome și experiență profesională cerute )

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/40

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 decembrie 2007 — Pagliacci/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-307/04) (1)

   („Funcționari - Concurs general - Neînscriere pe lista de rezervă - Încălcarea anunțului de concurs - Diplome și experiență profesională cerute’)
   (2008/C 22/72)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Carlo Pagliacci (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, ulterior F. Schiaudone, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și H. Tserepa-Lacombe, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a deciziei comisiei de evaluare a concursului COM/A/1/02, prin care se acordă reclamantului o notă insuficientă la examene pentru a fi înscris pe lista candidaților care au reușit.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia comisiei de evaluare a concursului COM/A/1/02, prin care se acordă domnului Carlo Pagliacci o notă insuficientă la examene pentru a fi înscris pe lista candidaților care au reușit.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 262, 14.5.2005.


title: Cauza T-55/08: Acțiune introdusă la 5 februarie 2008 — UEFA/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/28

         Acțiune introdusă la 5 februarie 2008 — UEFA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-55/08)
   (2008/C 107/48)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Uniunea Asociațiilor Europene de Fotbal (UEFA) (Nyon, Elveția) (reprezentanți: A. Bell și K. Learoyd, Solicitors)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei contestate, în măsura în care prin aceasta se aprobă ca problemă de drept comunitar înscrierea întregii finale a Campionatului European de Fotbal (EURO) în lista elaborată de Regatul Unit; și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor ale UEFA, legate de această acțiune.

         Motivele și principalele argumente
   În temeiul articolului 3a din Directiva 89/552/CEE (1), un stat membru poate stabili o listă de evenimente sportive sau de altă natură, care sunt considerate evenimente de „o importanță majoră pentru societate”. Evenimentele de pe listă nu pot face obiectul unor drepturi exclusive de emisie care ar împiedica o parte substanțială a publicului din acel stat membru să vizioneze evenimentul în direct sau înregistrat la televiziunea gratuită.
   Reclamanta solicită anularea Deciziei 2007/730/CE a Comisiei din 16 octombrie 2007 (2) în care Comisia a declarat că lista elaborată de Regatul Unit în temeiul articolului 3a alineatul (1) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului, prin care se înscrie întreaga finală a Campionatului European de Fotbal — EURO, este compatibilă cu dreptul comunitar.
   În susținerea acțiunii formulate, reclamanta arată că decizia Comisiei:

               —

               nu a fost adoptată conform unei proceduri clare și transparente, astfel cum se impune în temeiul articolului 3a alineatul (1) din Directiva 89/552/CEE;

               —

               nu este suficient motivată;

               —

               se bazează pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care Comisia a decis că meciurile în care nu este implicată nicio echipă națională în EURO ar putea fi considerate ca evenimente de importanță majoră pentru societatea din Regatul Unit;

               —

               nu conține nicio analiză corectă a dreptului concurenței sau a liberei circulații a serviciilor și duce la o denaturare disproporționată și nejustificată a concurenței pe piața relevantă și la o restricție la libera prestație a serviciilor de emisie;

               —

               încalcă drepturile de proprietate ale reclamantei în măsura în care duce la o restricție a modului în care aceasta poate comercializa drepturile de emisie a EURO;

               —

               încalcă principiul proporționalității, deoarece nu este nici corespunzătoare, nici necesară pentru obiectivele pe care afirmă că le urmărește; și

               —

               încalcă principiul egalității de tratament deoarece creează reclamantei un dezavantaj în comparație cu alți deținători de drepturi.

      (1)  Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO 1989, L 298, p. 23, Ediție specială 06/vol. 01, p. 215).

      (2)  Decizia 2007/730/CE a Comisiei din 16 octombrie 2007 privind compatibilitatea cu dreptul comunitar a măsurilor luate de Regatul Unit în temeiul articolului 3a alineatul (1) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO 2007 L 295, p. 12).


title: Cauza T-529/15: Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2016 – Intesa Sanpaolo/EUIPO (START UP INITIATIVE) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative START UP INITIATIVE — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/32

         Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2016 – Intesa Sanpaolo/EUIPO (START UP INITIATIVE)
   (Cauza T-529/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative START UP INITIATIVE - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2017/C 038/43)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Intesa Sanpaolo SpA (Torino, Italia) (reprezentanți: P. Pozzi și F. Braga, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: inițial P. Bullock, ulterior L. Rampini, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 29 iunie 2015 (cauza R 2777/2014-1), privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ START UP INITIATIVE ca marcă a Uniunii Europene.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Intesa Sanpaolo SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 371, 9.11.2015.


title: Cauza F-68/09: Acțiune introdusă la 24 iulie 2009 — Barbin/Parlamentul European

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/43

         Acțiune introdusă la 24 iulie 2009 — Barbin/Parlamentul European
   (Cauza F-68/09)
   2009/C 220/91
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Florence Barbin (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri din 10 noiembrie 2008 de a nu promova reclamanta în gradul AD 12 în cadrul exercițiului de promovare 2006

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Parlamentului European de a nu promova reclamanta în gradul AD 12 în cadrul exercițiului de promovare 2006;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-131/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 aprilie 2008 — Rykiel création et diffusion de modèles/OAPI — Cuadrado (SONIA SONIA RYKIEL) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative SONIA SONIA RYKIEL — Marcă națională verbală anterioară SONIA — Motiv relativ de refuz — Utilizarea serioasă a mărcii — Articolul 43 alineatele (2) și (3), din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/16

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 aprilie 2008 — Rykiel création et diffusion de modèles/OAPI — Cuadrado (SONIA SONIA RYKIEL)
   (Cauza T-131/06) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative SONIA SONIA RYKIEL - Marcă națională verbală anterioară SONIA - Motiv relativ de refuz - Utilizarea serioasă a mărcii - Articolul 43 alineatele (2) și (3), din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 158/24)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Sonia Rykiel création et diffusion de modèles (Paris, Franța) (reprezentanți: E. Baud și S.Strittmatter, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Cuadrado, SA (Sevilla, Spania)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 30 ianuarie 2006 (cauza R 329/2005-1) privind o procedură de opoziție între Cuadrado, SA și Sonia Rykiel création et diffusion de modèles.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 30 ianuarie 2006 (cauza R 329/2005-1).

               2)

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006.


title: Cauza C-582/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Salerno (Italia) la 16 noiembrie 2016 – Procedură penală împotriva lui Alfonso Consalvo

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Salerno (Italia) la 16 noiembrie 2016 – Procedură penală împotriva lui Alfonso Consalvo
   (Cauza C-582/16)
   (2017/C 195/11)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Salerno

      Partea din procedura principală

   Alfonso Consalvo
   Prin Ordonanța din 4 aprilie 2017, Curtea (Camera a șaptea) a declarat:

               1)

               Articolele 49 și 56 TFUE, precum și principiile egalității de tratament și efectivității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale privind jocurile de noroc, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede organizarea unei noi proceduri de cerere de ofertă pentru acordarea de concesiuni cu o durată mai mică decât cea a concesiunilor atribuite anterior, ca urmare a unei reorganizări a sistemului printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare a concesiunilor.

               2)

               Articolele 49 și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale restrictive, precum cea în discuție în litigiul principal, care impune concesionarului de jocuri de noroc obligația de a ceda cu titlu gratuit, la încetarea activității în urma expirării perioadei de concesiune, folosința bunurilor materiale și imateriale deținute în proprietate și care constituie rețeaua de gestionare și de colectare a jocului, în măsura în care această restricție depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului urmărit efectiv de această dispoziție, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.


title: Cauza T-155/17: Acțiune introdusă la 9 martie 2017 – Van Haren Schoenen/Comisia

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/37

         Acțiune introdusă la 9 martie 2017 – Van Haren Schoenen/Comisia
   (Cauza T-155/17)
   (2017/C 129/56)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Van Haren Schoenen BV (Waalwijk, Țările de Jos) (reprezentanți: A. Willems, S. De Knop și M. Meulenbelt, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității prezentei acțiuni;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/2257 al Comisiei din 14 decembrie 2016 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și produse de Chengdu Sunshine Shoes Co. Ltd., Foshan Nanhai Shyang Yuu Footwear Ltd. și Fujian Sunshine Footwear Co. Ltd., precum și de punere în aplicare a hotărârii Curții de Justiție în cauzele conexate C-659/13 și C-34/14; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive. Motivele invocate sunt identice cu cele invocate în cauza T-154/17, Deichmann/Comisia.


title: Cauza T-231/00: Ordonanța Tribunalului din 12 decembrie 2012 — Adriatica di Navigazione și Comitato „Venezia Vuole Vivere” /Comisia ( „Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Reduceri ale contribuțiilor la asigurările sociale în favoarea întreprinderilor stabilite în Veneția și în Chioggia — Decizie prin care se declară schema de ajutoare incompatibilă cu piața comună și prin care se impune recuperarea ajutoarelor plătite — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată” )

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/21

         Ordonanța Tribunalului din 12 decembrie 2012 — Adriatica di Navigazione și Comitato „Venezia Vuole Vivere”/Comisia
   (Cauza T-231/00) (1)

   (Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Reduceri ale contribuțiilor la asigurările sociale în favoarea întreprinderilor stabilite în Veneția și în Chioggia - Decizie prin care se declară schema de ajutoare incompatibilă cu piața comună și prin care se impune recuperarea ajutoarelor plătite - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată)
   2013/C 38/37
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Adriatica di Navigazione SpA (Veneția, Italia); și Comitato „Venezia vuole vivere” (Veneția) (reprezentanți: M. Siragusa și F. Moretti, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, agent, asistat de A. Dal Ferro, avocat)

      Intervenientă în susținerea reclamantelor: Republica Italiană (reprezentanți: inițial U. Leanza, ulterior I. Braguglia, ulterior R. Adam, și în final I. Bruni, agenți, asistați de G. Aiello și P. Gentili, avvocati dello Stato)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2000/394/CE a Comisiei din 25 noiembrie 1999 privind măsurile de ajutoare în favoarea întreprinderilor stabilite în Veneția și în Chioggia, prevăzute prin Legile nr. 30/1997 și nr. 206/1995 privind instituirea unor reduceri de contribuții la asigurări sociale (JO 2000, L 150, p. 50).

      Dispozitivul

               1.

               Unește cu fondul excepția de inadmisibilitate ridicată de Comisia Europeană.

               2.

               Respinge acțiunea în parte ca vădit inadmisibilă și în parte ca vădit nefondată.

               3.

               Adriatica di Navigazione SpA și Comitato „Venezia vuole vivere” suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de către Comisie.

               4.

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 316, 4.11.2000.


title: Cauza T-203/11: Acțiune introdusă la 28 martie 2011 — Transports Schiocchet — Excursions/Consiliul și Comisia

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/27

         Acțiune introdusă la 28 martie 2011 — Transports Schiocchet — Excursions/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-203/11)
   2011/C 186/51
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Transports Schiocchet — Excursions (Beuvillers, Franța) (reprezentant: É. Deshoulières, avocat)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea în solidar a Consiliului Uniunii Europene și a Comisiei Europene la plata despăgubirilor către SARL Transport Schiocchet — Excursions ca urmare a prejudiciului suferit de reclamantă, în cuantum de 8 372 483 de euro;

               —

               declararea faptului că sumei astfel acordate i se va aplica dobânda legală de la data notificării acțiunii prealabile în despăgubire Comisiei Europene;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene și a Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă, în temeiul articolului 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat de o instanță și în special a obligației organelor Uniunii Europene de a prevedea posibilitatea unei căi de atac eficiente în caz de încălcare a drepturilor recunoscute particularilor de legislația Uniunii Europene. Reclamanta evocă absența, pe de o parte, a unei sancțiuni împotriva statelor membre și a transportatorilor care nu sunt dispuși să respecte procedura de autorizare instituită de Regulamentul (CEE) nr. 684/92 al Consiliului și, pe de altă parte, a regimului de compensare în beneficiul transportatorilor care se supun acestei proceduri de autorizare.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolelor 94-96 TFUE în măsura în care Comisia ar fi fost obligată să verifice corecta aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 684/92 al Consiliului (1), să depisteze în mod eficace operatorii care nu s-au supus regimului de autorizare prevăzut de regulament și să pună capăt discriminărilor rezultate din aplicarea regulamentului. Reclamanta face referire la neadoptarea unor măsuri necesare de Comisie privind punerea în aplicare a regulamentului în discuție în pofida mai multor plângeri depuse de reclamantă prin care s-a adus la cunoștința Comisiei această situație. Inacțiunea pârâtei deși aceasta cunoștea în mod efectiv situația cauzatoare de prejudicii în privința reclamantei ar constitui o neîndeplinire gravă a obligațiilor generatoare a unei încălcări suficient de grave a articolelor 94-96 TFUE.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 684/92 al Consiliului din 16 martie 1992 privind normele comune pentru transportul internațional de călători cu autocarul și autobuzul (JO L 74, p. 1, Ediție specială 06/vol. 2, p. 34)


title: Cauza C-176/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 20 aprilie 2015 – Guy Riskin și Geneviève Timmermans/État belge

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 20 aprilie 2015 – Guy Riskin și Geneviève Timmermans/État belge
   (Cauza C-176/15)
   (2015/C 221/02)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Liège

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Guy Riskin și Geneviève Timmermans

      Pârât: État belge

      Întrebările preliminare

               1)

               Norma de drept înscrisă la articolul 285 din Codul privind impozitul pe venituri 1992, prin faptul că validează implicit dubla impunere a dividendelor din străinătate în cazul unei persoane fizice rezidente în Belgia, este conformă cu principiile de drept comunitar consacrate prin articolul 63 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, coroborat cu articolul 4 din Tratatul privind Uniunea Europeană, în măsura în care permite Belgiei să favorizeze, după cum consideră de cuviință, potrivit dispozițiilor de drept belgian la care face trimitere convenția pentru evitarea dublei impuneri negociată de Belgia, și anume după cum aceasta face trimitere la articolul 285, care stabilește condițiile impozitării, sau la articolul 286, care stabilește doar procentul de deducere a cotității forfetare a impozitului, investiții în state terțe (Statele Unite), în detrimentul celor care ar putea fi realizate în statele membre ale Uniunii Europene (Polonia)?

               2)

               Articolul 285 din Codul privind impozitul pe venituri 1992, în măsura în care condiționează posibilitatea deducerii impozitului din străinătate din impozitul din Belgia, cu condiția ca bunurile și capitalurile aflate la originea veniturilor să fie afectate în Belgia exercitării activității profesionale, este în contradicție cu articolele 49, 56 și 58 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?


title: Cauza F-133/07: Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2007 — Hecq/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/48

         Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2007 — Hecq/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-133/07)
   (2008/C 92/97)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: André Hecq (Chaumont-Gistoux, Belgia) (reprezentant: L. Vogel, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Pe de o parte, anularea deciziei adoptate de autoritatea împuternicită să facă numiri (AIPN) la 12 iulie 2007, în măsura în care aceasta respinge o reclamație formulată de reclamant împotriva unei decizii a AIPN prin care i se refuza acestuia acordarea anumitor indemnizații și, pe de altă parte, obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri și a unor dobânzi moratorii.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea în parte a deciziei adoptate de AIPN la 12 iulie 2007 în măsura în care decizia menționată respinge cererea de acordare a indemnizațiilor formulată de reclamant prin reclamația sa din 19 martie 2007 și în măsura în care aceasta refuză chiar aplicarea de principiu a dobânzilor moratorii calculate din 29 aprilie 2003 asupra indemnizațiilor care ar putea fi acordate reclamantului în baza articolului 73 din Statutul funcționarilor (statut);

               —

               obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri de 2 000 de euro, la care se adaugă dobânzi calculate la o rată de 6 % din 19 mai 2007, condiționată însă în mod expres de orice mărire, diminuare sau precizare ulterioară;

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamant a unor dobânzi moratorii calculate la o rată de 6 % pe an pentru toate indemnizațiile care i-ar putea fi acordate ulterior în baza articolului 73 din statut;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-478/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Cluj (România) la data de 9 august 2017 – IQ/JP

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Cluj (România) la data de 9 august 2017 – IQ/JP
   (Cauza C-478/17)
   (2017/C 347/22)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Tribunalul Cluj

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamantă: IQ

      Pârât: JP

      Întrebările preliminare

               1)

               Dacă sintagma „instanţele judecătoreşti dintr-un stat membru competente pentru a soluţiona cauza pe fond” utilizată în alineatul 15 se referă atât la instanţele care soluţionează cauza în primă instanţă, cât şi la cele care soluţionează căile de atac. Interesează dacă poate avea loc o trimitere a cauzei în temeiul articolului 15 din Regulamentul nr. 2201/2003 (1) către o instanţă mai bine plasată, în cazul în care instanţa competentă căreia i se solicită trimiterea cauzei unei instanţe mai bine plasate este o instanţă de apel, în timp ce instanţa mai bine plasată este o instanţă care judecă în primul grad de jurisdicţie.

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, care este ar trebui să fie în opinia Curții soarta hotărârii pronunțate în primă instanţă de instanţa competentă care procedează la trimiterea cauzei instanţei mai bine plasate?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO 2003 L 338, p.1, Ediţie specială, 19/vol. 6, p. 183)


title: Cauza C-216/09 P: Recurs introdus la 15 iunie 2009 de Comisia Comunităților Europene împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 31 martie 2009 în cauza T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg și alții/Comisia

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/22

         Recurs introdus la 15 iunie 2009 de Comisia Comunităților Europene împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 31 martie 2009 în cauza T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg și alții/Comisia
   (Cauza C-216/09 P)
   2009/C 205/38
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și X. Lewis, agenți)

      Celelalte părți în proces: ArcelorMittal Luxembourg SA, fostă Arcelor Luxembourg SA, ArcelorMittal Belval & Differdange, fostă Arcelor Profil Luxembourg SA, ArcelorMittal International, fostă Arcelor International SA

      Concluziile recurentei

               —

               Casarea și anularea Hotărârii din 31 martie 2009 pronunțate în cauza T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg și alții/Comisia, în măsura în care prin aceasta se anulează amenzile aplicate ArcelorMittal Belval & Differdange SA (fostă ProfilARBED) și ArcelorMittal International SA (fostă TradeARBED) prin Decizia C (2006) 5342 final a Comisiei din 8 noiembrie 2006 (1);

               —

               respingerea acțiunii introduse de ArcelorMittal Belval & Differdange SA și de ArcelorMittal International SA;

               —

               obligarea celorlalte părți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă un motiv unic întemeiat pe încălcarea, de către Tribunal, a normelor privind prescripția investigărilor.
   În opinia Comisiei, hotărârea Tribunalului s-ar fi întemeiat pe o interpretare literală și excesiv de restrictivă a Deciziei 715/78/CECO (2) și, în special, a articolului 2 alineatul (3) și a articolului 3 din această decizie, în măsura în care introduce o distincție între întreruperea prescripției și suspendarea acesteia. Astfel, spre deosebire de articolul 2 alineatul (2), care prevede în mod expres efectul erga omnes al întreruperii prescripției, articolul 3 nu conține nicio dispoziție privind problema efectelor suspendării. Hotărârea Tribunalului ar fi viciată de o eroare de drept în măsura în care prin aceasta se concluzionează că suspendarea prescripției ce rezultă din inițierea de către o parte a unor proceduri judiciare la instanța comunitară se aplică numai în privința întreprinderii reclamante și se consideră astfel că, în privința celorlalte părți, termenul de prescripție este depășit.
   Comisia arată că, în mod contrar celor statuate de Tribunal, efectul relativ al suspendării nu se poate deduce din tăcerea legislativă, iar articolul 3 din Decizia 715/78/CECO ar trebui interpretat în lumina finalităților reglementării în cauză, referitoare la posibilitatea Comisiei de a urmări și de a sancționa în mod eficient încălcările aduse dreptului concurenței.

      (1)  Decizia C (2006) 5342 final a Comisiei din 8 noiembrie 2006 privind procedura de aplicare a articolului 65 [CO] acordurilor și practicilor concertate în care sunt implicați producători europeni de bare (cazul COMP/F/38.907 — Bare de oțel).

      (2)  Decizia nr. 715/78/CECO a Comisiei din 6 aprilie 1978 privind termenul de prescripție pentru procedurile de urmărire și executare a sancțiunilor conform Tratatului de instituire a Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului (JO L 94, p. 22).


title: Cauza C-648/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 iunie 2013 [cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — The Queen la cererea: MA, BT, DA/Secretary of State for the Home Department [Regulamentul (CE) nr. 343/2003 — Determinarea statului membru responsabil — Minor neînsoțit — Cereri de azil depuse succesiv în două state membre — Absența unui membru al familiei minorului pe teritoriul unui stat membru — Articolul 6 al doilea paragraf din Regulamentul nr. 343/2003 — Transferul minorului în statul membru în care acesta a depus prima cerere — Compatibilitate — Interesul superior al copilului — Articolul 24 alineatul (2) din cartă]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/18

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 iunie 2013 [cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — The Queen la cererea: MA, BT, DA/Secretary of State for the Home Department
   (Cauza C-648/11) (1)

   (Regulamentul (CE) nr. 343/2003 - Determinarea statului membru responsabil - Minor neînsoțit - Cereri de azil depuse succesiv în două state membre - Absența unui membru al familiei minorului pe teritoriul unui stat membru - Articolul 6 al doilea paragraf din Regulamentul nr. 343/2003 - Transferul minorului în statul membru în care acesta a depus prima cerere - Compatibilitate - Interesul superior al copilului - Articolul 24 alineatul (2) din cartă)
   2013/C 225/29
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: The Queen la cererea: MA, BT, DA

      Pârât: Secretary of State for the Home Department

      Cu participarea: The AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (UK),

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Interpretarea articolului 6 al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și a mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56) — Procedura de determinare a statului membru responsabil pentru examinarea cererilor de azil prezentate de minori neînsoțiți, resortisanți ai unor țări terțe.

      Dispozitivul

   Articolul 6 al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din litigiul principal, în care un minor neînsoțit, care nu are niciun membru al familiei prezent în mod legal pe teritoriul unui stat membru, a depus cereri de azil în mai multe state membre, desemnează ca „stat membru responsabil” statul membru în care se află minorul respectiv după ce a depus acolo o cerere de azil.

      (1)  JO C 65, 3.3.2012.


title: Cauza C-20/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Daniel Unland/Land Berlin [Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 2000/78/CE — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Articolul 2, articolul 3 alineatul (1) litera (c) și articolul 6 alineatul (1) — Discriminare directă pe motive de vârstă — Salariu de bază al judecătorilor — Sistem tranzitoriu — Reîncadrare și avansare ulterioară — Perpetuarea tratamentului diferențiat — Justificări]

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Daniel Unland/Land Berlin
   (Cauza C-20/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Articolul 2, articolul 3 alineatul (1) litera (c) și articolul 6 alineatul (1) - Discriminare directă pe motive de vârstă - Salariu de bază al judecătorilor - Sistem tranzitoriu - Reîncadrare și avansare ulterioară - Perpetuarea tratamentului diferențiat - Justificări])
   (2015/C 363/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Daniel Unland

      Pârât: Land Berlin

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretat în sensul că condițiile de remunerare a judecătorilor intră în domeniul de aplicare al acestei directive.

               2)

               Articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78 trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia salariul de bază al unui judecător se stabilește, la momentul recrutării sale, numai în funcție de vârsta acestui judecător.

               3)

               Articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care definește, în cadrul unui nou sistem de remunerare, modalitățile de reîncadrare a judecătorilor deja titularizați și care prevede că treapta salarială în care aceștia vor fi încadrați este determinată numai pe baza cuantumului salariului de bază pe care îl primeau sub imperiul sistemului de remunerare anterior, în condițiile în care acesta se baza pe o discriminare întemeiată de vârsta judecătorului, în măsura în care tratamentul diferențiat pe care îl implică această legislație poate fi justificat prin obiectivul de protecție a drepturilor dobândite.

               4)

               Articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care definește, în cadrul unui nou sistem de remunerare, modalitățile de avansare a judecătorilor deja titularizați și care prevede că, începând cu o anumită treaptă, judecătorii care împliniseră o anumită vârstă la data de referință stabilită pentru trecerea la noul sistem beneficiază de un ritm de creștere a remunerației mai rapid decât cel prevăzut pentru judecătorii care erau mai tineri la data de referință stabilită pentru trecerea la noul sistem, în măsura în care tratamentul diferențiat pe care l-ar implica această legislație poate fi justificat din perspectiva articolului 6 alineatul (1) din această directivă.

               5)

               În împrejurări precum cele care privesc cauza principală, dreptul Uniunii nu impune să se acorde retroactiv judecătorilor discriminați o sumă echivalentă cu diferența dintre remunerația încasată efectiv și cea corespunzătoare treptei celei mai înalte a gradului lor.
               Revine instanței de trimitere obligația să verifice dacă sunt întrunite toate condițiile prevăzute de jurisprudența Curții pentru a se putea angaja răspunderea Republicii Federale Germania în temeiul dreptului Uniunii.

               6)

               Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei norme naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede obligația judecătorilor naționali de a invoca un drept la prestații în numerar care nu decurg în mod direct din lege într-un termen relativ scurt, și anume înainte de sfârșitul exercițiului bugetar în curs, dacă această normă nu aduce atingere nici principiului echivalenței, nici principiului efectivității. Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica îndeplinirea acestor condiții în cauza principală.

      (1)  JO C 86, 23.3.2013.