title: Cauza T-189/08: Acțiune introdusă la 22 mai 2008 — Forum 187/Comisia Comunităților Europene

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/26

         Acțiune introdusă la 22 mai 2008 — Forum 187/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-189/08)
   (2008/C 183/50)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Forum 187 ASBL (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: A. Sutton, G. Forwood, barristers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate în măsura în care acesta nu prevede perioade tranzitorii rezonabile aplicabile în viitor centrelor de coordonare la care se referă Hotărârea Curții de Justiție din 22 iunie 2006;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               dispunerea oricărei măsuri considerate necesare.

         Motivele și principalele argumente
   În prezenta cauză, reclamanta solicită anularea Deciziei 2008/283/CE a Comisiei din 13 noiembrie 2007 privind sistemul de ajutor pus în aplicare de Belgia în favoarea centrelor de coordonare stabilite în Belgia și de modificare a Deciziei 2003/757/CE (1) ca urmare a anulării parțiale a acestei prime decizii de către Curtea de Justiției (2). În această hotărâre, Curtea a stabilit că decizia din 2003 nu prevede măsuri tranzitorii în ceea ce privește centrele de coordonare a căror cerere de reînnoire a acordului era pendinte la data notificării deciziei atacate sau al căror acord expira concomitent sau la scurt timp după notificarea deciziei menționate anterior.
   Decizia atacată stabilește perioade tranzitorii pentru centrele de coordonare la care se referă hotărârea Curții.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă faptul că decizia atacată:

               —

               este incompatibilă cu dreptul comunitar în materia ajutoarelor existente, astfel cum a fost interpretat în mod constant de către instanțele comunitare;

               —

               privează centrele de încrederea legitimă de a beneficia de o perioadă rezonabilă pentru a-și reorganiza activitatea comercială și fiscală după decizia finală a Comisiei de a închide procedura de ajutor existentă (notificată reclamantei la 17 martie 2008);

               —

               încalcă articolul 254 alineatul (3) CE;

               —

               prin aceea că prevede impozitarea și plata retroactivă a unor taxe în cadrul unui ajutor existent, dispune, de fapt, recuperarea ajutorului ca și cum acesta ar fi un ajutor ilegal, încălcându-se astfel principiul potrivit căruia sistemele de ajutor existente nu pot fi modificate decât pentru viitor, la o dată ulterioară deciziei finale a Comisiei de închiderea a procedurii de ajutor existentă;

               —

               nu respectă încrederea legitimă a centrelor de coordonare, care utilizau Ordonanța Președintelui Curții de Justiției din 26 iunie 2003 (3) ca temei legal pentru a putea obține reînnoirea acordurilor;

               —

               încalcă principiile egalității de tratament și al nediscriminării prin stabilirea unui tratament diferențiat fără o justificare obiectivă pentru diferite categorii de centre.

      (1)  JO L 90, p. 7.

      (2)  Hotărârea Curții din 22 iunie 2006, Belgia și Forum 187/Comisia (C-182/03 și C-217/03, Rec., p. I-5479).

      (3)  Belgia și Forum 187/Comisia (C-182/03 R și C-217/03 R, Rec. 2006, p. I-6887).


title: Cauza T-378/10: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2010 — Masco si alții/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/40

         Acțiune introdusă la 7 septembrie 2010 — Masco si alții/Comisia
   (Cauza T-378/10)
   ()
   2010/C 301/65
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Masco Corp. (Taylor, Statele Unite ale Americii), Hansgrohe AG (Schiltach, Germania), Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH (Schiltach, Germania), Hansgrohe Handelsgesellschaft m.b.H. (Wiener Neudorf, Austria), Hansgrohe SA/NV (Anderlecht, Belgia), Hansgrohe B. V. (Westknollendam, Țările de Jos), Hansgrohe SARL (Antony, Franța), Hansgrohe Srl (Villanova d’Asti, Italia), Hüppe GmbH (Bad Zwischenahn, Germania), Hüppe Gesellschaft m.b.H. (Laxenburg, Austria), Hüppe Belgium SA/NV (Zaventem, Belgia) și Hüppe B. V. (Alblasserdam, Țările de Jos) (reprezentanți: D. Schroeder, avocat, și J. Temple Lang, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea articolului 1 din Decizia C(2010) 4185 final a Comisiei din 23 iunie 2010 în cazul COMP/39092 — Instalații sanitare pentru băi, în măsura în care aceasta constată că reclamantele au participat la o înțelegere sau practică concertată continuă „în sectorul instalațiilor sanitare pentru băi” și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată și a celorlalte cheltuieli efectuate de reclamante în legătură cu această procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii lor, reclamantele solicită anularea în parte a articolului 1 din Decizia C(2010) 4185 final a Comisiei din 23 iunie 2010 în cazul COMP/39092 — Instalații sanitare pentru băi, prin intermediul căreia Comisia a constatat că reclamantele, împreună cu alte întreprinderi, au încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 SEE prin participarea la o înțelegere sau practică concertată continuă „în sectorul instalațiilor sanitare pentru băi”, care acoperea teritoriul Germaniei, Austriei, Italiei, Franței, Belgiei și Țărilor de Jos.
   Reclamantele invocă un motiv în susținerea cererii lor.
   Reclamantele contestă calificarea juridică a conduitei care, potrivit Comisiei, constă într-o încălcare unică și complexă care acoperă trei grupe de produse diferite, și anume robinete și accesorii, cabine de duș și obiecte sanitare din ceramică, în loc să constate existența a trei încălcări separate.
   Reclamantele nu produc obiecte sanitare din ceramică. Reclamantele susțin că prin constatarea faptului că au participat la o încălcare unică și complexă în cadrul celor trei grupe de produse, inclusiv obiectele sanitare din ceramică, Comisia a săvârșit o eroare de apreciere a faptelor și o eroare de drept. Constatarea de către Comisie, în decizie, a existenței unei singure încălcări complexe nu este conformă deciziilor anterioare ale Comisiei (sau jurisprudenței Curții). Prin urmare, Comisia a încălcat principiile transparenței, securității juridice și egalității de tratament. În particular, faptele și probele prezentate în decizie nu susțin concluzia Comisiei potrivit căreia există o singură încălcare complexă care acoperă trei grupe diferite de produse.


title: Cauza T-549/15: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2015 – Guiral Broto/OAPI – Gastro & Soul (Cafe Del Sol)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/52

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2015 – Guiral Broto/OAPI – Gastro & Soul (Cafe Del Sol)
   (Cauza T-549/15)
   (2015/C 381/63)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spania) (reprezentant: J. de Castro Hermida, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „CAFE DEL SOL” – Cererea de înregistrare nr. 6 1 04  608

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 16 iulie 2015 în cauza R 1888/2014-5

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate, declarându-se admisibilitatea opoziției întemeiate pe marca prioritară a cărei titulară este persoana care a formulat opoziția, Ramón Guiral Broto, marca spaniolă nr. 2348110 din clasa 42 din Clasificarea de la Nisa;

               —

               ulterior constatării admisibilității acestei opoziții, confirmarea deciziei diviziei de opoziție prin care se respinge înregistrarea mărcii nr. 006104608 CAFE DEL SOL pentru „servicii de livrare de alimente și de băuturi, cazare temporară și catering” din clasa 43 din Clasificarea internațională, cerute de societatea comercială germană Gastro & Soul GmbH sau, dacă Tribunalul nu deține competența în acest scop, trimiterea cauzei la camera de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne, cu obligația de admitere a opoziției;

               —

               cu privire la probe, admiterea, în plus față de cele prezentate în procedura administrativă, a documentelor atașate la prezenta cerere introductivă, numerotate de la 1 la 4, după cum se specifică în lista documentelor anexate care însoțește cererea menționată.

      Motivele invocate

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-548/15.


title: Cauza T-756/16: Acțiune introdusă la 2 noiembrie 2016 – Euro Castor Green/EUIPO – Netlon France (Spalier ocultant)

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/43

         Acțiune introdusă la 2 noiembrie 2016 – Euro Castor Green/EUIPO – Netlon France (Spalier ocultant)
   (Cauza T-756/16)
   (2017/C 006/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Euro Castor Green (Bagnolet, Franța) (reprezentant: B. Lafont, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Netlon France (Saint Saulve, Franța)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

      Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial comunitar nr. 001 197 966-0001

      Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 11 august 2016 în cauza R 754/2014-3

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea admisibilității cererii introductive și a anexelor la aceasta;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002;

               —

               încălcarea articolului 5 din Regulamentul nr. 6/2002;

               —

               încălcarea articolului 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002;

               —

               încălcarea articolului 6 din Regulamentul nr. 6/2002;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002.


title: Cauza C-353/09 P: Recurs introdus la 2 septembrie 2009 de Perfetti Van Melle SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 1 iulie 2009 în cauza T-16/08, Perfetti Van Melle SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Cloetta Fazer AB

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/45

         Recurs introdus la 2 septembrie 2009 de Perfetti Van Melle SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 1 iulie 2009 în cauza T-16/08, Perfetti Van Melle SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Cloetta Fazer AB
   (Cauza C-353/09 P)
   2009/C 267/78
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Perfetti Van Melle SpA (reprezentanți: P. Perani și P. Pozzi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Cloetta Fazer AB

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               admiterea recursului și, în consecință, anularea în tot, potrivit articolului 61 din Statutul Curții de Justiție și articolului 113 din Regulamentul de procedură, a Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță pronunțate în cauza T-16/08;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive — dacă stadiul procedurii permite acest lucru —, anulând Decizia diviziei de anulare a OAPI din 24 noiembrie 2005 prin privind cererea de anulare nr. 941 C 973065 și obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului și a Curții, precum și a celor aferente procedurii de declarare a nulității desfășurate la OAPI.

      Motivele și principalele argumente

   1.   În drept

   Prin prezentul recurs, Perfetti Van Melle SpA atacă Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din cauza T-16/08, pronunțată la 1 iulie 2009 și comunicată la 2 iulie 2009.
   În susținerea recursului, recurenta consideră că hotărârea Tribunalului atacată în prezenta cauză este viciată de o interpretare și de o aplicare greșite ale articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (RMC) (1), coroborat cu articolul 53 alineatul (1) litera (a) din același regulament.
   1.1   Primul motiv: recurenta susține că Tribunalul nu a examinat marca în cauză în temeiul criteriilor „aprecierii globale” și „impresiei de ansamblu”

   Potrivit unui principiu consacrat, aprecierea globală a riscului de confuzie trebuie să se întemeieze, în ceea ce privește similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală dintre mărcile în cauză, pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând cont în special de elementele lor distinctive și dominante. Recurenta susține că Tribunalul nu a aplicat principiul susmenționat și, în special, a decis să exista un risc de confuzie întemeindu-și aprecierea numai pe existența elementului comun „CENTER”.
   În hotărârea atacată, mărcile nu au fost examinate utilizând o „apreciere globală” și „impresia de ansamblu” pe care au produs-o. În schimb, în hotărârea atacată s-a utilizat o abordare analitică și s-a examinat, pe de o parte, marca „CENTER”, și, pe de altă parte, primul component verbal „CENTER” al mărcii contestate, fără să se acorde importanță celui de al doilea element verbal „SHOCK”. Este adevărat că în hotărârea atacată s-a menționat criteriul aprecierii globale și al impresiei de ansamblu, însă este adevărat și că menționarea și repetarea unui criteriu judiciar nu sunt suficiente: pentru a proceda corect, trebuie ca acesta să fie și urmat și aplicat corect în speță. Această situație nu se regăsește în hotărârea atacată. Hotărârea atacată se limitează la a arăta că cele două mărci comparate sunt similare, având drept element comun componentul verbal „CENTER”, fără a explica de ce componentul verbal „SHOCK” nu este suficient pentru a exclude un risc de confuzie.
   Pentru motivele de mai sus, reclamanta susține, în plus, că hotărârea atacată este viciată de denaturarea situației de fapt și de încălcarea obligației de motivare.
   1.2   Al doilea motiv: reclamanta susține că, în hotărârea atacată, Tribunalul nu a luat în considerare anumiți factori extrem de importanți și de relevanți

   În hotărârea atacată s-a încălcat, de asemenea, articolul 8 alineatul (1) litera (b), întrucât nu au fost examinați factori extrem de relevanți pentru a determina riscul de confuzie între mărci. În special, Tribunalul nu a luat în considerare lunga coexistență a mărcilor comparate și lipsa confuziei reale, astfel cum s-a explicat pe larg în cererea introductivă depusă la Tribunal.
   În plus, Tribunalul nu a apreciat în mod corect un alt factor important, și anume gradul de atenție al publicului relevant. De fapt, Tribunalul nu a putut deduce în mod logic că un consumator normal informat și suficient de atent și de avizat nu ar observa prezența cuvântului „SHOCK” și nu și-ar da seama că mărcile examinate, nu numai că prezintă diferențe vizuale și fonetice, ci au și înțelesuri diferite, având în vedere că marca „CENTER” este formată dintr-un cuvânt care evocă „punctul central al unui obiect”, în timp ce marca „CENTER SHOCK”, datorită prezenței elementului celui mai distinctiv „SHOCK”, evocă ideea unei senzații puternice (un șoc) pe care o va simți consumatorul atunci când va mesteca centrul gumei.
   2.   Concluziile recurentei:

               —

               admiterea recursului și, în consecință, anularea în tot, potrivit articolului 61 din Statutul Curții de Justiție și articolului 113 din Regulamentul de procedură, a Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive, dacă stadiul procedurii permite acest lucru, anulând Decizia diviziei de anulare a OAPI din 24 noiembrie 2005 privind cererea de anulare nr. 941 C 973065 și obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului și a Curții, precum și a celor aferente procedurii de declarare a nulității desfășurate la OAPI, potrivit articolului 122 din Regulamentul de procedură;

               —

               în subsidiar, dacă stadiul procedurii nu permite acest lucru, trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare conform criteriilor obligatorii stabilite de Curte.

      (1)  JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.


title: Cauza C-580/12 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 noiembrie 2014 – Guardian Industries Corp., Guardian Europe Sàrl/Comisia Europeană (Recurs – Înțelegeri – Piața sticlei plate în Spațiul Economic European (SEE) – Stabilirea prețurilor – Calculul cuantumului amenzii – Luarea în considerare a vânzărilor interne ale întreprinderilor – Termen rezonabil – Admisibilitatea înscrisurilor prezentate în vederea ședinței de la Tribunal)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/2

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 noiembrie 2014 – Guardian Industries Corp., Guardian Europe Sàrl/Comisia Europeană
      (Cauza C-580/12 P) (1)

      (Recurs - Înțelegeri - Piața sticlei plate în Spațiul Economic European (SEE) - Stabilirea prețurilor - Calculul cuantumului amenzii - Luarea în considerare a vânzărilor interne ale întreprinderilor - Termen rezonabil - Admisibilitatea înscrisurilor prezentate în vederea ședinței de la Tribunal)
      (2015/C 016/02)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Guardian Industries Corp., Guardian Europe Sàrl (reprezentanți: H.-G. Kamann și S. Völcker, Rechtsanwälte, mandatați de M. O’Daly, solicitor)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Dawes și R Sauer, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene Guardian Industries și Guardian Europe/Comisia (T-82/08, EU:T:2012:494) în măsura în care prin aceasta s-a respins motivul întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării în ceea ce privește calculul cuantumului amenzii aplicate în solidar Guardian Industries Corp. și Guardian Europe Sàrl și acestea au fost obligate la plata cheltuielilor de judecată.

                  2)

                  Anulează articolul 2 din Decizia C(2007) 5791 final a Comisiei din 28 noiembrie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului [81 CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39165 – Sticlă plată) în măsura în care acesta stabilește cuantumul amenzii aplicate în solidar Guardian Industries Corp. și Guardian Europe Sàrl la suma de 148 000 000 euro.

                  3)

                  Stabilește cuantumul amenzii aplicate în solidar Guardian Industries Corp. și Guardian Europe Sàrl ca urmare a încălcării constatate la articolul 1 din decizia menționată la suma de 103 600 000 euro.

                  4)

                  Respinge în rest recursul.

                  5)

                  Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în primă instanță, cât și celei din recurs, jumătate din cheltuielile efectuate de Guardian Industries Corp. și de Guardian Europe Sàrl în cadrul acestor două proceduri.

                  6)

                  Guardian Industries Corp. și Guardian Europe Sàrl suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată aferente procedurilor menționate.

         (1)  JO C 55, 23.2.2013.


title: Cauza T-231/15: Hotărârea Tribunalului din 22 martie 2017 – Haswani/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor — Adaptarea cererii introductive — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Eroare de apreciere — Proporționalitate — Răspundere extracontractuală”)

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/35

         Hotărârea Tribunalului din 22 martie 2017 – Haswani/Consiliul
   (Cauza T-231/15) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor - Adaptarea cererii introductive - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Eroare de apreciere - Proporționalitate - Răspundere extracontractuală”))
   (2017/C 144/46)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: George Haswani (Yabroud, Siria) (reprezentant: G. Karouni, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial G. Étienne și S. Kyriakopoulou, ulterior S. Kyriakopoulou, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanţi: L. Havas și R. Tricot, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se solicită anularea Deciziei de punere în aplicare (PESC) 2015/383 a Consiliului din 6 martie 2015 de punere în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2015, L 64, p. 41), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/375 al Consiliului din 6 martie 2015 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2015, L 64, p. 10), a Deciziei (PESC) 2015/837 a Consiliului din 28 mai 2015 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2015, L 132, p. 82), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/828 al Consiliului din 28 mai 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2015, L 132, p. 3), a Deciziei (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2016, L 141, p. 125) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/840 al Consiliului din 27 mai 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant, și, pe de altă parte, o cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și prin care se urmărește obținerea reparării prejudiciului pe care se presupune că l-ar fi suferit reclamantul din cauza acestor acte.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea în anularea Deciziei (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/840 al Consiliului din 27 mai 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, ca inadmisibilă.

               2)

               Anulează Decizia de punere în aplicare (PESC) 2015/383 a Consiliului din 6 martie 2015 de punere în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/375 al Consiliului din 6 martie 2015 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, Decizia (PESC) 2015/837 a Consiliului din 28 mai 2015 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/828 al Consiliului din 28 mai 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care aceste acte îl privesc pe domnul George Haswani.

               3)

               Respinge cererea de despăgubiri formulată de domnul Haswani.

               4)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de anulare a Deciziei de punere în aplicare 2015/383, a Regulamentului de punere în aplicare 2015/375, a Deciziei 2015/837 și a Regulamentului de punere în aplicare 2015/828, formulate de domnul Haswani și o treime din cheltuielile de judecată ale domnului Haswani în urma acestor cereri.

               5)

               Domnul Haswani suportă propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de anulare a Deciziei 2016/850 și a Regulamentului de punere în aplicare 2016/840, precum și cheltuielile de judecată aferente cererii sale de despăgubiri, și două treimi din cheltuielile de judecată ale Consiliului în urma acestor cereri.

               6)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 213, 29.6.2015.


title: Cauze conexate C-359/14 şi C-475/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Vilniaus miesto apylinkės teismas, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – „ERGO Insurance” SE, reprezentată de „ERGO Insurance” SE Lietuvos filialas/„If P&C Insurance” AS, reprezentată de „If P&C Insurance” AS filialas (C-359/14), „Gjensidige Baltic” AAS, reprezentată de „Gjensidige Baltic” AAS Lietuvos filialas/„PZU Lietuva” UAB DK (C-475/14) (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Alegerea legii aplicabile — Regulamentul (CE) nr. 864/2007 și Regulamentul (CE) nr. 593/2008 — Directiva 2009/103/CE — Accident cauzat de un camion cu remorcă, fiecare dintre vehicule fiind asigurat de asigurători diferiți — Accident survenit într-un alt stat membru decât cel în care au fost încheiate contractele de asigurare — Acțiune în regres între asigurători — Legea aplicabilă — Noțiunile „obligații contractuale” și „obligații necontractuale”)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Vilniaus miesto apylinkės teismas, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – „ERGO Insurance” SE, reprezentată de „ERGO Insurance” SE Lietuvos filialas/„If P&C Insurance” AS, reprezentată de „If P&C Insurance” AS filialas (C-359/14), „Gjensidige Baltic” AAS, reprezentată de „Gjensidige Baltic” AAS Lietuvos filialas/„PZU Lietuva” UAB DK (C-475/14)
   (Cauze conexate C-359/14 şi C-475/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Alegerea legii aplicabile - Regulamentul (CE) nr. 864/2007 și Regulamentul (CE) nr. 593/2008 - Directiva 2009/103/CE - Accident cauzat de un camion cu remorcă, fiecare dintre vehicule fiind asigurat de asigurători diferiți - Accident survenit într-un alt stat membru decât cel în care au fost încheiate contractele de asigurare - Acțiune în regres între asigurători - Legea aplicabilă - Noțiunile „obligații contractuale” și „obligații necontractuale”))
   (2016/C 098/09)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Vilniaus miesto apylinkės teismas, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamante:„ERGO Insurance” SE, reprezentată de „ERGO Insurance” SE Lietuvos filialas, (C-359/14), „Gjensidige Baltic” AAS, reprezentată de „Gjensidige Baltic” AAS Lietuvos filialas (C-475/14)

      Pârâte:„If P&C Insurance” AS, reprezentată de „If P&C Insurance” AS filialas (C-359/14), „PZU Lietuva” UAB DK (C-475/14)

      Dispozitivul

   Articolul 14 litera (b) din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi trebuie interpretat în sensul că această dispoziție nu conține o normă specială de conflict care are vocația de a determina legea aplicabilă acțiunii în regres dintre asigurători în împrejurări precum cele în discuție în litigiile principale.
   Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) și Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale (Roma II) trebuie interpretate în sensul că legea aplicabilă unei acțiuni în regres formulate de asigurătorul unui vehicul de tractare care a despăgubit victimele unui accident cauzat de conducătorul acelui vehicul împotriva asiguratorului remorcii tractate la momentul respectivului accident este determinată potrivit articolului 7 din Regulamentul nr. 593/2008 dacă normele privind răspunderea delictuală aplicabile acestui accident în conformitate cu articolul 4 și următoarele din Regulamentul nr. 864/2007 prevăd o repartizare a obligației de reparare a prejudiciului.

      (1)  JO C 329, 22.9.2014.

      JO C 7, 12.1.2015.


title: Cauza T-559/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 17 noiembrie 2009 — STIM d'Orbigny/Comisia

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/38

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 17 noiembrie 2009 — STIM d'Orbigny/Comisia
   (Cauza T-559/08) (1)

   2010/C 11/73

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza C-573/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Timișoara (România) la data de 8 decembrie 2010 — Sergiu Alexandru Micșa/Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               12.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Timișoara (România) la data de 8 decembrie 2010 — Sergiu Alexandru Micșa/Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș, Administrația Fondului pentru Mediu
   (Cauza C-573/10)
   2011/C 46/12
   Limba de procedură: română

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Timișoara

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Sergiu Alexandru Micșa

      Pârâte: Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș, Administrația Fondului pentru Mediu

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 110 din TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune scutirii de plata unei taxe de poluare, în cazul primei înmatriculări pe teritoriul național, a unor vehicule având anumite caracteristici tehnice precis determinate, în condițiile în care pentru celelalte vehicule legea internă obligă la plata taxei?

               2.

               În cazul în care articolul 110 din TFUE se opune scutirii arătate de prima întrebare numai în anumite circumstanțe, atunci reprezintă o astfel de circumstanță împrejurarea că toate, cea mai mare parte sau o pondere semnificativă a autovehiculelor produse pe teritoriul național au caracteristicile tehnice care atrag scutirea (trebuie luat în considerare că astfel de caracteristici sunt întâlnite și la autovehicule produse în alte țări membre ale UE și că și pentru acestea intervine scutirea)?

               3.

               În ipoteza în care răspunsul la întrebarea nr. 2 este afirmativ, care sunt caracteristicile unui produs care îl fac să fie similar, în sensul articolului 110 TFUE, cu un autovehicul care are, cumulativ, următoarele caracteristici:

                           (a)

                           este nou (adică nu a mai fost niciodată vândut anterior într-un alt scop decât al revânzării sau livrării sale și care astfel nu a mai fost niciodată înmatriculat) sau este de ocazie și a fost înmatriculat într-un stat membru al Uniunii Europene în perioada 15 decembrie 2008 — 31 decembrie 2009 inclusiv;

                           (b)

                           a fost conceput și construit pentru transportul de pasageri și are, în afara scaunului conducătorului, cel mult opt locuri pe scaune (vehicule tip M1, în sensul legii române) sau a fost conceput și construit pentru transportul de mărfuri cu o masă maximă care nu depășește 3,5 tone (vehicule tip N1, în sensul legii române);

                           (c)

                           are norma de poluare E4;

                           (d)

                           are capacitatea cilindrică până la 2 000 cm3 (caracteristică de interes numai pentru vehiculele de tip M1)?


title: Cauza C-193/07: Ordonanța Președintelui Curții din 25 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/19

         Ordonanța Președintelui Curții din 25 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-193/07) (1)

   2010/C 11/32

      Limba de procedură: poloneza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 199, 25.8.2007.


title: Cauza C-332/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italia) la 5 iulie 2010 — Edipower SpA/Autorità per l'Energia Elettrica e il Gas

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italia) la 5 iulie 2010 — Edipower SpA/Autorità per l'Energia Elettrica e il Gas
   (Cauza C-332/10)
   ()
   2010/C 346/43
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Edipower SpA

      Pârâtă: Autorità per l'Energia Elettrica e il Gas

      Întrebarea preliminară

   Articolele 23, 43, 49 și 56 din Tratat, precum și alineatele (2) și (6) ale articolului 11 și articolul 24 din Directiva 2003/54 sunt contrare unei reglementări naționale care, în absența notificării Comisiei Europene, impune în mod permanent anumitor producători de energie electrică ce sunt, în anumite împrejurări, esențiali pentru satisfacerea necesarului cererii de servicii de dispecerizare să prezinte oferte pe piețele bursei de energie electrică potrivit unor programe stabilite în mod heteronom de operatorul rețelei și care sustrage plata acestor oferte liberei stabiliri a prețului de către producător, legându-l de parametri care nu sunt prestabiliți conform unor „proceduri transparente, nediscriminatorii și bazate pe regulile pieței”?


title: Cauza T-149/11: Acțiune introdusă la 11 martie 2011 — GS/Parlamentul European și Consiliul

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/31

         Acțiune introdusă la 11 martie 2011 — GS/Parlamentul European și Consiliul
   (Cauza T-149/11)
   2011/C 145/52
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: GS Gesellschaft für Umwelt- und Energie-Serviceleistungen mbH (Eigeltingen, Germania) (reprezentanți: J. Schmidt, avocat)

      Pârâți: Parlamentul European și Consiliul

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 8 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul (UE) nr. 1210/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 decembrie 2010 privind autentificarea monedelor euro și procesarea monedelor euro improprii circulației;

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive:

               1.

               Dispoziția atacată încalcă articolele 15 și 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene:

                           —

                           reclamanta arată în această privință că articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1210/2010 (1) aduce atingere dreptului său de a exercita o profesie și libertății sale de a desfășura o activitate comercială, în măsura în care după intrarea în vigoare a regulamentului atacat, cifra sa de afaceri este în scădere.

               2.

               Dispoziția atacată încalcă articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene:

                           —

                           reclamanta susține că articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1210/2010 aduce atingere și dreptului său de proprietate, în măsura în care această dispoziție îi limitează dreptul de a exercita o activitate comercială.

                           —

                           în plus, decizia atacată permite să se aducă atingere directă proprietății reclamantei, în măsura în care monedele euro pe care le deținea i-au fost retrase fără vreo despăgubire.

               3.

               Dispoziția atacată nu este de natură să conducă la atingerea obiectivului urmărit de legiuitor și este disproporționată în raport cu acest obiectiv.
               În această privință, reclamanta arată că libera exercitare a unei profesii, libertatea de a desfășura o activitate comercială și dreptul de proprietate pot face obiectul unor restricții numai în măsura în care aceste urmăresc într-adevăr obiective de interes general și nu reprezintă o atingere disproporționată în raport cu obiectivul urmărit. Reclamanta consideră că dispoziția atacată este superfluă, ca nu este de natură să conducă la atingerea obiectivului urmărit de legiuitor, ci reprezintă chiar un obstacol. Prin urmare, aceasta este disproporționată și nu poate justifica atingerea adusă drepturilor fundamentale ale reclamantei.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1210/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 decembrie 2010 privind autentificarea monedelor euro și procesarea monedelor euro improprii circulației (JO L 339, p. 1)


title: Cauza C-553/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 2 noiembrie 2016 – „ТТL” ЕООD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 2 noiembrie 2016 – „ТТL” ЕООD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia
   (Cauza C-553/16)
   (2017/C 022/15)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven administrativen sad

      Părțile din procedura principală

      Recurentă:„TTL” ЕООD

      Intimat: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

      Întrebările preliminare

               1)

               O dispoziție națională, precum cea a articolului 175 alineatul 2 punctul 3 din Codul de procedură fiscală și al asigurărilor sociale (DOPK), care impune unei societăți stabilite pe teritoriul național, care plătește venituri supuse reținerii la sursă a impozitului, obligația de plată a unor dobânzi pentru perioada cuprinsă între data expirării termenului de plată a impozitului pe venit și data la care societatea nerezidentă stabilită în alt stat membru face dovada îndeplinirii condițiilor pentru aplicarea unei convenții pentru evitarea dublei impuneri încheiate cu Republica Bulgaria, chiar și în cazuri în care, potrivit convenției respective, nu se datorează impozit sau se datorează în cuantum mai redus, este compatibilă cu articolul 5 alineatul (4) TUE și cu articolul 12 litera (b) TUE?

               2)

               O dispoziție națională, precum cea a articolului 175 alineatul 2 punctul 3 din Codul de procedură fiscală și al asigurărilor sociale (DOPK) și o practică fiscală potrivit cărora se percep dobânzi de la societatea care plătește venituri supuse reținerii la sursă a impozitului pentru perioada cuprinsă între data expirării termenului de plată a impozitului pe venit și data la care societatea nerezidentă stabilită în alt stat membru face dovada îndeplinirii condițiilor pentru aplicarea unei convenții pentru evitarea dublei impuneri încheiate cu Republica Bulgaria și în cazuri în care, potrivit convenției respective, nu se datorează impozit sau se datorează în cuantum mai redus, este compatibilă cu articolele 49, 54, 63 și 65 alineatele (1) și (3) TFUE?


title: Cauza T-429/07: Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2011 — BP Aromatics/Comisia

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/27

         Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2011 — BP Aromatics/Comisia
   (Cauza T-429/07) (1)

   2011/C 319/56
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauze conexate T-3/00 și T-337/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 27 noiembrie 2007 — Pitsiorlas/Consiliul Uniunii Europene și Banca Centrală Europeană ( Acces la documente — Acordul Basel-Nyborg — Acțiune în anulare — Acte atacabile — Motivare — Excepție de ilegalitate — Decizia 93/731/CE — Regulamentul de procedură al Băncii Centrale Europene — Acțiune în despăgubiri — Răspundere extracontractuală a Comunității pentru comportamentul ilicit al organelor acestora — Prejudiciu — Legătură de cauzalitate )

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/11

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 27 noiembrie 2007 — Pitsiorlas/Consiliul Uniunii Europene și Banca Centrală Europeană
   (Cauze conexate T-3/00 și T-337/04) (1)

   („Acces la documente - Acordul Basel-Nyborg - Acțiune în anulare - Acte atacabile - Motivare - Excepție de ilegalitate - Decizia 93/731/CE - Regulamentul de procedură al Băncii Centrale Europene - Acțiune în despăgubiri - Răspundere extracontractuală a Comunității pentru comportamentul ilicit al organelor acestora - Prejudiciu - Legătură de cauzalitate’)
   (2008/C 8/19)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamant: Athanasios Pitsiorlas (Salonic, Grecia) (reprezentant: D. Papafilippou, avocat)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial M. Bauer, S. Kyriakopoulou și D. Zachariou, și ulterior M. Bauer și D. Zachariou, agenți) și Banca Centrală Europeană (reprezentanți: în cauza T-3/00, inițial C. Zilioli, C. Kroppenstedt și P. Vospernik, și ulterior C. Zilioli, C. Kroppenstedt, F. Athanasiou și S. Vuorensola, în final C. Zilioli, C. Kroppenstedt și F. Athanasiou și, în cauza T-337/04, C. Kroppenstedt, F. Athanasiou și P. Papapaschalis, agenți)
   Obiectul
   Pe de o parte, o cerere de anulare a deciziilor Consiliului și Băncii Centrale Europene de respingere a cererilor reclamantului de acces la documentele privind Acordul Basel-Nyborg din septembrie 1987 și, pe de altă parte, o cerere de daune interese.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Consiliului Guvernatorilor din 21 octombrie 1999, astfel cum a fost adusă la cunoștința domnului Athanasios Pitsiorlas prin scrisoarea Băncii Centrale Europene din 8 noiembrie 1999.

               2)

               Respinge acțiunea în anulare pentru restul motivelor.

               3)

               Respinge acțiunea în despăgubiri.

               4)

               BCE, Consiliul și reclamantul vor suporta fiecare propriile cheltuieli de judecată efectuate în cauzele T-3/00 și T-337/04. Consiliul va suporta cheltuielile sale de judecată, precum și pe cele efectuate de reclamant în cauza C-193/01 P.

      (1)  JO C 122, 29.4.2000.


title: Cauza T-23/12: Acțiune introdusă la 17 ianuarie 2012 — MAF/Autoritatea Europeană pentru Asigurări și Pensii Ocupaționale

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/22

         Acțiune introdusă la 17 ianuarie 2012 — MAF/Autoritatea Europeană pentru Asigurări și Pensii Ocupaționale
   (Cauza T-23/12)
   2012/C 98/37
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Mutuelle des Architectes Français assurances (MAF) (Paris, Franța) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Asigurări și Pensii Ocupaționale

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului să dispună:

               —

               anularea deciziilor de publicare pe site-ul de internet al Autorității a tuturor informațiilor exclusiv în engleză, inclusiv a consultărilor publice de la 7 și 8 noiembrie 2011, precum și de la 21 decembrie 2011;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei din 16 ianuarie 2012 a Autorității;

               —

               obligarea Autorității la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (k) și a articolului 73 din Regulamentul nr. 1094/2010 (1), întrucât aceste dispoziții impuneau pârâtei publicarea informațiilor referitoare la activitățile sale pe site-ul său de internet în limbile oficiale ale Uniunii Europene (UE). Reclamanta invocă o eroare vădită de apreciere și o eroare de drept în măsura în care pârâta justifică refuzul de a publica consultațiile publice în litigiu în limba reclamantei în special din considerente de costuri, în condițiile în care se precizează la articolul 73 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1094/2010 că lucrările de traducere necesare pentru funcționarea Autorității sunt efectuate de Centrul de Traduceri pentru Organismele Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe domeniul de aplicare al obligației de publicare în limbile oficiale ale Uniunii Europene. Reclamanta arată că această obligație se aplică și consultărilor publice lansate de pârâtă și nu numai raportului anual, programului de lucru și liniilor directoare și recomandărilor pârâtei.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană de asigurări și pensii ocupaționale) de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/79/CE a Comisiei (JO L 331, p. 48).


title: Cauza T-75/10: Acțiune introdusă la 17 februarie 2010 — Embraer și alții/Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/52

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2010 — Embraer și alții/Comisia
   (Cauza T-75/10)
   2010/C 113/84
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Empresa Brasileira de Aeronáutica, SA (Embraer) (São José dos Campos, Brazilia), Embraer Aviation Europe SAS (EAE) (Villepinte, Franța), Indústria Aeronáutica de Portugal SA (OGMA) (Alverca do Ribatejo, Portugalia) (reprezentanți: U. O'Dwyer și A. Martin, Solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea Deciziei C(2009) 4541 final a Comisiei prin care se declară compatibil cu piața comună ajutorul destinat finanțării costurilor de cercetare și de dezvoltare legate de conceperea și fabricarea unui produs aeronautic, acordat de autoritățile Regatului Unit în favoarea societății Bombardier (Short Brothers) [N 654/2008] (1). Comisia a adoptat decizia sa în urma unei examinări preliminare efectuate în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) TFUE. Reclamantele sunt concurentele beneficiarei ajutorului și au depus o plângere prin care se opun ajutorului avut în vedere și solicită Comisiei deschiderea unei proceduri oficiale de investigare.
   În susținerea acțiunii în anulare, reclamantele prezintă motivele de drept următoare:

               În primul rând, acestea susțin că, în cursul examinării preliminare a compatibilității ajutorului de stat cu piața comună, Comisia s-a confruntat cu serioase dificultăți și că, prin urmare, aceasta era obligată să inițieze procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE. În plus, acestea arată că, prin neinițierea procedurii oficiale, Comisia a privat reclamantele și celelalte părți vizate de dreptul acestora de a fi consultate în cursul examinării efectuate de Comisie. În opinia reclamantelor, aceasta constituie un viciu de procedură care implică o încălcare a tratatului.

               Dificultățile serioase cu care s-a confruntat Comisia reies în special din elementele următoare:

                           —

                           lungimea și împrejurările examinării preliminare;

                           —

                           nedesemnarea de către Comisie a pieței aripilor pentru avioane de 100-149 de locuri drept piață relevantă pentru produsul în cauză;

                           —

                           neanalizarea de către Comisie a impactului ajutorului de stat asupra concurenței pe piața aripilor pentru avioane de 100-149 de locuri;

                           —

                           analiza efectuată de Comisie cu privire la impactul ajutorului de stat asupra concurenței pentru avioanele de 100-149 de locuri ca produs finit, analiză care era insuficientă și incompletă.

               În al doilea rând, reclamantele susțin că identificarea de către Comisie a unei pretinse piețe a aerostructurilor și neidentificarea de către aceasta a pieței relevante a aripilor pentru avioane de 100-149 de locuri constituie o eroare vădită în aprecierea, conform articolului 107 alineatul (3) litera (c), a compatibilității ajutorului cu piața comună.

               În al treilea rând, acestea susțin că neanalizarea de către Comisie a impactului avut de ajutorul de stat asupra pieței relevante a aripilor pentru avioane de 100-149 de locuri constituie o eroare vădită în aprecierea, conform articolului 107 alineatul (3) litera (c), a compatibilității ajutorului cu piața comună.

               În al patrulea rând, reclamantele afirmă că analiza incompletă și deficientă realizată de Comisie cu privire la impactul ajutorului de stat asupra pieței avioanelor de 100-149 de locuri ca produs finit constituie o eroare vădită în aprecierea, conform articolului 107 alineatul (3) litera (c), a compatibilității ajutorului cu piața comună.

      (1)  JO 2009, C 298, p. 2.


title: Cauza T-183/09: Ordonanța Tribunalului din 27 aprilie 2012 — Spa Monopole/OAPI — Club de Golf Peralada (WINE SPA)

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/19

         Ordonanța Tribunalului din 27 aprilie 2012 — Spa Monopole/OAPI — Club de Golf Peralada (WINE SPA)
   (Cauza T-183/09) (1)

   2012/C 184/36
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza C-111/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Upravno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – Občina Gorje/Republica Slovenă [Trimitere preliminară — Politica agricolă comună — Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 — Regulamentul (UE) nr. 65/2011 — Finanțare prin FEADR — Sprijin pentru dezvoltarea rurală — Norme privind eligibilitatea operațiunilor și a cheltuielilor — Condiție temporală — Excludere totală — Reducere a ajutorului]

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/13

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Upravno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – Občina Gorje/Republica Slovenă
   (Cauza C-111/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Politica agricolă comună - Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 - Regulamentul (UE) nr. 65/2011 - Finanțare prin FEADR - Sprijin pentru dezvoltarea rurală - Norme privind eligibilitatea operațiunilor și a cheltuielilor - Condiție temporală - Excludere totală - Reducere a ajutorului])
   (2016/C 335/17)
   Limba de procedură: slovena

      Instanța de trimitere

   Upravno sodišče Republike Slovenije

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Občina Gorje

      Pârâtă: Republica Slovenă

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 71 din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia sunt eligibile pentru participarea Fondului European Agricol pentru Dezvoltare Rurală la cofinanțarea unei operațiuni de dezvoltare rurală selectate de autoritatea de gestionare a programului de dezvoltare rurală în cauză sau sub responsabilitatea acesteia cheltuielile efectuate ulterior adoptării deciziei de acordare a unui astfel de ajutor.

               2)

               Articolul 71 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1698/2005 coroborat cu articolul 30 din Regulamentul (UE) nr. 65/2011 al Comisiei din 27 ianuarie 2011 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede respingerea în totalitate a cererii de plată referitoare la o operațiune aprobată în cadrul cofinanțării din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală atunci când anumite cheltuieli efectuate în beneficiul acestei operațiuni au fost realizate anterior adoptării deciziei de acordare a unui astfel de ajutor, din moment ce beneficiarul ajutorului nu a făcut în mod deliberat o declarație falsă în cererea sa de plată.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza T-348/07: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2010 — Al-Aqsa/Consiliul [ „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului — Înghețarea fondurilor — Poziția comună 2001/931/PESC și Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 — Acțiune în anulare — Adaptarea concluziilor — Control jurisdicțional — Condiții de aplicare a unei măsuri de înghețare a fondurilor adoptate de Uniune” ]

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/32

      Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2010 — Al-Aqsa/Consiliul
      (Cauza T-348/07) (1)

      (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului - Înghețarea fondurilor - Poziția comună 2001/931/PESC și Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 - Acțiune în anulare - Adaptarea concluziilor - Control jurisdicțional - Condiții de aplicare a unei măsuri de înghețare a fondurilor adoptate de Uniune)
      (2010/C 288/61)
      Limba de procedură: olandeza

         Părțile

         Reclamantă: Stichting Al-Aqsa (Heerlen, Țările de Jos) (reprezentanți: J. Pauw, G. Pulles, A. M. van Eik și M. Uiterwaal, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: E. Finnegan, G.-J. Van Hegelsom și B. Driessen, agenți)

         Intervenient în susținerea pârâtului: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C.M. Wissels, M. de Mol și Y. de Vries, agenți) și Comisia Europeană (reprezentanți: P. van Nuffel și S. Boelaert, agenți)

         Obiectul

      Inițial, în esență, o cerere de anulare a Deciziei 2007/445/CE a Consiliului din 28 iunie 2007 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Deciziilor 2006/379/CE și 2006/1008/CE (JO L 169, p. 58), în măsura în care aceasta o privește pe reclamantă.

         Dispozitivul

                  1.

                  Anulează Decizia 2007/445/CE a Consiliului din 28 iunie 2007 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Deciziilor 2006/379/CE și 2006/1008/CE, Decizia 2007/868/CE a Consiliului din 20 decembrie 2007 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2580/2001 și de abrogare a Deciziei 2007/445, Decizia 2008/583/CE a Consiliului din 15 iulie 2008 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2580/2001 și de abrogare a Deciziei 2007/868, Decizia 2009/62/CE a Consiliului din 26 ianuarie 2009 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2580/2001 și de abrogare a Deciziei 2008/583 și Regulamentul (CE) nr. 501/2009 al Consiliului din 15 iunie 2009 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2580/2001 și de abrogare a Deciziei 2009/62, în măsura în care aceste acte privesc Stichting Al-Aqsa.

                  2.

                  Respinge celelalte capete de cerere.

                  3.

                  Obligă Consiliul Uniunii Europene să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Stichting Al-Aqsa.

                  4.

                  Regatul Țărilor de Jos și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza T-561/08: Hotărârea Tribunalului din 18 octombrie 2011 — Gutknecht/Comisia ( „Răspundere extracontractuală — Sănătate animală — Produse biocide — Identificare a substanțelor active existente pe piață — Adoptare de regulamente de către Comisie în temeiul Directivei 98/8/CE — Legătură de cauzalitate” )

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/28

         Hotărârea Tribunalului din 18 octombrie 2011 — Gutknecht/Comisia
   (Cauza T-561/08) (1)

   (Răspundere extracontractuală - Sănătate animală - Produse biocide - Identificare a substanțelor active existente pe piață - Adoptare de regulamente de către Comisie în temeiul Directivei 98/8/CE - Legătură de cauzalitate)
   2011/C 347/42
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Jürgen Gutknecht (Kirchheimbolanden, Germania) (reprezentanți: K. Van Maldegem și C. Mereu, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver și G. Wilms, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubire având ca obiect repararea prejudiciului suferit, în principal, ca urmare a adoptării, pretins nelegale, de către Comisie a unei serii de regulamente în temeiul Directivei 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind comercializarea produselor biocide (JO L 123, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 24, p. 67) sau, în subsidiar, ca urmare a pretinsei omisiuni a Comisiei de a adopta măsurile necesare pentru a asigura respectarea dreptului la protecția informațiilor furnizate în aplicarea directivei sus-menționate

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Jürgen Gutknecht să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza C-384/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 27 iunie 2017 – Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N/Budapest Rendőrfőkapitánya

text:
               25.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 318/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 27 iunie 2017 – Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N/Budapest Rendőrfőkapitánya
   (Cauza C-384/17)
   (2017/C 318/10)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N

      Pârâtă: Budapest Rendőrfőkapitánya

      Întrebările preliminare

               1)

               Cerința caracterului proporțional prevăzută la articolul 9a din Directiva 1999/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 1999 de aplicare a taxelor la vehiculele grele de marfă pentru utilizarea anumitor infrastructuri (1) și interpretată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în Hotărârea din 22 martie 2017 pronunțată în cauzele conexate C-497/15 și C-498/15, Euro-Team (EU:C:2017:229) constituie o dispoziție direct aplicabilă a acestei directive?

               2)

               În cazul în care cerința caracterului proporțional prevăzută la articolul 9a din Directiva 1999/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 1999 de aplicare a taxelor la vehiculele grele de marfă pentru utilizarea anumitor infrastructuri și interpretată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în Hotărârea din 22 martie 2017 pronunțată în cauzele conexate C-497/15 și C-498/15, Euro-Team (EU:C:2017:229) nu constituie o dispoziție direct aplicabilă a acestei directive:
               Interpretarea dreptului național conform dreptului Uniunii permite și impune instanței naționale și autorității administrative naționale să completeze – fără o intervenție legislativă la nivel național — reglementarea maghiară aplicabilă în prezenta cauză cu criteriile materiale ale cerinței caracterului proporțional statuate în Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 22 martie 2017 pronunțată în cauzele conexate C-497/15 și C-498/15, Euro-Team (EU:C:2017:229)?

      (1)  JO 1999, L 187, p. 42, Ediție specială, 07/vol. 7, p. 88.


title: Cauza F-37/13: Acțiune introdusă la 26 aprilie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/59

         Acțiune introdusă la 26 aprilie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-37/13)
   2013/C 207/100
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei OLAF de respingere a cererii de reînnoire a contractului reclamantului, ca urmare a anulării acestei decizii printr-o hotărâre a Tribunalului Funcției Publice și o cerere de daune interese pentru prejudiciile morale și materiale care se pretinde că au fost suferite

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei AAIC din 8 august 2012 de respingere a cererii de reînnoire a contractului reclamantului;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei implicite din 12 august 2010 de respingere a cererii de reînnoire a contractului reclamantului, în cazul în care anularea sa ar fi repusă în discuție în cadrul unei cauze în recurs la Tribunalul Uniunii;

               —

               și în măsura în care este necesar, anularea deciziei AAIC din 17 ianuarie 2013 de respingere a reclamației formulate de reclamant la 21 septembrie 2012;

               —

               acordarea către reclamant, cu titlu de prejudiciu material suferit, a unei sume corespunzătoare diferenței de remunerație pe care ar fi perceput-o dacă ar fi putut să obțină reînnoirea contractului său de agent temporar în cadrul OLAF pentru încă 4 ani și a remunerației pe care o percepe din mai 2011 (ținând seama de dreptul său la pensie și de evoluția normală a carierei sale);

               —

               repararea prejudiciului material suferit de reclamant prin pierderea șansei de a obține un contract pe durată nedeterminată, stabilit ex aequo et bono și cu titlu provizoriu la 250 000 de euro;

               —

               acordarea sumei stabilite ex aequo et bono și cu titlu provizoriu la 10 000 de euro pentru repararea prejudiciului moral suferit;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-108/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de le Conseil d'État (Franța) la 6 martie 2013 — Société Mac GmbH/Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de le Conseil d'État (Franța) la 6 martie 2013 — Société Mac GmbH/Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt
   (Cauza C-108/13)
   2013/C 141/27
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Société Mac GmbH

      Pârât: Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

      Întrebarea preliminară

   Articolele 34 și 36 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se opun unei reglementări naționale care condiționează în special eliberarea unei autorizații de introducere pe piață cu titlu de import paralel unui produs de uz fitosanitar de cerința ca produsul în cauză să beneficieze, în statul de export, de o autorizație de introducere pe piață eliberată în conformitate cu Directiva 91/414/CEE (1), și nu permite, în consecință, eliberarea unei autorizații de introducere pe piață cu titlu de import paralel unui produs care beneficiază, în statul de export, de o autorizație de introducere pe piață cu titlu de import paralel și care este identic cu un produs autorizat în statul de import?

      (1)  Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare (JO L 230, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 30).


title: Cauza C-536/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Țările de Jos) – Tele2 (Netherlands) BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV/Autoriteit Consument en Markt (ACM) [Trimitere preliminară — Rețele și servicii de comunicații electronice — Directiva 2002/22/CE — Articolul 25 alineatul (2) — Servicii de informații privind abonații și de registre de abonați — Directiva 2002/58/CE — Articolul 12 — Registre de abonați — Punere la dispoziție a datelor cu caracter personal privind abonații pentru furnizarea de servicii de informații privind abonații accesibile publicului și de registre de abonați — Consimțământul abonatului — Diferențiere în funcție de statul membru în care sunt furnizate serviciile de informații privind abonații accesibile publicului și de registre de abonați — Principiul nediscriminării]

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Țările de Jos) – Tele2 (Netherlands) BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV/Autoriteit Consument en Markt (ACM)
   (Cauza C-536/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Rețele și servicii de comunicații electronice - Directiva 2002/22/CE - Articolul 25 alineatul (2) - Servicii de informații privind abonații și de registre de abonați - Directiva 2002/58/CE - Articolul 12 - Registre de abonați - Punere la dispoziție a datelor cu caracter personal privind abonații pentru furnizarea de servicii de informații privind abonații accesibile publicului și de registre de abonați - Consimțământul abonatului - Diferențiere în funcție de statul membru în care sunt furnizate serviciile de informații privind abonații accesibile publicului și de registre de abonați - Principiul nediscriminării])
   (2017/C 151/12)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Tele2 (Netherlands) BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV

      Pârâtă: Autoriteit Consument en Markt (ACM)

      cu participarea: European Directory Assistance NV

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 25 alineatul (2) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009, trebuie interpretat în sensul că noțiunea „cereri”, care figurează la acest articol, cuprinde și cererea făcută de o întreprindere, stabilită în alt stat membru decât cel în care sunt stabilite întreprinderile care alocă numere de telefon abonaților, care solicită informațiile relevante de care dispun aceste întreprinderi pentru furnizarea de servicii de informații privind abonații accesibile publicului și de registre de abonați, în acest stat membru și/sau în alte state membre.

               2)

               Articolul 25 alineatul (2) din Directiva 2002/22, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, trebuie interpretat în sensul că se opune ca o întreprindere, care alocă numere de telefon abonaților și care are obligația, în temeiul reglementării naționale, de a obține consimțământul acestor abonați pentru utilizarea datelor lor pentru furnizarea de servicii de informații privind abonații și de registre de abonați, să formuleze această cerere astfel încât abonații menționați să exprime în mod distinct consimțământul lor cu privire la această utilizare în funcție de statul membru în care întreprinderile care sunt susceptibile să solicite informații vizate de această dispoziție furnizează aceste servicii.

      (1)  JO C 27, 25.1.2016.


title: Cauza C-221/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Sozialgericht Stuttgart (Germania) la 2 mai 2007 — Krystyna Zablocka-Weyhermüller/Land Baden-Württemberg

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/17

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Sozialgericht Stuttgart (Germania) la 2 mai 2007 — Krystyna Zablocka-Weyhermüller/Land Baden-Württemberg
   (Cauza C-221/07)
   (2007/C 183/27)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Sozialgericht Stuttgart
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Krystyna Zablocka-Weyhermüller

      Pârât: Land Baden-Württemberg
   Întrebările preliminare
   Restricțiile privind prestațiile stabilite în dreptul german al indemnizațiilor sociale, în sensul articolului 64e din legea federală privind asistența (Bundesversorgungsgesetz sau „BVG”), aplicabile beneficiarilor care au domiciliul sau reședința obișnuită în Polonia în calitatea acesteia de nou stat membru al UE, sunt conforme cu dreptul comunitar de rang superior, în special din punct de vedere al libertății de circulație?


title: Cauza T-558/13: Acțiune introdusă la 24 octombrie 2013 — FSA/OAPI — Motokit Veículos e Acessórios (FSA K-FORCE)

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/23

         Acțiune introdusă la 24 octombrie 2013 — FSA/OAPI — Motokit Veículos e Acessórios (FSA K-FORCE)
   (Cauza T-558/13)
   2014/C 24/40
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: FSA Srl (Busnago, Italia) (reprezentanți: M. Locatelli și M. Cartella, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Motokit Veículos e Acessórios, SA (Vagos, Portugalia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 5 august 2013 pronunțate în cauza R 436/2012-2;

               —

               obligarea la înregistrarea mărcii verbale FSA K-FORCE;

               —

               obligarea pârâtului și a intervenientei la plata costurilor procedurilor.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală FSA K-FORCE — înregistrarea unei mărci comunitare nr. 9 191 909

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Motivarea cererii de declarare a nulității: motivarea a fost cea prevăzută la articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind marca comunitară coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară

      Decizia diviziei de anulare: declară nulitatea înregistrării mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară și a articolului 75 din Regulamentul privind marca comunitară


title: Cauza C-569/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 iunie 2013 — Comisia Europeană/Republica Polonă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 94/22/CE — Condiții de acordare și de folosire a autorizațiilor de prospectare, de explorare și de extracție a hidrocarburilor — Acces nediscriminatoriu)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 iunie 2013 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-569/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 94/22/CE - Condiții de acordare și de folosire a autorizațiilor de prospectare, de explorare și de extracție a hidrocarburilor - Acces nediscriminatoriu)
   2013/C 225/04
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și M. Owsiany-Hornung, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă (reprezentanți: M. Szpunar, M. Drwięcki și B. Majczyna, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Transpunere incorectă și/sau incompletă a articolului 2 alineatul (2), a articolului 3 alineatul (1), precum și a articolului 5 punctele 1 și 2 din Directiva 94/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind condițiile de acordare și folosire a autorizațiilor de prospectare, explorare și extracție a hidrocarburilor (JO L 164, p. 3, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 173) — Acces nediscriminatoriu la aceste activități și la exercitarea lor

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea măsurilor adecvate pentru a garanta că accesul la activitățile de prospectare, de explorare și de extracție a hidrocarburilor este lipsit de orice discriminare între entitățile interesate și că autorizațiile de exercitare a acestor activități sunt acordate în urma unei proceduri în care toate entitățile interesate pot depune cereri pe baza unor criterii publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene înainte de începutul perioadei de depunere a cererilor, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 alineatul (2 și al articolului 5 punctele 1 și 2 din Directiva 94/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind condițiile de acordare și folosire a autorizațiilor de prospectare, explorare și extracție a hidrocarburilor.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Comisia Europeană și Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 46, 12.2.2011.


title: Cauza T-846/16: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2016 – QF/Comisia

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/31

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2016 – QF/Comisia
   (Cauza T-846/16)
   (2017/C 053/38)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantul: QF (Barcelona, Spania) (reprezentanți: L. Ruiz Ezquerra, R. Oncina Borrego, I. Sobrepera Millet și A. Hernández Pardo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că Decizia Comisiei din 4 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN) pus în aplicare de Spania în favoarea anumitor cluburi de fotbal încalcă articolul 107 alineatul (1) și articolul 108 alineatul (3) TFUE, întrucât posibilitatea de a consolida conturile, rezultată din autorizarea a patru cluburi să participe la diferite discipline sportive prin Legea 10/1990, la fel ca aplicarea unei cote de impozitare reduse a impozitului pe profit, este de asemenea un ajutor de stat incompatibil cu piața internă, fapt pe care Comisia ar fi trebuit să îl constate;

               —

               în consecință, dispunerea desființării/anulării măsurii și obligarea Regatului Spaniei să recupereze de la beneficiari ajutorul incompatibil cu piața internă. Obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-845/16, QG/Comisia.


title: Cauza C-228/16 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 31 mai 2017 – Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)/Comisia Europeană (Recurs — Ajutoare de stat — Decizie de clasare — Refuz al Comisiei Europene de a continua examinarea plângerii recurentei — Inexistența ajutorului la sfârșitul fazei preliminare de examinare — Decizie pur confirmativă — Condiții de legalitate a retragerii unei decizii de clasare)

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 31 mai 2017 – Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)/Comisia Europeană
   (Cauza C-228/16 P) (1)

   ((Recurs - Ajutoare de stat - Decizie de clasare - Refuz al Comisiei Europene de a continua examinarea plângerii recurentei - Inexistența ajutorului la sfârșitul fazei preliminare de examinare - Decizie pur confirmativă - Condiții de legalitate a retragerii unei decizii de clasare))
   (2017/C 249/12)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (reprezentanți: E. Bourtzalas, avocat, A. Oikonomou, E. Salaka, C. Synodinos și H. Tagaras, dikigoroi, D. Waelbroeck, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouchagiar și É. Gippini Fournier, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 9 februarie 2016, DEI/Comisia (T-639/14, nepublicată, EU:T:2016:77).

               2)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza T-287/10: Acțiune introdusă la 25 iunie 2010 — Unilever España și Unilever/OAPI — Med Trans G. Poulias-S. Brakatselos (MED FRIGO S.A.)

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/49

         Acțiune introdusă la 25 iunie 2010 — Unilever España și Unilever/OAPI — Med Trans G. Poulias-S. Brakatselos (MED FRIGO S.A.)
   (Cauza T-287/10)
   ()
   2010/C 234/88
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamante: Unilever España S.A. și Unilever N.V. (Barcelona, Spania) (reprezentant: C. Prat, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs:„Med Trans” G. Poulias-S. Brakatselos A.E. (Patra, Grecia)

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 aprilie 2010 în cauza R 1025/2009-2;

               —

               solicitarea adresată diviziei de opoziție a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) de a continua examinarea probelor și de a evalua aplicabilitatea articolului 8 alineatul (1) litera (b), a articolului 8 alineatele (4) și (5) din RMC (Regulamentul privind marca comunitară);

               —

               cu titlu subsidiar, modificarea deciziei atacate și pronunțarea pe fondul cauzei;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „MED FRIGO S.A.”, pentru produse și servicii din clasa 39.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea nr. 112534 a mărcii spaniole verbale „FRIGO”, pentru produse din clasa 30; înregistrarea nr. 123204 a mărcii spaniole verbale „Frigo”, pentru produse din clasa 30; înregistrarea nr. 434378 a mărcii spaniole verbale „Frigo”, pentru produse din clasa 30; înregistrarea nr. 767539 a mărcii spaniole verbale „Frigo”, pentru produse din clasa 30; înregistrarea nr. 2148274 a mărcii spaniole verbale „Frigo”, pentru produse din clasa 30; înregistrarea nr. 60893 a mărcii spaniole verbale „FRIGO S.A.”, ca denumirea comercială pentru producerea și fabricarea de înghețată și de produse lactate.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea normei 19 alineatul (2) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei, în măsura în care camera de recurs a apreciat în mod eronat că reclamanta nu a adus toate dovezile necesare privind existența, valabilitatea și întinderea protecției mărcii sale anterioare în temeiul căreia s-a formulat opoziția; încălcarea normei 19 alineatul (3) coroborată cu norma 98 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei, în măsura în care camera de recurs a apreciat în mod eronat că traducerile prezentate de reclamantă nu erau suficient de clare și de bine structurate.


title: Cauzele conexate T-440/07, T-465/07 și T-1/08: Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2010 — Huta Buczek și alții/Comisia ( „Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/14

         Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2010 — Huta Buczek și alții/Comisia
   (Cauzele conexate T-440/07, T-465/07 și T-1/08) (1)

   (Nepronunțare asupra fondului)
   2010/C 260/18
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamanți: Huta Buczek Sp. z o.o. (Sosnowiec, Polonia) (reprezentant: D. Szlachetko-Reiter, avocat) (cauza T-440/07), Emilian Salej, în calitate de lichidator al societății Technologie Buczek S.A., aflată în stare de faliment, (Laryszów, Polonia), Technologie Buczek S.A. (Sosnowiec) (reprezentant: D. Szlachetko-Reiter, avocat) (cauza T-465/07) și Buczek Automotive Sp. z o.o. (Sosnowiec) (reprezentanți: inițial T. Gackowski, ulterior D. Szlachetko-Reiter, iar în final J. Jurczyk, avocați) (cauza T-1/08)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Gross, M. Kaduczak, A. Stobiecka-Kuik și K. Herrmann, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamanților: Republica Polonă (reprezentanți: inițial M. Niechciał, ulterior M. Krasnodebska-Tomkiel și M. Rzotkiewicz, agenți) (cauzele T-440/07 și T-1/08)

      Obiectul

   Cereri de anulare în parte a Deciziei Comisiei C(2007) 5087 final din 23 octombrie 2007 privind ajutorul de stat C 23/06 (ex NN 35/06) acordat de Polonia producătorului de oțel Technologie Buczek Group.

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra acțiunii în cauza T-465, în măsura în care a fost introdusă de Emilian Salej.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată aferente cauzei T-465/07, în măsura în care a fost introdusă de Emilian Salej.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza C-85/09 P: Recurs introdus la 27 februarie 2009 de Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, L da împotriva Ordonanței pronunțate la 17 decembrie 2008 de Tribunalul de Primă Instanță (Camera a opta) în cauza T-137/07, Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, L da /Comisia Comunităților Europene

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/16

         Recurs introdus la 27 februarie 2009 de Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda împotriva Ordonanței pronunțate la 17 decembrie 2008 de Tribunalul de Primă Instanță (Camera a opta) în cauza T-137/07, Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-85/09 P)
   2009/C 102/26
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Recurentă: Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               Anularea în parte a ordonanței atacate în măsura în care prin aceasta se consideră că nu a fost dovedită legătura de cauzalitate între omisiunea Comisiei și prejudiciul invocat de recurentă (punctele 96, 97, 99, 100 și 101 din ordonanță);

         și, pronunțându-se asupra fondului,

               —

               în principal, să se declare că sunt întrunite în speță condițiile răspunderii extracontractuale a Comunității și obligarea Comisiei la plata despăgubirii pentru prejudiciul invocat și a cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe, inclusiv a celor efectuate de recurentă;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului de primă instanță pentru ca acesta să verifice dacă sunt întrunite condițiile răspunderii extracontractuale și obligarea Comisiei la plata prejudiciului invocat și a cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de recurentă, în prezenta procedură de recurs și în fața Tribunalului de Primă Instanță.

      Motivele și principalele argumente

   Insuficienta motivare a ordonanței atacate, în măsura în care Tribunalul de Primă Instanță nu a răspuns, pe de o parte, la argumentele invocate de recurentă la punctele 92 și 93 din cererea sa introductivă inițială, potrivit cărora lipsa mandatarului fabricantului pentru spațiul comunitar, obligatoriu potrivit directivei, ar face imposibil procesul de evaluare a conformității organismului notificat, iar pe de altă parte, la afirmația Comisiei în sensul că nu trebuia să intervină în procedura de protecție ca urmare a omisiunii autorității portugheze, Infarmed, de a acționa în temeiul articolului 14b din Directiva 93/42/CEE (1) a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/79/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 27 octombrie 1998 privind dispozitivele medicale pentru diagnostic in vitro.
   Eroare de apreciere a legăturii de cauzalitate între comportamentul Comisiei și prejudiciul suferit de reclamantă, precum și interpretarea eronată a articolelor 8 și 14b din directivă.
   Încălcarea dreptului la apărare în cadrul respingerii măsurilor de cercetare judecătorească solicitate de recurentă.

      (1)  JO L 169, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 11, p. 244.

      (2)  JO L 331, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 25, p. 5.


title: Cauza C-256/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgerichtshofs (Austria) la 25 mai 2011 — Murat Dereci, Vishaka Heiml, Alban Kokollari, Izunna Emmanuel Maduike și Dragica Stevic/Bundesminister für Inneres

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgerichtshofs (Austria) la 25 mai 2011 — Murat Dereci, Vishaka Heiml, Alban Kokollari, Izunna Emmanuel Maduike și Dragica Stevic/Bundesminister für Inneres
   (Cauza C-256/11)
   2011/C 219/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Murat Dereci, Vishaka Heiml, Alban Kokollari, Izunna Emmanuel Maduike și Dragica Stevic

      Pârât: Bundesminister für Inneres

      Întrebările preliminare

               1.

                           (a)

                           Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să refuze unui resortisant al unei țări terțe — al cărui soț și copii minori sunt cetățeni ai Uniunii — dreptul de ședere în statul membru în care soțul și copiii își au reședința și ai cărui cetățeni sunt, chiar și atunci când acești cetățeni ai Uniunii nu depind de resortisantul țării terțe pentru a se întreține? (Notă: reclamantul Dereci)

                           (b)

                           Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să refuze unui resortisant al unei țări terțe — al cărui soț este cetățean al Uniunii — dreptul de ședere în statul membru în care soțul își are reședința și al cărui cetățean este, chiar și atunci când acest cetățean al Uniunii nu depinde de resortisantul țării terțe pentru a se întreține? (Notă: reclamanții Heiml și Maduike)

                           (c)

                           Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să refuze unui resortisant al unei țări terțe — care a împlinit vârsta majoratului și a cărui mamă este cetățean al Uniunii — dreptul de ședere în statul membru în care mama își are reședința și a cărui cetățenie aceasta o deține, chiar și atunci când nu cetățeanul Uniunii depinde de resortisantul țării terțe pentru a se întreține, ci resortisantul țării terțe depinde de cetățeanul Uniunii pentru a se întreține? (Notă: reclamantul Kokollari)

                           (d)

                           Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice unui stat membru să refuze unui resortisant al unei țări terțe — care a împlinit vârsta majoratului și al cărui tată este cetățean al Uniunii — dreptul de ședere în statul membru în care tatăl își are reședința și al cărui cetățean este, chiar și atunci când cetățeanul Uniunii nu depinde de resortisantul țării terțe pentru a se întreține, dar resortisantul țării terțe primește întreținere de la cetățeanul Uniunii? (Notă: reclamanta Stevic)

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la una dintre întrebările de la punctul 1:
               Obligația care rezultă din articolul 20 TFUE pentru statele membre de a permite șederea resortisanților unor țări terțe reprezintă un drept de ședere care decurge direct din legislația Uniunii, sau este suficient ca statul membru să îi recunoască resortisantului dreptul de ședere, cu efect constitutiv?

               3.

                           (a)

                           Dacă, potrivit răspunsului la a doua întrebare, dreptul de ședere există în temeiul legislației Uniunii:
                           În ce condiții nu există, în mod excepțional, dreptul de ședere rezultat din legislația Uniunii, respectiv în ce condiții îi poate fi retras dreptul de ședere unui resortisant al unei țări terțe?

                           (b)

                           În cazul în care, potrivit răspunsului la a doua întrebare, este suficient ca resortisantului să i se recunoască dreptul de ședere, cu efect constitutiv:
                           În ce condiții resortisanților din țări terțe le poate fi refuzat dreptul de ședere, cu toate că statul membru este obligat în principiu să le permită șederea?

               4.

               În cazul în care articolul 20 TFUE nu se opune ca unui resortisant al unei țări terțe aflat în situația domnului Dereci să îi fie refuzată șederea într-un stat membru:
               Articolul 13 din Decizia nr. 1/80 din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii, adoptată de Consiliul de asociere înființat prin Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia, sau articolul 41 din Protocolul adițional semnat la 23 noiembrie 1970 la Bruxelles și încheiat, aprobat și confirmat în numele Comunității prin Regulamentul (CEE) nr. 2760/72 (1) al Consiliului din 19 decembrie 1972, care, potrivit articolului 62, face parte integrantă din Acordul de instituire a unei asocieri între Comunitatea Economică Europeană și Turcia, se opun — într-o situație precum cea a domnului Dereci — ca intrarea inițială a resortisanților turci să fie supusă unor reglementări naționale mai stricte decât cele aflate anterior în vigoare, deși acele dispoziții naționale care au facilitat intrarea inițială nu au fost adoptate decât după data intrării în vigoare în statul membru în cauză a prevederilor menționate referitoare la asocierea cu Turcia?

      (1)  JO L 293, p. 1, Ediție specială 11/vol. 1, p. 37.


title: Cauza C-611/11 P: Recurs introdus la 30 noiembrie 2011 de ara AG împotriva Hotărârii Tribunalului (camera a șaptea) din 22 septembrie 2011 în cauza T-174/10, ara/OAPI

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/14

         Recurs introdus la 30 noiembrie 2011 de ara AG împotriva Hotărârii Tribunalului (camera a șaptea) din 22 septembrie 2011 în cauza T-174/10, ara/OAPI
   (Cauza C-611/11 P)
   2012/C 133/26
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: ara AG (reprezentant: M. Gail, Rechtsanwalt)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Allrounder SARL

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 22 septembrie 2011 pronunțată în cauza T-174/10;

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 ianuarie 2010 (cauza R 481/2009-1);

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și a intervenientei în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă încălcarea de către Tribunal a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (1).
   În această privință, reclamanta relevă mai întâi o încălcare de către Tribunal a obligației de motivare în măsura în care acesta nu ar fi furnizat, în cadrul aprecierii globale a riscului de confuzie, motive suficiente în privința criteriilor referitoare la publicul relevant, la compararea mărcilor și la pericolul de confuzie. Astfel, Tribunalul ar fi statuat în mod greșit că publicul în discuție se compune din consumatori medii având un grad de atenție mediu la cumpărarea produselor respective deși s-ar fi demonstrat, într-o primă fază, că consumatorul are rar posibilitatea de a face o comparație directă între diferitele mărci. În plus, Tribunalul ar fi statuat în mod greșit, cu ocazia comparării mărcilor, că prezența celor două desene triunghiulare ar domina impresia produsă în memoria publicului de marca în litigiu. În consecință, Tribunalul ar fi supraevaluat unul sau mai multe componente ale mărcii.
   În plus, Tribunalul ar fi încălcat obligația de motivare în măsura în care nu a făcut referire la documentele înmânate de intervenientă în cadrul verificării riscului de confuzie.
   În sfârșit, Tribunalul ar fi subestimat importanța principiului investigării din oficiu.

      (1)  JO L 78, p. 1.