title: Cauza C-588/10: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 ianuarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I — Polonia) — Minister Finansów/Kraft Foods Polska SA [Fiscalitate — TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolul 90 alineatul (1) — Reducere de preț după momentul la care a fost efectuată operațiunea — Reglementare națională care subordonează reducerea bazei de impozitare condiției deținerii de către furnizorul de bunuri sau servicii a confirmării de primire a unei facturi rectificative, remisă de clientul care a achiziționat bunurile sau serviciile — Principiului neutralității TVA-ului — Principiul proporționalității]

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 ianuarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I — Polonia) — Minister Finansów/Kraft Foods Polska SA
   (Cauza C-588/10) (1)

   (Fiscalitate - TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolul 90 alineatul (1) - Reducere de preț după momentul la care a fost efectuată operațiunea - Reglementare națională care subordonează reducerea bazei de impozitare condiției deținerii de către furnizorul de bunuri sau servicii a confirmării de primire a unei facturi rectificative, remisă de clientul care a achiziționat bunurile sau serviciile - Principiului neutralității TVA-ului - Principiul proporționalității)
   2012/C 73/07
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Minister Finansów

      Pârâtă: Kraft Foods Polska SA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Naczelny Sąd Administracyjny — Interpretarea art. 90 alin. (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Bază de impozitare — Reducere de preț după momentul la care a fost efectuată operațiunea — Reglementare națională care subordonează reducerea bazei de impozitare condiției obținerii unei facturi corectate și confirmate de către cocontractant

      Dispozitivul

   O cerință care condiționează reducerea bazei de impozitare, astfel cum aceasta rezultă dintr-o factură inițială, de deținerea de către persoana impozabilă a confirmării de primire a unei facturi rectificative, remisă de clientul care a achiziționat bunurile sau serviciile, intră în sfera noțiunii de condiție prevăzute la articolul 90 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată.
   Principiile neutralității TVA-ului și proporționalității nu se opun, în principiu, unei asemenea cerințe. Cu toate acestea, în cazul în care se dovedește a fi imposibil sau excesiv de dificil ca persoanei impozabile, furnizor de bunuri sau servicii, să i se remită, într-un termen rezonabil, o asemenea confirmare de primire, nu i se poate refuza acesteia posibilitatea de a stabili, prin alte mijloace, în fața autorităților fiscale naționale, pe de o parte, că a dat dovadă de diligența necesară în împrejurările cauzei pentru a se asigura că respectivul client care a achiziționat bunurile sau serviciile deține factura rectificativă și că el a luat cunoștință despre aceasta și, pe de altă parte, că operațiunea în cauză a fost efectiv realizată în conformitate cu condițiile menționate în respectiva factură rectificativă.

      (1)  JO C 89, 19.3.2011.


title: Cauza C-565/08: Acțiune introdusă la 19 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/12

         Acțiune introdusă la 19 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-565/08)
   (2009/C 55/19)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și L. Prete, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin prevederea de dispoziții care impun avocaților obligația de respectare de tarife maxime, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Stabilirea de tarife maxime obligatorii pentru activitățile judiciare și extrajudiciare ale avocaților constituie o restricție privind libertatea de stabilire în sensul articolului 43 CE, precum și o restricție privind libera prestare a serviciilor în sensul articolului 49 CE. Astfel, un tarif maxim obligatoriu care trebuie să fie aplicat independent de calitatea activității desfășurate, de munca necesară pentru desfășurarea acesteia și de costurile suportate pentru efectuarea acesteia poate face piața italiană a serviciilor juridice neatractivă pentru profesioniștii străini. Așadar, avocații stabiliți în alte state membre sunt descurajați să se stabilească în Italia sau să presteze servicii în mod temporar în acest stat.
   În primul rând, întrucât obligația de adaptare la un nou sistem tarifar (dealtfel foarte complex) implică costuri suplimentare care pot reprezenta un obstacol în calea exercitării libertăților fundamentale recunoscute de tratat.
   În al doilea rând, limita maximă a tarifului reprezintă o altă frână în calea liberei circulații a serviciilor juridice pe piața internă întrucât împiedică remunerarea corectă a calității activităților desfășurate de avocați stabiliți în alte state membre decât Italia și prin urmare, descurajează anumiți avocați, care solicită onorarii mai ridicate decât cele stabilite de reglementarea italiană în funcție de caracteristicile pieței italiene, să presteze în mod temporar propriile servicii în Italia sau să se stabilească în acest stat.
   În sfârșit, rigiditatea sistemului tarifar italian interzice avocatului (inclusiv celui stabilit în străinătate) să facă oferte ad hoc în situații și/sau pentru clienți deosebiți, spre exemplu, să ofere un pachet de anumite servicii juridice la un preț fix sau să ofere un ansamblu de servicii juridice prestate în diverse state membre la un tarif comun. Prin urmare, legislația italiană poate determina o pierdere de concurență din partea avocaților stabiliți în străinătate întrucât îi privează pe aceștia de tehnici eficace de intrare pe piața juridică italiană.
   În plus, măsura în litigiu nu pare nici adecvată pentru îndeplinirea obiectivelor de interes general invocate de autoritățile italiene, nici cea mai puțin restrictivă în acest scop. În special, aceasta nu pare adecvată pentru scopul de a garanta accesul la justiție al celor cu mai puține mijloace, nici pentru a garanta protecția destinatarilor serviciilor juridice sau pentru a asigura buna funcționare a justiției. Aceasta nu pare nici proporțională având în vedere că există alte măsuri care par în mod evident mai puțin restrictive pentru avocații stabiliți în străinătate și la fel de (sau mai) adecvate pentru atingerea obiectivelor de protecție invocate de autoritățile italiene.
   În sfârșit, autoritățile italiene nu au explicat dacă și care măsuri alternative și cu caracter mai puțin restrictiv pentru avocații stabiliți în alte state membre, au fost examinate și nici nu au arătat motivele pentru care interesele generale urmărite nu ar fi deja protejate de dispozițiile care reglementează profesia de avocat în celelalte state membre ale Comunității.


title: Cauzele conexate T-115/09 și T-116/09: Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2012 — Electrolux și Whirlpool Europe/Comisia ( „Ajutoare de stat — Ajutor pentru restructurare notificat de Republica Franceză, acordat unui fabricant de aparate electrocasnice mari — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună în anumite condiții — Erori vădite de apreciere — Linii directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate” )

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/21

         Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2012 — Electrolux și Whirlpool Europe/Comisia
   (Cauzele conexate T-115/09 și T-116/09) (1)

   (Ajutoare de stat - Ajutor pentru restructurare notificat de Republica Franceză, acordat unui fabricant de aparate electrocasnice mari - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună în anumite condiții - Erori vădite de apreciere - Linii directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate)
   2012/C 89/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Electrolux AB (Stockholm, Suedia) (reprezentanți: F. Wijckmans și H. Burez, avocați) (cauza T-115/09); și Whirlpool Europe BV (Breda, Țările de Jos) (reprezentanți: inițial F. Tuytschaever și B. Bellen, ulterior H. Burez și F. Wijckmans, avocați) (cauza T-116/09)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn și C. Giolito, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentanți: inițial G. de Bergues și A. L. Vendrolini, ulterior G. de Bergues și J. Gstalter, agenți); Fagor France SA (Rueil Malmaison, Franța) (reprezentanți: J. Derenne și A. Müller Rappard, avocați)

      Obiectul

   Anularea Deciziei Comisiei din 21 octombrie 2008, prin care a fost declarat compatibil cu piața comună, sub rezerva respectării anumitor condiții, ajutorul pentru restructurare pe care autoritățile franceze intenționează să îl pună în executare în favoarea întreprinderii FagorBrandt [ajutorul de stat C 44/2007 (ex N 460/2007)]

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia 2009/485/CE a Comisiei din 21 octombrie 2008 privind ajutorul de stat C 44/07 (ex N 460/07) pe care Franța intenționează să îl pună în aplicare în favoarea societății FagorBrandt.

               2.

               Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Electrolux AB și de Whirlpool Europe BV.

               3.

               Republica Franceză și Fagor France SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 113, 16.5.2009.


title: Cauza T-883/16 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 21 iulie 2017 – Polonia/Comisia („Măsuri provizorii — Piața internă în sectorul gazelor naturale — Directiva 2009/73/CE — Cerere a Bundesnetzagentur care vizează modificarea condițiilor de derogare de la normele Uniunii pentru exploatarea gazoductului OPAL — Decizie a Comisiei privind modificarea condițiilor de derogare de la normele Uniunii — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenţei”)

text:
               4.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 293/34

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 21 iulie 2017 – Polonia/Comisia
   (Cauza T-883/16 R)
   ((„Măsuri provizorii - Piața internă în sectorul gazelor naturale - Directiva 2009/73/CE - Cerere a Bundesnetzagentur care vizează modificarea condițiilor de derogare de la normele Uniunii pentru exploatarea gazoductului OPAL - Decizie a Comisiei privind modificarea condițiilor de derogare de la normele Uniunii - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenţei”))
   (2017/C 293/41)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentanți: B. Majczyna, M. Kawnik și K. Rudzińska, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și K. Herrmann, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Lituania (reprezentanți: D. Kriaučiūnas și R. Krasuckaitė, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și R. Kanitz, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE și prin care se urmărește suspendarea executării Deciziei C(2016) 6950 final a Comisiei din 28 octombrie 2016 privind modificarea condițiilor de derogare, în ceea ce privește gazoductul OPAL, de la normele referitoare la accesul terților la reglementarea tarifară stabilită de Directiva 2003/55/CE

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Revocă Ordonanța din 23 decembrie 2016, Polonia/Comisia (T-883/16 R).

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-404/11 P: Ordonanța Curții din 2 februarie 2012 — Elf Aquitaine SA/Comisia Europeană [Recurs — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Concurență — Înțelegere — Piața cloratului de sodiu — Noțiunea „întreprindere” — Prezumția unei influențe decisive — Aplicabilitatea acestei prezumții — Elemente care nu sunt susceptibile să răstoarne prezumția — Amendă aplicată cu titlu personal — Competență de fond]

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/11

         Ordonanța Curții din 2 februarie 2012 — Elf Aquitaine SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-404/11 P) (1)

   (Recurs - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Concurență - Înțelegere - Piața cloratului de sodiu - Noțiunea „întreprindere” - Prezumția unei influențe decisive - Aplicabilitatea acestei prezumții - Elemente care nu sunt susceptibile să răstoarne prezumția - Amendă aplicată cu titlu personal - Competență de fond)
   2012/C 133/20
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Elf Aquitaine SA (reprezentanți: E. Morgan de Rivery și E. Lagathu, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Gippini Fournier și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 17 mai 2011, Elf Aquitaine/Comisia (T-299/08) prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare formulată de recurentă împotriva Deciziei C(2008) 2626 final a Comisiei din 11 iunie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 din Tratatul CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.695 — Clorat de sodiu) — Concurență — Înțelegere — Încălcarea principiilor de atribuire a competențelor și proporționalității — Interpretare vădit eronată — Încălcarea dreptului la apărare, a principiilor echității și egalității armelor — Obligația de motivare — Nelegalitatea amenzii aplicate cu titlu personal

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Elf Aquitaine SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 298, 8.10.2011.


title: Cauza C-414/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 15 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Lidl Belgium GmbH & Co. KG/Finanzamt Heilbronn (Libertatea de stabilire — Impozitare directă — Deducerea pierderilor suferite de către un sediu permanent situat într un stat membru și care aparține unei societăți având sediul social într un alt stat membru)

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 15 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Lidl Belgium GmbH & Co. KG/Finanzamt Heilbronn
   (Cauza C-414/06) (1)

   (Libertatea de stabilire - Impozitare directă - Deducerea pierderilor suferite de către un sediu permanent situat într un stat membru și care aparține unei societăți având sediul social într un alt stat membru)
   (2008/C 171/09)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesfinanzhof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Lidl Belgium GmbH & Co. KG

      Pârât: Finanzamt Heilbronn
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolelor 43 CE și 56 CE — Deducere din profitul impozabil al unei societăți naționale a pierderilor rezultate din activitatea unui sediu permanent stabilit într-un alt stat membru — Respingerea unei deduceri întemeiate pe o convenție pentru evitarea dublei impuneri încheiată cu acest alt stat membru
   Dispozitivul
   Articolul 43 CE nu interzice ca o societate stabilită într un stat membru să nu poată deduce din baza impozabilă pierderile aferente unui sediu permanent care îi aparține, situat într un alt stat membru, în măsura în care, potrivit unei convenții pentru evitarea dublei impuneri, veniturile acestui sediu sunt impozitate în acest din urmă stat membru, în care pierderile respective pot fi deduse în cadrul impozitării veniturilor acestui sediu permanent în cursul anilor fiscali viitori.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza C-8/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de College van Beroep voor het bedrijfsleven –Țările de Jos) — T-Mobile Netherlands BV, KPN Mobile NV, Orange Nederland NV, Vodafone Libertel NV/Raad van bestuur van de Nederlandse Mededingingsautoriteit [Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Articolul 81 alineatul (1) CE — Noțiunea practică concertată — Legătură de cauzalitate între concertare și comportamentul întreprinderilor pe piață — Apreciere potrivit normelor de drept național — Caracter suficient al unei unice reuniuni sau necesitatea unei concertări durabile și regulate]

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/12

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de College van Beroep voor het bedrijfsleven –Țările de Jos) — T-Mobile Netherlands BV, KPN Mobile NV, Orange Nederland NV, Vodafone Libertel NV/Raad van bestuur van de Nederlandse Mededingingsautoriteit
   (Cauza C-8/08) (1)

   (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare - Articolul 81 alineatul (1) CE - Noțiunea «practică concertată» - Legătură de cauzalitate între concertare și comportamentul întreprinderilor pe piață - Apreciere potrivit normelor de drept național - Caracter suficient al unei unice reuniuni sau necesitatea unei concertări durabile și regulate)
   2009/C 180/20
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het bedrijfsleven

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: T-Mobile Netherlands BV, KPN Mobile NV, Orange Nederland NV, Vodafone Libertel NV

      Pârât: Raad van bestuur van de Nederlandse Mededingingsautoriteit

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — College van Beroep voor het bedrijfsleven — Interpretarea articolului 81 CE — Noțiunea de practică concertată — Necesitatea unei legături de cauzalitate între concertare și comportamentul întreprinderilor în cadrul pieței — Aprecierea sau nu în conformitate cu normele dreptului național — Caracterul suficient al unei concertări unice sau necesitatea unei concertări de durată și cu caracter regulat

      Dispozitivul

               1)

               O practică concertată are un obiect anticoncurențial în sensul articolului 81 alineatul (1) CE atunci când, din cauza conținutului său, precum și a finalității sale și ținând cont de contextul juridic și economic în care se încadrează, aceasta este în mod concret aptă să împiedice, să restrângă sau să denatureze concurența în cadrul pieței comune. Nu este necesară o împiedicare, restrângere sau denaturare concretă a concurenței, nici existența unei legături directe între această practică concertată și prețul de consum. Schimbul de informații între concurenți are un obiect anticoncurențial atunci când poate elimina incertitudinile legate de comportamentul avut în vedere de întreprinderile interesate.

               2)

               În cadrul analizei legăturii de cauzalitate dintre concertare și comportamentul pe piață al întreprinderilor care participă la aceasta, legătură care este necesară pentru a stabili existența unei practici concertate în sensul articolului 81 alineatul (1) CE, instanța națională este obligată, sub rezerva probei contrare care trebuie făcută de acestea din urmă, să aplice prezumția de cauzalitate menționată în jurisprudența Curții, potrivit căreia întreprinderile menționate, atunci când rămân active pe piață, țin cont de schimbul de informații cu concurenții lor.

               3)

               În măsura în care întreprinderea participantă la concertare rămâne activă pe piața relevantă, prezumția legăturii de cauzalitate dintre concertare și comportamentul acestei întreprinderi pe piața respectivă este aplicabil chiar dacă respectiva concertare nu se întemeiază decât pe o singură reuniune a întreprinderilor respective.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauzele conexate T-192/01 și T-245/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — Lior/Comisia și Comisia/Lior ( Clauză compromisorie — Programele Thermie și Altener II — Contracte privind proiecte din domeniul promovării energiilor regenerabile și al economiei de energie — Admisibilitate — Cerere de plată — Justificarea costurilor — Cerere de rambursare a avansurilor plătite — Daune și interese )

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/34

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — Lior/Comisia și Comisia/Lior
   (Cauzele conexate T-192/01 și T-245/04) (1)

   („Clauză compromisorie - Programele Thermie și Altener II - Contracte privind proiecte din domeniul promovării energiilor regenerabile și al economiei de energie - Admisibilitate - Cerere de plată - Justificarea costurilor - Cerere de rambursare a avansurilor plătite - Daune și interese”)
   2009/C 282/63
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă în cauza T-192/01: Lior GEIE (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial V. Marien și J. Choucroun, ulterior V. Marien, avocați)

      Pârâtă în cauza T-192/01: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: inițial H. Støvlbæk, agent, asistat de M. Bra, avocat, ulterior H. Støvlbæk și M. Konstantinidis, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)

      Reclamantă în cauza T-245/04: Comisia Comunităților Europene

      Pârâte în cauza T-245/04: Lior GEIE și Lior International NV (Hoeilaart, Belgia) (reprezentant:V. Marien)

      Obiectul

   Două acțiuni formulate în temeiul articolului 238 CE, introduse de Lior GEIE și, respectiv, de Comisie, în urma a șapte contracte încheiate între Comisie și Lior în cadrul programului Thermie și a unui contract încheiat între Comisie și Lior în cadrul programului Altener II

      Dispozitivul

               1.

               Obligă Lior GEIE la plata către Comisie a sumelor de:

                           —

                           6 156,75 de euro pentru contractul Biogaz, contractul Biomasse și contractul Maxibrochure bioclimatique, sumă majorată cu dobânzi începând cu 28 februarie 2002 la rata Băncii Centrale Europene aplicabilă operațiunilor sale principale de refinanțare în euro în vigoare în luna februarie 2002, majorată cu un punct și jumătate până la 31 decembrie 2002 și cu trei puncte și jumătate începând cu 1 ianuarie 2003, până la plata integrală;

                           —

                           16 325,11 de euro pentru contractul Biomasse, sumă majorată cu dobânzi începând cu 30 iunie 2002 la rata Băncii Centrale Europene aplicabilă operațiunilor sale principale de refinanțare în euro în vigoare în luna iunie 2002, majorată cu un punct și jumătate până la 31 decembrie 2002 și cu trei puncte și jumătate începând cu 1 ianuarie 2003, până la plata integrală;

                           —

                           3 980 de euro pentru contractul Wind Energy, sumă majorată cu dobânzi începând cu 15 ianuarie 2002 la rata Băncii Centrale Europene aplicabilă operațiunilor sale principale de refinanțare în euro în vigoare în luna iunie 2002, majorată cu un punct și jumătate până la 31 decembrie 2002 și cu trei puncte și jumătate începând cu 1 ianuarie 2003, până la plata integrală;

                           —

                           36 000 de euro pentru contractul Transport, sumă majorată cu dobânzi începând cu 31 august 2001 la rata Băncii Centrale Europene aplicabilă operațiunilor sale principale de refinanțare în euro în vigoare în luna august 2001, majorată cu un punct și jumătate până la 31 decembrie 2002 și cu trei puncte și jumătate începând cu 1 ianuarie 2003, până la plata integrală;

                           —

                           36 000 de euro pentru contractul Photovoltaïque, sumă majorată cu dobânzi începând cu 31 august 2001 la rata Băncii Centrale Europene aplicabilă operațiunilor sale principale de refinanțare în euro în vigoare în luna august 2001, majorată cu un punct și jumătate până la 31 decembrie 2002 și cu trei puncte și jumătate începând cu 1 ianuarie 2003, până la plata integrală.

               2.

               Obligă Lior la plata către Comisie a sumei de 32 800 de euro pentru contractul Agores, sumă majorată cu dobânzi începând cu 28 februarie 2003 la rata Băncii Centrale Europene aplicabilă operațiunilor sale principale de refinanțare în euro în vigoare în luna februarie 2003, majorată cu un punct și jumătate, până la plata integrală.

               3.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra concluziilor Comisiei din cauza T-245/04 având ca obiect obligarea în solidar a Lior International NV la plata sumelor datorate de Lior.

               4.

               Obligă Lior să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii principale din cauzele conexate T-192/01 și T-245/04, un sfert din cheltuielile de judecată ale Comisiei aferente acestei proceduri.

               5.

               Obligă Lior să suporte toate cheltuielile de judecată aferente procedurii privind măsurile provizorii din cauza T-192/01 R.

               6.

               Comisia suportă trei sferturi din propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii principale din cauza T-192/01 și trei sferturi din propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii declanșate împotriva Lior în cauza T-245/04.

               7.

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată aferente acțiunii împotriva Lior International din cauza T-245/04.

               8.

               Lior Internațional suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 303, 27.10.2001.


title: Cauza C-44/09: Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/29

         Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-44/09)
   (2009/C 69/54)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. van Beek și M. Karanasou-Apostolopoulou)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/113/CE (1) a Consiliului din 13 decembrie 2004 de aplicare a principiului egalității de tratament între femei și bărbați privind accesul la bunuri și servicii și furnizarea de bunuri și servicii, și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul respectivei directive;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2004/113/CE în dreptul intern a expirat la 21 decembrie 2007.

      (1)  JO L 373, p. 37, Ediție specială, 5/vol. 07, p. 135.


title: Cauza T-317/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 19 noiembrie 2008 — Comisia/B2 Test ( Clauză compromisorie — Contrat încheiat în cadrul programului specific de cercetare și dezvoltare tehnologică, inclusiv de demonstrație, în domeniul tehnologiilor industriale și al tehnologiei materialelor (1994-1998) — Nerespectarea contractului — Rambursarea soldului avansului plătit de Comisie )

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/27

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 19 noiembrie 2008 — Comisia/B2 Test
   (Cauza T-317/07) (1)

   („Clauză compromisorie - Contrat încheiat în cadrul programului specific de cercetare și dezvoltare tehnologică, inclusiv de demonstrație, în domeniul tehnologiilor industriale și al tehnologiei materialelor (1994-1998) - Nerespectarea contractului - Rambursarea soldului avansului plătit de Comisie’)
   (2009/C 6/55)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Escobar Guerrero, agent, asistat de E. Boutier și J. Marthan, avocați)

      Pârâtă: B2 Test SA (Gardanne, Franța) (reprezentant: M. Baffert, avocat)
   Obiectul
   Cerere în temeiul articolului 238 CE având ca obiect restituirea soldului avansului plătit de Comunitatea Europeană și a dobânzilor de întârziere în cadrul contractului BRST-CT-98-5452, precum și plata de daune-interese.
   Dispozitivul

               1)

               Obligă B2 Test SA la rambursarea către Comisie a sumei principale de 43 437,94 euro, majorată cu dobânzi de întârziere la rata legală anuală aplicabilă în Franța, începând cu 31 iulie 2002 și până la plata completă a datoriei.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Obligă B2 Test SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza T-28/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 6 noiembrie 2007 — RheinfelsQuellen H. Hövelmann/OAPI (VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/36

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 6 noiembrie 2007 — RheinfelsQuellen H. Hövelmann/OAPI (VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN)
   (Cauza T-28/06) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2007/C 315/68)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG (Duisburg, Germania) (reprezentanți: W. Kellenter și A. Lambrecht, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 17 noiembrie 2005 (cauza R 1179/2004 2) privind o cerere de înregistrare a mărcii verbale VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN ca marcă comunitară.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 86, 8.4.2006.


title: Cauza C-389/06: Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 11 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/33

         Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 11 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-389/06) (1)

   (2007/C 297/55)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza T-101/10: Ordonanța Tribunalului din 19 martie 2012 — Polonia/Comisia

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/28

         Ordonanța Tribunalului din 19 martie 2012 — Polonia/Comisia
   (Cauza T-101/10) (1)

   2012/C 133/55
   Limba de procedură: polona
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010


title: Cauza T-289/07: Acțiune introdusă la 30 iulie 2007 — Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance/Comisia Comunităților Europene

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/18

         Acțiune introdusă la 30 iulie 2007 — Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-289/07)
   (2007/C 235/32)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCEP) (Paris, Franța) (reprezentanți: F. Sureau, D. Théophile și E. Renaudeau, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei C(2007) 2110 final a Comisiei din 10 mai 2007, în temeiul articolului 86 alineatul (3) CE, referitoare la drepturile speciale acordate instituțiilor de credit Banque Postale, Caisses d'Epargne et de Prévoyance și Crédit Mutuel pentru distribuirea libretelor A („livrets A”) și a celor albastre („livrets bleus”);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2007) 2110 final a Comisiei din 10 mai 2007, prin care dispozițiile din Codul monetar și financiar francez (Code Monétaire et Financier français) care prevede în favoarea a trei instituții de credit, Banque Postale, Caisses d'Epargne et de Prévoyance și Crédit Mutuel, drepturi speciale pentru distribuirea libretelor A și a celor albastre, sunt declarate incompatibile cu articolul 86 alineatul (1) CE coroborat cu articolele 43 CE și 49 CE.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamanta invocă șase motive.
   Primul motiv este întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură prin faptul că instituția Comisiei nu ar fi respectat dreptul la apărare al reclamantei și prin faptul că decizia ar fi lipsită de motivare.
   Cu privire la fond, aceasta pretinde că instituția Comisiei ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că drepturile speciale pentru distribuirea libretelor A și a celor albastre ar constitui per se o restricție pentru libertatea de stabilire. În opinia reclamantei, Comisia ar fi săvârșit o eroare de apreciere atunci când a considerat că aceste drepturi speciale fac, în practică, mai puțin atrăgătoare exercitarea libertăților comunitare în Franța.
   În plus, reclamanta pretinde că decizia atacată ar conține erori de drept și de apreciere prin faptul că instituția Comisiei a considerat că drepturile speciale nu ar putea fi justificate în temeiul articolului 86 alineatul (2) CE, precum și o eroare de apreciere prin aceea că aceasta a considerat că drepturile respective nu puteau fi justificate de urmărirea unor motive imperative de interes general.
   În sfârșit, reclamanta invocă faptul că instituția Comisiei ar fi săvârșit o eroare, atunci când a apreciat măsura națională în cauză în lumina principiului liberei prestări a serviciilor.


title: Cauza C-468/11: Acțiune introdusă la 13 septembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/11

         Acțiune introdusă la 13 septembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-468/11)
   2011/C 340/19
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braun și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții

               —

               să declare:

                           —

                           că prin impunerea întreprinderilor care furnizează un serviciu sau o rețea în conformitate cu autorizația generală la plata unei taxe destinate finanțării Corporación de Radio y Televisión Española, stabilind în acest scop o serie de condiții și de excepții, precum și anumite mecanisme de transfer a veniturilor suplimentare, și

                           —

                           prin faptul că nu a notificat în mod corespunzător intenția de a aduce modificări regimului autorizațiilor generale și nu a acordat persoanelor interesate, inclusiv utilizatorilor și consumatorilor, un termen suficient care să le permită să își exprime punctul de vedere asupra modificărilor propuse,

                     Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12 și articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2002/20/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) și

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               —

               Comisia consideră că articolul 5 din Ley de RTVE este incompatibilă cu dispozițiile articolului 12 din Directiva privind autorizarea. Prin articolul 5 din Ley de RTVE autoritățile spaniole au instituit o taxă (denumită „aport”) pe veniturile brute ale operatorilor de comunicații electronice care operează pe un teritoriu determinat fără respectarea principiilor și condițiilor prevăzute la articolul 12 din Directiva privind autorizarea.

               —

               Pe de altă parte, Comisia consideră prin faptul că nu a notificat în mod corespunzător intenția de a aduce modificări regimului autorizațiilor generale și nu a acordat persoanelor interesate, inclusiv utilizatorilor și consumatorilor, un termen suficient care să le permită să își exprime punctul de vedere asupra modificărilor propuse, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Directiva privind autorizarea.

      (1)  JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183.


title: Cauza T-581/08: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2011 — Perusahaan Otomobil Nasional/OAPI — Proton Motor Fuel Cell (PM PROTON MOTOR) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrarea a mărcii comunitare figurative PM PROTON MOTOR — Mărci naționale, comunitare și înregistrate în Benelux verbale și figurative anterioare PROTON — Motive relative de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Lipsa similitudinii produselor și serviciilor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/17

         Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2011 — Perusahaan Otomobil Nasional/OAPI — Proton Motor Fuel Cell (PM PROTON MOTOR)
   (Cauza T-581/08) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrarea a mărcii comunitare figurative PM PROTON MOTOR - Mărci naționale, comunitare și înregistrate în Benelux verbale și figurative anterioare PROTON - Motive relative de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Lipsa similitudinii produselor și serviciilor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2011/C 331/31
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Perusahaan Otomobil Nasional Sdn Bhd (Shah Alam, Selangor Darul Ehsan, Malaysia) (reprezentanți: J. Blind, C. Kleiner și S. Ziegler, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Proton Motor Fuel Cell GmbH (Puchheim, Germania) (reprezentant: C. Sedlmeir, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 9 octombrie 2008 (cauza R 1675/2007-1), privind o procedură de opoziție între Perusahaan Otomobil Nasional Sdn Bhd și Proton Motor Fuel Cell GmbH.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Perusahaan Otomobil Nasional Sdn Bhd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza C-140/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 21 martie 2011 — Procedură penală împotriva lui Demba Ngagne

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 21 martie 2011 — Procedură penală împotriva lui Demba Ngagne
   (Cauza C-140/11)
   2011/C 152/28
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte Suprema di Cassazione

      Partea din acțiunea principală

   Demba Ngagne

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 7 alineatele (1) și (4), articolul 8 alineatele (1), (3) și (4) și articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2008/115/CE (1) trebuie interpretate în sensul că statului membru îi este interzis ca, prin inversarea priorităților și a ordinii procedurale prevăzute de aceste norme, să îl oblige pe străinul aflat în situație de ședere ilegală să părăsească teritoriul național când nu este posibil să se dea curs îndepărtării forțate, imediat sau anterior reținerii?

               2.

               Articolul 15 alineatele (1), (4), (5) și (6) din Directiva 2008/115/CE trebuie așadar interpretat în sensul că statului membru îi este interzis să considere drept infracțiune lipsa de cooperare nejustificată a străinului la returnarea voluntară și numai pentru acest motiv să prevadă o pedeapsă privativă de libertate (închisoarea) mai severă (de până la 10 ori) în raport cu reținerea în scopul îndepărtării deja îndeplinită sau imposibil de îndeplinit?

               3.

               Articolul 2 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2008/115/CE poate fi interpretat, și în lumina articolului 8 din aceeași directivă și a domeniilor politicii comune definite în special la articolul 79 TFUE, în sensul că este suficient ca statul membru să decidă să prevadă drept infracțiune lipsa de cooperare a străinului la returnarea sa voluntară, pentru ca directiva să nu se aplice?

               4.

               Dimpotrivă, articolul 2 alineatul (2) litera (b) și articolul 15 alineatele (4), (5) și (6) din Directiva 2008/115/CE trebuie interpretate, și în lumina articolului 5 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului, în sensul că acestea se opun ca străinul aflat în situație de ședere ilegală a cărui reținere nu este sau nu mai este posibilă să fie supus unui șir de ordine de returnare voluntară și de restrângeri ale libertății care depind de condamnări pentru infracțiuni constând în nerespectarea unor astfel de ordine?

               5.

               În concluzie, și în lumina considerentului (10), a articolului 23 din Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen, a recomandărilor și a orientărilor amintite în preambulul Directivei 2008/115/CE, a articolului 5 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului, se poate afirma că articolul 7 alineatele (1) și (4), articolul 8 alineatele (1), (3) și (4) și articolul 15 alineatele (1), (4), (5) și (6) conferă valoare de regulă principiilor potrivit cărora restrângerea libertății în vederea returnării trebuie considerată drept extrema ratio și că nicio măsură privativă nu poate fi justificată dacă este legată de o procedură de expulzare pentru care nu există nicio perspectivă rezonabilă de returnare?

      (1)  JO L 348, p. 98.


title: Cauza T-608/11: Hotărârea Tribunalului din 27 iunie 2013 — Beifa Group/OAPI — Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Instrumente de scris) [ „Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând un instrument de scris — Mărci naționale figurativă și tridimensională anterioare — Motiv de declarare a nulității — Utilizarea în cadrul desenului sau al modelului industrial comunitar a unui semn anterior a cărui utilizare poate fi interzisă de titularul acestuia — Articolul 25 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Decizie adoptată ca urmare a anulării de către Tribunal a unei decizii anterioare” ]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/74

         Hotărârea Tribunalului din 27 iunie 2013 — Beifa Group/OAPI — Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Instrumente de scris)
   (Cauza T-608/11) (1)

   (Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând un instrument de scris - Mărci naționale figurativă și tridimensională anterioare - Motiv de declarare a nulității - Utilizarea în cadrul desenului sau al modelului industrial comunitar a unui semn anterior a cărui utilizare poate fi interzisă de titularul acestuia - Articolul 25 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Decizie adoptată ca urmare a anulării de către Tribunal a unei decizii anterioare)
   2013/C 225/163
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Beifa Group Co. Ltd (Ningbo, China) (reprezentanți: R. Davis, barrister, N. Cordell, solicitor, și B. Longstaff, barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG (Heroldsberg, Germania) (reprezentanți: H. Gauß și U. Blumenröder, avocați)

      Obiectul

   Acțiune împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 9 august 2011 (cauza R 1838/2010-3), privind o procedură de declarare a nulității între Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG și Ningbo Beifa Group Co., Ltd.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Beifa Group Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 32, 4.2.2012.


title: Cauza T-325/15: Acțiune introdusă la 22 iunie 2015 – Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató/OAPI – Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató (Choco Love)

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/41

         Acțiune introdusă la 22 iunie 2015 – Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató/OAPI – Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató (Choco Love)
   (Cauza T-325/15)
   (2015/C 279/51)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató kft (Budapesta, Ungaria) (reprezentant: Á. László, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató kft (Budapesta, Ungaria)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „Choco love” – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 496 916

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 26 martie 2015 în cauza R 1369/2014-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea acțiunii, reformarea deciziei atacate prin admiterea opoziției și respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare „Choco love” sau, cu titlu subsidiar:

               —

               anularea deciziei atacate și trimiterea cauzei la OAPI în vederea reexaminării;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-58/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 18 septembrie 2012 — Allgeier/FRA (Funcție publică — Obligație de asistență — Articolul 24 din statut — Hărțuire morală — Anchetă administrativă)

text:
               10.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/22

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 18 septembrie 2012 — Allgeier/FRA
   (Cauza F-58/10) (1)

   (Funcție publică - Obligație de asistență - Articolul 24 din statut - Hărțuire morală - Anchetă administrativă)
   2012/C 343/38
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Timo Allgeier (Viena, Austria) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Pârâtă: Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA) (reprezentanți: M. Kjærum, agent, asistat de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei pârâtei de a nu da curs plângerii pentru hărțuire morală formulate de reclamant. Pe de altă parte, cerere având ca obiect recunoașterea faptului că reclamantul a fost victima unei forme de hărțuire morală din partea superiorilor săi, precum și repararea prejudiciului material și moral suferit

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia din 16 octombrie 2009 a Agenției pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Obligă Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene la plata către domnul Allgeier a sumei de 5 000 de euro.

               3.

               Respinge în rest acțiunea.

               4.

               Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de domnul Allgeier.

      (1)  JO C 260, 25.9.10, p. 27.


title: Cauza C-673/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 29 decembrie 2011 — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), succesor în drepturi al Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)/Organisation de producteurs Les Cimes

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 29 decembrie 2011 — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), succesor în drepturi al Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)/Organisation de producteurs Les Cimes
   (Cauza C-673/11)
   2012/C 89/12
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Recurent: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), succesor în drepturi al Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)

      Intimată: Organisation de producteurs Les Cimes

      Întrebările preliminare

               1.

               Cum poate fi exercitată de un stat membru posibilitatea acordată conform alineatului (4) al articolului 2 din Regulamentul (CEE) nr. 4045/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controalele efectuate de către statele membre cu privire la operațiunile care fac parte din sistemul de finanțare prin FEOGA, secțiunea „Garantare” (1), de a extinde perioada supusă controlului „pentru perioade (…) care preced sau urmează perioadei de douăsprezece luni”, definită la acest alineat, având în vedere, pe de o parte, cerințele de protecție a intereselor financiare ale Comunităților și, pe de altă parte, principiul securității juridice și necesitatea de a nu lăsa autorităților de control o putere nelimitată?

               2.

               În special:

                           —

                           Perioada supusă controlului trebuie, în orice caz, sub sancțiunea neregularității controlului de care persoana controlată s-ar putea prevala împotriva deciziei care cuprinde consecințele rezultatelor acestui control, să se încheie în cursul perioadei de douăsprezece luni care precedă perioada numită „de control”, în cursul căreia sunt efectuate operațiunile de control?

                           —

                           În cazul unui răspuns pozitiv la întrebarea precedentă, cum trebuie înțeleasă posibilitatea prevăzută expres de regulament de a extinde perioada supusă controlului pentru perioade care „urmează perioadei de douăsprezece luni”?

                           —

                           În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, perioada supusă controlului trebuie totuși, sub sancțiunea neregularității controlului de care persoana controlată s-ar putea prevala împotriva deciziei care cuprinde consecințele rezultatelor acestui control, să cuprindă douăsprezece luni care se încheie în cursul perioadei de control care precedă perioada în care controlul a avut loc, sau controlul nu poate viza decât o perioadă care se încheie anterior începerii perioadei de control precedente?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 4045/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controalele efectuate de către statele membre cu privire la operațiunile care fac parte din sistemul de finanțare prin Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă, secțiunea „Garantare”, și de abrogare a Directivei 77/435/CEE (JO L 388, p. 18, Ediție specială, 03/vol. 7, p. 196).


title: Cauza C-231/08 P: Recurs introdus la 29 mai 2008 de Massimo Giannini împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 12 martie 2008 în cauza T-100/04, Massimo Giannini/Comisia Comunităților Europene

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/22

         Recurs introdus la 29 mai 2008 de Massimo Giannini împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 12 martie 2008 în cauza T-100/04, Massimo Giannini/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-231/08 P)
   (2008/C 223/34)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Massimo Giannini (reprezentanți: L. Levi și C. Ronzi, avocates)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 12 martie 2008, în cauza T-100/04;

               —

               în consecință, admiterea concluziilor recurentului din primă instanță și, prin urmare:

                           —

                           anularea deciziei juriului concursului COM/A/9/01 de a nu înscrie numele recurentului pe lista de rezervă a acestui concurs, decizie comunicată recurentului printr-o scrisoare din 11 iunie 2003, precum și, în măsura în care este necesar, anularea deciziei prin care se respinge cererea de reexaminare introdusă de recurent, decizie comunicată recurentului printr-o scrisoare din 8 iulie 2003 și anularea deciziei de respingere a reclamației recurentului, decizie comunicată recurentului printr-o scrisoare din 2 decembrie 2003;

                           —

                           acordarea unor daune-interese pentru prejudiciul material, acesta din urmă fiind evaluat, pe de o parte, la diferența dintre alocația de șomaj percepută după finalizarea contractului de agent temporar și salariul funcționarului de carieră A 7/4 și, pe de altă parte, după perioada de șomaj, la valoarea remunerației unui funcționar de grad A 7/5, și pentru prejudiciul moral suferit, acesta din urmă fiind evaluat la 1 euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță și în recurs.

         Motivele și principalele argumente
   Recurentul invocă în esență trei motive principale în susținerea recursului.
   Prin intermediul primului motiv, recurentul reproșează Tribunalului că a încălcat dreptul la un proces echitabil și, mai exact, dreptul de a i se fi judecat cauza într-un termen rezonabil. Într-adevăr între data introducerii cauzei la Tribunal și data pronunțării hotărârii atacate s-ar fi scurs patru ani. Or, potrivit recurentului, nicio împrejurare excepțională nu justifica în cauză o asemenea durată. Dosarul acestei cauze nu era nici deosebit de voluminos, nici complex din punct de vedere juridic, iar procedura prezenta o miză reală pentru recurent.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentul arată în continuare că Tribunalul a încălcat articolele 4, 27 și 29 din statutul funcționarilor și nu a respectat nici noțiunea de interes de serviciu, nici obligația de solicitudine care revine instituțiilor comunitare în ceea ce privește agenții și funcționarii acestora. Potrivit recurentului, Tribunalul ar confunda, în această privință, intrarea în funcția publică comunitară, prin intermediul unui concurs general care urmărește constituirea unei rezerve pentru recrutări ulterioare și continuarea carierei persoanelor recrutate deja prin intermediul mecanismelor de transfer și de promovare prevăzute de statut.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentul invocă în cele din urmă o nerespectare, de către Tribunal, a obligației de motivare a hotărârilor și a principiilor nediscriminării și respectării dreptului la apărare, precum și o denaturare a elementelor de probă supuse aprecierii din partea sa. Cel din urmă motiv se împarte în trei aspecte.
   Prin intermediul primului aspect al celui de al treilea motiv recurentul susține că, prin concluzionarea faptului că o cunoaștere, de către anumiți candidați la concurs, a documentului care a stat la baza probei scrise nu reprezenta o încălcare a principiului nediscriminării și prin nesolicitarea unor probe concrete din partea pârâtei cu privire la lipsa discriminării în legătură cu această împrejurare, Tribunalul a încălcat atât principiul nediscriminării, cât și obligația sa de motivare și normele privind administrarea probelor.
   Prin intermediul celui de al doilea aspect al acestui motiv, recurentul a susținut încălcarea principiului nediscriminării și denaturarea elementelor de probă supuse aprecierii Tribunalului, în măsura în care acesta ar fi apreciat că era suficient de stabilă componența juriului pentru a asigura compararea și notarea obiectivă a candidaților, în timp ce elementele dosarului ar demonstra, dimpotrivă, lipsa unei stabilități suficiente în componența acestui juriu și că mai multe informații esențiale privind faptele nu ar fi fost comunicate Tribunalului de către pârâtă.
   În sfârșit, prin intermediul celui de al treilea aspect al acestui motiv, recurentul invocă o nouă încălcare a principiului nediscriminării și a normelor privind administrarea probelor, precum și o încălcare a dreptului la apărare, în legătură cu concluziile Tribunalului în ceea ce privește imparțialitatea membrilor juriului.


title: Cauza T-568/14: Acțiune introdusă la 30 iulie 2014 – Laverana/OAPI (BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION)

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/11

         Acțiune introdusă la 30 iulie 2014 – Laverana/OAPI (BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION)
   (Cauza T-568/14)
   2014/C 361/15
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Germania) (reprezentanți: J. Wachinger, M. Zöbisch și D. Chatterjee, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 27 mai 2014 în cauza R 120/2014-4;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține elementele verbale „BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION” pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 35 – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 922 631

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               abuz de putere printr-o decizie întemeiată pe considerații legate de dreptul concurenței


title: Cauza T-164/10: Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2013 — Pioneer Hi-Bred International/Comisia ( „Apropierea legislațiilor — Diseminare deliberată în mediu a unor organisme modificate genetic — Procedură de autorizare pentru introducerea pe piață — Omisiunea Comisiei de a prezenta Consiliului o propunere de decizie — Acțiune în constatarea abținerii de a acționa” )

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/16

         Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2013 — Pioneer Hi-Bred International/Comisia
   (Cauza T-164/10) (1)

   (Apropierea legislațiilor - Diseminare deliberată în mediu a unor organisme modificate genetic - Procedură de autorizare pentru introducerea pe piață - Omisiunea Comisiei de a prezenta Consiliului o propunere de decizie - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa)
   2013/C 336/32
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pioneer Hi-Bred International (Johnston, Statele Unite) (reprezentanți: J. Temple Lang, solicitor, și T. Müller-Ibold, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin, N. Yerell și C. Zadra, agenți)

      Obiectul

   Cerere având ca obiect să se constate, în conformitate cu articolul 265 TFUE, că prin abținerea de a prezenta Consiliului un proiect de măsuri care vor fi adoptate în temeiul articolului 5 alineatul (4) din Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (JO L 184, p. 23, Ediție specială 1/vol. 2, p. 159), și prin abținerea de a adopta orice alte măsuri care pot să rezulte a fi necesare, în funcție de derularea procedurii decizionale, pentru a asigura adoptarea deciziei menționate la articolul 18 din Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului (JO 2001, L 106, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 75), Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 18 din Directiva 2001/18.

      Dispozitivul

               1.

               Comisia Europeană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 18 din Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului, prin abținerea de a prezenta Consiliului un proiect de măsuri care vor fi adoptate în temeiul articolului 5 alineatul (4) din Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza T-397/10: Acțiune introdusă la 13 septembrie 2010 — ara/OAPI — Allrounder (Reprezentarea unui pantof de sport având aplicată pe lateral litera „A” )

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/51

         Acțiune introdusă la 13 septembrie 2010 — ara/OAPI — Allrounder (Reprezentarea unui pantof de sport având aplicată pe lateral litera „A”)
   (Cauza T-397/10)
   ()
   2010/C 301/82
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: ara AG (Langenfeld, Germania) (reprezentant: M. Gail, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Allrounder SARL (Sarrebourg, Franța)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 iunie 2010 pronunțate în cauza R 1543/2009-1,

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Allrounder SARL.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă reprezentând un pantof de sport având aplicată pe lateral litera „A” pentru produse și servicii din clasele 16, 18 și 25.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală națională „A” pentru produse din clasele 9, 18 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac ca inadmisibilă.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 81 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât camera de recurs a statuat în mod neîntemeiat în baza faptului că organizarea unui birou descrisă de reprezentanții reclamantei nu era de natură să demonstreze că au fost luate toate măsurile impuse de împrejurări și că, astfel, camera de recurs a respins cererea de repunere în drepturi a recurentei cu privire la termenul de formulare a motivelor de atac.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-207/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 18 aprilie 2013 — Wagenborg Passagiersdiensten BV și alții/Minister van Infrastructuur en Milieu, celelalte părți din procedură: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 18 aprilie 2013 — Wagenborg Passagiersdiensten BV și alții/Minister van Infrastructuur en Milieu, celelalte părți din procedură: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV
   (Cauza C-207/13)
   2013/C 189/14
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Eigen Veerdienst Terschelling BV, MPS Stortemelk BV, MPS Willem Barentsz BV, MS Spathoek NV, G.A.F. Lakeman h.o.d.n. Rederij Waddentransport

      Pârât: Minister van Infrastructuur en Milieu

      Celelalte părți din procedură: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV

      Întrebările preliminare

               1.

               Includerea părții olandeze a Mării Wadden în categoria căilor navigabile interioare (căi navigabile din zona 2), operată în anexa I la Directiva 2006/87 (1), se opune aplicării Regulamentului privind cabotajul maritim la transportul public de călători efectuat pe Marea Wadden pe rutele care leagă Țările de Jos continentale de insulele Terschelling, Vlieland, Ameland și Schiermonnikoog situate în această mare?

               2.

               Aplicabilitatea Regulamentului nr. 3577/92 (2) se opune aplicării Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 având în vedere articolul 1 alineatul (2) din acest regulament?

               3.

               Statele membre pot decide, în temeiul articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 că în ceea ce privește transportul public de călători pe căile navigabile se aplică exclusiv o parte sau mai multe părți specifice din regulament — în speță, articolul 5 alineatul (3) și, legat de acesta, articolul 5 alineatul (4)?

               4.

               Derogarea prevăzută la articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1370/2007, în special criteriul privind distanța de 300 000 km, poate fi declarată ca fiind aplicabilă (pur și simplu) în ceea ce privește transportul public de călători pe căile navigabile?

               5.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare, care sunt consecințele ce decurg din faptul că în acest caz au fost acordate contracte de concesiune pentru transportul public de călători pe căile navigabile, în pofida faptului că nu au fost îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007?

      (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară și de abrogare a Directivei 82/714/CEE a Consiliului (JO L 315, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 18, p. 3).

      (2)  Regulamentul al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO L 315, p. 1).


title: Cauza C-566/15: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Kammergericht Berlin – Germania) – Konrad Erzberger/TUI AG (Trimitere preliminară — Libera circulație a lucrătorilor — Principiul nediscriminării — Alegerea reprezentanților lucrătorilor în consiliul de supraveghere al unei societăți — Reglementare națională care limitează dreptul de a alege și de a fi ales numai la lucrătorii unităților situate pe teritoriul național)

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Kammergericht Berlin – Germania) – Konrad Erzberger/TUI AG
   (Cauza C-566/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a lucrătorilor - Principiul nediscriminării - Alegerea reprezentanților lucrătorilor în consiliul de supraveghere al unei societăți - Reglementare națională care limitează dreptul de a alege și de a fi ales numai la lucrătorii unităților situate pe teritoriul național))
   (2017/C 300/03)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Kammergericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Konrad Erzberger

      Pârâtă: TUI AG

      cu participarea: Vereinigung Cockpit eV, Betriebsrat der TUI AG/TUI Group Services GmbH, Frank Jakobi, Andreas Barczewski, Peter Bremme, Dierk Hirschel, Michael Pönipp, Wilfried H. Rau, Carola Schwirn, Anette Stempel, Ortwin Strubelt, Marcell Witt, Wolfgang Flintermann, Stefan Weinhofer, ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

      Dispozitivul

   Articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia lucrătorii încadrați în muncă în unitățile unui grup situate pe teritoriul acestui stat membru sunt privați de dreptul de vot și de dreptul de a fi ales la alegerile reprezentanților lucrătorilor în consiliul de supraveghere al societății-mamă a acestui grup, stabilită în statul membru respectiv, precum și, dacă este cazul, de dreptul de a exercita sau de a continua exercitarea unui mandat de reprezentant în consiliul menționat, atunci când acești lucrători își părăsesc locul de muncă într-o astfel de unitate și sunt încadrați în muncă de o filială care aparține aceluiași grup stabilită în alt stat membru.

      (1)  JO C 90, 7.3.2016.


title: Cauza C-576/13: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/7

         Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-576/13)
   2014/C 24/12
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Nicolae și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea, în temeiul articolului 258 primul paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a faptului că, prin obligarea în mod general a întreprinderilor prestatoare de servicii de terminal care își desfășoară activitatea în porturile de interes general spaniole de a participa la o societate pe acțiuni de gestionare a docherilor (SAGEP) și, în orice caz, prin faptul că nu le permite acestora să-și recruteze propriul personal, permanent sau temporar, de pe piața forței de muncă, cu excepția cazului în care forța de muncă propusă de SAGEP nu este corespunzător pregătită sau este insuficientă, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Acțiunea formulată de Comisia Europeană împotriva Regatului Spaniei are ca obiect regimul instituit prin Legea spaniolă privind porturile de stat și marina comercială și are în vedere întreprinderile prestatoare de servicii de terminal, în special gestionarea forței de muncă în vederea prestării de servicii portuare de manipulare a mărfurilor.
   Comisia consideră că acest regim, care obligă în mod general întreprinderile prestatoare de servicii de terminal care își desfășoară activitățile în porturile de interes general spaniole să participe la o societate pe acțiuni de gestionare a docherilor (SAGEP) și, în orice caz, care nu le permite acestora să-și recruteze propriul personal, indiferent dacă este permanent sau temporar, de pe piața forței de muncă, cu excepția cazului în care forța de muncă propusă de SAGEP nu este corespunzător pregătită sau este insuficientă, este incompatibilă cu obligațiile care îi incumbă Regatului Spaniei în temeiul articolului 49 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, referitor la libertatea de stabilire.


title: Cauza F-9/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 15 decembrie 2011 — Sabbag Afota/Consiliul (Funcție publică — Funcționari — Evaluare — Promovare — Exercițiul de promovare 2010 — Lipsa raportului de evaluare)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/43

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 15 decembrie 2011 — Sabbag Afota/Consiliul
   (Cauza F-9/11) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Evaluare - Promovare - Exercițiul de promovare 2010 - Lipsa raportului de evaluare)
   2012/C 32/86
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Veronica Sabbag Afota (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și K. Zieleśkiewicz, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei AIPN de a nu o promova pe reclamantă la gradul AD 11 în cadrul exercițiului de promovare 2010

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea doamnei Sabbag Afota.

               2.

               Doamna Sabbag Afota suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 152, 21.5.2011, p. 33.


title: Cauza C-73/15: Ordonanța președintelui Curții din 23 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Oradea – România) – SC Vicdantrans SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj-Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               19.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 475/14

         Ordonanța președintelui Curții din 23 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Oradea – România) – SC Vicdantrans SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj-Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor, Administrația Fondului pentru Mediu
   (Cauza C-73/15) (1)

   (2016/C 475/21)
   Limba de procedură: româna
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 155, 11.5.2015.


title: Cauza T-63/14: Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2014 — Iran Insurance/Consiliul

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/16

         Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2014 — Iran Insurance/Consiliul
   (Cauza T-63/14)
   2014/C 78/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Iran Insurance Company (Teheran, Iran) (reprezentant: D. Luff, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea alineatului (2) din anexa la Decizia 2013/661/PESC a Consiliului din 15 noiembrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 306, p. 18);

               —

               anularea alineatului (2) din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1154/2013 al Consiliului din 15 noiembrie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 306, p. 3);

               —

               declararea articolului 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului (1), astfel cum a fost modificat prin articolul 1 alineatul (7) din Decizia Consiliului 2012/35/PESC (2) din 23 ianuarie 2012, precum și a articolului 23 alineatul (2) litera (d) și a articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul 267/2012 (3) din 23 martie 2012, drept inaplicabile reclamantei;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, potrivit căruia includerea pe listă a Iran Insurance Company este nejustificată. Reclamanta a negat clar că ar fi furnizat sprijin financiar guvernului iranian. De asemenea, reclamanta nu a furnizat sprijin nuclear Iranului. Prin urmare, nu sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului [astfel cum a fost modificat prin articolul 1 alineatul (7) din Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012, prin articolul 1 alineatul (8) din Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 și prin articolul 1 alineatul (2) din Decizia 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012] și nici condițiile prevăzute la articolul 23 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului [astfel cum a fost modificat prin articolul 1 alineatul (11) din Regulamentul 1263/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012].

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că prin sancționarea Iran Insurance Company pentru simplul fapt că este o societate de stat, Consiliul a discriminat-o pe reclamantă față de alte societăți iraniene cu capital de stat, care nu sunt sancționate. Procedând astfel, Consiliul a încălcat principiile egalității, nediscriminării și bunei administrări.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe motivarea necorespunzătoare de către Consiliu a deciziei sale de a menține reclamanta pe lista entităților sancționate. Referindu-se la „impactul măsurilor în contextul obiectivelor politice ale Uniunii”, acesta a omis să specifice tipul de impact la care se referă și cum li s-ar putea atribui acestor măsuri un astfel de impact.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că prin menținerea reclamantei pe lista societăților sancționate, Consiliul a abuzat de puterile sale. Consiliul a refuzat practic să se conformeze Hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-12/11. Consiliul a subminat edificiul instituțional al Uniunii Europene și dreptul reclamantei de a pretinde și obține respectarea drepturilor sale. De asemenea, Consiliul s-a eschivat de la răspunderea și obligațiile care îi revin în conformitate cu Decizia 2013/661/PESC a Consiliului din 15 noiembrie 2013 și cu Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1154/2013 al Consiliului din 15 noiembrie 2013, precizate clar Consiliului de către Curte în hotărârea acesteia menționată anterior.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a principiului așteptărilor legitime, prin nerespectarea unei hotărâri a Curții, pronunțată într-o cauză în care Consiliul se opunea reclamantei și pe care acesta a pierdut-o, prin nerespectarea a însuși raționamentului și a motivării hotărârii, prin săvârșirea unei erori de fapt referitoare la activitatea reclamantei și rolul său prezumat față de guvernul iranian, prin neefectuarea unor investigații minime cu privire la rolul și la activitatea efectivă a reclamantei în Iran, în condițiile în care acestea au fost indicate de Curte drept un aspect important al regimului sancționator al Uniunii Europene împotriva Iranului, precum și prin menținerea sancțiunilor după 20 ianuarie 2014, dată la care Uniunea Europeană și-a dat acordul pentru desfășurarea de activități generatoare de venituri în Iran, întrucât se consideră că Iranul nu mai este implicat în activități de proliferare nucleară.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a principiului proporționalității.

      (1)  Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).

      (2)  Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 22).

      (3)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1).


title: Cauza C-408/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Amtsgericht Münster (Germania) la 1 august 2011 — Procedură penală împotriva Thomas Karl-Heinz Kerkhoff

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Amtsgericht Münster (Germania) la 1 august 2011 — Procedură penală împotriva Thomas Karl-Heinz Kerkhoff
   (Cauza C-408/11)
   2011/C 311/34
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Münster

      Părțile din acțiunea principală

   Thomas Karl-Heinz Kerkhoff
   Staatsanwaltschaft Münster

      Întrebarea preliminară

   Articolul 11 alineatul (4) din Directiva 2006/126/CE (1) trebuie interpretat în sensul că un stat membru este autorizat să nu recunoască în mod permanent un permis de conducere emis de un alt stat membru și atunci când permisul de conducere a fost retras anterior pe teritoriul primului stat menționat fără să se fi impus o perioadă separată de interdicție de a solicita eliberarea unui nou permis de conducere sau fără să fi expirat, între timp, o perioadă de interdicție impusă?

      (1)  Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (reformată) (JO L 403, p. 18, Ediție specială, 07/vol. 17, p. 217).


title: Cauza T-314/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 octombrie 2007 — Simsalagrimm Filmproduktion/Comisia Comunităților Europene și EACEA

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/37

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 octombrie 2007 — Simsalagrimm Filmproduktion/Comisia Comunităților Europene și EACEA
   (Cauza T-314/07) (1)

   (2008/C 128/79)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-36/07: Ordonanța președintelui Curții din 28 august 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/33

         Ordonanța președintelui Curții din 28 august 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-36/07) (1)

   (2007/C 297/59)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza T-79/07: Acțiune introdusă la data de 9 martie 2007 — SHS Polar Sistemas Informáticos/OAPI — Polaris Software Lab (POLARIS)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/55

         Acțiune introdusă la data de 9 martie 2007 — SHS Polar Sistemas Informáticos/OAPI — Polaris Software Lab (POLARIS)
   (Cauza T-79/07)
   (2007/C 95/110)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: SHS Polar Sistemas Informáticos, SL (Madrid, Spania) (reprezentant: C. Hernández Hernández, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura fața în camerei de recurs: Polaris Software Lab Ltd (Chennai, India)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din data de 8 ianuarie 2007 în cauza R 658/2006-2;

               —

               obligarea OAPI să suporte propriile cheltuieli de judecată și la plata celor efectuate de către reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Polaris Software Lab Ltd

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „POLARIS “pentru produse și servicii din clasele 9 și 42 — cererea nr. 3 267 713

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală comunitară „POLAR “pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: opoziția a fost admisă pentru toate produsele din clasa 9 contestate

      Decizia camerei de recurs: anularea deciziei diviziei de opoziție

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului întrucât i) marca anterioară poate fi aplicată programelor de software destinate consumatorului nespecialist, ceea ce poate da naștere unui risc de confuzie, ii) micile diferențe vizuale și fonetice dintre cele două mărci în conflict nu sunt suficiente pentru a evita posibilitatea unui risc de confuzie și iii) ambele mărci sunt legate de aceeași semnificație.


title: Cerere pentru un aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS, înaintată de Verwaltungsgerichtshof Fürstentum Liechtenstein la data de 21 octombrie 2013 , în cauza privind Comisia pieței de capital din Grecia (Cauza E-23/13)

text:
               20.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/11

         Cerere pentru un aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS, înaintată de Verwaltungsgerichtshof Fürstentum Liechtenstein la data de 21 octombrie 2013, în cauza privind Comisia pieței de capital din Grecia
   (Cauza E-23/13)
   2014/C 81/10
   Prin scrisoarea din 21 octombrie 2013, Verwaltungsgerichtshof Fürstentums Liechtenstein (instanța administrativă a Principatului Liechtenstein) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Curții la 25 octombrie 2013, vizând emiterea unui aviz consultativ în cauza privind Comisia pieței de capital din Grecia, cu privire la următoarea chestiune:
   Este necesar ca o autoritate care înaintează o cerere autorității competente din alt stat membru, în temeiul articolului 16 din Directiva 2003/6/CE, să prezinte în cererea sa faptele care dau naștere suspiciunii că a fost încălcată interdicția privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale și manipulările pieței?


title: Cauza T-569/12: Ordonanța Tribunalului din 16 iulie 2014 – Marouf/Consiliul

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/25

         Ordonanța Tribunalului din 16 iulie 2014 – Marouf/Consiliul
   (Cauza T-569/12) (1)

   2014/C 329/38
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a noua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 63, 2.3.2013.


title: Cauza T-530/12 P: Recurs introdus la 5 decembrie 2012 de Moises Bermejo Garde împotriva Hotărârii din 25 septembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-41/10, Bermejo Garde/CESE

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/15

         Recurs introdus la 5 decembrie 2012 de Moises Bermejo Garde împotriva Hotărârii din 25 septembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-41/10, Bermejo Garde/CESE
   (Cauza T-530/12 P)
   2013/C 55/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Moises Bermejo Garde (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comitetul Economic și Social European (CESE)

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 25 septembrie 2012 în cauza F-41/10;

               —

               în consecință, acordarea în favoarea recurentului a beneficiului concluziilor sale din primă instanță și, prin urmare,

                           —

                           anularea deciziei președintelui CESE nr. 88/10 A din 3 martie 2010 de respingere a cererii introduse de recurent la 7 decembrie 2009 și prin care se decide schimbarea repartizării sale;

                           —

                           anularea addendumului la decizia nr. 88/10 din 25 martie 2010;

                           —

                           anularea deciziei nr. 133/10 A din 24 martie 2010 privind încetarea atribuțiilor recurentului de șef de unitate la serviciul juridic cu efect imediat și schimbarea repartizării sale ca șef de unitate și afectarea postului său în cadrul unui alt serviciu începând cu 6 aprilie 2010;

                           —

                           anularea deciziei președintelui CESE nr. 184/10 A din 13 aprilie 2010 de schimbare a repartizării recurentului la Direcția logistică, această decizie intrând în vigoare la data de 6 aprilie 2010;

                           —

                           obligarea celeilalte părți din procedură la plata sumei de 17 500 de euro cu titlu de daune interese;

                           —

                           obligarea celeilalte părți din procedură la suportarea tuturor cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea celeilalte părți din procedură la suportarea tuturor cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă cinci motive, întrucât, în opinia sa, TFP a considerat că acesta a suferit un prejudiciu ca urmare a comunicării de informații superiorilor săi ierarhici, în măsura în care au încetat atribuțiile sale de șef de serviciu juridic, dar că acest prejudiciu nu ar rezulta dintr-o încălcare a articolelor 12a și 22a din Statutul funcționarilor Uniunii Europene.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe o încălcare a noțiunii de act care lezează, precum și pe o denaturare a dosarului (privind în esență punctele 44-64 din hotărârea atacată).

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o încălcare a principiului respectării dreptului la apărare, precum și pe o încălcare a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (privind punctele 114-118 din hotărârea atacată).

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe o încălcare a articolelor 12a, 22a și 86 din statut, precum și pe o încălcare a obligației de motivare și pe o denaturare a dosarului (privind în esență punctul 133 și următoarele din hotărârea atacată).

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe o încălcare a articolului 86 din statut, a anexei IX la statut, a dispozițiilor generale de punere în aplicare a anexei IX la statut și a principiului respectării dreptului la apărare, precum și pe o denaturare a dosarului și pe o încălcare a obligației de motivare (privind în esență punctele 75-78 din hotărârea atacată).

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe o încălcare a normelor privind competența autorului actului, precum și pe o încălcare a articolului 22a din statut și a articolului 72 din Regulamentul intern al CESE (privind punctele 70 și 71 din hotărârea atacată).


title: Cauza T-562/13: Acțiune introdusă la 24 octombrie 2013 — ISOTIS/Comisia

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/26

         Acțiune introdusă la 24 octombrie 2013 — ISOTIS/Comisia
   (Cauza T-562/13)
   2014/C 9/42
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes — ISOTIS (Atena, Grecia) (reprezentant: Skliris Spyridon)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Constatarea faptului că, prin faptul că i-a solicitat reclamantei suma de 47 197,93 euro acordată de Comisie în cadrul contractului 238940 REACH 112, Comisia încalcă contractul în litigiu;

               —

               constatarea faptului că reclamanta nu trebuie să ramburseze suma menționată mai sus acordată de Comisie;

               —

               constatarea faptului că, în orice caz, creanța citată anterior reclamată de Comisie este, în ceea ce privește suma de 13 821,12 euro, lipsită de orice temei;

               —

               constatarea faptului că condițiile generale ale contractelor celui de al 6-lea PC nu se aplică în cadrul contractului 238940 REACH 112 și că, în consecință, în cadrul contractului în litigiu, reclamanta nu datorează în niciun fel vreo sumă cu titlu de indemnizație forfetară (liquidated damages);

               —

               constatarea faptului că, declarându-și intenția de a reclama o indemnizație forfetară (liquidated damages) în temeiul condițiilor generale ale contractelor din cadrul celui de al 6-lea PC, Comisia a încălcat contractul în litigiu 238940 REACH 112;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea prezentei acțiuni, întemeiată, pe de o parte, pe clauza compromisorie a contractului în litigiu și, pe de altă parte, pe dreptul belgian, la care face trimitere acest contract, reclamanta invocă 3 motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a bunei-credințe și a uzanțelor cinstite în materie comercială. Mai precis, reclamanta susține că Comisia a solicitat diferite sume fără a invoca motive precise și specifice în susținerea acestor pretenții și că comportamentul contractual al acesteia este contrar dispozițiilor cartei drepturilor fundamentale. În plus, reclamanta susține că încălcarea de către Comisie a obligațiilor sale contractuale rezultă și din intenția acesteia de a invoca drepturi întemeiate pe condițiile generale aplicabile unui alt tip de contract (al 6-lea PC), cu alte cuvinte diferite de cele care se aplică contractului în litigiu REACH 112 (PCI)

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor articolului II.28 punctele 1 și 5 din contractul 238940 REACH 112. Mai precis, reclamanta susține că Comisia formulează pretenții fără să fi fost efectuat în prealabil un control în cadrul contractului în litigiu și că aceasta invocă în termeni generali și abstracți un raport de audit care nu privește contractul în litigiu REACH 112

               3.

               Al treilea motiv, invocat în subsidiar, se întemeiază pe reaua-credință și pe caracterul abuziv al pretenției Comisiei.