title: Cauza T-236/02: Hotărârea Tribunalului din 14 septembrie 2011 — Marcuccio/Comisia ( Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare — Funcție publică — Funcționari — Post într-o țară terță — Transfer al postului și schimbare a repartizării titularului acestuia — Dreptul la apărare — Acțiune în despăgubire — Competență de fond )

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/31

         Hotărârea Tribunalului din 14 septembrie 2011 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-236/02) (1)

   (Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare - Funcție publică - Funcționari - Post într-o țară terță - Transfer al postului și schimbare a repartizării titularului acestuia - Dreptul la apărare - Acțiune în despăgubire - Competență de fond)
   2011/C 311/51
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: L. Garofalo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei Comisiei Europene din 18 martie 2002 prin care a fost schimbată repartizarea reclamantului din cadrul Direcției Generale Dezvoltare, Delegația Comisiei din Luanda (Angola), în cadrul respectivei direcții generale la Bruxelles (Belgia), a oricărui act prealabil, conex și/sau consecutiv, în special a celor care se referă la eventuala recrutare a unui alt funcționar pentru a ocupa postul său, precum și a notelor Comisiei din 13 și din 14 noiembrie 2001 și a avizului sau a avizelor Comitetului director al Serviciului Extern și, pe de altă parte, cerere având ca obiect acordarea unor despăgubiri legate de exercitarea funcțiilor sale în Angola, precum și a unor despăgubiri pentru repararea prejudiciului suferit

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia Comisiei Europene din 18 martie 2002 prin care a fost schimbată repartizarea domnului Luigi Marcuccio din cadrul Direcției Generale Dezvoltare, Delegația Comisiei din Luanda (Angola), în cadrul respectivei direcții generale la Bruxelles (Belgia).

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de domnul Marcuccio.

      (1)  JO C 233, 28.9.2002.


title: Cauza T-358/13: Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2015 – Italia/Comisia [„FEADR — Închiderea conturilor agențiilor de plăți din statele membre referitoare la cheltuielile finanțate de FEADR — Decizie prin care se declară nereutilizabilă o anumită sumă în cadrul planului de dezvoltare rurală a regiunii Basilicata — Articolul 30 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 — Obligația de motivare”]

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/34

         Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2015 – Italia/Comisia
   (Cauza T-358/13) (1)

   ([„FEADR - Închiderea conturilor agențiilor de plăți din statele membre referitoare la cheltuielile finanțate de FEADR - Decizie prin care se declară nereutilizabilă o anumită sumă în cadrul planului de dezvoltare rurală a regiunii Basilicata - Articolul 30 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 - Obligația de motivare”])
   (2015/C 398/44)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri și B. Tidore, agenți, asistați de M. Salvatorelli, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Aquilina și P. Rossi, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei de punere în aplicare 2013/209/UE a Comisiei din 26 aprilie 2013 privind închiderea conturilor agențiilor de plăți din statele membre referitoare la cheltuielile finanțate de Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) pentru exercițiul financiar 2012 (JO L 118, p. 23), în măsura în care consideră „sumă nereutilizabilă” suma de 5 0 06  487,10 euro referitoare la planul de dezvoltare rurală pentru regiunea Basilicata (Italia)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauza T-269/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 15 noiembrie 2011 — Xeda International/Comisia ( „Măsuri provizorii — Produse de protecție a plantelor — Substanța activă etoxiquin — Neincluderea substanței etoxiquin în anexa I la Directiva 91/414/CEE — Retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin substanța etoxiquin — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței” )

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/52

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 15 noiembrie 2011 — Xeda International/Comisia
      (Cauza T-269/11 R)
      (Măsuri provizorii - Produse de protecție a plantelor - Substanța activă etoxiquin - Neincluderea substanței etoxiquin în anexa I la Directiva 91/414/CEE - Retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin substanța etoxiquin - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței)
      (2012/C 25/102)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Xeda International SA (Saint-Andiol, Franța) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Bianchi, G. von Rintelen și P. Ondrůšek, agenți)

         Obiectul

      Cerere de suspendare a executării Deciziei 2011/143/UE a Comisiei din 3 martie 2011 privind neincluderea substanței etoxiquin în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și de modificare a Deciziei 2008/941/CE a Comisiei (JO L 59, p. 71), precum și, după caz, de dispunere a altor măsuri provizorii

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2.

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-34/12 P: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 3 septembrie 2013 — Idromacchine Srl, Alessandro Capuzzo, Roberto Capuzzo/Comisia Europeană (Recurs — Răspundere extracontractuală a Uniunii Europene — Acțiune în despăgubire — Decizie a Comisiei de deschidere a unei proceduri oficiale de investigare — Mențiuni prejudiciabile — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/38

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 3 septembrie 2013 — Idromacchine Srl, Alessandro Capuzzo, Roberto Capuzzo/Comisia Europeană
   (Cauza C-34/12 P) (1)

   (Recurs - Răspundere extracontractuală a Uniunii Europene - Acțiune în despăgubire - Decizie a Comisiei de deschidere a unei proceduri oficiale de investigare - Mențiuni prejudiciabile - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   2013/C 344/65
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurenți: Idromacchine Srl, Alessandro Capuzzo, Roberto Capuzzo (reprezentați: W. Viscardini și G. Donà, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Grespan, agent, asistat de F. Ruggeri Laderchi, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 8 noiembrie 2011, Idromacchine și alții/Comisia (T-88/09), prin care acesta din urmă a respins în parte o acțiune în despăgubire prin care se urmărește repararea prejudiciilor pretins suferite ca urmare a publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a unor informații mincinoase prin care se aducere atingere în special imaginii și reputației Idromacchine în Decizia C(2002) 5426 final a Comisiei din 30 decembrie 2004, „Ajutoare de stat — Italia — Prelungirea termenului de livrare de trei ani pentru o navă pentru transportului substanțelor chimice — Invitație de a prezenta observații în temeiul articolului 88 alineatul (2) [CE]” — Obligație de diligență — Încălcarea dreptului la apărare — Nemotivare

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă în solidar Idromacchine SpA precum și pe domnii Alessandro Capuzzo și Roberto Capuzzo la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 24.3.2012.


title: Cauza C-554/15: Ordonanța președintelui Curții din 26 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Cantabria – Spania) – Luca Jerónimo García Almodóvar, Catalina Molina Moreno/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, SAU

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/12

         Ordonanța președintelui Curții din 26 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Cantabria – Spania) – Luca Jerónimo García Almodóvar, Catalina Molina Moreno/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, SAU
   (Cauza C-554/15) (1)

   (2017/C 129/16)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 27, 25.1.2016.


title: Cauza C-156/10 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 15 decembrie 2010 — Karen Goncharov/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (Recurs — Marcă comunitară — Mărci constituite din acronime — Marca anterioară DSB — Semnul verbal „DSBW” — Procedură de opoziție — Motiv relativ de refuz — Examinarea riscului de confuzie — Similitudine vizuală — Similitudine fonetică — Inadmisibilitate — Aprecierea faptelor)

text:
               19.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/3

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 15 decembrie 2010 — Karen Goncharov/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-156/10 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Mărci constituite din acronime - Marca anterioară DSB - Semnul verbal „DSBW” - Procedură de opoziție - Motiv relativ de refuz - Examinarea riscului de confuzie - Similitudine vizuală - Similitudine fonetică - Inadmisibilitate - Aprecierea faptelor)
   2011/C 89/04
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Karen Goncharov (reprezentant: A. Späth, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: B. Schmidt, agent), DSB (reprezentant: T. Graf, avocat)

      Obiectul

   Recurs împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 21 ianuarie 2010, Goncharov/OAPI — DSB (DSBW) (T-34/07), prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 4 decembrie 2006 de respingere a cererii de înregistrare a semnului verbal „DSBW” ca marcă comunitară pentru anumite produse din clasele 39, 41 și 43 și de admitere a opoziției titularului mărcii comunitare verbale anterioare „DSB” — Risc de confuzie — Neluarea în considerare, la examinarea riscului de confuzie, a particularităților mărcilor constituite din acronime — Încălcarea art. 8 alin. (1) lit. (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Goncharov la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 148, 05.06.2010.


title: Cauza C-59/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — BKK Mobil Oil Körperschaft des öffentlichen Rechts/Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV (Directiva 2005/29/CE — Practici comerciale neloiale — Domeniu de aplicare — Informații înșelătoare difuzate de o casă de asigurări de sănătate din sistemul public de asigurări sociale — Casă de asigurări de sănătate constituită sub forma unui organism de drept public)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/20

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — BKK Mobil Oil Körperschaft des öffentlichen Rechts/Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV
   (Cauza C-59/12) (1)

   (Directiva 2005/29/CE - Practici comerciale neloiale - Domeniu de aplicare - Informații înșelătoare difuzate de o casă de asigurări de sănătate din sistemul public de asigurări sociale - Casă de asigurări de sănătate constituită sub forma unui organism de drept public)
   2013/C 344/34
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: BKK Mobil Oil Körperschaft des öffentlichen Rechts

      Pârâtă: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Bundesgerichtshof — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260) coroborat cu articolul 2 litera (d) din aceeași directivă — Domeniu de aplicare — Noțiunile „practici comerciale” și „comerciant” — Anunțuri publicitare ale unei case publice de asigurări de sănătate care conțin informații înșelătoare referitoare la dezavantajele care decurg pentru clienții acesteia dintr-o eventuală schimbare a casei de asigurări de sănătate

      Dispozitivul

   Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) trebuie interpretată în sensul că include în domeniul său de aplicare personal un organism de drept public responsabil cu o misiune de interes general precum gestionarea unui sistem public de asigurări de sănătate.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012.


title: Cauza T-366/13 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 29 august 2013 — Franța/Comisia ( „Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Ajutoare puse în aplicare în favoarea unor societăți care efectuează un serviciu public constând în asigurarea legăturilor maritime între Corsica și Marsilia — Compensări pentru un serviciu complementar serviciului de bază, destinat să acopere perioadele de vârf în sezonul turistic — Decizie prin care aceste compensări sunt calificate ca fiind ajutoare incompatibile cu piața internă și prin care se dispune recuperarea lor de la beneficiari — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței” )

text:
               12.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/7

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 29 august 2013 — Franța/Comisia
   (Cauza T-366/13 R)
   (Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Ajutoare puse în aplicare în favoarea unor societăți care efectuează un serviciu public constând în asigurarea legăturilor maritime între Corsica și Marsilia - Compensări pentru un serviciu complementar serviciului de bază, destinat să acopere perioadele de vârf în sezonul turistic - Decizie prin care aceste compensări sunt calificate ca fiind ajutoare incompatibile cu piața internă și prin care se dispune recuperarea lor de la beneficiari - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței)
   2013/C 298/11
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard, N. Rouam, G. de Bergues și D. Colas, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Afonso și B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei C(2013) 1926 final a Comisiei din 2 mai 2013 privind ajutorul de stat SA.22843 (2012/C) (ex 2012/NN) pus în aplicare de Franța în favoarea Société Nationale Corse Méditerranée și a Compagnie Méridionale de Navigation

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-547/10 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 martie 2013 — Confederația Elvețiană/Comisia Europeană, Republica Federală Germania, Landkreis Waldshut [Recurs — Relații externe — Acord între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian — Regulamentul (CEE) nr. 2408/92 — Accesul operatorilor de transport aerian comunitari la rutele aeriene intracomunitare — Articolele 8 și 9 — Domeniu de aplicare — Exercitarea drepturilor de trafic — Decizia 2004/12/CE — Măsuri germane privind apropierea aeronavelor de aeroportul din Zürich — Obligația de motivare — Nediscriminare — Proporționalitate — Sarcina probei]

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/2

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 martie 2013 — Confederația Elvețiană/Comisia Europeană, Republica Federală Germania, Landkreis Waldshut
   (Cauza C-547/10 P) (1)

   (Recurs - Relații externe - Acord între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian - Regulamentul (CEE) nr. 2408/92 - Accesul operatorilor de transport aerian comunitari la rutele aeriene intracomunitare - Articolele 8 și 9 - Domeniu de aplicare - Exercitarea drepturilor de trafic - Decizia 2004/12/CE - Măsuri germane privind apropierea aeronavelor de aeroportul din Zürich - Obligația de motivare - Nediscriminare - Proporționalitate - Sarcina probei)
   2013/C 123/02
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Confederația Elvețiană (reprezentant: S. Hirsbrunner, avocat)

      Cealalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: T. van Rijn, K. Simonsson și K.-P. Wojcik, agenți), Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, agent și T. Masing, avocați), Landkreis Waldshut (reprezentanți: M. Núñez Müller, avocați)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 septembrie 2010 — Elveția/Comisia (T-319/05), prin care Tribunalul a respins acțiunea introdusă de Confederația Elvețiană având ca obiect anularea Deciziei 2004/12/CE a Comisiei din 5 decembrie 2003 privind aplicarea articolului 18 alineatul (2) prima teză din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian și a Regulamentului (CEE) nr. 2408/92 al Consiliului din 23 iulie 1992 privind accesul operatorilor de transport aerian comunitari la rutele aeriene intracomunitare (JO 1993, L 15, p. 33, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 167) — Măsuri adoptate de Germania privind apropierea aeronavelor de aeroportul din Zürich — Apreciere greșită a aplicabilității articolului 9 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2408/92 în privința măsurilor în litigiu — Nerespectarea conținutului obligației de motivare ce revine Comisiei — Neluarea în considerare a drepturilor operatorilor aeroportului și ale locuitorilor din proximitatea acestuia — Încălcarea principiilor nediscriminării și proporționalității

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Confederația Elvețiană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, toate cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană atât în primă instanță, cât și în cadrul prezentului recurs.

               3.

               Republica Federală Germania și Landkreis Waldshut suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Hotărârea Curții din 28 septembrie 2012 în cauza E-18/11 – Irish Bank Resolution Corporation Ltd/Kaupthing Bank hf. (Articolul 34 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție – Acțiune împotriva deciziei privind cererea pentru obținerea unui aviz consultativ – Reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit – Directiva 2001/24/CE – Interpretare conformă)

text:
               31.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 29/6

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 28 septembrie 2012
   în cauza E-18/11
   Irish Bank Resolution Corporation Ltd/Kaupthing Bank hf.
   (Articolul 34 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție – Acțiune împotriva deciziei privind cererea pentru obținerea unui aviz consultativ – Reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit – Directiva 2001/24/CE – Interpretare conformă)
   2013/C 29/07
   În cauza E-18/11, Irish Bank Resolution Corporation Ltd/Kaupthing Bank hf. – CERERE înaintată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Héraðsdómur Reykjavíkur (instanța districtuală din Reykjavík) privind interpretarea articolului 14 din Directiva 2001/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 aprilie 2001 privind reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte (judecător-raportor), Per Christiansen și Páll Hreinsson, judecători, s-a pronunțat la 28 septembrie 2012, dispozitivul hotărârii având următorul conținut:

               1.

               în caz de discrepanță între diferitele versiuni lingvistice, versiunea care reflectă scopul și schema generală a normelor prevăzute de directivă, precum și principiile generale ale dreptului SEE, trebuie considerată a exprima sensul unei dispoziții a dreptului SEE;

               2.

               articolul 14 din Directiva 2001/24/CE din 4 aprilie 2001 privind reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit se opune unei norme de drept intern care, în urma publicării unei invitații de a prezenta declarațiile de creanțe în raport cu creditori cunoscuți care au domiciliul, reședința permanentă sau sediul în alte state membre, permite anularea creanțelor care nu au făcut obiectul unei declarații chiar dacă acești creditori nu au fost notificați individual și dacă legislația națională prevede declararea creanței în vederea recunoașterii sale;

               3.

               deși Acordul privind SEE nu prevede obligația ca o dispoziție a unei directive care a fost integrată în Acordul privind SEE să fie direct aplicabilă și să prevaleze asupra unei norme de drept intern care nu transpune în mod corect norma relevantă a SEE în dreptul intern, instanța națională are obligația, pe cât posibil, să asigure rezultatul urmărit de directiva în discuție, prin interpretarea conformă a dreptului intern cu dispoziția dreptului SEE.


title: Cauza T-466/13: Ordonanța Tribunalului din 5 februarie 2014 – Hermann Trollius/ECHA

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/55

         Ordonanța Tribunalului din 5 februarie 2014 – Hermann Trollius/ECHA
   (Cauza T-466/13) (1)

   2014/C 142/73
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 325, 9.11.2013.


title: Cauza F-6/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 4 decembrie 2008 — Blais/BCE (Funcție publică — Personal al BCE — Remunerație — Indemnizație de expatriere — Condițiile prevăzute de articolul 17 din condițiile de angajare ale BCE — Obligarea reclamanților la plata cheltuielilor de judecată — Cerințe de echitate — Articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură)

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/37

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 4 decembrie 2008 — Blais/BCE
   (Cauza F-6/08) (1)

   (Funcție publică - Personal al BCE - Remunerație - Indemnizație de expatriere - Condițiile prevăzute de articolul 17 din condițiile de angajare ale BCE - Obligarea reclamanților la plata cheltuielilor de judecată - Cerințe de echitate - Articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură)
   (2009/C 19/73)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Jessica Blais (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: B. Karthaus, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: F. Malfrère și F. Feyerbacher, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)
   Obiectul
   Funcție publică — Anularea deciziei Băncii Centrale Europene din 15 august 2007 prin care se refuza acordarea către reclamantă a indemnizației de expatriere pentru motivul că aceasta nu îndeplinește condițiile prevăzute de articolul 17 din Conditions of Employment ale BCE.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Doamna Blais suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Banca Centrală Europeană.

               3)

               Banca Centrală Europeană suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 142, 7.6.2008, p. 39.


title: Cauza T-189/16: Acțiune introdusă la 27 aprilie 2016 - Migros-Genossenschafts-Bund/EUIPO - Luigi Lavazza (CReMESPRESSO)

text:
               27.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/24

         Acțiune introdusă la 27 aprilie 2016 - Migros-Genossenschafts-Bund/EUIPO - Luigi Lavazza (CReMESPRESSO)
   (Cauza T-189/16)
   (2016/C 232/32)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Migros-Genossenschafts-Bund (Zürich, Elveția) (reprezentant: M. Treis, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Luigi Lavazza SpA (Torino, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementul verbal „CReMESPRESSO” - marca Uniunii Europene nr. 8 919 541

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 23 februarie 2016 în cauza R 2823/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate, întrucât admite calea de atac introdusă de titularul mărcii Uniunii Europene și anulează în parte decizia EUIPO din 24 octombrie 2014, mai precis pentru „sorbetiere, mașini de înghețată, dar și aparate de făcut cafea” din clasa 11 și pentru „mașini electrice de măcinat gheața” din clasa 7;

               —

               obligarea pârâtului și a intervenientului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta cale de atac.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene.


title: Cauza C-66/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 10 februarie 2014 – Finanzamt Linz/Bundesfinanzgericht, Außenstelle Linz

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 10 februarie 2014 – Finanzamt Linz/Bundesfinanzgericht, Außenstelle Linz
   (Cauza C-66/14)
   2014/C 142/18
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Finanzamt Linz

      Pârâtă: Bundesfinanzgericht Außenstelle Linz

      Cu participarea: IFN-Holding AG, IFN Beteiligungs GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 107 TFUE (fostul articol 87 CE) coroborat cu articolul 108 alineatul (3) TFUE [fostul articol 88 alineatul (3) CE] se opune unei măsuri naţionale potrivit căreia, în cadrul impozitării grupului de întreprinderi, amortizarea fondului comercial – care reduce baza de impozitare şi astfel cuantumul impozitului – trebuie efectuată la achiziţionarea unei participaţii la o societate rezidentă, în timp ce, în alte cazuri de impozitare a venitului şi a profitului, la achiziţionarea unei participaţii nu este permisă o astfel de amortizare a fondului comercial?

               2)

               Articolul 49 TFUE (fostul articolul 43 CE) coroborat cu articolul 54 TFUE (fostul articol 48 CE) se opune unor dispoziţii ale unui stat membru potrivit cărora, în cadrul impozitării grupului de întreprinderi, la achiziţionarea unei participaţii la o societate rezidentă trebuie să se efectueze o amortizare a fondului comercial, în timp ce în cazul achiziţionării unei participaţii la o societate nerezidentă (în special cu sediul într-un alt stat membru al Uniunii Europene) o astfel de amortizare a fondului comercial nu poate fi efectuată?


title: Cauza C-22/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 17 ianuarie 2011 — Finnair Oyj/Timy Lassooy

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 17 ianuarie 2011 — Finnair Oyj/Timy Lassooy
   (Cauza C-22/11)
   2011/C 80/30
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein oikeus.

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Finnair Oyj

      Pârât: Timy Lassooy

      Întrebările preliminare

               1.

               Regulamentul nr. 261/2004 (1) și în special articolul 4 din regulamentul menționat trebuie interpretat în sensul că aplicarea acestuia este limitată la refuzul la îmbarcare rezultat ca urmare a unei suprarezervări efectuate de un operator de transport aerian din motive comerciale, sau regulamentul menționat este aplicabil și în privința refuzului la îmbarcare întemeiat pe alte motive, cum ar fi problemele legate de operare?

               2.

               Articolul 2 litera (j) din regulamentul menționat trebuie interpretat în sensul că motivele temeinice enumerate în acest regulament sunt limitate la factorii care se referă la pasageri sau refuzul la îmbarcare poate fi justificat și prin alte motive? În cazul în care regulamentul trebuie înțeles în sensul că îmbarcarea poate fi refuzată și din alte motive decât cele care privesc pasagerii, acesta trebuie interpretat prin urmare în sensul că refuzul la îmbarcare este justificat și în cazul unei reorganizări a zborurilor din cauza circumstanțelor excepționale menționate la considerentele (14) și (15) ale regulamentului?

               3.

               Regulamentul menționat trebuie interpretat în sensul că operatorul de transport aerian poate fi exonerat de răspunderea sa conform articolului 5 alineatul (3) din regulament nu numai pentru zborul anulat din cauza unor circumstanțe extraordinare, ci și în raport cu pasagerii curselor ulterioare, în măsura în care acesta încearcă să repartizeze urmările negative ale unei circumstanțe excepționale cu care se confruntă — precum o grevă —, între membrii unui grup de pasageri care este mai mare decât cel al pasagerilor zborului anulat, prin reorganizarea zborurilor ulterioare, astfel încât nicio călătorie a vreunui pasager să nu fie amânată în mod nerezonabil? Cu alte cuvinte, poate operatorul de transport aerian să invoce circumstanțele extraordinare și în raport cu pasagerii unei curse ulterioare asupra căreia evenimentul respectiv nu a avut urmări directe? În această privință, există o diferență majoră în funcție de aspectul dacă statutul și dreptul la compensație al pasagerului urmează să fie apreciate conform articolului 4 din regulament referitor la refuzul la îmbarcare sau conform articolului 5 referitor la anularea unui zbor?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza T-340/09: Acțiune introdusă la 19 august 2009 — Evropaïki Dynamiki/Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/73

         Acțiune introdusă la 19 august 2009 — Evropaïki Dynamiki/Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene
   (Cauza T-340/09)
   2009/C 267/133
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis și M. Dermitzakis, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Oficiului pentru Publicații de a respinge ofertele prezentate de reclamantă ca urmare a cererii de ofertă deschisă nr. 10017 „CORDIS”, lotul B „servicii de redactare și de publicare” și lotul C „prestarea de noi servicii de informare digitale” și de a nu reține oferta reclamantei prezentată ca urmare a cererii de ofertă deschisă nr. 10017 „CORDIS”, lotul E „Dezvoltarea și întreținerea serviciilor de bază” pentru atribuirea contractului de mai sus decât pe poziția a treia în mecanismul în cascadă (JO 2008/S 242-321376, rectificare în JO 2009/S 40-057377), comunicată reclamantei prin scrisoarea din 9 iunie 2009, și anularea tuturor deciziilor ulterioare ale Comisiei care au legătură cu aceasta, inclusiv a celei prin care contractele respective sunt atribuite contractanților selectați;

               —

               obligarea OPOCE la plata către reclamantă de daune interese în temeiul procedurii de cerere de ofertă în cauză în valoare de 7 215 405 euro (5 291 935 euro pentru lotul B, 975 000 euro pentru lotul C și 948 470 euro pentru lotul E);

               —

               obligarea OPOCE la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul prezentei acțiuni, chiar și în cazul respingerii acesteia.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită anularea Deciziei OPOCE de a) a respinge ofertele prezentate de reclamantă ca urmare a cererii de ofertă deschisă nr. 10017, „CORDIS”, lotul B, „servicii de redactare și de publicare” și lotul C „prestarea de noi servicii de informare digitale”, b) de a nu selecta oferta reclamantei prezentată ca urmare a cererii de ofertă deschisă nr. 10 017, „CORDIS”, lotul E, „Dezvoltarea și întreținerea serviciilor de bază” pentru atribuirea contractului de mai sus decât pe poziția a treia în mecanismul în cascadă (JO 2008/S 242-321376, rectificare în JO 2009/S 40-057377).
   Reclamanta susține, în primul rând, în ceea ce privește lotul B, că tratamentul aplicat ofertanților a fost discriminatoriu, dat fiind faptul că unul dintre membrii consorțiului declarat câștigător îndeplinea criterile de excludere și că ar fi trebuit, prin urmare, să se declare că încalcă în mod grav obligațiile contractuale față de Comisie. Reclamanta arată în plus că articolele 93 alineatul (1) litera (f) și 94 din regulamentul financiar (1) și principiul bunei administrări au fost încălcate de autoritatea contractantă și că ar fi trebuit aplicate de către Comisie sancțiunile prevăzute la articolul 96 din regulamentul financiar și la articolele 133a și 134b din normele sale de aplicare (2).
   În al doilea rând, reclamanta arată că autoritatea contractantă nu i-a comunicat motivele pentru care oferta declarată câștigătoare era mai bună decât a sa.
   În al treilea rând, reclamanta susține că Comisia a săvârșit mai multe erori de apreciere în cadrul evaluării ofertei sale și afirmă că aceasta nu a respectat principiul egalității de tratament prin introducerea de noi criterii de atribuire care nu erau specificate în caietul de sarcini. Reclamanta susține în plus că autoritatea contractantă a încălcat articolul 148 alineatele (1) și (3) din normele de aplicare, precum și principiul bunei administrări.
   În ceea ce privește lotul C, reclamanta arată că tratamentul aplicat ofertanților a fost discriminatoriu, dat fiind că unul dintre membrii consorțiului selectat în poziția a treia în mecanismul în cascadă îndeplinea criteriile de excludere și că ar fi trebuit, prin urmare, să se declare că acesta încalcă grav executarea contractelor precedente. În al doilea rând, reclamanta arată că autoritatea contractantă nu i-a comunicat motivele pentru care oferta declarată câștigătoare era mai bună decât a sa și că aceasta a încălcat principiul bunei administrări.
   În ceea ce privește lotul E, reclamanta susține că unul dintre membrii consorțiului selectat îndeplinea criteriile de excludere, întrucât ar fi trebuit să se declare că acesta încalcă grav executarea unui contract anterior și că un alt membru al aceluiași consorțiu ar fi trebuit să fie exclus din toate cererile de ofertă timp de doi ani pentru că fusese declarat vinovat pentru desfășurarea de activități ilegale. În plus, reclamanta pretinde că unul dintre membrii consorțiului selectat a recurs la subcontractori care nu fac parte din OMC/AMP (3), ceea ce ar fi o încălcare a caietului de sarcini al cererii de ofertă, a principiilor transparenței și nediscriminării, precum și a articolelor 106 și 107 din regulamentul financiar. Reclamanta susține că societățile din țările nemembre ale OMC/AMP nu ar trebui să fie autorizate să participe la cererile de ofertă emise de instituțiile europene, fie direct, fie indirect, și nici să execute în calitate de subcontractanți o lucrare care intră în sfera regulamentului financiar sau a Directivei 2004/18 (4).
   În sfârșit, reclamanta arată că autoritatea contractantă nu și-a motivat decizia, că aceasta a săvârșit mai multe erori de apreciere, că a introdus noi criterii de atribuire nespecificate în caietul de sarcini și că nu a respectat principiul egalității de tratament cu ocazia evaluării ofertei sale și a celei ale unui alt ofertant.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene, modificat prin Regulamentul (CE, Euratom) nr. 478/2007 din 23 aprilie 2007 (JO 2007, L 111, p. 13).

      (3)  Acordul privind achizițiile publice încheiat în cadrul Organizației Mondiale a Comerțului.

      (4)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza F-97/14: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2014 – ZZ/EMA

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/50

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2014 – ZZ/EMA
   (Cauza F-97/14)
   (2015/C 007/59)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei EMA de confirmare a deciziei anterioare, anulată prin hotărârea Tribunalului Funcției Publice, de a nu reînnoi contractul reclamantului

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei adoptate în executarea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 26 iunie 2013 în cauzele conexate F-135/11, F-51/12 și F-110/12;

               —

               obligarea EMA la plata a 1 50  000 de euro către reclamant cu titlu de reparație a prejudiciului moral suferit;

               —

               obligarea EMA la plata către reclamant a sumei provizorii de 1 euro, cu titlu de reparație pentru prejudiciul material cauzat;

               —

               obligarea EMA la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-50/03: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 iulie 2008 — Saint-Gobain Gyproc Belgium/Comisia Comunităților Europene ( Concurență — Înțelegeri — Piața plăcilor din ipsos — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Amendă — Gravitatea și durata încălcării — Circumstanțe atenuante )

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/40

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 iulie 2008 — Saint-Gobain Gyproc Belgium/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-50/03) (1)

   („Concurență - Înțelegeri - Piața plăcilor din ipsos - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Amendă - Gravitatea și durata încălcării - Circumstanțe atenuante’)
   (2008/C 209/67)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Saint-Gobain Gyproc Belgium NV, fostă BPB Belgium NV, fostă Gyproc Benelux NV (Beveren-Kallo, Belgia) (reprezentanți: J.-F. Bellis, P. L'Ecluse și M. Favart, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: inițial F. Castillo de la Torre și C. Ingen-Housz, ulterior F. Castillo de la Torre și F. Arbault, agenți)
   Obiectul
   Acțiune în temeiul articolelor 229 CE și 230 CE prin care se urmărește reducerea amenzii impuse Gyproc prin Decizia 2005/471/CE a Comisiei din 27 noiembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] împotriva BPB plc, a Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, a Société Lafarge SA și a Gyproc Benelux NV (Cauza COMP/E-1/37.152 — Plăci din ipsos) (JO 2005, L 166, p. 8)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Saint-Gobain Gyproc Belgium NV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 101, 26.4.2003.


title: Cauza F-3/08: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 octombrie 2009 — Marcuccio/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Refuz al unei instituții de a traduce o decizie — Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic — Articolul 94 din Regulamentul de procedură)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/64

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 octombrie 2009 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-3/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Refuz al unei instituții de a traduce o decizie - Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic - Articolul 94 din Regulamentul de procedură)
   2009/C 282/122
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio ((Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Anularea deciziei de a nu traduce o notă în limba aleasă de reclamant — Cerere de daune-interese

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea domnului Marcuccio ca vădit lipsită de orice temei juridic.

               2.

               Obligă pe domnul Marcuccio la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Obligă pe domnul Marcuccio la plata către Tribunal a sumei de 1 000 de euro.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008, p. 68.


title: Cauza C-532/10 P: Recurs introdus la 16 noiembrie 2010 de adp Gauselmann GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 9 septembrie 2010 în cauza T-106/09: adp Gauselmann GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Archer Maclean

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/2

         Recurs introdus la 16 noiembrie 2010 de adp Gauselmann GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 9 septembrie 2010 în cauza T-106/09: adp Gauselmann GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Archer Maclean
   (Cauza C-532/10 P)
   2011/C 38/02
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: adp Gauselmann GmbH (reprezentant: P. Koch Moreno, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Archer Maclean

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii recurate, pronunțată de Tribunal (Camera a șaptea) la 9 septembrie 2010 în cauza T-106/09;

               —

               anularea Deciziei din 12 ianuarie 2009 pronunțată de Camera întâi de recurs a OAPI sau, în subsidiar, restituirea cauzei la Tribunalul Uniunii Europene;

               —

               obligarea părților adverse la plata cheltuielilor de judecată efectuate în ambele proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că hotărârea Tribunalului nu este conformă jurisprudenței referitoare la interpretarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară (1). Susținerea recurentei se întemeiază pe următoarele motive:

               —

               Recurenta afirmă că, prin faptul că a conchis în sensul că nu există un risc de confuzie cu marca invocată în sprijinul opoziției, „MERKUR”, Tribunalul a săvârșit o eroare, întrucât a atribuit expresiei „Archer Maclean’s”, ce are în mod vădit o reprezentare secundară sau neimportantă în raport cu întreaga marcă solicitată, fapt care o face aproape ilizibilă, aceeași valoare distinctivă cu cea a expresiei „MERCURY”, care constituie elementul dominant și distinctiv.

               —

               Recurenta susține că hotărârea Tribunalului este greșită în ceea ce privește evaluarea celor două mărci, întrucât expresia „MERCURY”, ce reprezintă elementul distinctiv și dominant în cadrul mărcii solicitate, nu numai că nu are vreun sens în limba pieței relevante, și anume Germania, dar este și foarte similar, din punct de vedere fonetic și vizual, cu marca invocată în sprijinul opoziției, „MERKUR”.

               —

               În sfârșit, recurenta invocă faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a apreciat că diferențele minime dintre expresia „MERCURY”, ce constituie elementul distinctiv și dominant în cadrul mărcii solicitate, și „MERKUR”, care reprezintă simbolul mărcii invocate în sprijinul opoziției, sunt suficiente pentru a împiedica publicul să confunde cele două mărci.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, JO L 78, p. 1.


title: Cauza T-220/14: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Saremar/Comisia („Ajutoare de stat — Transport maritim — Compensație pentru serviciul public — Majorare de capital — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă și se dispune recuperarea lor — Intrarea în lichidare a reclamantei — Capacitate de a sta în judecată — Menținerea interesului de a exercita acțiunea — Absența lipsei necesității de a se pronunța asupra fondului — Noțiunea de ajutor — Serviciu de interes economic general — Criteriul investitorului privat — Eroare vădită de apreciere — Eroare de drept — Excepție de nelegalitate — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Decizia 2011/21/UE — Liniile directoare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate — Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public — Hotărârea Altmark”)

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/21

         Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Saremar/Comisia
   (Cauza T-220/14) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Transport maritim - Compensație pentru serviciul public - Majorare de capital - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă și se dispune recuperarea lor - Intrarea în lichidare a reclamantei - Capacitate de a sta în judecată - Menținerea interesului de a exercita acțiunea - Absența lipsei necesității de a se pronunța asupra fondului - Noțiunea de ajutor - Serviciu de interes economic general - Criteriul investitorului privat - Eroare vădită de apreciere - Eroare de drept - Excepție de nelegalitate - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Decizia 2011/21/UE - Liniile directoare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate - Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public - Hotărârea Altmark”))
   (2017/C 161/28)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Saremar – Sardegna Regionale Marittima SpA (Cagliari, Italia) (reprezentanți: G. M. Roberti, G. Bellitti și I. Perego, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Conte, D. Grespan și A. Bouchagiar, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Compagnia Italiana di Navigazione SpA (Napoli, Italia) (reprezentanți: inițial F. Sciaudone, R. Sciaudone, D. Fioretti și A. Neri, ulterior M. Merola, B. Carnevale și M. Toniolo, avocați)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea deciziei C(2013) 9101 final a Comisiei din 22 ianuarie 2014 privind măsurile de ajutor SA.32014 (2011/C), SA.32015 (2011/C) și SA.32016 (2011/C), puse în aplicare de Regione autonoma della Sardegna în favoarea Saremar, în măsura în care această decizie a calificat drept ajutoare de stat o măsură de compensare pentru serviciul public și o majorare de capital, a declarat aceste măsuri incompatibile cu piața internă și a dispus recuperarea lor

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Saremar – Sardegna Regionale Marittima SpA să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și de Compagnia Italiana di Navigazione SpA.

      (1)  JO C 175, 10.6.2014.


title: Cauza T-400/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 16 septembrie 2009 — Zero Industry/OAPI — zero Germany (zerorh+) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative zerorh+ — Mărci naționale figurative și anterioare zero — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Similitudinea produselor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/56

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 16 septembrie 2009 — Zero Industry/OAPI — zero Germany (zerorh+)
   (Cauza T-400/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative zerorh+ - Mărci naționale figurative și anterioare zero - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Similitudinea produselor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 267/95
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Zero Industry Srl (Mariano Comense, Italia) (reprezentanți: M. Rapisardi și N. Colombo, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: zero Germany GmbH & Co. KG, fostă zero International Holding GmbH & Co. KG (Bremen, Germania) (reprezentant: W.-D. Kuntze, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 5 octombrie 2006 (cauza R 958/2005-1) privind o procedură de opoziție între zero Germany GmbH & Co. KG și Zero Industry Srl.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Zero Industry Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 56, 10.03.2007.


title: Cauza T-10/13: Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2013 — Bank of Industry and Mine/Consiliul

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/24

         Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2013 — Bank of Industry and Mine/Consiliul
   (Cauza T-10/13)
   2013/C 79/42
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Bank of Industry and Mine (Teheran, Iran) (reprezentanți: E. Glaser și S. Perrotet, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 punctul 8 din Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012, în măsura în care modifică articolul 20 litera (c) din Decizia 2010/413/PESC;

               —

               anularea Deciziei 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012, în măsura în care prin această decizie societatea BIM a fost înscrisă pe lista entităților care fac obiectul unor măsuri de înghețare a fondurilor prevăzute în anexa II la Decizia 2010/413/PESC;

               —

               anularea totodată a Regulamentului de punere în aplicare nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012, în măsura în care societatea BIM a fost înscrisă în lista entităților care fac obiectul unor măsuri de înghețare a fondurilor din anexa IX la Regulamentul nr. 267/2012;

               —

               declararea inaplicabilității în privința BIM, a Regulamentului nr. 267/2012, a Deciziei 2010/413/PESC, astfel cum a fost modificată prin Deciziile 2012/35/PESC și 2012/635/PESC, prin dispozițiile care introduc și, ulterior, modifică litera (c) a articolului 20 din Decizia 2010/413/PESC și care înscriu numele reclamantei pe lista din anexa II;

               —

               și, cu titlu subsidiar în ipoteza în care articolul 1 punctul 8 din Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 în măsura în care modifică articolul 20 litera (c) din Decizia 2010/413/PESC nu va fi anulat, acesta să fie declarat inaplicabil în privința BIM;

               —

               obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă zece motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-9/13, National Iranian Gas Company/Consiliul.


title: Cauza C-135/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 9 aprilie 2009 — Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A./Région wallonne

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/23

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 9 aprilie 2009 — Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A./Région wallonne
   (Cauza C-135/09)
   2009/C 153/42
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A.. (Bruxelles South Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Léon L’Hoir, Nadine Dartois

      Pârâtă: Région wallonne.

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1.5 din Directiva 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (1) poate fi interpretat în sensul că exclude din domeniul să de aplicare o legislație — precum Decretul emis de Région wallonne la 17 iulie 2008 referitor la câteva permise pentru care există motive imperative de interes general — care se limitează să prevadă că „motivele imperative de interes general sunt dovedite” pentru acordarea permiselor de urbanism, a autorizațiilor de mediu și a permiselor unice privind actele și lucrările pe care le enumără și care „ratifică” permise pentru care se prevede că „motivele imperative de interes general sunt dovedite”?

               2)

                           a)

                           Articolele 1, 5, 6, 7, 8 și 10a din Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva nr. 97/11/CE (2) a Consiliului și prin Directiva nr. 2003/35/CE (3) a Parlamentului European și a Consiliului, se opun unui regim juridic în care dreptul de a realiza un proiect supus evaluării efectelor este acordat printr-un act legislativ împotriva căruia nu este formulată o acțiune în fața unei instanțe jurisdicționale sau a unui alt organ independent și imparțial instituit prin lege care să permită să se conteste, în ceea ce privește fondul și procedura urmată, decizia prin care se acordă dreptul de a realiza proiectul?

                           b)

                           Articolul 9 din Convenția de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată, în numele Comunității Europene, prin Decizia Consiliului 2005/370/CE din 17 februarie 2005 (4), trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre să prevadă posibilitatea de a formula o acțiune în fața unei instanțe jurisdicționale sau a unui alt organ independent și imparțial instituit prin lege pentru a putea contesta legalitatea, pentru orice aspect legat de fond sau de procedură și care privește atât regimul material, cât și regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării efectelor, a deciziilor, a actelor sau a omiterilor care intră în domeniul de aplicare a articolului 6?

                           c)

                           Din perspectiva Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată, în numele Comunității Europene, prin Decizia Consiliului 2005/370/CE din 17 februarie 2005, articolul 10a din Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE, trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre să prevadă posibilitatea de a formula o acțiune în fața unei instanțe jurisdicționale sau a unui alt organ independent și imparțial instituit prin lege pentru a putea contesta legalitatea deciziilor, a actelor sau a omisiunilor pentru orice aspect legat de fond sau de procedură și care privește atât regimul material, cât și regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării efectelor?

      (1)  Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174).

      (2)  Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997 de modificare a Directivei 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 73, p. 5, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 254).

      (3)  Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului — Declarația Comisiei (JO L 156, p. 17, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 8).

      (4)  Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Convenției privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201).


title: Cauza T-844/14: Hotărârea Tribunalului din 12 mai 2016 – GRE/EUIPO (Mark1) [„Marca Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Mark1 — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               27.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/16

         Hotărârea Tribunalului din 12 mai 2016 – GRE/EUIPO (Mark1)
   (Cauza T-844/14) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Mark1 - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 232/21)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (Kloster Lehnin, Germania) (reprezentanți: I. Memmler și S. Schulz, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 2 octombrie 2014 (cauza R 648/2014-1) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal Mark1 ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

      (1)  JO C 65, 23.2.2015.


title: Cauza C-541/10 P: Recurs introdus la 22 noiembrie 2010 de Quinta do Portal, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 8 septembrie 2010 în cauza T-369/09 — Quinta do Portal, SA/OAPI

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/4

         Recurs introdus la 22 noiembrie 2010 de Quinta do Portal, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 8 septembrie 2010 în cauza T-369/09 — Quinta do Portal, SA/OAPI
   (Cauza C-541/10 P)
   2011/C 38/05
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Recurentă: Quinta do Portal, SA (reprezentant: Bolota Belchior, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Vallegre — Vinhos do Porto, SA

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în totalitate a hotărârii pronunțate de Tribunal și care face obiectul prezentului recurs;

               —

               admiterea în totalitate a concluziilor recurentei din primă instanță, respectiv anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 18 iunie 2009 prin care s-a respins acțiunea formulată împotriva deciziei diviziei de anulare care, la rândul său, a anulat marca comunitară nr. 004009908 PORTO ALEGRE, înregistrată la 16 mai 2006, publicată în Buletinul mărcilor comunitare nr. 30/2005 din 25 iulie 2005 (cauza R 1012/2008-1);

               —

               obligarea celeilalte părți în proces la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe.

      Motivele și principalele argumente

   Între termenii „Porto Alegre” și „Vista Alegre” există diferențe pe plan conceptual, atât în privința componentei dominante, cât și a mărcii în ansamblul său, și diferențe grafice și fonetice, întrucât cei doi termeni ai ambelor mărci sunt diferiți.
   Caracterul distinctiv al mărcii comunitare solicitate rezultă, în mod determinant, din combinația termenilor „Porto” și „Alegre” care formează, împreună, o unitate logică și conceptuală proprie.
   Cuvântul „Alegre” nu este elementul dominant al mărcii comunitare. Dată fiind relevanța pe care o prezintă această problemă pentru aprecierea similitudinii dintre semne, trebuie subliniat că aceasta nu se verifică în prezenta cauză.
   În hotărârea atacată sunt interpretate în mod incorect articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 (1) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (2) — ambele cu o redactare identică — care sunt, prin urmare, încălcate.
   Hotărârea atacată nu a luat în considerare și nici nu a evaluat aceste argumente, prezentate în acțiunea introdusă în fața Tribunalului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-540/14 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 iunie 2016 – DK Recycling und Roheisen GmbH/Comisia Europeană (Recurs — Mediu — Directiva 2003/87/CE — Articolul 10a — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră — Norme tranzitorii privind alocarea armonizată de cote de emisie cu titlu gratuit începând cu anul 2013 — Decizia 2011/278/UE — Măsuri naționale de punere în aplicare prezentate de Republica Federală Germania — Respingerea înscrierii anumitor instalații în listele instalațiilor care primesc cote de emisie alocate cu titlu gratuit — Dispoziție referitoare la cazurile care prezintă „dificultăți excesive” — Competențe de executare ale Comisiei)

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 iunie 2016 – DK Recycling und Roheisen GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-540/14 P) (1)

   ((Recurs - Mediu - Directiva 2003/87/CE - Articolul 10a - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Norme tranzitorii privind alocarea armonizată de cote de emisie cu titlu gratuit începând cu anul 2013 - Decizia 2011/278/UE - Măsuri naționale de punere în aplicare prezentate de Republica Federală Germania - Respingerea înscrierii anumitor instalații în listele instalațiilor care primesc cote de emisie alocate cu titlu gratuit - Dispoziție referitoare la cazurile care prezintă „dificultăți excesive” - Competențe de executare ale Comisiei))
   (2016/C 314/02)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: DK Recycling und Roheisen GmbH (reprezentanți: S. Altenschmidt și P.-A. Schütter, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: E. White, C. Hermes și K. Herrmann, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă DK Recycling und Roheisen GmbH să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 26, 26.1.2015.


title: Cauza T-555/10: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2010 — JBF RAK/Consiliul

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/54

         Acțiune introdusă la 3 decembrie 2010 — JBF RAK/Consiliul
   (Cauza T-555/10)
   ()
   2011/C 30/96
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: JBF RAK LLC, Al Jazeerah Al Hamra, Ras Al Khaimah, Emiratele Arabe Unite (reprezentant: B. Servais, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 857/2010 al Consiliului din 27 septembrie 2010 de instituire a unei taxe compensatorii definitive și de colectare definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din Iran, Pakistan și Emiratele Arabe Unite (1);

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive:

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamanta invocă încălcarea de către Consiliu a articolului 15 alineatul (1) din Regulamentului (CE) nr. 597/2009 al Consiliului (2) întrucât acesta nu a ținut seama de faptul că materiile prime expediate din Regatul Arabiei Saudite nu sunt supuse taxelor la import și, prin urmare, a comis o eroare în calculul marjei subvenției. Reclamanta susține că, în prezenta cauză, Consiliul:

                           —

                           nu a stabilit în mod corect rata subvențiilor cărora li se pot aplica măsuri compensatorii întrucât nu a luat în considerare existența uniunii vamale existente între membrii Consiliului de Cooperare din Golf (GCC);

                           —

                           nu a luat în considerare impactul acestei uniuni vamale asupra ratei subvențiilor cărora li se pot aplica măsuri compensatorii.

                     Prin urmare, reclamanta susține că taxa compensatorie depășește rata subvențiilor cărora li se pot aplica măsuri compensatorii stabilită în cursul investigării.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta invocă încălcarea de către Consiliu a articolului 30 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 al Consiliului întrucât a refuzat să țină seama de observațiile prezentate în timp util de aceasta la 5 august 2010.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta invocă încălcarea de către Consiliu a articolului 11 alineatul (8) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 al Consiliului întrucât nu a examinat exactitatea informațiilor furnizate de reclamantă la 5 august 2010.

               4.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta invocă încălcarea de către Consiliu a principiului bunei administrări întrucât a adoptat regulamentul în litigiu fără să ia în considerație toate informațiile pe care le avea la dispoziție.

      (1)  JO L 254, p. 10.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 597/2009 al Consiliului din 11 iunie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 188, p. 93).


title: Cauza F-60/14: Acțiune introdusă la 30 iunie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/60

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-60/14)
   2014/C 421/87
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea propunerii de calculare a sporului de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii referitoare la transferul drepturilor de pensie ale reclamantului în sistemul de pensii al Uniunii care aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor.

      Concluziile reclamantului

               —

               declararea articolului 9 din dispoziţiile generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statut ca fiind nelegal și inaplicabil;

               —

               anularea Deciziei din 4 noiembrie 2013 de stabilire a sporului de drepturi de pensie dobândite de reclamant anterior angajării în muncă, în cadrul transferului acestora în sistemul de pensii al instituțiilor Uniunii Europene, în temeiul dispoziţiilor generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statutul din 3 martie 2011;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-24/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 18 martie 2015 – Rajala/OAPI (Funcție publică — Funcționari — Notare — Raport de evaluare — Apreciere globală a rezultatelor — Coerență)

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/44

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 18 martie 2015 – Rajala/OAPI
   (Cauza F-24/14) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Notare - Raport de evaluare - Apreciere globală a rezultatelor - Coerență))
   (2015/C 146/59)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Tuula Rajala (El Campello, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: M. Paolacci, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a raportului de evaluare al reclamantei pentru perioada cuprinsă între 1 octombrie 2011 și 31 decembrie 2012

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Doamna Rajala suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

               3)

               Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de doamna Rajala.

      (1)  JO C 175, 10.6.2014, p. 55.


title: Cauza T-227/12: Acțiune introdusă la 30 mai 2012 — Saobraćajni institut CIP/Comisia

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/26

         Acțiune introdusă la 30 mai 2012 — Saobraćajni institut CIP/Comisia
   (Cauza T-227/12)
   2012/C 227/45
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Saobraćajni institut CIP d.o.o. (Belgrad, Serbia) (reprezentant: A. Lojpur, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea cererii de ofertă publicate la 3 aprilie 2012 privind elaborarea documentației tehnice pentru proiectul de modernizare a căii ferate intitulat „Construcția unie noi linii de cale ferată simplă de ocolire a orașului Nis, de la gara Robna la gara Sicevo”, pregătite în conformitate cu standardele UE de interoperabilitate și cu acordurile AGC, AGTC și SEECP (JO S 65-104847), care exclude participarea reclamantului;

               —

               obligarea pârâtei la plata de daune interese în temeiul prejudiciului pecuniar invocat;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe lipsa temeiului juridic care să justifice excluderea a priori a reclamantului de la participarea la cererea de ofertă în cauză, întrucât nu a existat niciun conflict de interese.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că excluderea reclamantului de la procedura cererii de ofertă este contrară Regulamentului IPA (1).

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe nelegalitatea condițiilor de atribuire a contractului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1085/2006 al Consiliului din 17 iulie 2006 de instituire a unui instrument de asistență pentru preaderare (IPA) (JO L 210, p. 82, Ediție specială, 11/vol. 47, p. 134).


title: Cauza C-305/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 iunie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour constitutionnelle (denumită anterior Cour d'arbitrage — Belgia) — Ordre des barreaux francophones et germanophone, Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles, Ordre des barreaux flamands, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles/Conseil des ministres (Directiva 91/308/CEE — Prevenirea folosirii sistemului financiar în scopul spălării banilor — Obligația impusă avocaților de a informa autoritățile competente despre orice fapt care ar putea indica o spălare de bani — Dreptul la un proces echitabil — Secretul profesional și independența avocaților)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 iunie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour constitutionnelle (denumită anterior Cour d'arbitrage — Belgia) — Ordre des barreaux francophones et germanophone, Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles, Ordre des barreaux flamands, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles/Conseil des ministres
   (Cauza C-305/05) (1)

   (Directiva 91/308/CEE - Prevenirea folosirii sistemului financiar în scopul spălării banilor - Obligația impusă avocaților de a informa autoritățile competente despre orice fapt care ar putea indica o spălare de bani - Dreptul la un proces echitabil - Secretul profesional și independența avocaților)
   (2007/C 199/08)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour constitutionnelle (denumită anterior Cour d'arbitrage)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles, Ordre des barreaux flamands, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles

      Pârât: Conseil des ministres

      Cu participarea: Consiliului Barourilor din Uniunea Europeană, Ordre des avocats du barreau de Liège
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour constitutionnelle (denumită anterior Cour d'arbitrage) — Validitatea articolului 1 punctul 2 din Directiva 2001/97/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 decembrie 2001 de modificare a Directivei 91/308/CEE a Consiliului privind prevenirea folosirii sistemului financiar în scopul spălării banilor (JO L 344, p. 76) — Dreptul la un proces echitabil, astfel cum acesta este garantat de articolul 6 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și de articolul 6 alineatul (2) din Tratatul UE — Principiile secretului profesional și al independenței avocaților — Obligația impusă avocaților de a informa autoritățile responsabile de combaterea spălării banilor despre orice fapt care ar putea indica o spălare de bani
   Dispozitivul
   Obligațiile de informare și de cooperare cu autoritățile responsabile de combaterea spălării banilor prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 91/308/CEE a Consiliului din 10 iunie 1991 privind prevenirea folosirii sistemului financiar în scopul spălării banilor, așa cum a fost modificată prin Directiva 2001/97/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 decembrie 2001, și impuse avocaților de articolul 2a punctul 5 din această directivă, ținând cont de articolul 6 alineatul (3) al doilea paragraf din aceasta, nu încalcă dreptul la un proces echitabil, astfel cum acesta este garantat de articolul 6 din CEDO și de articolul 6 alineatul (2) din Tratatul UE.

      (1)  JO C 243, 1.10.2005.


title: Cauza C-214/09 P: Recurs introdus la 12 iunie 2009 de Anheuser-Busch, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 25 martie 2009 în cauza T-191/07, Anheuser-Busch, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Budějovický Budvar, národní podnik

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/13

         Recurs introdus la 12 iunie 2009 de Anheuser-Busch, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 25 martie 2009 în cauza T-191/07, Anheuser-Busch, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Budějovický Budvar, národní podnik
   (Cauza C-214/09 P)
   2009/C 193/18
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Anheuser-Busch, Inc. (reprezentanți: V. von Bomhard, B. Goebel, avocați)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Budějovický Budvar, národní podnik

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 25 martie 2009 din cauza T-191/07 și

               —

               obligarea reclamantei din primă instanță la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Anheuser-Busch invocă trei motive de recurs, mai precis, în primul rând, o încălcare a articolului 41 alineatul (2) teza a treia din Regulamentul nr. 207/2009 (1) corelat cu norma 16 alineatele (1) și (3) și cu norma 20 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 (2) al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 (3) al Consiliului privind marca comunitară, în al doilea rând, încălcarea articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009, și în al treilea rând, încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009.
   Primele două motive privesc aspecte procedurale. Anheuser-Busch susține că acestea sunt importante în cadrul acestei cauze. Camera de recurs s-ar fi putut pronunța cu privire la opoziția formulată în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 în ceea privea berea, numai ținând seama de înregistrarea internațională anterioară nr. 238 203. Aceasta înseamnă de asemenea că nu s-a ținut seama de argumentele prezentate anterior în cursul procedurii de opoziție cu privire la aspectul de a se stabili dacă termenul „Budweiser” este dominant în cadrul mărcilor figurative aparținând Budvar.
   Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a considerat că Budvar nu avea obligația legală de a aduce dovezi ale prelungirii validității (mai precis a reînnoirii) înregistrării sale internaționale nr. 238 203. Această obligație rezulta din articolul 41 alineatul (2) teza a treia din Regulamentul nr. 207/2009 corelat cu norma 16 alineatele (1) și (3) și cu norma 20 alineatul (2) din regulamentul de punere în aplicare din 1995 și din notificarea OAPI din 18 ianuarie 2002, prin care invita Budvar să prezinte „orice fapte, dovezi sau observații suplimentare în susținerea opoziției”. Obligația consta în prezentarea unei astfel de probe în termenul stabilit prin această notificare, și anume 26 februarie 2002. Cu toate acestea, această dovadă nu a fost făcută decât la 21 ianuarie 2004.
   În consecință, concluzia Tribunalului potrivit căreia articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 nu se aplică în ceea ce privește prezentarea certificatului de reînnoire, având în vedere că nu exista o „dată limită” pentru prezentarea acestuia, a fost de asemenea eronată și a implicat o încălcare a acestei dispoziții. În realitate, exista o „dată limită”, iar camera de recurs ar fi trebuit cel puțin să exercite puterea de apreciere pe care i-o conferă articolul 76 alineatul (2) cu privire la aspectul luării în considerare sau nu a probei. Tribunalul a interpretat decizia camerei de recurs în sensul că certificatul de reînnoire a fost prezentat în timp util. În consecință, încălcarea articolului 76 alineatul (2) constă în neutilizarea puterii sale de apreciere de către camera de recurs și în confirmarea acesteia de către Tribunalul de Primă Instanță.
   Tribunalul de Primă Instanță nu a recunoscut că dovada utilizării prezentată de Budvar în susținerea opoziției sale nu era suficientă și făcea referire în plus la alte mărci decât cele pe care au fost întemeiate hotărârea atacată și decizia camerei de recurs, încălcând astfel articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială 17/vol.1, p. 189)

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-98/17: Recurs introdus la 24 februarie 2017 de Koninklijke Philips NV, Philips France împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 15 decembrie 2016 în cauza T-762/14 P, Koninklijke Philips NV, Philips France/Comisia

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/18

         Recurs introdus la 24 februarie 2017 de Koninklijke Philips NV, Philips France împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 15 decembrie 2016 în cauza T-762/14 P, Koninklijke Philips NV, Philips France/Comisia
   (Cauza C-98/17)
   (2017/C 121/26)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Koninklijke Philips NV, Philips France (reprezentanți: J.K. de Pree, avocat, T.M. Snoep, avocat, A.M. ter Haar, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Tribunalului:

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               anularea deciziei în ceea ce privește societățile Koninklijke Philips NV și Philips France; și/sau

               —

               anularea sau reducerea amenzilor aplicate societăților Koninklijke Philips NV și Philips France; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor ocazionate de judecata în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, recurentele se întemeiază pe următoarele motive și argumente principale:

               —

               Tribunalul a comis o eroare de drept aplicând o normă juridică greșită atunci când a stabilit o restrângere a concurenței prin obiect;

               —

               stabilind o restrângere a concurenței prin obiect, Tribunalul a comis o eroare de drept prin depășirea sale de fond;

               —

               stabilind o restrângere a concurenței prin obiect, Tribunalul a comis o eroare de drept prin încălcarea obligației de motivare;

               —

               Tribunalul a efectuat o apreciere vădit incorectă a probelor existente la dosar, denaturând sensul clar al probelor, atunci când a stabilit că pretinsul obiect comun este susținut de alte probe;

               —

               Tribunalul a comis o eroare de drept prin aplicarea unei norme juridice greșite și prin deturnarea sensului clar al probei atunci când a considerat că Philips a participat la o încălcare unică și continuă și că, astfel, i se poate angaja răspunderea pentru aceasta;

               —

               Tribunalul a comis o eroare de drept prin faptul că a aplicat în mod eronat principiul proporționalității și prin faptul că nu și-a exercitat competența de fond atunci când a refuzat motivul invocat de Philips referitor la faptul că gravitatea sancțiunii aplicate a fost disproporționată în raport cu încălcarea și, implicit, cu rolul societății Philips.


title: Cauzele conexate C-587/13 P și C-588/13 P: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 15 ianuarie 2015 – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA, Telefónica SA/Comisia Europeană (Recurs — Schemă de ajutoare prevăzută de legislația fiscală spaniolă — Dispoziție privind impozitul pe profit care permite amortizarea de către întreprinderile cu sediul pe teritoriul spaniol a fondului comercial care rezultă din achiziționarea unor titluri de participare la întreprinderi care nu au sediul pe acest teritoriu — Decizie prin care schema de ajutoare de stat este declarată incompatibilă cu piața internă)

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/8

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 15 ianuarie 2015 – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA, Telefónica SA/Comisia Europeană
   (Cauzele conexate C-587/13 P și C-588/13 P) (1)

   ((Recurs - Schemă de ajutoare prevăzută de legislația fiscală spaniolă - Dispoziție privind impozitul pe profit care permite amortizarea de către întreprinderile cu sediul pe teritoriul spaniol a fondului comercial care rezultă din achiziționarea unor titluri de participare la întreprinderi care nu au sediul pe acest teritoriu - Decizie prin care schema de ajutoare de stat este declarată incompatibilă cu piața internă))
   (2015/C 146/11)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurente: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA, Telefónica SA (reprezentanți: J. Ruiz Calzado și J. Domínguez Pérez, abogados, M. Núñez Müller, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Urraca Caviedes și P. Němečková, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursurile.

               2)

               Obligă Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA și Telefónica SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 15, 18.1.2014.

      JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza T-248/07: Acțiune introdusă la 12 iulie 2007 — Republica Cehă/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/48

         Acțiune introdusă la 12 iulie 2007 — Republica Cehă/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-248/07)
   (2007/C 211/89)
   Limba de procedură: ceha
   Părțile

      Reclamantă: Republica Cehă (reprezentant: T. Boček, agent)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta se referă la Republica Cehă;

               —

               obligarea Comisiei la restituirea sumelor deja plătite;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei C(2007) 1979 — final din 4 mai 2007 privind determinarea stocurilor de produse agricole altele decât zahărul și consecințele financiare ale eliminării acestora ca urmare a aderării Republicii Cehe, a Estoniei, a Ciprului, a Letoniei, a Lituaniei, a Ungariei, a Maltei, a Poloniei, a Sloveniei și a Slovaciei (1). Prin această decizie, Comisia a stabilit cantitățile de carne, fructe și orez în liberă circulație în Republica Cehă la data aderării care depășeau cantitățile care ar putea fi calificate drept report normal de stoc la 1 mai 2004. Totodată, aceasta imputa reclamantei suma de 12 287 000 euro în contul eliminării cantităților respective.
   Reclamanta susține că acțiunea Comisiei depășește competența acesteia și, astfel, încalcă punctul 4 din capitolul 4 din anexa IV la Actul privind condițiile de aderare (2), întrucât decizia atacată întemeiată pe prevederea amintită stabilește sumele pe care noile state membre sunt obligate să le plătească la bugetul comunitar în raport cu cantitatea totală de stocuri excedentare de produse agricole.
   În plus, reclamanta invocă faptul că, și în condițiile în care Comisia ar fi fost învestită cu competența de a adopta măsura atacată în temeiul punctului 4 din capitolul 4 din anexa IV la Actul privind condițiile de aderare, prin adoptarea acesteia, Comisia a încălcat principiul proporționalității, întrucât măsura în cauză nu era necesară, sau, mai exact, nu era adecvată, dat fiind obiectivul urmărit prin impunerea obligației de eliminare a cantităților excedentare.
   De asemenea, reclamanta susține că pârâta a încălcat punctul 2 din capitolul 4 din anexa IV la Actul privind condițiile de aderare, coroborat cu articolul 10 CE, precum și principiul securității juridice și al încrederii legitime, întrucât nu a definit noțiunea de report normal de stoc și a adoptat decizia atacată într-un mod lipsit de transparență.
   Reclamanta afirmă că au fost încălcate de către Comisie prevederile punctului 2 din capitolul 4 din anexa IV la Actul privind condițiile de aderare, întrucât decizia atacată nu ține cont de toate circumstanțele relevante.
   În sfârșit, reclamanta susține că pârâta a încălcat prevederile punctului 4 din capitolul 4 din anexa IV la Actul privind condițiile de aderare, întrucât nu a motivat în mod suficient decizia adoptată.

      (1)  JO L 138, p. 14.

      (2)  Actul privind condiţiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia şi a Republicii Slovace şi adaptările tratatelor care stau la baza Uniunii Europene (JO 2003 L 236, p. 33).


title: Cauza T-255/09: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2012 — Caixa Geral de Depósitos/OAPI — Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona ( „la Caixa” ) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative la caixa — Marcă portugheză verbală anterioară CAIXA — Mărci naționale verbale și figurative anterioare — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/16

         Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2012 — Caixa Geral de Depósitos/OAPI — Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona („la Caixa”)
   (Cauza T-255/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative la caixa - Marcă portugheză verbală anterioară CAIXA - Mărci naționale verbale și figurative anterioare - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2012/C 258/25
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Caixa Geral de Depósitos, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: F. Porcuna de la Rosa și M. Lobato García-Miján, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona (Barcelona, Spania) (reprezentanți: E. Manresa Medina și J. Manresa Medina, avocați)

      Obiectul

   Acțiune în anulare formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 24 martie 2009 (cauza R 556/2008-2), privind o procedură de opoziție între Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona și Caixa Geral de Depósitos, SA.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 24 martie 2009 (cauza R 556/2008-2) în ceea ce privește produsele din clasa 16 acoperite de marca solicitată.

               2.

               Respinge acțiunea pentru restul capetelor de cerere.

               3.

               Obligă Caixa Geral de Depósitos, SA să suporte, pe lângă două treimi din propriile cheltuieli de judecată, două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de OAPI și două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona.

               4.

               Obligă OAPI să suporte, pe lângă o treime din propriile cheltuieli de judecată, o treime din cheltuielile de judecată efectuate de Caixa Geral de Depósitos, precum și o treime din cheltuielile de judecată efectuate de Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.