title: Cauza C-164/14 P: Recurs introdus la 4 aprilie 2014 de Pesquerias Riveirenses, S.L. și alții împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 7 februarie 2014 în cauza T-180/13, Pesquerías Riveirenses și alții/Consiliul

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/21

         Recurs introdus la 4 aprilie 2014 de Pesquerias Riveirenses, S.L. și alții împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 7 februarie 2014 în cauza T-180/13, Pesquerías Riveirenses și alții/Consiliul
   (Cauza C-164/14 P)
   2014/C 159/28
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurente: Pesquerias Riveirenses, S.L., Pesquera Campo de Marte, S.L., Pesquera Anpajo, S.L., Arrastreros del Barbanza, S.A., Martinez Pardavila e Hijos, S.L., Lijo Pesca, S.L., Frigorificos Hermanos Vidal, S.A., Pesquera Boteira, S.L., Francisco Mariño Mos y Otros, C.B., Juan Antonio Pérez Vidal y Hermano, C.B., Marina Nalda, S.L., Portillo y Otros, S.L., Vidiña Pesca, S.L., Pesca Hermo, S.L., Pescados Oubiña Perez, S.L., Manuel Pena Graña, Campo Eder, S.L., Pesquera Laga, S.L., Pesquera Jalisco, S.L., Pesquera Jopitos, S.L., Pesca-Julimar, S.L. (reprezentant: J. Tojeiro Sierto, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentelor

   Anularea ordonanței Tribunalului prin care s-a respins ca inadmisibilă acțiunea în anulare formulată de recurente împotriva Regulamentului (UE) nr. 40/2013 al Consiliului din 21 ianuarie 2013 (1) și pronunțarea unei noi hotărâri prin care să se constate admisibilitatea acțiunii menționate

      Motivele și principalele argumente

   Existența afectării directe – încălcarea articolului 263 TFUE
   Articolul 263 TFUE al patrulea paragraf prevede că „orice persoană fizică sau juridică poate formula […] o acțiune împotriva […] actelor normative care o privesc direct și care nu presupun măsuri de executare”. În acest scop, afectarea directă și lipsa măsurilor de executare sunt două cerințe diferite, iar problema marjei de apreciere a statului, esențială în vederea stabilirii afectării directe prin actul atacat, este în schimb irelevantă pentru stabilirea aspectului dacă actul național reprezintă o „măsură de executare” în sensul articolului 263 TFUE al patrulea paragraf.
   Recurentele consideră că, în calitate de armatori de nave de pescuit care pescuiesc putasu, sunt afectate direct, în mod clar, de regulamentul care stabilește și limitează capturile pentru specia menționată. Gestionarea stocului de putasu se realizează anual de UE prin intermediul TAC-urilor (capturi totale admisibile), iar în opinia recurentelor stabilirea TAC-urilor menționate este incorectă întrucât nu respectă recomandările științifice existente și, prin urmare, a gestiona putasu ca un stoc unic, iar nu ca stocuri diferite are drept consecință faptul că totalul admisibil al capturilor este mai mic decât cel care ar trebui să revină recurentelor în cazul în care stocul ar fi fost gestionat în mod separat în Nord și în Sud. Stabilirea TAC-urilor nu permite nicio intervenție în ceea ce privește o alocare ulterioară a posibilităților de pescuit din partea statelor și nici în ceea ce privește modalitatea de gestionare utilizată pentru distribuția acestora întrucât distribuția respectivă se efectuează întotdeauna pe baza TAC-urilor inițial stabilite de UE și, în consecință, unica opțiune sau alternativă pe care o au recurentele pentru a-și exprima dezacordul față de TAC-urile menționate și față de modul de stabilire a acestora sau de gestionare a pescuitului este recurgerea la instanțele europene.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 40/2013 al Consiliului din 21 ianuarie 2013 de stabilire, pentru 2013, a posibilităților de pescuit disponibile în apele UE și, pentru navele din UE, în anumite ape din afara UE pentru anumite stocuri de pește și grupe de stocuri de pește care fac obiectul unor negocieri sau acorduri internaționale (JO L 23, p. 54).


title: Cauza C-213/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 25 aprilie 2014 – Procedură penală împotriva lui Biolzi Romina

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 25 aprilie 2014 – Procedură penală împotriva lui Biolzi Romina
   (Cauza C-213/14)
   2014/C 292/16
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Partea din procedura principală

   Biolzi Romina

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 49 și următoarele TFUE și articolul 56 și următoarele TFUE, astfel cum sunt interpretate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în Hotărârea din 16 februarie 2012 în cauzele conexe C-2/10 și C-77/10, trebuie interpretate în sensul că se opun atribuirii printr-o procedură de cerere de ofertă a unor licențe cu o durată mai mică decât cea a licențelor atribuite în trecut în cazul în care procedura de cerere de ofertă menționată a fost inițiată în scopul remedierii consecințelor excluderii ilegale a anumitor operatori din procedura de cerere de ofertă anterioară?

               2)

               Articolul 49 și următoarele TFUE și articolul 56 și următoarele TFUE, astfel cum sunt interpretate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în hotărârea citată anterior, trebuie interpretate în sensul că se opun ca cerința reorganizării sistemului printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare ale licențelor să constituie o justificare adecvată pentru o durată redusă a licențelor care fac obiectul procedurii de cerere de ofertă în raport cu durata licențelor atribuite în trecut?

               3)

               Articolul 49 și următoarele TFUE și articolul 56 și următoarele TFUE, astfel cum sunt interpretate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în hotărârea citată anterior, trebuie interpretate în sensul că se opun să se prevadă obligația de transfer cu titlu gratuit a folosinței bunurilor materiale și imateriale deținute în proprietate care constituie rețeaua de gestiune și de colectare a pariurilor în cazul încetării activității pentru motivul expirării duratei concesiunii sau prin efectul deciziilor privind decăderea sau revocarea?


title: Cauza C-391/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Glencore Grain Rotterdam BV/Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Regulamentul (CE) nr. 800/1999 — Restituiri la export pentru produsele agricole — Articolul 16 — Restituire diferențiată — Dovada finalizării formalităților vamale pentru import — Depunerea unei copii sau a unei fotocopii a documentelor de transport — Regulamentul (CE) nr. 1501/95 — Acordarea restituirilor la export pentru cereale — Articolul 13 — Derogare de la dispozițiile articolului 16 din Regulamentul nr. 800/1999)

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Glencore Grain Rotterdam BV/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-391/07) (1)

   (Regulamentul (CE) nr. 800/1999 - Restituiri la export pentru produsele agricole - Articolul 16 - Restituire diferențiată - Dovada finalizării formalităților vamale pentru import - Depunerea unei copii sau a unei fotocopii a documentelor de transport - Regulamentul (CE) nr. 1501/95 - Acordarea restituirilor la export pentru cereale - Articolul 13 - Derogare de la dispozițiile articolului 16 din Regulamentul nr. 800/1999)
   (2009/C 19/10)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Hamburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Glencore Grain Rotterdam BV

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Hamburg — Interpretarea articolului 13 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1501/95 al Comisiei din 29 iunie 1995 de stabilire a unor norme de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1766/92 al Consiliului privind acordarea restituirilor la export pentru cereale și a măsurilor care trebuie luate în cazul dereglării piețelor în sectorul cerealelor (JO L 147, p. 7, Ediție specială, 03/vol. 17, p. 97) — Procedura simplificată: obligația de depunere a documentelor de transport.
   Dispozitivul
   Articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 1501/95 al Comisiei din 29 iunie 1995 de stabilire a unor norme de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1766/92 al Consiliului privind acordarea restituirilor la export pentru cereale și a măsurilor care trebuie luate în cazul dereglării piețelor în sectorul cerealelor, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1259/97 al Comisiei din 1 iulie 1997, trebuie interpretat în sensul că furnizarea de către operator a dovezii că o cantitate de cel puțin 1 500 de tone de produse cerealiere a părăsit teritoriul vamal al Comunității pe o navă destinată navigației maritime nu îl dispensează pe acesta de obligația, prevăzută la articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 800/1999 al Comisiei din 15 aprilie 1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole, de a depune o copie sau o fotocopie a documentelor de transport.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza C-441/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (România) la data de 8 august 2016 – SMS group GmbH/Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/30

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (România) la data de 8 august 2016 – SMS group GmbH/Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București
   (Cauza C-441/16)
   (2016/C 419/39)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamantă: SMS group GmbH

      Pârâtă: Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București

      Întrebările preliminare

               1)

               Art. 2, art. 3, art. 4 și art. 5 din Directiva 79/1072/CEE (1) coroborate cu art. 17 alin. 2 și alin. 3 lit. a) din Directiva 77/388/CEE (2) trebuie interpretate în sensul că se opun unei practici a administrației fiscale naționale care consideră că nu există elementele obiective care să confirme intenția declarată a persoanei impozabile de a utiliza bunurile importate în cadrul activității sale economice în împrejurarea în care, la data importului propriu zis, era suspendat contractul în scopul executării căruia persoana impozabilă a achiziționat și importat bunurile, implicând un risc serios ca livrarea/operațiunea subsecventă căreia îi erau destinate bunurile importate să nu se mai realizeze?

               2)

               Dovedirea circuitului ulterior al bunurilor importate, respectiv stabilirea dacă și în ce manieră bunurile importate au fost efectiv destinate operațiunilor taxabile ale persoanei impozabile, reprezintă o condiție suplimentară impusă pentru rambursarea TVA, alta decât cele enumerate de art. 3 și art. 4 din Directiva 79/1072/CEE, interzisă de dispozițiile art. 6 din directivă, sau o informație necesară privitoare la condiția de fond pentru rambursare referitoare la utilizarea bunurilor importate în cadrul tranzacțiilor impozabile, pe care organul fiscal o poate pretinde conform dispozițiilor art. 6 din directivă?

               3)

               În interpretarea art. 2, art. 3, art. 4 și art. 5 din Directiva 79/1072/CEE coroborate cu art. 17 alin. 2 și alin. 3 lit. a) din Directiva 77/388/CEE, dreptul la rambursarea TVA poate fi refuzat dacă operațiunea subsecventă preconizată, în cadrul căreia urmau a fi utilizate bunurile importate, nu s a mai realizat? În această împrejurare, devine relevantă destinația efectivă a bunurilor, adică împrejurarea dacă au fost valorificate, în ce mod și pe ce teritoriu, respectiv în statul membru în care TVA a fost achitată sau în afara acestuia?

      (1)  A opta directivă a Consiliului din 6 decembrie 1979 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – Sisteme de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării (JO 1979 L 331, p. 11, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 34)

      (2)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO 1977 L 145, p. 1)


title: Cauza F-16/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 27 februarie 2013 — Kimman/Comisia

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/48

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 27 februarie 2013 — Kimman/Comisia
   (Cauza F-16/12) (1)

   2013/C 114/74
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012, p. 33.


title: Cauza C-374/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2012 — Comisia Europeană/Irlanda [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 75/442/CEE — Ape uzate menajere evacuate prin fose septice în mediul rural — Hotărâre a Curții prin care se constată neîndeplinirea obligațiilor — Articolul 260 alineatul (2) TFUE — Măsuri menite să pună în executare o hotărâre a Curții — Sancțiuni pecuniare — Penalitate cu titlu cominatoriu — Sumă forfetară]

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/9

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2012 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-374/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 75/442/CEE - Ape uzate menajere evacuate prin fose septice în mediul rural - Hotărâre a Curții prin care se constată neîndeplinirea obligațiilor - Articolul 260 alineatul (2) TFUE - Măsuri menite să pună în executare o hotărâre a Curții - Sancțiuni pecuniare - Penalitate cu titlu cominatoriu - Sumă forfetară)
   2013/C 46/15
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: E. White, agent)

      Pârâtă: Irlanda (reprezentanți: D. O'Hagen și E. Creedon, agenți, A. Collins SC, M. Gray, BL)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neexecutarea Hotărârii Curții din 29 octombrie 2009, Comisia/Irlanda (C-188/08) din perspectiva încălcării, în ceea ce privește apele uzate menajere evacuate prin fose septice, a articolelor 4, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 și 14 din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39), astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991 (JO L 78, p. 32) — Deșeuri care nu sunt reglementate de o altă legislație — Cerere de impunere a unei penalități cu titlu cominatoriu și a unei sume forfetare

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pe care le implică executarea Hotărârii Curții din 29 octombrie 2009, Comisia/Irlanda (C-188/08) prin care s-a constatat neîndeplinirea de către Irlanda a obligațiilor care decurg din articolele 4 și 8 din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991, acest stat membru nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.

               2.

               Obligă Irlanda la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 12 000 de euro pe zi de întârziere în aplicarea măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii Comisia/Irlanda, citată anterior, de la data pronunțării prezentei hotărâri până la cea a executării complete a Hotărârii Comisia/Irlanda, citată anterior.

               3.

               Obligă Irlanda la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a sumei forfetare de 2 000 000 de euro.

               4.

               Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza T-127/09: Acțiune introdusă la 15 aprilie 2009 — Abdulrahim/Consiliul și Comisia

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/12

         Acțiune introdusă la 15 aprilie 2009 — Abdulrahim/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-127/09)
   2009/C 167/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Abdulbasit Abdulrahim (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Jones, Barrister și M. Arani, Solicitor))

      Pârâte: Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea în totalitate sau în parte a Regulamentului (CE) nr. 881/2002, astfel cum a fost modificat de Regulamentul (CE) nr. 1330/2008 al Comisiei, și/sau a Regulamentului (CE) nr. 1330/2008 al Comisiei, în măsura în care acestea îl privesc în mod direct și individual pe reclamant;

               —

               sau, în subsidiar, să declare Regulamentul (CE) nr. 881/2002 al Consiliului și/sau Regulamentul (CE) nr. 1330/2008 al Comisiei ca fiind inaplicabile reclamantului;

               —

               sau, în subsidiar, să analizeze temeiul includerii numelui reclamantului în Anexa I a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului și să stabilească dacă decizia Comisiei de adăugare a numelui reclamantului în Anexa I este adecvată și întemeiată pe lege și pe situația de fapt;

               —

               să oblige pârâții să arate motivele și probele pentru includerea numelui reclamantului în Anexa I a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului, într-un termen strict determinat;

               —

               să decidă în sensul că includerea numelui reclamantului în Anexa I este neadecvată și neîntemeiată pe lege și pe situația de fapt și să oblige ca numele reclamantului să fie înlăturat din Anexa I a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului;

               —

               să ia astfel de măsuri după cum consideră necesar;

               —

               obligarea pârâtelor, Consiliul și/sau Comisia, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant;

               —

               obligarea pârâtelor, Consiliul și/sau Comisia, la plata către reclamant a unei sume cu titlu de reparare a prejudiciului pentru pierderile de salariu, pierderile de profit sau prejudicii morale.

      Motivele și principalele argumente

   În cauza de față, reclamantul solicită anularea în parte a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii astfel cum a fost modificat de Regulamentul (CE) nr. 1330/2008 al Comisiei din 22 decembrie 2008 (1), în măsura în care reclamantul este inclus pe lista persoanelor juridice și fizice, grupurilor și entităților menționate ale căror fonduri și resurse financiare sunt înghețate conform cu această dispoziție. În subsidiar, reclamantul solicită Curții, potrivit articolului 241 CE, să declare Regulamentul nr. 881/2002 al Consiliului și Regulamentul nr. 1330/2008 al Comisiei ca fiind inaplicabile reclamantului. De asemenea, solicită Curții să oblige pârâții la plata unei sume cu titlu de reparare a prejudiciilor.
   În susținerea pretențiilor, reclamantul susține că regulamentele în discuție încalcă drepturile sale fundamentale astfel cum acestea sunt garantate de Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
   În primul rând, invocă faptul că regulamentele în discuție încalcă dreptul său de a fi ascultat, dreptul la o cale de atac eficientă și dreptul la un proces echitabil deoarece reclamantul nu a fost niciodată informat de către Consiliu sau Comisie cu privire la motivele includerii sale în Anexa I și nu a primit niciodată vreo probă în ce privește decizia de includere. În consecință, reclamantul susține că nu i-a fost acordată posibilitatea de a contesta temeiurile și motivele pentru includerea numelui său în Anexa I a Regulamentului în discuție și, prin urmare, nu a putut să formuleze în fața unei instanțe judecătorești o cale de atac împotriva deciziei de includere.
   În al doilea rând, reclamantul susține că măsura în discuție încalcă dreptul său la respectul proprietății și constituie o ingerință disproporționată în viața sa privată și familială.

      (1)  JO 2008 L 345, p. 60.


title: Cauza T-81/15: Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2016 – Facchinello/EUIPO – Olimpia Splendid (Synthesis) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene figurativă Synthesis — Lipsa utilizării serioase a mărcii — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului”]

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/27

         Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2016 – Facchinello/EUIPO – Olimpia Splendid (Synthesis)
   (Cauza T-81/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene figurativă Synthesis - Lipsa utilizării serioase a mărcii - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului”])
   (2016/C 191/35)
   Limba de procedură: italiana.

      Părțile

      Reclamantă: Danila Facchinello (Molinella, Italia) (reprezentant: F. Torlontano, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: M. Capostagno și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Olimpia Splendid SpA (Gualtieri, Italia) (reprezentanți: A. Ferrarese și G. Ferrarese, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 21 noiembrie 2014 (cauza R 2169/2013-1) privind o procedură de decădere între Olimpia Splendid SpA și doamna Danila Facchinello

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               O obligă pe doamna Danila Facchinello la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 118, 13.4.2015.


title: Cauza C-112/14: Acțiune introdusă la 7 martie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/11

         Acțiune introdusă la 7 martie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-112/14)
   2014/C 184/14
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, L. Armati, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin adoptarea și menținerea în vigoare a unei legislații fiscale referitoare la imputarea plusvalorilor membrilor unor societăți nerezidente care prevede o diferență de tratament între activitățile naționale și activitățile transfrontaliere, Regatul Unit nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 63 TFUE și al articolului 40 SEE sau cu titlu subsidiar, al articolului 49 TFUE și al articolului 31 din Acordul SEE;

               —

               obligarea Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

         Legislația națională în discuție

   Articolul 13 din Legea din 1992 privind impozitarea plusvalorilor (Taxation of Chargeable Gains Act 1992, denumit în continuare TCGA) prevede că, în cazul în care anumite tipuri de societăți nerezidente realizează profit, acest profit va fi imediat impozabil la nivelul acționarilor și al celorlalți „participators” [participanți] care au reședința în Regatul Unit, indiferent dacă aceștia încasează sau nu încasează în mod real un venit.

         Principalele argumente

   Rezidenții britanici sunt supuși unui impozit pe profit atunci când dețin participații în anumite societăți nerezidente, în condițiile în care ei nu ar fi supuși unui asemenea impozit dacă societățile în discuție ar fi rezidente în Regatul Uit. Această diferență de impozitare este de natură să descurajeze contribuabilii din Regatul Unit să investească în societăți nerezidente, ceea ce contravine articolului 63 TFUE și articolului 40 din Acordul EEE.
   Măsura atacată este de natură să împiedice anumite tipuri de evaziune fiscală și de abuz. Cu toate acestea, aplicarea sa nu se limitează la asemenea ipoteze. Prin urmare, măsura nu este justificată.


title: Cauza C-563/10: Ordonanța președintelui Curții din 11 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Germania) — Kashayar Khavand/Republica Federală Germania

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/17

         Ordonanța președintelui Curții din 11 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Germania) — Kashayar Khavand/Republica Federală Germania
   (Cauza C-563/10) (1)

   2011/C 186/31
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 38, 5.2.2011


title: Cauza T-556/11: Acțiune introdusă la 21 octombrie 2011 — European Dynamics Luxembourg și alții/OAPI

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/21

         Acțiune introdusă la 21 octombrie 2011 — European Dynamics Luxembourg și alții/OAPI
   (Cauza T-556/11)
   2012/C 6/39
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxemburg), European Dynamics Belgium SA (Bruxelles, Belgia) și Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis și M. Dermitzakis, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) de respingere a ofertei reclamantelor depuse ca urmare a cererii de ofertă deschise AO/029/10 (E-Alicante: Servicii de întreținere și de dezvoltare de software-uri) (1) comunicată prin scrisoarea din 11.8.2011 și a tuturor deciziilor OAPI în legătură cu decizia de mai sus, inclusiv acelea de atribuire a contractului primului, celui de al doilea și celui de al treilea ofertant câștigător în cadrul mecanismului în cascadă; și

               —

               obligarea OAPI la repararea prejudiciilor suferite de reclamante ca urmare a procedurilor de cerere de ofertă mai sus menționate, în cuantum de 67 500 000 de euro (EUR); și

               —

               obligarea OAPI la repararea prejudiciilor suferite de reclamante ca urmare a pierderii unei oportunități și a prejudiciului adus reputației și credibilității acestora, în cuantum de 6 750 000 de euro (EUR); și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată și a altor cheltuieli efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta acțiune, chiar dacă prezenta acțiune este respinsă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe

                           —

                           nerespectarea de către Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) a dispozițiilor articolului 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar, întrucât:

                                       (a)

                                       nu și-a motivat decizia;

                                       (b)

                                       a omis să comunice avantajele relative ale ofertanților câștigători.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe

                           —

                           săvârșirea unor erori vădite de apreciere, utilizarea unor noi criterii de atribuire, contrar celor specificate în caietul de sarcini, utilizarea unor criterii care nu au fost clarificate în sesiunea „întrebări și răspunsuri”, motivarea insuficientă, observațiile vagi și neîntemeiate ale OAPI, utilizarea unei formule financiare eronate care a produs distorsiuni, și modificarea scopului și a obiectului contractului.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe

                           —

                           tratamentul discriminatoriu al ofertanților și nerespectarea criteriilor de excludere a ofertanților câștigători, pe încălcarea articolului 93 alineatul (1) litera (f), a articolelor 94 și 96 din Regulamentul financiar, a articolelor 133a și 134b din normele de aplicare și pe încălcarea principiului bunei administrări, întrucât:

                                       (a)

                                       membrii consorțiului câștigător se găsesc în situație de conflict de interese;

                                       (b)

                                       un membru al consorțiului câștigător este implicat în acte de fraudă, de corupție și de dare și luare de mită.

      (1)  JO 2011/S 10-013995.


title: Cauza T-383/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 23 aprilie 2009 — New Europe/Comisia ( Inadmisibilitate formală a cererii — Desemnarea pârâtului — Persoană juridică de drept privat — Mandat — Inadmisibilitate vădită — Intervenție )

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/11

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 23 aprilie 2009 — New Europe/Comisia
   (Cauza T-383/08) (1)

   („Inadmisibilitate formală a cererii - Desemnarea pârâtului - Persoană juridică de drept privat - Mandat - Inadmisibilitate vădită - Intervenție”)
   2009/C 167/23
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: New Europe (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: A.-M. Alamanou, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei adoptate sub forma unei scrisori din 2 iulie 2008, prin care se refuză comunicarea către reclamantă a numelor societăților și ale persoanelor menționate în documentele divulgate de Comisie referitoare la cauza cunoscută sub numele „Eximo”

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Reclamanta suportă propriile cheltuieli de judecată.

               3)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție formulată de Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza C-363/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 7 august 2008 — Romana Slanina/Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 7 august 2008 — Romana Slanina/Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien
   (Cauza C-363/08)
   (2008/C 285/35)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Romana Slanina

      Pârât: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien
   Întrebările preliminare

               1)

               Din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (1) (denumit în continuare „Regulamentul”) rezultă că soția divorțată, fără o activitate profesională, a unui bărbat cu domiciliul în Austria și care exercită o activitate salariată își păstrează dreptul la alocație familială (pentru un copil) față de statul austriac, în cazul în care aceasta își stabilește domiciliul în alt stat membru și își transferă acolo centrul intereselor sale și în cazul în care continuă să nu exercite o activitate profesională nici în acest stat membru?

               2)

               Împrejurarea că Austria — unde soțul divorțat rămâne, își are în mod exclusiv domiciliul și își exercită activitatea profesională — acordă acestui bărbat, în anumite condiții, un drept la alocație familială (pentru copil) în cazul în care dreptul soției divorțate nu mai există, prezintă relevanță pentru a răspunde la prima întrebare?

               3)

               Din regulament rezultă un drept al soției divorțate la alocație familială (pentru copil) față de statul austriac, în care soțul divorțat și tatăl copilului își are domiciliul și își exercită activitatea profesională, în cazul în care intervine o schimbare în raport cu împrejurările menționate la prima întrebare, în sensul că soția începe să exercite o activitate profesională în noul stat membru?

      (1)  JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26.


title: Cauza T-102/13: Acțiune introdusă la 14 februarie 2013 — Heli-Flight/AESA

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/18

         Acțiune introdusă la 14 februarie 2013 — Heli-Flight/AESA
   (Cauza T-102/13)
   2013/C 123/31
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Heli-Flight GmbH & Co. KG (Reichelsheim, Germania) (reprezentant: T. Kittner, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană de Siguranță a Aviației (AESA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei pârâtei din 13 ianuarie 2012 prin care a fost respinsă cererea reclamantei de aprobare a condițiilor de zbor pentru elicopterul Robinson R66 (seria nr. 0034);

               —

               constatarea faptului că, în mod nejustificat, pârâta nu a acționat în privința cererilor reclamantei din 11 iunie 2011 și din 10 ianuarie 2012 de aprobare a condițiilor de zbor pentru elicopterul Robinson R66 (seria nr. 0034);

               —

               constatarea obligației pârâtei de a despăgubi pe reclamantă pentru fiecare prejudiciu rezultat din faptul că pârâta a respins cererile din 11 iunie 2011 și din 10 ianuarie 2012 de aprobare a condițiilor de zbor pentru elicopterul Robinson R66 (seria nr. 0034) și/sau din faptul că, în mod nejustificat, nu a acționat în privința deciziilor de aprobare a condițiilor de zbor pentru acest elicopter;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea primului capăt de cerere al acțiunii, reclamanta invocă, în esență, următoarele motive:

               1.

               În opinia reclamantei, decizia de aprobare a condițiilor de zbor nu este o decizie discreționară. În acest context, reclamanta susține, printre altele, că pârâta, iar nu reclamanta, are obligația de a dovedi că aparatul de zbor respectiv poate zbura fără riscuri în condiții definite.

               2.

               În continuare, reclamanta susține că, în cazul în care decizia pârâtei de aprobare a condițiilor de zbor constituie o decizie discreționară, pârâta nu a exercitat competența discreționară sau, în orice caz, a exercitat-o în mod eronat. În opinia reclamantei, pârâta exercită în mod eronat competența discreționară atunci când face trimitere la cunoștințele referitoare la siguranță pe care le-a dobândit în procedura de eliberare a certificatului de omologare, la care reclamanta nu a avut calitatea de parte. În plus, reclamanta critică faptul că în prezenta procedură pârâta nu a menționat în mod concret și suficient pretinsele îndoieli referitoare la siguranță. În acest context, reclamanta susține că nu i s-a dat posibilitatea să își exprime poziția cu privire la pretinsele surse concrete de risc. Mai mult, reclamata susține că argumentația pârâtei este în mod vădit contradictorie.

               3.

               Cu titlu subsidiar, reclamanta susține că a făcut dovada siguranței zborului cu aparatul de zbor respectiv în condiții definite.

               4.

               În sfârșit, în legătură cu acțiunea în anulare, reclamanta susține că pârâta a încălcat obligația de bună administrare. În opinia reclamantei, pârâta a încălcat obligația de examinare, a invocat în mod neîntemeiat caracterul confidențial în contextul procedurii de eliberare a certificatului de omologare, a încălcat dreptul la apărare al reclamantei și obligația de motivare.


title: Cauza C-7/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Palermo (Italia) la 5 ianuarie 2011 — Procedură penală împotriva lui Fabio Caronna

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Palermo (Italia) la 5 ianuarie 2011 — Procedură penală împotriva lui Fabio Caronna
   (Cauza C-7/11)
   2011/C 80/26
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Palermo

      Partea din acțiunea principală

   Fabio Caronna

      Întrebările preliminare

               1.

               Alineatul (2) al articolului 77 din Directiva 2001/83/CE (1) trebuie interpretat în sensul că și farmaciștii trebuie să dețină autorizația pentru distribuția angro de medicamente sau intenția legiuitorului comunitar a fost totuși aceea de a-i scuti pe farmaciști de solicitarea acestei autorizații, cum pare să rezulte din considerentul (36)?

               2.

               Care este interpretarea corectă ce trebuie dată în materie de autorizații pentru distribuția de medicamente prevăzută la articolele 76-84 din Directiva 2001/83/CE, în special în ceea ce privește cerințele necesare pentru ca farmacistul (ca persoană fizică, nu ca societate) care, în virtutea acestei calități, este deja autorizat să vândă medicamente cu amănuntul în temeiul legislației naționale, să poată efectua și distribuția de medicamente?

      (1)  JO L 311, p. 67, Ediție specială 13/vol. 33, p. 3.


title: Cauza T-520/10: Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2010 — Comunidad Autónoma de Galicia/Comisia

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/32

         Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2010 — Comunidad Autónoma de Galicia/Comisia
   (Cauza T-520/10)
   ()
   2011/C 13/62
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comunidad Autónoma de Galicia (Santiago de Compostela, Spania) (reprezentanți: S. Martínez Lage și H. Brokelmann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei N178/2010 din 29 septembrie 2010 de autorizare a compensării serviciului public în favoarea producătorilor de electricitate din Spania;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în speță este aceeași ca și cea care face obiectul cauzei T-484/10 Gas Natural FENOSA SDG/Comisia.
   În susținerea cererii sale, reclamanta invocă următoarele motive:

               —

               Încălcarea drepturilor procedurale garantate prin articolul 108 alineatul (2) TFUE și prin articolul 6 din Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (1), întrucât Comisia nu a inițiat procedura oficială de investigare, deși era obligată să facă acest lucru întrucât există îndoieli serioase cu privire la compatibilitatea ajutorului în cauză cu piața comună.

               —

               Încălcarea Regulamentului (CE) nr. 1407/2002 al Consiliului din 23 iulie 2002 privind ajutorul de stat pentru industria cărbunelui (2).

               —

               Încălcarea articolului 106 alineatul (2) TFUE, în măsura în care condițiile de necesitate și de proporționalitate impuse de această dispoziție pentru autorizarea ajutorului în litigiu, care a fost acordat de autoritățile spaniole în compensarea costului suplimentar ce rezultă din prestarea unui serviciu public, nu sunt îndeplinite.

               —

               Încălcarea articolului 34 TFUE, întrucât ajutorul în litigiu constituie o măsură cu efect echivalent, care nu poate fi justificată, potrivit articolului 36 TFUE, de necesitatea de a garanta aprovizionarea cu electricitate.

               —

               Ajutorul în litigiu este cumulat în mod incorect cu ajutorul acordat industriei cărbunelui pentru perioada 2008-2010, cu încălcarea dispozițiilor articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1407/2002 al Consiliului din 23 iulie 2002 privind ajutorul de stat pentru industria cărbunelui (3) și denaturează în mod grav concurența în sectorul electricității prin ignorarea dispozițiilor articolului 4 literele (d) și (e) din același regulament.

               —

               Încălcarea articolelor 11 și 191 TFUE, precum și a articolului 3 alineatul (3) TUE, întrucât decizia atacată nu ia în considerare, potrivit reclamantei, efectele cauzatoare de prejudiciu pe care le va avea asupra mediului.

         În sfârșit, reclamanta invocă atingerea adusă dreptului de proprietate garantat prin articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

      (1)  JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41.

      (2)  JO L 205, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 124.

      (3)  JO L 205, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 124.


               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/5

         Desemnarea judecătorului care îl înlocuiește pe președintele Tribunalului în calitate de judecător delegat cu luarea măsurilor provizorii
   (2008/C 272/05)
   La 30 septembrie 2008, în conformitate cu articolul 103 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Tribunalul Funcției Publice a decis că, pentru perioada cuprinsă între 1 octombrie 2008 și 30 septembrie 2009, domnul judecător KANNINEN, președintele Camerei a doua, îl va înlocui pe președintele Tribunalului în caz de absență sau de împiedicare, în calitate de judecător delegat cu luarea măsurilor provizorii.


title: Cauza F-36/11: Acțiune introdusă la 5 aprilie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               18.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/22

         Acțiune introdusă la 5 aprilie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-36/11)
   2011/C 179/37
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (Etterbeck, Belgia) (reprezentanți: T. Bontinck și S. Woog, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Pe de o parte, anularea deciziei de a nu se prelungi contractul reclamantului dincolo de data expirării și, în consecință, reîncadrarea acestuia în funcție începând de la 1 noiembrie 2010. Pe de altă parte, obligarea Comisiei să plătească reclamantului o sumă de 10 000 de euro pentru repararea prejudiciul moral suferit și să suporte cheltuielile financiare intervenite în cadrul procedurii precontencioase

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei cuprinse în nota din 30 august 2010 prin care se comunică reclamantului, în ceea ce privește contractul său, că acesta nu ar fi prelungit dincolo de data expirării;

               —

               în consecință, reîncadrarea reclamantului în funcție la delegația din Albania începând de la 1 noiembrie 2010 și obligarea pârâtei la plata remunerației acestuia cu efect retroactiv. În lipsa acestei reîncadrări, obligarea pârâtei la plata indemnizațiilor de șomaj până la o nouă recrutare a reclamantului;

               —

               retragerea deciziei atacate din dosarul personal al reclamantului, precum și a oricărui document legat de prezenta procedură;

               —

               obligarea Comisiei să plătească reclamantului suma de 10 000 de euro pentru repararea prejudiciului moral suferit, sub rezerva majorării în cursul procedurii, precum și să suporte cheltuielile financiare intervenite în cadrul procedurii precontencioase;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-77/08: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2008 — Vicente Carbajosa și alții/Comisia

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/57

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2008 — Vicente Carbajosa și alții/Comisia
   (Cauza F-77/08)
   (2008/C 285/104)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: Isabel Vicente Carbajosa (Bruxelles, Belgia) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Nelegalitatea deciziei Comisiei de a limita publicarea anunțurilor de concurs EPSO/AD/116/08 și EPSO/AD/117/08 la un număr de trei limbi, precum și nelegalitatea acestor anunțuri de concurs și, prin urmare, anularea deciziilor individuale ale EPSO de a nu îi admite pe reclamanți la examenele din cadrul acestor concursuri
   Concluziile reclamanților

               —

               Constatatea nelegalității deciziei Comisiei de a limita publicarea anunțurilor de concurs EPSO/AD/116/08 și EPSO/AD/117/08 la un număr de trei limbi și nelegalitatea acestor anunțuri de concurs;

               —

               anularea deciziilor individuale ale EPSO de a nu îi admite pe reclamanți la examenele din cadrul concursurilor EPSO/AD/116/08 și, respectiv, EPSO/AD/117/08;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-274/05: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 89/48/CEE — Lucrători — Recunoașterea diplomelor)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-274/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 89/48/CEE - Lucrători - Recunoașterea diplomelor)
   (2008/C 313/02)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: Zavvos și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentant: E. Skandalou. agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 1, 3, 4, 7, 8 și 10 din Directiva 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO L 19, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 76) — Recunoașterea calificărilor profesionale obținute într-un alt stat membru în ceea ce privește angajarea în domeniul public și înscrierea la Techniko Epimelytyrio Elladas
   Dispozitivul

               1)

               Republica Elenă,

                           —

                           prin nerecunoașterea diplomelor eliberate de autoritățile competente ale unui stat membru ca urmare a formărilor organizate în cadrul unui acord în temeiul căruia o formare organizată de un organism privat în Republica Elenă este omologată de autoritățile respective;

                           —

                           prin prevederea aplicării unor măsuri compensatorii în mai multe cazuri decât permite Directiva 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 mai 2001;

                           —

                           prin atribuirea în favoarea Consiliului însărcinat cu recunoașterea echivalenței profesionale a titlurilor de studii superioare a competenței de a aprecia dacă „instituția de învățământ în care solicitantul și a definitivat educația aparține învățământului superior” și în ce măsură „solicitantul are experiența profesională necesară în cazul în care durata formării sale este inferioară cu cel puțin un an celei care este solicitată în Grecia pentru exercitarea aceleiași profesii” și

                           —

                           prin faptul de a nu permite, în domeniul public, reîncadrarea într-un grad superior a persoanelor care au fost angajate pe un nivel inferior față de acela pe care l-ar fi putut pretinde dacă diplomele lor ar fi fost recunoscute conform articolului 3 din Directiva 89/48,

                     nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 1, 3, 4, 8 și 10 din Directiva 89/48, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/19/CE.

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3)

               Republica Elenă suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Comunităților Europene.

               4)

               Comisia Comunităților Europene suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 129, 9.6.2007.


title: Cauza T-121/13: Acțiune introdusă la 28 februarie 2013 — Oil Pension Fund Investment Company/Consiliul

text:
               4.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/24

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2013 — Oil Pension Fund Investment Company/Consiliul
   (Cauza T-121/13)
   2013/C 129/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Oil Pension Fund Investment Company (Teheran, Iran) (reprezentant: K. Kleinschmidt, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, cu efect imediat, a Deciziei 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului, precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012, în măsura în care aceste acte vizează reclamanta;

               —

               adoptarea unei măsuri de organizare a procedurii în temeiul articolului 64 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, prin care să se solicite pârâtului să prezinte toate documentele privind decizia atacată, în măsura în care acestea o privesc pe reclamantă;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, a dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă.
               În acest context, reclamanta susține, printre altele, că pârâtul nu i-a comunicat în mod comprehensibil motivarea cuprinsă în actele atacate și nici nu a comunicat separat motive comprehensibile reclamantei. Prin urmare, dreptul la apărare al reclamantei și dreptul său la protecție jurisdicțională efectivă au fost încălcate. A existat și o încălcare a principiului dreptului de a fi ascultat. Reclamanta susține că actele atacate nu i-au fost prezentate de pârâtă și nu a existat o audiere a reclamantei. Mai mult, se susține că pârâta nu a examinat în mod corect circumstanțele în privința reclamantei. Reclamanta susține că a fost lipsită de un proces echitabil cu respectarea principiilor statului de drept, întrucât nu a avut posibilitatea, în lipsa informațiilor necesare, să comenteze în mod specific cu privire la susținerile relevante și la probele invocate de Consiliu, sau să prezinte probe contrare în cadrul procedurii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere și pe încălcarea principiului proporționalității.
               În opinia reclamantei, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a adoptat actele atacate. Consiliul nu a investigat în mod corespunzător și/sau corect faptele care stau la baza actelor atacate. În această privință, reclamanta afirmă, printre altele, că motivele adoptării măsurilor restrictive care sunt prevăzute în actele atacate sunt inaplicabile în privința sa. Actele atacate încalcă de asemenea principiul proporționalității.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea drepturilor garantate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
               Reclamanta susține că actele atacate încalcă drepturile sale fundamentale astfel cum sunt garantate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO 2010 C 83, p. 389) (denumită în continuare „Carta drepturilor fundamentale”). Reclamanta invocă, în această privință, încălcarea dreptului de a desfășura o activitate economică (articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale) și a dreptului de a folosi bunurile pe care le-a dobândit în mod legal în Uniunea Europeană și, în special, încălcarea dreptului de a dispune de acestea în mod liber (articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale). Mai mult, reclamanta invocă încălcarea principiului egalității de tratament (articolul 20 din Carta drepturilor fundamentale) și a principiului nediscriminării (articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale).


title: Cauza C-349/09: Acțiune introdusă la 1 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/11

         Acțiune introdusă la 1 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-349/09)
   2009/C 312/18
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Herrmann și M. Simerdova, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin netranspunerea completă a Directivei 2005/28/CE a Comisiei din 8 aprilie 2005 de stabilire a principiilor și a orientărilor detaliate privind aplicarea bunelor practici clinice în ceea ce privește medicamentele experimentale de uz uman, precum și a cerințelor pentru acordarea autorizației de fabricație sau de import de astfel de produse (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea către Comisie a dispozițiilor prevăzute în acest scop, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 31 din directiva menționată;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2005/28/CE a expirat la 29 ianuarie 2006.

      (1)  JO L 91, p. 13, Ediție specială, 13/vol. 49, p. 14.


title: Cauza T-355/13: Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2015 – easyJet Airline/Comisia („Concurență – Abuz de poziție dominantă – Piața serviciilor aeroportuare – Decizie de respingere a unei plângeri – Articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Instrumentarea cauzei de către o autoritate de concurență a unui stat membru – Respingerea plângerii pentru motive legate de prioritate – Decizie a autorității de concurență care deduce concluzii, în dreptul concurenței, dintr-o investigație desfășurată în conformitate cu o legislație națională aplicabilă sectorului în cauză – Obligația de motivare”)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/25

      Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2015 – easyJet Airline/Comisia
      (Cauza T-355/13) (1)

      („Concurență - Abuz de poziție dominantă - Piața serviciilor aeroportuare - Decizie de respingere a unei plângeri - Articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Instrumentarea cauzei de către o autoritate de concurență a unui stat membru - Respingerea plângerii pentru motive legate de prioritate - Decizie a autorității de concurență care deduce concluzii, în dreptul concurenței, dintr-o investigație desfășurată în conformitate cu o legislație națională aplicabilă sectorului în cauză - Obligația de motivare”)
      (2015/C 073/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: easyJet Airline Co. Ltd (Lutton, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Werner și R. Marian, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Biolan și F. Ronkes Agerbeek, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Luchthaven Schiphol NV (Schiphol, Țările de Jos) (reprezentanți: J. de Pree, G. Hakopian și S. Molin, avocați)

         Obiectul

      Anularea Deciziei C(2013) 2727 final a Comisiei din 3 mai 2013 prin care s-a respins plângerea formulată de reclamantă împotriva N.V. Luchthaven Schiphol, cu privire la un pretins comportament anticoncurențial pe piața serviciilor aeroportuare (cazul COMP/39.869 – easyJet/Schiphol).

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă easyJet Airline Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 260, 7.9.2013.


title: Cauza C-653/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší soud České republiky (Republica Cehă) la 19 decembrie 2016 – Jitka Svobodová/Česká republika – Okresní soud v Náchodě

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší soud České republiky (Republica Cehă) la 19 decembrie 2016 – Jitka Svobodová/Česká republika – Okresní soud v Náchodě
   (Cauza C-653/16)
   (2017/C 078/16)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší soud České republiky

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Jitka Svobodová

      Pârâtă: Česká republika – Okresní soud v Náchodě

      Întrebările preliminare

               1)

               Reglementarea cehă în temeiul căreia judecătorii nu au dreptul la remunerație pentru asigurarea serviciului de permanență, deși alți lucrători (din sectorul public și din cel privat) au dreptul la această remunerație în baza Zákoník Práce (Codul muncii) sau a altor dispoziții legale, constituie o inegalitate de tratament în materia remunerării interzisă de Directiva 2000/78/CE (1) a Consiliului?

               2)

               Reglementarea cehă în temeiul căreia toți judecătorii (în funcție de numărul de ani de activitate) au dreptul la același salariu, chiar dacă fiecare dintre aceștia efectuează un număr diferit de ore de serviciu de permanență, constituie o inegalitate de tratament în materia remunerării interzisă de Directiva 2000/78/CE a Consiliului?

      (1)  JO 2000, L 303, p. 16, ediţie specială, 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza T-51/11: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Aecops/Comisia

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/19

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Aecops/Comisia
   (Cauza T-51/11)
   2011/C 139/37
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: AECOPS — Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: J. da Cruz Vilaça și L. Pinto Monteiro, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea, în conformitate cu articolul 263 TFUE, a Deciziei Comisiei din 27 octombrie 2010 referitoare la dosarul 88 0369 P1, prin intermediul căreia a fost redus la 37 056 405 PTE cuantumul contribuției financiare acordate prin Decizia C(88) 831 a Comisiei din 29 aprilie 1988 și, în același timp, a fost solicitată rambursarea sumei de 294 298,41 euro;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, referitor la depășirea unui termen rezonabil pentru adoptarea deciziei, ca urmare a:

                           —

                           intervenției prescripției: reclamanta consideră că la momentul adoptării deciziei atacate expirase termenul de prescripție de patru ani prevăzut la articolul 3 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene. Pe de altă parte, chiar dacă ar fi avut loc o eventuală întrerupere a termenului de prescripție, s-a depășit o perioadă egală cu dublul termenului de prescripție fără să fi fost adoptată o decizie, potrivit prevederilor articolului 3 alineatul (1) al patrulea paragraf din regulamentul menționat. Având în vedere prescripția dreptului în cauză, trebuie să se considere că decizia atacată este nelegală și nu poate fi pusă în aplicare;

                           —

                           încălcării principiului securității juridice: reclamanta consideră că faptul că Comisia a lăsat să treacă mai mult de 20 de ani între momentul la care au avut loc neregulile invocate și cel al adoptării deciziei finale implică nerespectarea principiului securității juridice. Acest principiu fundamental al ordinii juridice a Uniunii Europene prevede că orice persoană are dreptul ca instituțiile Uniunii să trateze aspectele care o privesc într-un termen rezonabil;

                           —

                           încălcării dreptului la apărare: reclamanta consideră că i-a fost încălcat dreptul la apărare întrucât scurgerea unei perioade de peste 20 de ani între momentul la care au avut neregulile invocate și cel al adoptării deciziei finale a lipsit-o de posibilitatea de a prezenta observații în timp util, cu alte cuvinte atunci când încă mai dispunea de documentele care puteau justifica cheltuielile considerate neeligibile de Comisie.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare: reclamanta consideră că decizia atacată nu îndeplinește cerințele obligației de motivare prevăzute la articolul 296 TFUE. Astfel, decizia atacată nu prezintă, nici măcar sumar, motivele care au determinat reducerea contribuției financiare acordate de Fondul social european; de asemenea, nici scrisoarea Instituto de Gestão do Fundo Social Europeu prin care a fost notificată reclamantei decizia atacată nu indică, într-o formă care să aibă un nivel minim de inteligibilitate, motivele care justifică reducerea contribuției și nici care sunt cheltuielile eligibile și cele neeligibile. Potrivit reclamantei, deficiențele de motivare constatate ar trebui de asemenea să determine Tribunalul să anuleze decizia atacată.


title: Cauza C-15/07: Ordonanța președintelui Curții din 23 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — 01081 Telecom AG/Republica Federală Germania, în prezența: E-Plus Mobilfunk GmbH & Co. KG

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/30

         Ordonanța președintelui Curții din 23 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — 01081 Telecom AG/Republica Federală Germania, în prezența: E-Plus Mobilfunk GmbH & Co. KG
   (Cauza C-15/07) (1)

   (2007/C 183/59)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 69, 24.3.2007.


title: Cauza T-43/09: Acțiune introdusă la 3 februarie 2009 — Cachuera/OAPI — Gelkaps (Ayanda)

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/53

         Acțiune introdusă la 3 februarie 2009 — Cachuera/OAPI — Gelkaps (Ayanda)
   (Cauza T-43/09)
   (2009/C 69/115)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: La Cachuera, SA (Misiones, Argentina) (reprezentant: E. Armijo Chávarri, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gelkaps GmbH (Pritzwalk, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că acțiunea împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 19 noiembrie 2008 a fost introdusă în timp și în forma cerută și, ulterior îndeplinirii formalităților procedurale corespunzătoare, anularea deciziei menționate anterior și obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Gelkaps GmbH

      Marca comunitară vizată: marca verbală „AYANDA” (cererea de înregistrare nr. 3 315 405) pentru produse și servicii din clasele 3, 5, 28, 29, 30, 32 și 44.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile spaniole figurativă și verbală „AMANDA” pentru produse din clasa 30.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în parte.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: aplicarea incorectă a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară.


title: Cauza C-616/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank 's-Gravenhage — Țările de Jos) — Solvay SA/Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV, Honeywell Europe NV [Cooperare judiciară în materie civilă — Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Acțiune în contrafacerea unui brevet european — Competențe speciale și exclusive — Articolul 6 punctul 1 — Pluralitate de pârâți — Articolul 22 punctul 4 — Punere în discuție a validității brevetului — Articolul 31 — Măsuri provizorii sau de conservare]

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank 's-Gravenhage — Țările de Jos) — Solvay SA/Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV, Honeywell Europe NV
   (Cauza C-616/10) (1)

   (Cooperare judiciară în materie civilă - Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Acțiune în contrafacerea unui brevet european - Competențe speciale și exclusive - Articolul 6 punctul 1 - Pluralitate de pârâți - Articolul 22 punctul 4 - Punere în discuție a validității brevetului - Articolul 31 - Măsuri provizorii sau de conservare)
   2012/C 287/11
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank 's-Gravenhage

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Solvay SA

      Pârâte: Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV, Honeywell Europe NV

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare Rechtbank 's-Gravenhage Interpretarea articolului 6 punctul 1, a articolului 22 punctul 4 și a articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) — Competențe speciale și exclusive — Pluralitate de pârâți — Procedură referitoare la măsurile provizorii introdusă de titularul unui brevet european în vederea obținerii interdicției de contrafacere transfrontalieră a unui brevet

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 6 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o situație în care în privința a două sau a mai multe societăți stabilite în state membre diferite se impută, fiecăreia în mod individual, în cadrul unei proceduri aflate pe rolul unei instanțe din unul dintre aceste state membre, încălcarea aceleiași părți naționale a unui brevet european, astfel cum acesta este în vigoare într-un alt stat membru, ca urmare a săvârșirii unor activități interzise în legătură cu același produs, este susceptibilă ca, în cazul judecării separate a cauzelor, să conducă la pronunțarea unor hotărâri ireconciliabile în sensul acestei dispoziții. Revine instanței de trimitere obligația de a aprecia existența unui astfel de risc, ținând seama de toate elementele pertinente din dosar.

               2.

               Articolul 22 punctul 4 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că nu se opune, în împrejurări precum cele în discuție în acțiunea principală, aplicării articolului 31 din acest regulament.

      (1)  JO C 89, 19.3.2011.


title: Cauza C-487/15 P: Recurs introdus la 10 septembrie 2015 de Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 8 iulie 2015 în cauza T-548/12, Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG/OAPI

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/3

         Recurs introdus la 10 septembrie 2015 de Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 8 iulie 2015 în cauza T-548/12, Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG/OAPI
   (Cauza C-487/15 P)
   (2016/C 191/04)
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Recurentă: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (reprezentant: J. Krenzel, Rechtsanwalt)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și Redrock Construction s.r.o.
   Prin ordonanța din 25 februarie 2016, Curtea de Justiție a respins recursul ca vădit inadmisibil.


title: Cauza T-461/09: Acțiune introdusă la 16 noiembrie 2009 — CheapFlights International/OAPI — Cheapflights (Cheapflights)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/58

         Acțiune introdusă la 16 noiembrie 2009 — CheapFlights International/OAPI — Cheapflights (Cheapflights)
   (Cauza T-461/09)
   2010/C 24/104
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CheapFlights International Ltd (Ballybofey, Irlanda) (reprezentanți: H. Hartwig și A. von Mühlendahl, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Cheapflights Ltd (Londra, Regatul Unit)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 31 august 2009 pronunțate în cauza R 1607/2007-4;

               —

               respingerea recursului formulat de cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs împotriva deciziei diviziei de opoziție a OAPI din 10 august 2007 în procedura de opoziție B 849 150;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs și

               —

               obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs, dacă aceasta decide să intervină în prezenta cauză.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă în alb și negru „Cheapflights” pentru servicii din clasele 38, 39, 41, 42, 43 și 44.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea irlandeză a mărcii figurative în culori „CheapFlights” pentru servicii din clasele 35, 36, 38, 39, 41, 42, 43 și 44; aplicația irlandeză pentru înregistrarea mărcii verbale „CHEAPFLIGHTS” pentru servicii din clasele 35, 39 și 43; înregistrarea irlandeză a mărcii verbale „CHEAPFLIGHTS” pentru servicii din clasele 38, 41, 42 și 44; înregistrarea irlandeză a semnului figurativ „CheapFlights.ie” pentru servicii din clasele 35, 39, 41, 42 și 43; înregistrarea internațională a mărcii figurative „CheapFlights” pentru servicii din clasele 35, 38, 39 și 42.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia contestată și respinge opoziția în întregime.

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului întrucât camera de recurs a constatat în mod greșit că nu există un risc de confuzie între mărcile în discuție.


title: Cauza T-449/08: Acțiune introdusă la 2 octombrie 2008 — S. L. V. Elektronik GmbH/OAPI — Jiménez Muñoz (LINE)

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/36

         Acțiune introdusă la 2 octombrie 2008 — S. L. V. Elektronik GmbH/OAPI — Jiménez Muñoz (LINE)
   (Cauza T-449/08)
   (2008/C 327/64)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: S. L. V. Elektronik GmbH (Übach-Palenberg, Germania) (reprezentant: C. König, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Angel Jiménez Muñoz (Gelida, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 18 iulie 2008 (cauza R 759/2007-4) în măsura în care se respinge cererea de înregistrare a mărcii solicitate (nr. 003316908) pentru „lămpi alimentate de la rețea, aparate și instalații de iluminat, aparate de iluminat pentru decoruri de scenă și lămpi electrice și părți detașabile ale produselor menționate” și obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura din fața Tribunalului de Primă Instanță

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „LINE” pentru produse din clasa 11 — cererea nr. 3 316 908

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Angel Jiménez Muñoz

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca națională verbală și figurativă „Line” pentru produse din clasele 9, 35, 37 și 38

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte deciziei diviziei de opoziție

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, întrucât între mărcile în conflict nu există risc de confuzie. În plus, camera de recurs nu avut în vedere marca solicitată, ci o formă a mărcii care nu este identică cu forma acesteia.


title: Cauza T-796/14: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – Philip Morris/Comisia („Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente elaborate în cadrul lucrărilor pregătitoare pentru adoptarea Directivei privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe — Refuzul accesului — Excepție referitoare la protecția procedurilor judiciare și a consultanței juridice — Excepție referitoare la protecția procesului decizional — Interes public superior”)

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/30

         Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – Philip Morris/Comisia
   (Cauza T-796/14) (1)

   ((„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente elaborate în cadrul lucrărilor pregătitoare pentru adoptarea Directivei privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe - Refuzul accesului - Excepție referitoare la protecția procedurilor judiciare și a consultanței juridice - Excepție referitoare la protecția procesului decizional - Interes public superior”))
   (2016/C 392/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Philip Morris Ltd (Richmond, Regatul Unit) (reprezentanți: K. Nordlander și M. Abenhaïm, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și F. Clotuche Duvieusart, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei Ares (2014) 3142109 a Comisiei din 24 septembrie 2014, în măsura în care prin aceasta se refuză reclamantei un acces deplin la documentele solicitate, cu excepția datelor personale modificate pe care aceasta le conține.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Philip Morris Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 56, 16.2.2015.


title: Cauza C-516/07: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 7 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2000/60/CE — Cadru de politică comunitară în domeniul apei — Desemnarea autorităților competente pentru districtele hidrografice)

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/8

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 7 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-516/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2000/60/CE - Cadru de politică comunitară în domeniul apei - Desemnarea autorităților competente pentru districtele hidrografice)
   2009/C 153/15
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: S. Pardo Quintillán, agent)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: B. Plaza Cruz, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a dispozițiilor necesare pentru a se conform articolului 3 alineatele (2), (7) și (8) din Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (JO L 327, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 193)

      Dispozitivul

               1)

               Prin nedesemnarea autorităților competente pentru aplicarea normelor Directivei 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei în ceea ce privește Comunitățile Autonome ale Galiției, Țării Bascilor, Andaluziei, Insulelor Baleare și Insulelor Canare, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 alineatele (2), (7) și (8) din directiva menționată.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza T-117/15: Acțiune introdusă la 4 martie 2015 – Estonia/Comisia

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/28

         Acțiune introdusă la 4 martie 2015 – Estonia/Comisia
   (Cauza T-117/15)
   (2015/C 171/33)
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Estonia (reprezentant: Kristi Kraavi-Käerdi, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei cuprinse în scrisoarea Comisiei Europene din 22 decembrie 2014 (Ares(2014)4324235) prin care s-a refuzat modificarea Deciziei 2006/776/CE privind sumele de achitat pentru cantităţile excedentare de zahăr neeliminate (1);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, prin care se susține că decizia atacată este contrară dispozițiilor coroborate ale anexei IV punctul 4 alineatul (2) și ale articolului 58 din Actul de aderare (2)

                           —

                           Potrivit reclamantei, rezultă cu claritate din Hotărârea Curții din 12 iulie 2012, Pimix (C-146/11, Rep., EU:C:2012:450) că decizia 2006/776 a Comisiei este, de la adoptare, contrară dispozițiilor citate în Actul de aderare și că Comisia ar fi trebuit să o modifice. Dat fiind că, prin decizia atacată, Comisia a refuzat să modifice Decizia 2006/776, decizia atacată este de asemenea contrară dispozițiilor citate ale Actului de aderare.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări

                           —

                           Potrivit reclamantei, în temeiul principiului bunei administrări, Comisia este ținută să aplice actele juridice în conformitate cu interpretarea dată de Curte. Întrucât Comisia nu a armonizat Decizia 2006/776 cu dreptul Uniunii, astfel cum rezultă din Hotărârile Tribunalului Republica Cehă/Comisia (T-248/07, Rep., EU:T:2012:170) și Lituania/Comisia (T-262/07, Rep., EU:T:2012:171) și din Hotărârea Curții Pimix (C-146/11, EU:C:2012:450), aceasta a încălcat principiul bunei administrări.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității

                           —

                           Potrivit reclamantei, decizia atacată și Decizia 2006/776 sunt contrare principiului proporționalității, dat fiind că Estonia nu se poate întemeia, în privința împotriva persoanelor, pe Regulamentul (CE) nr. 60/2004 (3), iar obligațiile care incumbă Estoniei în temeiul acestor decizii se limitează la plăți către bugetul Uniunii și nu permit atingerea obiectivelor sistemului de eliminare a stocurilor excedentare de zahăr.

               4.

               Al patrulea motiv, prin care se susține că Direcția Generală Agricultură și Dezvoltare Rurală din cadrul Comisiei nu avea competența de a adopta decizia atacată

                           —

                           Reclamanta susține că decizia privind modificarea sau nemodificarea Deciziei 2006/776 a Comisiei ar fi trebuit să fie adoptată de colegiul comisarilor. Este vorba despre o decizie de principiu a cărei adoptare nu poate fi delegată.

      (1)  Decizia 2006/776/CE a Comisiei din 13 noiembrie 2006 privind sumele de achitat pentru cantităţile excedentare de zahăr neeliminate (JO L 314, p. 35).

      (2)  Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2003, L 236, p. 33).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei din 14 ianuarie 2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană (JO 2004 L 9, p. 8, Ediție specială, 3/vol. 52, p. 202).


title: Cauza T-580/10: Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2012 — Wohlfahrt/OAPI — Ferrero (Kindertraum) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Kindertraum — Marca națională verbală anterioară Kinder — Motiv relativ de refuz — Dovadă a utilizării mărcii anterioare — Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               30.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/19

         Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2012 — Wohlfahrt/OAPI — Ferrero (Kindertraum)
   (Cauza T-580/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Kindertraum - Marca națională verbală anterioară Kinder - Motiv relativ de refuz - Dovadă a utilizării mărcii anterioare - Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009)
   2012/C 194/31
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Harald Wohlfahrt (Rothenburg ob der Tauber, Germania) (reprezentanți: inițial N. Scholz Recht, ulterior G. Huβlein-Stich, și în cele din urmă M. Loschelder, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial A. Pohlmann, ulterior D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Ferrero SpA (Alba, Italia) (reprezentanți: F. Jacobacci și L. Ghedina, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 20 octombrie 2010 (cazul R 815/2009-4), referitoare la o procedură de opoziție între Ferrero SpA și domnul Harald Wohlfahrt

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Harald Wohlfahrt la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 63, 26.2.2011.


title: Cauza C-210/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Szegedi Ítélőtábla — Republica Ungară) — În procedura referitoare la societatea Cartesio Oktató és Szolgáltató Bt (Transferul sediului unei societăți într un stat membru diferit de statul în care a fost constituită — Cerere de modificare în registrul societăților a mențiunii referitoare la sediu — Respingere — Apel împotriva deciziei unei instanțe care are obligația ținerii registrului societăților — Articolul 234 CE — Trimitere preliminară — Admisibilitate — Noțiunea instanță — Noțiunea instanță națională ale cărei decizii nu sunt supuse vreunei căi de atac în dreptul intern — Apel împotriva unei decizii prin care se dispune o trimitere preliminară — Competența instanței de apel de a anula această decizie — Libertatea de stabilire — Articolele 43 CE și 48 CE)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Szegedi Ítélőtábla — Republica Ungară) — În procedura referitoare la societatea Cartesio Oktató és Szolgáltató Bt
   (Cauza C-210/06) (1)

   (Transferul sediului unei societăți într un stat membru diferit de statul în care a fost constituită - Cerere de modificare în registrul societăților a mențiunii referitoare la sediu - Respingere - Apel împotriva deciziei unei instanțe care are obligația ținerii registrului societăților - Articolul 234 CE - Trimitere preliminară - Admisibilitate - Noțiunea „instanță’ - Noțiunea „instanță națională ale cărei decizii nu sunt supuse vreunei căi de atac în dreptul intern’ - Apel împotriva unei decizii prin care se dispune o trimitere preliminară - Competența instanței de apel de a anula această decizie - Libertatea de stabilire - Articolele 43 CE și 48 CE)
   (2009/C 44/04)
   Limba de procedură: ungara
   Instanța de trimitere
   Szegedi Ítélőtábla
   Partea din acțiunea principală
   Cartesio Oktató és Szolgáltató Bt
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Szegedi Ítélőtábla — Interpretarea articolelor 43 CE, 48 CE și 234 CE — Imposibilitatea transferului sediului unei societăți constitute în conformitate cu dreptul unui stat membru într-un alt stat membru fără lichidarea prealabilă a acesteia în statul membru de origine
   Dispozitivul

               1)

               O instanță precum instanța de trimitere, sesizată cu un apel împotriva unei decizii pronunțate de un tribunal care are obligația ținerii registrului societăților, prin care s a respins o cerere de modificare a unei mențiuni cuprinse în acest registru, trebuie să fie calificată drept instanță având competența de a introduce o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare în temeiul articolului 234 CE, în pofida faptului că nici decizia tribunalului menționat, nici examinarea apelului menționat de instanța de trimitere nu intervin în cadrul unei proceduri contradictorii.

               2)

               O instanță precum instanța de trimitere, ale cărei decizii, pronunțate în cadrul unui litigiu precum cel din acțiunea principală, pot face obiectul unui recurs, nu poate fi calificată drept instanță ale cărei decizii nu sunt supuse vreunei căi de atac în dreptul intern, în înțelesul articolului 234 al treilea paragraf CE.

               3)

               În prezența unor norme de drept intern referitoare la dreptul de apel împotriva unei decizii prin care se dispune o trimitere preliminară, caracterizate prin împrejurarea că întreaga acțiune principală rămâne pendinte la instanța de trimitere, numai decizia de trimitere făcând obiectul unui apel limitat, articolul 234 al doilea paragraf CE trebuie interpretat în sensul că competența conferită de această dispoziție din tratat oricărei instanțe naționale de a dispune o trimitere preliminară la Curte nu poate fi pusă în discuție prin aplicarea unor asemenea norme care permit instanței sesizate în apel să anuleze decizia prin care se dispune o trimitere preliminară la Curte, să înlăture trimiterea și să oblige instanța care a pronunțat această decizie să reia procedura de drept intern ce fusese suspendată.

               4)

               În stadiul actual al dreptului comunitar, articolele 43 CE și 48 CE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru care interzice unei societăți constituite în temeiul dreptului național al acestui stat membru să își transfere sediul în alt stat membru, păstrându și totuși calitatea de societate supusă dreptului național al statului membru în conformitate cu a cărui legislație a fost constituită.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006.


title: Cauza C-491/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 13 septembrie 2013 — Mohamed Ali Ben Alaya/Republica Federală Germania

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/47

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 13 septembrie 2013 — Mohamed Ali Ben Alaya/Republica Federală Germania
   (Cauza C-491/13)
   2013/C 344/82
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Mohamed Ali Ben Alaya

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Întrebarea preliminară

   Directiva 2004/114/CE a Consiliului din 13 decembrie 2004 privind condițiile de admisie a resortisanților țărilor terțe pentru studii, schimb de elevi, formare profesională neremunerată sau servicii de voluntariat (1) instituie un drept nediscreționar la eliberarea unei vize pentru studii și, ulterior, a unui permis de ședere conform articolului 12 din așa-numita Directivă privind studenții, în cazul în care sunt îndeplinite „condițiile de admisie”, respectiv cerințele prevăzute la articolele 6 și 7 din directivă, și nu există niciun motiv de refuz al admisiei potrivit articolului 6 alineatul (1) litera (d) din directivă?

      (1)  JO L 375, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 94.


title: Cauza C-320/07 P: Recurs introdus la 11 iulie 2007 de Antartica Srl împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 10 mai 2007 în cauza T-47/06, Antartica Srl/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/27

         Recurs introdus la 11 iulie 2007 de Antartica Srl împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 10 mai 2007 în cauza T-47/06, Antartica Srl/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-320/07 P)
   (2007/C 211/50)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: Antartica Srl (reprezentanți: E. Racca, avvocato și A. Fusillo, avvocato)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), The Nasdaq Stock Market, Inc.
   Concluziile recurentei

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta afirmă că interpretarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul 40/94 (1) de către Tribunalul de Primă Instanță este incompatibilă cu definiția actuală a notorietății mărcii, astfel cum rezultă din cauza C-375/97 General Motors.

      (1)  JO L 11, p. 1, Ediţie specială 17/vol.1, p. 146.


title: Cauza C-309/13 P: Recurs introdus la 5 iunie 2013 de Società Italiana Calzature SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 aprilie 2013 în cauza T-337/11, Società Italiana Calzature SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               10.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/3

         Recurs introdus la 5 iunie 2013 de Società Italiana Calzature SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 aprilie 2013 în cauza T-337/11, Società Italiana Calzature SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-309/13 P)
   2013/C 233/04
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Società Italiana Calzature SpA (reprezentanți: A. Rapisardi și C. Ginevra, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), VICINI SpA

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii nr. 564400 pronunțate de Tribunalul Uniunii Europene în cauza T-337/11 la 9 aprilie 2013, comunicată la aceeași dată, admiterea concluziilor formulate de Società Italiana Calzature SpA (denumită în continuare „SIC”) în cererea introductivă în primă instanță, anularea Deciziei Camerei a doua de recurs din 8 aprilie 2011 pronunțate în cauza R 918/2010-2 și constatarea și declararea faptului că marca comunitară a VICINI nr. 4 337 754 trebuie exclusă de la înregistrare pentru lipsă de noutate, întrucât este atât de similară încât poate fi confundată cu semnul verbal anterior „ZANOTTI”, care a făcut obiectul unei mărci comunitare înregistrate sub nr. 244 277, al cărei titular este SIC.

               —

               obligarea OAPI la rambursarea tuturor cheltuielilor de judecată și a taxelor aferente ambelor grade de jurisdicție;

               —

               obligarea VICINI S.p.A. la rambursarea în favoarea SIC a tuturor cheltuielilor aferente etapelor precedente în fața diviziei de opoziție și a camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Hotărârea Tribunalului ar fi viciată de o motivare insuficientă și contradictorie. Preponderența vizuală a elementului grafic în raport cu elementul verbal al mărcii solicitate și adăugarea la termenul „ZANOTTI” a cuvintelor „By” și „Giuseppe” nu sunt suficiente pentru a exclude existența unui risc de confuzie între mărcile în conflict, având în vedere caracteristicile intrinsece ale elementelor în cauză și, în special, inexistența unui caracter distinctiv al acestora.
   În plus, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare considerând că cuvântul „ZANOTTI”, care constituie elementul verbal al mărcii solicitate, nu deține o poziție distinctivă autonomă, excluzând astfel, inclusiv sub acest aspect, existența unui risc de confuzie între mărcile în conflict.