201807130192004442018/C 268/373912018CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180613313111Cauza C-391/18: Acțiune introdusă la 13 iunie 2018 – Comisia Europeană/Republica Croația
 ---documentbreak--- C2682018RO3110120180613RO0037311311Acțiune introdusă la 13 iunie 2018 – Comisia Europeană/Republica Croația
   (Cauza C-391/18)2018/C 268/37Limba de procedură: croata
      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Mataija și M. Patakia, agenți)

      Pârâtă: Republica Croația

      Concluziile reclamantei

            —

            Declararea faptului că, prin nenotificarea către Comisie a programului național de gestionare a combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive, Republica Croația nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor coroborate ale articolului 15 alineatul (4) și ale articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2011/70/Euratom a Consiliului din 19 iulie 2011 de instituire a unui cadru comunitar pentru gestionarea responsabilă și în condiții de siguranță a combustibilului uzat și a deșeurilor radioactive (JO 2011 L 199, p. 48);

            —

            obligarea Republicii Croația la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Articolul 13 alineatul (1) din Directiva 2011/70/Euratom prevede că membre notifică Comisia în ceea ce privește programele naționale și orice modificări semnificative ulterioare, iar articolul 15 alineatul (4) din această directivă stabilește că statele membre notifică pentru prima dată Comisiei conținutul programului național propriu cât mai repede posibil, cel târziu la 23 august 2015.
   Republica Croația nu a adoptat încă programul național în discuție în dispozițiile citate anterior. În orice caz, ea încă nu l-a notificat Comisiei. În consecință, Republica Croația nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor coroborate ale articolului 15 alineatul (4) și ale articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2011/70/Euratom.


201807130672004282018/C 268/408072016TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180607333421Cauza T-807/16: Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2018 – MIP Metro/EUIPO – AFNOR (N & NF TRADING) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca verbală N & NF TRADING — Marca figurativă anterioară a Uniunii Europene NF ENVIRONNEMENT — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Lipsa caracterului distinctiv accentuat al mărcii anterioare — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]
 ---documentbreak--- C2682018RO3310120180607RO0040331342Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2018 – MIP Metro/EUIPO – AFNOR (N & NF TRADING)
   (Cauza T-807/16) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca verbală N & NF TRADING — Marca figurativă anterioară a Uniunii Europene NF ENVIRONNEMENT — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Lipsa caracterului distinctiv accentuat al mărcii anterioare — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]”2018/C 268/40Limba de procedură: engleza
      Părţile

      Reclamantă: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanţi: J.-C. Plate și R. Kaase, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Association française de normalisation (AFNOR) (La Plaine Saint-Denis, Franța) (reprezentant: B. Fontaine, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 14 iulie 2016 (cauza R 1109/2015-1) privind o procedură de opoziție între AFNOR și MIP Metro Group Intellectual Property

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 22, 23.1.2017.


201807130332003992018/C 268/262042018CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180318202121Cauza C-204/18 P: Recurs introdus la 18 martie 2018 de Asociación de la pesca y acuicultura del entorno de Doñana y del Bajo Guadalquivir (Pebagua) împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 ianuarie 2018 în cauza T-715/16, Pebagua/Comisia
 ---documentbreak--- C2682018RO2010120180318RO0026201212Recurs introdus la 18 martie 2018 de Asociación de la pesca y acuicultura del entorno de Doñana y del Bajo Guadalquivir (Pebagua) împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 ianuarie 2018 în cauza T-715/16, Pebagua/Comisia
   (Cauza C-204/18 P)2018/C 268/26Limba de procedură: spaniola
      Părțile

      Recurentă: Asociación de la pesca y acuicultura del entorno de Doñana y del Bajo Guadalquivir (Pebagua) (reprezentant: A. J. Uceda Sosa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

            —

            anularea în totalitate a hotărârii Tribunalului care face obiectul recursului;

            —

            soluționarea în mod definitiv a litigiului de către Curte prin admiterea în totalitate a cererii formulate de reclamantă în primă instanță și, prin urmare, anularea și lipsirea de efecte a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1141 al Comisiei din 13 iulie 2016 (
                  1
               ) sau, cu titlu subsidiar, anularea și lipsirea de efecte a includerii speciei Procambarus clarkii pe lista Uniunii aprobată prin regulamentul menționat;

            —

            obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente ambelor proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Ordonanța atacată nu examinează cauza pe fond, ci o consideră inadmisibilă întrucât reclamanta nu dispune de calitate procesuală activă, ceea ce ar implica o încălcare a celei de a doua ipoteze privind calitatea procesuală activă prevăzute la al patrulea paragraf al articolului 263 TFUE, întrucât regulamentul în litigiu ar privi direct întreprinderile reprezentate de Pebagua și nu ar presupune măsuri de executare.
   (
         1
      )	Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1141 al Comisiei din 13 iulie 2016 de adoptare a unei liste a speciilor alogene invazive de interes pentru Uniune în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1143/2014 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2016, L 189, p. 4).


201807130702004342018/C 268/418592016TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180619343411Cauza T-859/16: Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2018 – Damm/EUIPO – Schlossbrauerei Au, Willibald Beck Freiherr von Peccoz (EISKELLER) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative EISKELLER — Mărcile naționale verbale anterioare KELER et KELER 18 — Motiv relativ de refuz — Lipsa similitudinii demnelor — Lipsa unui risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 88 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]
 ---documentbreak--- C2682018RO3410120180619RO0041341341Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2018 – Damm/EUIPO – Schlossbrauerei Au, Willibald Beck Freiherr von Peccoz (EISKELLER)
   (Cauza T-859/16) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative EISKELLER — Mărcile naționale verbale anterioare KELER et KELER 18 — Motiv relativ de refuz — Lipsa similitudinii demnelor — Lipsa unui risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 88 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]”2018/C 268/41Limba de procedură: engleza
      Părţile

      Reclamantă: Sociedad Anónima Damm (Barcelone, Spania) (reprezentanţi: P. González-Bueno Catalán de Ocón și C. Aguilera Montáñez, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: I. Harrington, D. Hanf, V. Ruzek și D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Schlossbrauerei Au, Willibald Beck Freiherr von Peccoz GmbH & Co. KG (Au-Hallertau, Germania) (reprezentanţi: C. Thomas și V. Schwepler, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 5 septembrie 2016 (cauza R 2428/2015-5) privind o procedură de opoziție între Sociedad Anónima Damm și Schlossbrauerei Au, Willibald Beck Freiherr von Peccoz

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă Sociedad Anónima Damm la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 38, 6.2.2017.


201807130372003952018/C 268/272262018CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180329212221Cauza C-226/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 29 martie 2018 – Krohn & Schröder GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Hafen
 ---documentbreak--- C2682018RO2110120180329RO0027211222Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 29 martie 2018 – Krohn & Schröder GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Hafen
   (Cauza C-226/18)2018/C 268/27Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Krohn & Schröder GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolul 212a din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 (
                  1
               ) [denumit în continuare „Codul vamal”] include exceptarea de la taxa antidumping și de la taxa compensatorie în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1238/2013 (
                  2
               ), respectiv cu articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1239/2013 (
                  3
               )?

            2)

            În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în situația aplicării dispozițiilor articolului 212a din Codul vamal, în condițiile nașterii unei datorii vamale în sensul articolului 204 alineatul (1) din Codul vamal ca urmare a depășirii termenului stabilit în conformitate cu articolul 49 alineatul (1) din Codul vamal, se consideră că s-a îndeplinit cerința prevăzută la articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 1238/2013 și la articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 1239/2013, atunci când o societate afiliată cu societățile menționate în anexa la Decizia de punere în aplicare nr. 2013/707/UE – care au fabricat, expediat și facturat mărfurile respective -, nu a fost nici importatorul mărfurilor în discuție și nici nu a asigurat punerea în liberă circulație, dar a avut intenția să o facă și a recepționat efectiv mărfurile în discuție?

            3)

            În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, în situația aplicării dispozițiilor articolului 212a din Codul vamal, în condițiile nașterii unei datorii vamale în sensul articolului 204 alineatul (1) din Codul vamal, ca urmare a depășirii termenului stabilit în conformitate cu articolul 49 alineatul (1) din Codul vamal, se pot prezenta o factură privind angajamentul și un certificat de angajament de export, în sensul articolului 3 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 1238/2013 și al articolului 2 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 1239/2013 chiar și într-un termen stabilit de autoritățile vamale în conformitate cu articolul 53 alineatul (1) din Codul vamal?

            4)

            În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, în împrejurările din litigiul principal și având în vedere principiile generale de drept, o factură privind angajamentul, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 1238/2013 și al articolului 2 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 1239/2013, care menționează în loc de Decizia de punere în aplicare nr. 2013/707/UE, Decizia nr. 2013/423/UE îndeplinește condițiile prevăzute la nr. 9 din anexa III la Regulamentul nr. 1238/2013 și la nr. 9 din anexa 2 la Regulamentul 1239/2013?

            5)

            În cazul unui răspuns negativ la a patra întrebare în situația aplicării dispozițiilor articolului 212a din Codul vamal, în condițiile nașterii unei datorii vamale în sensul articolului 204 alineatul (1) din Codul vamal, din cauza depășirii termenului stabilit în conformitate cu articolul 49 alineatul (1) din Codul vamal, este admisibil ca o factură privind angajamentul, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1238/2013 și al articolului 2 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1239/2013, să fie prezentată abia în procedura unei căi de atac împotriva deciziei de impunere a datoriei vamale?

      (
         1
      )	Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 82/97 al Parlamentului European
   (
         2
      )	Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1238/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO 2013, L 325, p. 1).
   (
         3
      )	Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de instituire a unei taxe compensatorii definitive la importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO 2013, L 325, p. 66).


201807130172004172018/C 268/13442017CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180607101121Cauza C-44/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hamburg – Germania) – Scotch Whisky Association/Michael Klotz [Trimitere preliminară — Protecția indicațiilor geografice ale băuturilor spirtoase — Regulamentul (CE) nr. 110/2008 — Articolul 16 literele (a)-(c) — Anexa III — Indicația geografică înregistrată „Scotch Whisky” — Whisky produs în Germania și comercializat sub denumirea „Glen Buchenbach”]
 ---documentbreak--- C2682018RO1010120180607RO0013101112Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hamburg – Germania) – Scotch Whisky Association/Michael Klotz
   (Cauza C-44/17) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Protecția indicațiilor geografice ale băuturilor spirtoase — Regulamentul (CE) nr. 110/2008 — Articolul 16 literele (a)-(c) — Anexa III — Indicația geografică înregistrată „Scotch Whisky” — Whisky produs în Germania și comercializat sub denumirea „Glen Buchenbach”]”2018/C 268/13Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Landgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Scotch Whisky Association

      Pârât: Michael Klotz

      Dispozitivul

            1)

            Articolul 16 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 110/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind definirea, desemnarea, prezentarea, etichetarea și protecția indicațiilor geografice ale băuturilor spirtoase și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 1576/89 al Consiliului trebuie să fie interpretat în sensul că, pentru a se constata existența unei „utilizări comerciale indirecte” a unei indicații geografice înregistrate, este necesar ca elementul în litigiu să fie utilizat într-o formă fie identică cu această indicație, fie similară din punct de vedere fonetic și/sau vizual. În consecință, nu este suficient ca acest element să fie de natură să creeze în percepția publicului vizat o oarecare asociere cu indicația menționată sau cu zona geografică aferentă acesteia.

            2)

            Articolul 16 litera (b) din Regulamentul nr. 110/2008 trebuie să fie interpretat în sensul că, pentru a constata existența unei „evocări” a unei indicații geografice înregistrate, instanța de trimitere trebuie să aprecieze dacă, în prezența denumirii în litigiu, consumatorului european mediu, normal informat, suficient de atent și avizat, îi este indusă în mod direct, ca imagine de referință, marfa care beneficiază de indicația geografică protejată. În cadrul acestei aprecieri, în lipsa, în primul rând, a unei asemănări fonetice și/sau vizuale a denumirii în litigiu cu indicația geografică protejată și, în al doilea rând, a unei încorporări parțiale a acestei indicații în denumirea respectivă, instanța menționată trebuie să țină seama, după caz, de apropierea conceptuală dintre denumirea menționată și indicația amintită.
            Articolul 16 litera (b) din Regulamentul nr. 110/2008 trebuie să fie interpretat în sensul că, pentru a se constata existența unei „evocări” a unei indicații geografice înregistrate, nu este necesar să se țină seama de contextul în care se află elementul în litigiu și în special de faptul că acesta este însoțit de o precizare privind originea reală a produsului în cauză.

            3)

            Articolul 16 litera (c) din Regulamentul nr. 110/2008 trebuie să fie interpretat în sensul că, pentru a se constata existența unei „indicații false sau înșelătoare” interzise de această dispoziție, nu este necesar să se țină seama de contextul în care este utilizat elementul în litigiu.

      (
         1
      )	JO C 121, 18.4.2017.


201807130292004482018/C 268/032102016CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL201806053421Cauza C-210/16: Hotărârea Curții (Marea cameră) din 5 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein/Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH [Trimitere preliminară — Directiva 95/46/CE — Date cu caracter personal — Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea acestor date — Somație care vizează dezactivarea unei pagini Facebook (fan page) care permite colectarea și prelucrarea anumitor date legate de vizitatorii acestei pagini — Articolul 2 litera (d) — Operator de date cu caracter personal — Articolul 4 — Dreptul național aplicabil — Articolul 28 — Autorități naționale de supraveghere — Competențele de intervenție ale acestor autorități]
 ---documentbreak--- C2682018RO310120180605RO00033142Hotărârea Curții (Marea cameră) din 5 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein/Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH
   (Cauza C-210/16) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Directiva 95/46/CE — Date cu caracter personal — Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea acestor date — Somație care vizează dezactivarea unei pagini Facebook (fan page) care permite colectarea și prelucrarea anumitor date legate de vizitatorii acestei pagini — Articolul 2 litera (d) — Operator de date cu caracter personal — Articolul 4 — Dreptul național aplicabil — Articolul 28 — Autorități naționale de supraveghere — Competențele de intervenție ale acestor autorități]”2018/C 268/03Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein

      Pârât: Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH

      cu participarea: Facebook Ireland Ltd, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Dispozitivul

            1)

            Articolul 2 litera (d) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date trebuie să fie interpretat în sensul că noțiunea „operator”, în sensul acestei dispoziții, înglobează administratorul unei pagini pentru fani găzduite pe o rețea socială.

            2)

            Articolele 4 și 28 din Directiva 95/46 trebuie să fie interpretate în sensul că, atunci când o întreprindere stabilită în afara Uniunii Europene dispune de mai multe sedii în diferite state membre, autoritatea de supraveghere a unui stat membru este abilitată să exercite competențele pe care i le conferă articolul 28 alineatul (3) din această directivă în privința unui sediu al acestei întreprinderi situat pe teritoriul acestui stat membru, deși, potrivit repartizării misiunilor în cadrul grupului, pe de o parte, acest sediu răspunde doar de vânzarea de spații publicitare și de alte activități de marketing pe teritoriul statului membru menționat și, pe de altă parte, răspunderea exclusivă a colectării și a prelucrării datelor cu caracter personal incumbă, pentru întregul teritoriu al Uniunii Europene, unui sediu situat într-un alt stat membru.

            3)

            Articolul 4 alineatul (1) litera (a) și articolul 28 alineatele (3) și (6) din Directiva 95/46 trebuie să fie interpretate în sensul că, atunci când autoritatea de supraveghere a unui stat membru intenționează să exercite în privința unui organism stabilit pe teritoriul acestui stat membru competențele de intervenție prevăzute la articolul 28 alineatul (3) din această directivă ca urmare a unor atingeri aduse normelor referitoare la protecția datelor cu caracter personal, săvârșite de un terț operator al acestor date care are sediul în alt stat membru, această autoritate de supraveghere este competentă să aprecieze, în mod autonom în raport cu autoritatea de supraveghere a acestui din urmă stat membru, legalitatea unei astfel de prelucrări de date și își poate exercita competențele de intervenție în privința organismului stabilit pe teritoriul său fără a solicita în prealabil autorității de supraveghere a celuilalt stat membru să intervină.

      (
         1
      )	JO C 260, 18.7.2016.


201807130342004012018/C 268/283052018CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180504222321Cauza C-305/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 4 mai 2018 – Associazione „Verdi Ambiente e Società – Aps Onlus” și alții/Presidenza del Consiglio dei Ministri și alții
 ---documentbreak--- C2682018RO2210120180504RO0028221232Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 4 mai 2018 – Associazione „Verdi Ambiente e Società – Aps Onlus” și alții/Presidenza del Consiglio dei Ministri și alții
   (Cauza C-305/18)2018/C 268/28Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Associazione „Verdi Ambiente e Società – Aps Onlus”, VAS – Aps Onlus, Associazione di Promozione Sociale „Movimento Legge Rifiuti Zero per l’Economia Circolare”

      Pârâți: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Regione Lazio, Regione Toscana, Regione Lombardia

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolele 4 și 13 din Directiva 2008/98/CE (
                  1
               ) coroborate cu „considerentele” (6), (8), (28) și (31) ale acesteia, se opun unei reglementări naționale primare și reglementării secundare corespunzătoare de punere în aplicare a acesteia – precum articolul 35 alineatul 1 din Decretul lege nr. 133/2014, astfel cum a fost aprobat prin Legea nr. 164/2014, și Decretul Președintelui Consiliului de Miniștri din 10 august 2016, publicat în Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana [Jurnalul Oficial al Republicii Italiene] nr. 233 din 5 octombrie 2016 –, în măsura în care califică numai instalațiile de incinerare pe care le iau în considerare potrivit tabelelor și anexelor la Decretul Președintelui Consiliului de Miniștri drept infrastructuri și amplasamente strategice de interes național preeminent, care pun în aplicare un sistem integrat și modern de gestionare a deșeurilor municipale și asimilate și care garantează securitatea națională în conformitate cu principiile autonomiei, dat fiind că o asemenea calificare nu a fost recunoscută de legiuitorul național și pentru instalațiile destinate tratării deșeurilor în scopul reciclării și al reutilizării, deși aceste două modalități sunt preeminente în ierarhia deșeurilor prevăzută de directiva menționată?
            Cu titlu subsidiar, în cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolele 4 și 13 din Directiva 2008/98/CE se opun unei reglementări naționale primare și reglementării secundare corespunzătoare de punere în aplicare a acesteia – precum articolul 35 alineatul 1 din Decretul lege nr. 133/2014, astfel cum a fost aprobat prin Legea nr. 164/2014, și Decretul Președintelui Consiliului de Miniștri din 10 august 2016, publicat în Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana [Jurnalul Oficial al Republicii Italiene] nr. 233 din 5 octombrie 2016 –, în măsura în care califică instalațiile de incinerare a deșeurilor municipale drept infrastructuri și amplasamente strategice de interes național preeminent, în scopul de a pune capăt unor proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, precum și de a evita astfel de proceduri ulterioare, ca urmare a netranspunerii dispozițiilor europene din domeniu, pe lângă obiectivul de a limita depunerea deșeurilor în depozite?

            2)

            Articolele 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11 și 12 din Directiva 2001/42/CE (
                  2
               ), precum și dispozițiile coroborate ale acestora se opun aplicării unei reglementări naționale primare și a reglementării secundare corespunzătoare de punere în aplicare a acesteia – precum articolul 35 alineatul 1 din Decretul lege nr. 133/2014, astfel cum a fost aprobat prin Legea nr. 164/2014, și Decretul Președintelui Consiliului de Miniștri din 10 august 2016, publicat în Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana [Jurnalul Oficial al Republicii Italiene] nr. 233 din 5 octombrie 2016 –, care prevăd că Președintele Consiliului de Miniștri, prin decret, poate să modifice prin majorare capacitatea instalațiilor de incinerare existente, precum și să stabilească numărul, capacitatea și amplasarea regională a instalațiilor de incinerare cu valorificarea energetică a deșeurilor municipale și asimilate, care trebuie realizate pentru a acoperi nevoile reziduale stabilite în scopul unei reechilibrări socio-economice progresive a zonelor de pe teritoriul național și cu respectarea obiectivelor de colectare separată și de reciclare, fără ca aceste reglementări interne să prevadă că, în etapa de întocmire a unui astfel de plan care reiese din decretul Președintelui Consiliului de Miniștri, se aplică dispozițiile privind evaluarea ecologică strategică prevăzute de Directiva 2001/42/CE menționată anterior?

      (
         1
      )	Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 312, p. 3).
   (
         2
      )	Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, p. 30).


201807130412004252018/C 268/14492017CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180606111111Cauza C-49/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Koppers Denmark ApS/Skatteministeriet [Trimitere preliminară — Directiva 2003/96/CE — Impozitarea produselor energetice și a electricității — Articolul 21 alineatul (3) — Fapt generator de impozit — Consum de produse energetice produse în incinta unei instituții care fabrică produse energetice — Produse energetice utilizate în alte scopuri decât drept carburant sau combustibil de încălzire — Consum de solvent drept combustibil de încălzire în instalația de distilare a gudronului]
 ---documentbreak--- C2682018RO1110120180606RO0014111111Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Koppers Denmark ApS/Skatteministeriet
   (Cauza C-49/17) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Directiva 2003/96/CE — Impozitarea produselor energetice și a electricității — Articolul 21 alineatul (3) — Fapt generator de impozit — Consum de produse energetice produse în incinta unei instituții care fabrică produse energetice — Produse energetice utilizate în alte scopuri decât drept carburant sau combustibil de încălzire — Consum de solvent drept combustibil de încălzire în instalația de distilare a gudronului]”2018/C 268/14Limba de procedură: daneza
      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Koppers Denmark ApS

      Pârât: Skatteministeriet

      Dispozitivul

   Articolul 21 alineatul (3) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității trebuie interpretat în sensul că consumul de produse energetice în incinta unei instituții care le-a produs, în scopul fabricării altor produse energetice, nu intră sub incidența excepției privind faptul generator de impozit prevăzute la această dispoziție atunci când, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, produsele energetice fabricate în cadrul activității principale a unei astfel de instituții sunt utilizate în alte scopuri decât drept carburant sau combustibil pentru încălzire.
   (
         1
      )	JO C 112, 10.4.2017.


201807130222004182018/C 268/045542016CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL201806074411Cauza C-554/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – EP Agrarhandel GmbH/Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft [Trimitere preliminară — Politica agricolă comună — Regulamentul (CE) nr. 73/2009 — Ajutor pentru agricultori — Prime pentru vacile de alăptare — Articolul 117 al doilea paragraf — Transmiterea informațiilor — Decizia 2001/672/CE, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/300/UE — Deplasarea bovinelor către locurile de pășunat pe timp de vară în zonele montane — Articolul 2 alineatul (4) — Termen de notificare a deplasării — Calcul — Notificări tardive — Eligibilitate la acordarea plății primelor — Condiție — Luarea în considerare a termenului de expediere]
 ---documentbreak--- C2682018RO410120180607RO00044141Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – EP Agrarhandel GmbH/Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
   (Cauza C-554/16) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Politica agricolă comună — Regulamentul (CE) nr. 73/2009 — Ajutor pentru agricultori — Prime pentru vacile de alăptare — Articolul 117 al doilea paragraf — Transmiterea informațiilor — Decizia 2001/672/CE, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/300/UE — Deplasarea bovinelor către locurile de pășunat pe timp de vară în zonele montane — Articolul 2 alineatul (4) — Termen de notificare a deplasării — Calcul — Notificări tardive — Eligibilitate la acordarea plății primelor — Condiție — Luarea în considerare a termenului de expediere]”2018/C 268/04Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: EP Agrarhandel GmbH

      Pârâtă: Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft

      Dispozitivul

   Articolul 2 alineatul (4) din Decizia 2001/672/CE a Comisiei din 20 august 2001 de stabilire a unor reguli speciale aplicabile deplasărilor de bovine către locurile de pășunat pe timp de vară din zonele montane, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/300/UE a Comisiei din 25 mai 2010, trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale în temeiul căreia, pentru respectarea termenului de notificare a deplasărilor către locurile de pășunat pe timp de vară, data primirii notificării este considerată ca fiind determinantă.
   (
         1
      )	JO C 46, 13.2.2017.


201807130082003542018/C 268/15832017CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180607121211Cauza C-83/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 7 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – KP/LO [Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Protocolul de la Haga din 2007 — Lege aplicabilă obligațiilor de întreținere — Articolul 4 alineatul (2) — Schimbarea reședinței obișnuite a creditorului — Posibilitatea aplicării retroactive a legii statului în care se află noua reședință obișnuită a creditorului care coincide cu legea forului — Domeniul de aplicare al termenilor „în cazul în care creditorul nu poate obține întreținere de la debitor” — Cazul în care creditorul nu îndeplinește o condiție legală]
 ---documentbreak--- C2682018RO1210120180607RO0015121121Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 7 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – KP/LO
   (Cauza C-83/17) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Protocolul de la Haga din 2007 — Lege aplicabilă obligațiilor de întreținere — Articolul 4 alineatul (2) — Schimbarea reședinței obișnuite a creditorului — Posibilitatea aplicării retroactive a legii statului în care se află noua reședință obișnuită a creditorului care coincide cu legea forului — Domeniul de aplicare al termenilor „în cazul în care creditorul nu poate obține întreținere de la debitor” — Cazul în care creditorul nu îndeplinește o condiție legală]”2018/C 268/15Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurent: KP

      Intimat: LO

      Dispozitivul

            1)

            Articolul 4 alineatul (2) din Protocolul de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere, aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 2009/941/CE a Consiliului din 30 noiembrie 2009, trebuie interpretat în sensul că:

                     —

                     împrejurarea că statul forului corespunde statului în care creditorul are reședința obișnuită nu împiedică aplicarea acestei dispoziții în cazul în care legea desemnată de regula subsidiară de legătură prevăzută la această dispoziție nu coincide cu legea desemnată de regula principală de legătură prevăzută la articolul 3 din protocolul menționat;

                     —

                     într-o situație în care creditorul obligației de întreținere, care și-a schimbat reședința obișnuită, formulează în fața instanțelor din statul în care se află noua sa reședință obișnuită o cerere de întreținere împotriva debitorului pentru o perioadă din trecut în care acesta avea reședința în alt stat membru, legea forului, care este și legea statului în care se află noua sa reședință obișnuită, se poate aplica dacă instanțele din statul membru al forului erau competente să soluționeze litigii în materie de întreținere care priveau aceste părți și care se refereau la perioada menționată..

            2)

            Termenii „nu poate obține întreținere”, care figurează la articolul 4 alineatul (2) din Protocolul de la Haga din 23 noiembrie 2007, trebuie interpretați în sensul că vizează de asemenea situația în care creditorul nu poate obține întreținere în temeiul legii statului în care avea în trecut reședința obișnuită, pentru motivul că nu îndeplinește anumite condiții impuse de această lege.

      (
         1
      )	JO C 168, 29.5.2017.


201807130572003612018/C 268/42862017TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180619353511Cauza T-86/17: Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2018 – Le Pen /Parlamentul („Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European — Indemnizație de asistență parlamentară — Recuperarea sumelor plătite în mod nedatorat — Competența Secretarului General — Dreptul la apărare — Sarcina probei — Obligație de motivare — Egalitate de tratament — Abuz de putere — Independența deputaților — Eroare de fapt — Proporționalitate”)
 ---documentbreak--- C2682018RO3510120180619RO0042351351Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2018 – Le Pen /Parlamentul
   (Cauza T-86/17) (
         1
      )
   „(„Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European — Indemnizație de asistență parlamentară — Recuperarea sumelor plătite în mod nedatorat — Competența Secretarului General — Dreptul la apărare — Sarcina probei — Obligație de motivare — Egalitate de tratament — Abuz de putere — Independența deputaților — Eroare de fapt — Proporționalitate”)”2018/C 268/42Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: Marion Le Pen (Saint-Cloud, Franța) (reprezentanți: inițial M. Ceccaldi și J.-P. Le Moigne, ulterior M. Ceccaldi și în final R. Bosselut, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: G. Corstens și S. Seyr, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Jensen, M. Bauer și R. Meyer, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului din 5 decembrie 2016 privind recuperarea de la reclamantă a unei sume de 298497,87 euro plătite în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară și a notei de debit aferente din 6 decembrie 2016.

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă pe doamna Marion Le Pen să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Parlamentul European, inclusiv cele aferente procedurii de măsuri provizorii.

            3)

            Consiliul Uniunii Europene va suporta propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 104, 3.4.2017.


201807130202003882018/C 268/055742016CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL201806055511Cauza C-574/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Spania) – Grupo Norte Facility SA/Angel Manuel Moreira Gómez (Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP — Clauza 4 — Principiul nediscriminării — Noțiunea „condiții de încadrare în muncă” — Caracterul comparabil al situațiilor — Justificare — Noțiunea „motive obiective” — Indemnizație în cazul rezilierii unui contract de muncă pe durată nedeterminată pentru un motiv obiectiv — Indemnizație mai mică plătită la expirarea unui contract de muncă pe durată determinată de „suplinire”)
 ---documentbreak--- C2682018RO510120180605RO00055151Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Spania) – Grupo Norte Facility SA/Angel Manuel Moreira Gómez
   (Cauza C-574/16) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP — Clauza 4 — Principiul nediscriminării — Noțiunea „condiții de încadrare în muncă” — Caracterul comparabil al situațiilor — Justificare — Noțiunea „motive obiective” — Indemnizație în cazul rezilierii unui contract de muncă pe durată nedeterminată pentru un motiv obiectiv — Indemnizație mai mică plătită la expirarea unui contract de muncă pe durată determinată de „suplinire”)”2018/C 268/05Limba de procedură: spaniola
      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Grupo Norte Facility SA

      Intimat: Angel Manuel Moreira Gómez

      Dispozitivul

   Clauza 4 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale potrivit căreia indemnizația plătită lucrătorilor angajați în temeiul unor contracte de muncă pe durată determinată pentru a acoperi timpul de lucru lăsat vacant de un lucrător care se pensionează parțial, cum este contractul de suplinire în discuție în litigiul principal, la expirarea termenului pentru care au fost încheiate aceste contracte, este mai mică decât indemnizația acordată lucrătorilor pe durată nedeterminată la rezilierea contractului lor de muncă pentru un motiv obiectiv.
   (
         1
      )	JO C 30, 30.1.2017.


201807130592004242018/C 268/43892017TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180619353622Cauza T-89/17: Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2018 – Erwin MüllerH/EUIPO – Novus Tablet Technology Finland (NOVUS) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale NOVUS — Mărcile Uniunii Europene verbale și figurative anterioare NOVUS și novus — Motiv relativ de refuz — Similitudinea produselor — Articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului”]
 ---documentbreak--- C2682018RO3520120180619RO0043352362Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2018 – Erwin MüllerH/EUIPO – Novus Tablet Technology Finland (NOVUS)
   (Cauza T-89/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale NOVUS — Mărcile Uniunii Europene verbale și figurative anterioare NOVUS și novus — Motiv relativ de refuz — Similitudinea produselor — Articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului”]”2018/C 268/43Limba de procedură: germana
      Părţile

      Reclamant: Erwin Müller GmbH (Lingen, Germania) (reprezentant: N. Grüger, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: V. Mensing și M. Fischer, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Novus Tablet Technology Finland Oy (Turku, Finlanda)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 28 noiembrie 2016 (cauza R 2413/2015-4) privind o procedură de opoziție între Erwin Müller și Novus Tablet Technology Finland

      Dispozitivul

            1)

            Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 28 noiembrie 2016 (cauza R 2413/2015-4) în măsura în care privește „suporturile speciale pentru telefoane mobile” vizate în cererea de înregistrare a mărcii.

            2)

            Respinge în rest acțiunea.

            3)

            Erwin Müller GmbH și EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 112, 10.4.2017.


201807130692004332018/C 268/513362018TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180530424321Cauza T-336/18: Acțiune introdusă la 30 mai 2018 – Eagle IP/EUIPO – Consolidated Artists (LILLY e VIOLETTA)
 ---documentbreak--- C2682018RO4210120180530RO0051421432Acțiune introdusă la 30 mai 2018 – Eagle IP/EUIPO – Consolidated Artists (LILLY e VIOLETTA)
   (Cauza T-336/18)2018/C 268/51Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Eagle IP Ltd (Valletta, Malta) (reprezentant: M. Müller, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Consolidated Artists BV (Rotterdam, Țările de Jos)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta din procedura în fața Tribunalului

      Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative LILLY e VIOLETTA – cererea de înregistrare nr. 12 723 086

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 14 martie 2018 în cauza R 1489/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea celeilalte părți la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

            —

            Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


201807130102004042018/C 268/293092018CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180507232421Cauza C-309/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 7 mai 2018 – Lavorgna Srl/Comune di Montelanico și alții
 ---documentbreak--- C2682018RO2310120180507RO0029231242Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 7 mai 2018 – Lavorgna Srl/Comune di Montelanico și alții
   (Cauza C-309/18)2018/C 268/29Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Lavorgna Srl

      Pârâți: Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola, Comune di Trivigliano

      Întrebarea preliminară

   Principiile comunitare ale protecției încrederii legitime și securității juridice, împreună cu principiile liberei circulații a mărfurilor, libertății de stabilire și liberei prestări a serviciilor, prevăzute de Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), precum și principiile care decurg din acesta, cum sunt egalitatea de tratament, nediscriminarea, recunoașterea reciprocă, proporționalitatea și transparența, prevăzute de Directiva 2014/24/UE (
         1
      ), se opun aplicării unei reglementări naționale precum reglementarea italiană care decurge din dispozițiile coroborate ale articolului 95 alineatul 10 și ale articolului 83 alineatul 9 din Decretul legislativ nr. 50/2016, potrivit căreia omisiunea de a indica separat costurile forței de muncă în ofertele economice dintr-o procedură de atribuire a unor servicii publice determină, indiferent de situație, excluderea întreprinderii ofertante, fără posibilitatea de a recurge la procedura obligației unei autorități contractante de a solicita unui ofertant să îndrepte eventualele neregularități de formă ale ofertei, chiar și în situația în care obligația de indicare separată nu a fost precizată în documentația aferentă procedurii de cerere de ofertă și independent de împrejurarea că, din punctul de vedere al conținutului, oferta respectă efectiv costurile minime ale forței de muncă, în concordanță, de altfel, cu o declarație dată în acest scop de ofertant?
   (
         1
      )	Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65)


201807130712004352018/C 268/443102017TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180614363611Cauza T-310/17: Hotărârea Tribunalului din 14 iunie 2018 – Lion’s Head Global Partners/ EUIPO – Lion Capital (LION’S HEAD global partners) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca figurativă LION’S HEAD global partners — Marca Uniunii Europene verbală anterioară LION CAPITAL — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]
 ---documentbreak--- C2682018RO3610120180614RO0044361361Hotărârea Tribunalului din 14 iunie 2018 – Lion’s Head Global Partners/ EUIPO – Lion Capital (LION’S HEAD global partners)
   (Cauza T-310/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca figurativă LION’S HEAD global partners — Marca Uniunii Europene verbală anterioară LION CAPITAL — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]”2018/C 268/44Limba de procedură: engleza
      Părţile

      Reclamantă: Lion’s Head Global Partners LLP (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: R. Nöske, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Lion Capital LLP (Londra) (reprezentanţi: D. Rose și J. Warner, solicitors)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 28 februarie 2017 (cauza R 1477/2016-4) privind o procedură de opoziție între Lion Capital și Lion’s Head Global Partners

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă Lion’s Head Global Partners LLP la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 231, 17.7.2017.


201807130162004122018/C 268/303102018CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180511242521Cauza C-310/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 11 mai 2018 – Procedură penală privind pe Emil Milev
 ---documentbreak--- C2682018RO2410120180511RO0030241252Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 11 mai 2018 – Procedură penală privind pe Emil Milev
   (Cauza C-310/18)2018/C 268/30Limba de procedură: bulgara
      Instanța de trimitere

   Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria)

      Partea din procedura principală

   Emil Milev

      Întrebările preliminare

            1)

            O jurisprudență națională care condiționează menținerea unei măsuri coercitive de „arestare preventivă” (patru luni după arestarea inculpatului) de existența unor „motive verosimile”, înțelese ca simpla constatare „la prima vedere” că inculpatul a putut săvârși infracțiunea în cauză, este compatibilă cu articolul 3, cu articolul 4 alineatul (1) a doua teză, cu articolul 10, cu considerentul (16) a patra și a cincea teză și cu considerentul (48) al Directivei 2016/343 (
                  1
               ), precum și cu articolele 47 și 48 din Carta [drepturilor fundamentale a Uniunii Europene]?
            Sau, dacă nu este compatibilă, o jurisprudență națională care înțelege prin „motive verosimile” o puternică probabilitate ca inculpatul să fi săvârșit infracțiunea în cauză este compatibilă cu dispozițiile sus-menționate?

            2)

            O jurisprudență națională care impune instanței care se pronunță cu privire la o cerere de modificare a măsurii coercitive de „arestare preventivă” adoptată deja să își motiveze hotărârea fără a compara elementele de probă incriminatorii și dezincriminatorii, chiar dacă avocatul inculpatului a prezentat argumente în acest sens – singurul motiv al acestei restricții fiind că judecătorul trebuie să își păstreze imparțialitatea pentru situația în care această cauză îi va fi atribuită în scopul examinării pe fond –, este compatibilă cu articolul 4 alineatul (1) a doua teză, cu articolul 10, cu considerentul (16) a patra și a cincea teză și cu considerentul (48) al Directivei 2016/343, precum și cu articolul 47 din Carta [drepturilor fundamentale a Uniunii Europene]?
            Sau, dacă nu este compatibilă, o jurisprudență națională potrivit căreia instanța procedează la examinarea mai detaliată și precisă a elementelor de probă și dă un răspuns clar argumentelor avocatului inculpatului, chiar dacă își asumă astfel riscul de a nu putea nici examina cauza, nici pronunța o hotărâre definitivă privind vinovăția dacă respectiva cauză îi este atribuită în scopul examinării pe fond, – ceea ce ar implica faptul că un alt judecător va examina această cauză pe fond – este compatibilă cu dispozițiile sus-menționate?

      (
         1
      )	Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale (JO 2016, L 65, p. 1).


201807130312003942018/C 268/172502017CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180606131422Cauza C-250/17: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 6 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça – Portugalia) – Virgílio Tarragó da Silveira/Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group, SA [Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Procedură de insolvență — Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 — Articolul 15 — Efectele procedurii de insolvență asupra proceselor în curs de soluționare al căror obiect îl reprezintă un bun sau un drept de care debitorul este deposedat — Noțiunea „proces în curs de soluționare” — Procedură pe fond care vizează recunoașterea existenței unei creanțe]
 ---documentbreak--- C2682018RO1320120180606RO0017132142Hotărârea Curții (Camera a noua) din 6 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça – Portugalia) – Virgílio Tarragó da Silveira/Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group, SA
   (Cauza C-250/17) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Procedură de insolvență — Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 — Articolul 15 — Efectele procedurii de insolvență asupra proceselor în curs de soluționare al căror obiect îl reprezintă un bun sau un drept de care debitorul este deposedat — Noțiunea „proces în curs de soluționare” — Procedură pe fond care vizează recunoașterea existenței unei creanțe]”2018/C 268/17Limba de procedură: portugheza
      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal de Justiça

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Virgílio Tarragó da Silveira

      Intimată: Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group, SA

      Dispozitivul

   Articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență trebuie să fie interpretat în sensul că se aplică unui proces în curs de soluționare la o instanță dintr-un stat membru, având ca obiect obligarea unui debitor la plata unei sume de bani datorate în temeiul unui contract de prestări servicii, precum și la plata unei despăgubiri pentru neîndeplinirea aceleiași obligații contractuale, în cazul în care acest debitor a fost declarat insolvabil în cadrul unei proceduri de insolvență deschise într-un alt stat membru, iar această declarație de insolvență acoperă întregul patrimoniu al debitorului respectiv.
   (
         1
      )	JO C 239, 24.7.2017.


201807130132003832018/C 268/066672016CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL201806065622Cauza C-667/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Țările de Jos) – M.N.J.P.W. Nooren, J.M.F.D.C. Nooren, moștenitorii domnului M.N.F.M. Nooren/Staatssecretaris van Economische Zaken [Trimitere preliminară — Politica agricolă comună — Finanțare de către FEADR — Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 — Sprijin pentru dezvoltarea rurală — Nerespectarea normelor de ecocondiționalitate — Reduceri și excluderi — Cumul al reducerilor]
 ---documentbreak--- C2682018RO520120180606RO00065262Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Țările de Jos) – M.N.J.P.W. Nooren, J.M.F.D.C. Nooren, moștenitorii domnului M.N.F.M. Nooren/Staatssecretaris van Economische Zaken
   (Cauza C-667/16) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Politica agricolă comună — Finanțare de către FEADR — Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 — Sprijin pentru dezvoltarea rurală — Nerespectarea normelor de ecocondiționalitate — Reduceri și excluderi — Cumul al reducerilor]”2018/C 268/06Limba de procedură: neerlandeza
      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: M.N.J.P.W. Nooren, J.M.F.D.C. Nooren, moștenitorii domnului M.N.F.M. Nooren

      Pârât: Staatssecretaris van Economische Zaken

      Dispozitivul

   Articolele 70-72 din Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol coroborate cu articolele 23 și 24 din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 trebuie interpretate în sensul că, într-o situație precum cea din litigiul principal, în care au fost constatate mai multe cazuri de neconformitate care aparțin aceluiași domeniu, trebuie să se adune, pe de o parte, reducerea valorii totale a plăților directe primite sau care trebuie să fie primite aplicabilă pentru cazurile de neconformitate cauzate de neglijență și, pe de altă parte, reducerea aplicabilă pentru cazurile de neconformitate deliberată, valoarea totală a reducerilor pentru un an calendaristic trebuind să fie stabilită cu respectarea principiului proporționalității și fără a depăși valoarea totală prevăzută la articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 73/2009.
   (
         1
      )	JO C 78, 13.3.2017.


201807130282004422018/C 268/313132018CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180509252621Cauza C-313/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Svea hovrätt (Suedia) la 9 mai 2018 – Dacom Limited/IPM Informed Portfolio Management AB
 ---documentbreak--- C2682018RO2510120180509RO0031251262Cerere de decizie preliminară introdusă de Svea hovrätt (Suedia) la 9 mai 2018 – Dacom Limited/IPM Informed Portfolio Management AB
   (Cauza C-313/18)2018/C 268/31Limba de procedură: suedeza
      Instanța de trimitere

   Svea hovrätt

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Dacom Limited

      Intimată: IPM Informed Portfolio Management AB

      Întrebările preliminare

            1.1

            Care sunt criteriile pentru a determina dacă un material constituie un material de concepție pregătitor, astfel cum se menționează la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2009/24/CE (
                  1
               ) a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind protecția juridică a programelor pentru calculator? Un document care stabileşte cerințele privind funcțiile pe care un program de calculator trebuie să le poată executa, de exemplu descrieri detaliate ale principiilor de investiție sau ale modelelor de riscuri pentru de gestiune a activelor care integrează formule matematice care trebuie aplicate de respectivul program poate să constituie un astfel de material de concepție pregătitor?

            1.2

            Pentru a putea fi considerat un material de concepție pregătitor în sensul directivei, un material trebuie să fie atât de exhaustiv şi de detaliat încât, în practică, nu este lăsată nicio autonomie persoanei care scrie codul programului de calculator?

            1.3

            Drepturile exclusive asupra materialului de concepție pregătitor, în sensul directivei, au ca efect că programul de calculator care rezultă în urma acestui material trebuie să fie considerat o transformare a materialului menţionat și, prin urmare, o lucrare independentă în sensul dreptului de autor [articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2009/24/CE] sau că materialele de concepție pregătitoare și software-ul trebuie considerate forme diferite de exprimare a aceleiași lucrări sau că este vorba despre două lucrări independente?

            2.1

            Un consultant angajat de o altă companie, dar care a lucrat timp de mai mulți ani pentru același client și care, în îndeplinirea îndatoririlor sale sau în urma instrucțiunilor date de client, a creat un program de calculator, poate fi considerat un angajat [al societății client] în sensul articolului 2 alineatul (3) din Directiva 2009/24/CE?

            2.2

            Pe baza căror criterii ar trebui să se aprecieze dacă cineva este angajat în sensul acestei dispoziții?

            3.1

            Articolul 11 din Directiva 2004/48/CE (
                  2
               ) a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală înseamnă că trebuie să existe posibilitatea de a obține un ordin de încetare, chiar și în situația în care reclamantul deține dreptul de proprietate intelectuală în cauză împreună cu persoana împotriva căreia se îndreaptă acest ordin?

            3.2

            În cazul în care răspunsul la întrebarea 3.1 este afirmativ, trebuie să se ajungă la o altă concluzie dacă dreptul exclusiv se referă la un program de calculator și acest program de calculator nu este diseminat sau pus la dispoziția publicului, ci utilizat numai în activitatea codeţinătorului?

      (
         1
      )	JO 2009, L 111, p. 16.
   (
         2
      )	JO 2004, L 157, p. 45.


201807130682004292018/C 268/523392018TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180530434311Cauza T-339/18: Acțiune introdusă la 30 mai 2018 – Enterprise Holdings/EUIPO (E PLUS)
 ---documentbreak--- C2682018RO4310120180530RO0052431431Acțiune introdusă la 30 mai 2018 – Enterprise Holdings/EUIPO (E PLUS)
   (Cauza T-339/18)2018/C 268/52Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Enterprise Holdings, Inc. (Saint Louis, Missouri, Statele Unite) (reprezentant: D. Farnsworth, solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale E PLUS – cererea de înregistrare nr. 16 377 079

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 martie 2018 în cauza R 2141/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            admiterea publicării cererii;

            —

            obligarea EUIPO la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

            —

            încălcarea articolului 7 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


201807130552004232018/C 268/454132017TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180619373711Cauza T-413/17: Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2018 – Karl Storz/EUIPO (3D) [„Marcă a Uniunii Europene — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marcă figurativă 3D — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Obligația de motivare — Articolul 75 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001]”]
 ---documentbreak--- C2682018RO3710120180619RO0045371371Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2018 – Karl Storz/EUIPO (3D)
   (Cauza T-413/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marcă figurativă 3D — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Obligația de motivare — Articolul 75 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001]”]”2018/C 268/45Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Karl Storz GmbH & Co. KG (Tuttlingen, Germania) (reprezentanți: S. Gruber și N. Siebertz, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Ivanauskas și D. Walicka, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 11 aprilie 2017 (cauza R 1502/2016-2) privind înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative 3D

      Dispozitivul

            1)

            Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 11 aprilie 2017 (cauza R 1502/2016-2) în ceea ce priveşte produsele „articole de papetărie” care se încadrează în clasa 16 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor pentru înregistrarea mărcilor din 15 iunie 1957, astfel cum a fost revizuit și modificat.

            2)

            Respinge în rest acţiunea.

            3)

            Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 277, 21.8.2017.


201807130532004262018/C 268/533452018TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180601434422Cauza T-345/18: Acțiune introdusă la 1 iunie 2018 – BNP Paribas/BCE
 ---documentbreak--- C2682018RO4320120180601RO0053432442Acțiune introdusă la 1 iunie 2018 – BNP Paribas/BCE
   (Cauza T-345/18)2018/C 268/53Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: BNP Paribas (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea în parte a Deciziei nr. ECB-SSM-2018-FRBNP-17 a BCE din 26 aprilie 2018 în măsura în care impune deducerea angajamentelor de plată irevocabile (API) subscrise la Fondul unic de rezoluție (FUR), la fondurile naționale de rezoluție și la sistemele de garantare a depozitelor din fondurile proprii de categoria 1, pe bază individuală, subconsolidată sau consolidată, și în special anularea paragrafelor 9.1, 9.2 și 9.3;

            —

            obligarea BCE la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

            1.

            Primul motiv este întemeiat pe lipsa unui temei legal. În această privință, reclamanta susține că decizia în litigiu creează o nouă normă cu caracter general care depășește în mod clar cadrul juridic care reglementează exercitarea de către pârâtă a misiunilor sale de supraveghere prudențială.
            Pe de altă parte, prin adoptarea unei decizii luate fără o analiză prealabilă a riscului de solvabilitate și de lichiditate și fără a avea în vedere profilul de risc al reclamantei, pârâta ar fi depășit competențele prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (f) și la articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63) (denumit în continuare „Regulamentul MUS”).
            În sfârșit, reclamanta apreciază că articolul 16 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul MUS nu autorizează BCE să acționeze pentru a asigura „o mai bună informare privind riscurile”, iar articolul 4 alineatul (1) litera (f) și articolul 16 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul MSU nu autorizează adoptarea unor măsuri prudențiale cu privire la elemente din afara bilanțului.

            2.

            Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în măsura în care pârâta ar fi interpretat în mod eronat textele comunitare care instituie posibilitatea instituțiilor de credit să recurgă la angajamente de plată irevocabile (denumite în continuare „API”) pentru a îndeplini o parte din obligațiile față de fondurile de rezoluție și de sistemele de garantare a depozitelor. Decizia atacată ar fi contrară obiectivelor și finalității normelor aplicabile întrucât nu ar respecta intenția legiuitorului manifestată prin intermediul instituirii acestor instrumente. Astfel, decizia menționată ar lipsi de efect util dispozițiile în cauză.

            3.

            Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, în măsura în care impunerea unei deduceri a API din fondurile proprii nu ar fi adecvată și nu ar fi necesară în raport cu un risc pur ipotetic și deja acoperit. Potrivit reclamantei, această măsură ar fi disproporționată ținând seama de obiectivul exprimat chiar de BCE, care constă în a „furniza informații adecvate privind riscurile financiare”.

            4.

            Al patrulea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe încălcarea principiului bunei administrări. Reclamanta susține că, prin faptul că a ales un instrument (deducerea fondurilor proprii) vădit neadaptat obiectivului pe care pretinde că îl urmărește (furnizarea unor informații adecvate privind riscurile), pârâta nu ar fi respectat principiul bunei administrări, în măsura în care nu ar fi dedus consecințele adecvate din propriile aprecieri.


201807130382004022018/C 268/086732016CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL201806057711Cauza C-673/16: Hotărârea Curții (Marea cameră) din 5 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea Constituţională a României – România) – Relu Adrian Coman, Robert Clabourn Hamilton, Asociaţia Accept/Inspectoratul General pentru Imigrări, Ministerul Afacerilor Interne [Trimitere preliminară — Cetățenia Uniunii — Articolul 21 TFUE — Dreptul cetățenilor Uniunii de liberă circulație și de ședere pe teritoriul statelor membre — Directiva 2004/38/CE — Articolul 3 — Beneficiari — Membri de familie ai cetățeanului Uniunii — Articolul 2 punctul 2 litera (a) — Noțiunea „soț” — Căsătorie între persoane de același sex — Articolul 7 — Drept de ședere pe o perioadă mai mare de trei luni — Drepturi fundamentale]
 ---documentbreak--- C2682018RO710120180605RO00087171Hotărârea Curții (Marea cameră) din 5 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea Constituţională a României – România) – Relu Adrian Coman, Robert Clabourn Hamilton, Asociaţia Accept/Inspectoratul General pentru Imigrări, Ministerul Afacerilor Interne
   (Cauza C-673/16) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Cetățenia Uniunii — Articolul 21 TFUE — Dreptul cetățenilor Uniunii de liberă circulație și de ședere pe teritoriul statelor membre — Directiva 2004/38/CE — Articolul 3 — Beneficiari — Membri de familie ai cetățeanului Uniunii — Articolul 2 punctul 2 litera (a) — Noțiunea „soț” — Căsătorie între persoane de același sex — Articolul 7 — Drept de ședere pe o perioadă mai mare de trei luni — Drepturi fundamentale]”2018/C 268/08Limba de procedură: româna
      Instanța de trimitere

   Curtea Constituţională a României

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Relu Adrian Coman, Robert Clabourn Hamilton, Asociaţia Accept

      Pârâți: Inspectoratul General pentru Imigrări, Ministerul Afacerilor Interne

      cu participarea: Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

      Dispozitivul

            1)

            Într-o situație în care un cetățean al Uniunii a făcut uz de libertatea sa de circulație deplasându-se și locuind efectiv, în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, într-un alt stat membru decât cel a cărui cetățenie o deține și a întemeiat sau a consolidat cu această ocazie o viață de familie cu un resortisant al unui stat terț, de același sex, de care este legat printr-o căsătorie legal încheiată în statul membru gazdă, articolul 21 alineatul (1) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că se opune ca autoritățile competente ale statului membru a cărui cetățenie o deține cetățeanul Uniunii să refuze acordarea unui drept de ședere pe teritoriul acestui stat membru resortisantului menționat, pentru motivul că dreptul statului membru menționat nu prevede căsătoria între persoane de același sex.

            2)

            Articolul 21 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, resortisantul unui stat terț, de același sex ca cetățeanul Uniunii, a cărui căsătorie cu acesta din urmă a fost încheiată într-un stat membru conform dreptului acestui stat, dispune de un drept de ședere pe o perioadă mai mare de trei luni pe teritoriul statului membru a cărui cetățenie o deține cetățeanul Uniunii. Acest drept de ședere derivat nu poate fi supus unor condiții mai stricte decât cele prevăzute la articolul 7 din Directiva 2004/38.

      (
         1
      )	JO C 104, 3.4.2017.


201807130242004412018/C 268/323172018CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180514262611Cauza C-317/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalia) la 14 mai 2018 – Cátia Correia Moreira/Município de Portimão
 ---documentbreak--- C2682018RO2610120180514RO0032261261Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalia) la 14 mai 2018 – Cátia Correia Moreira/Município de Portimão
   (Cauza C-317/18)2018/C 268/32Limba de procedură: portugheza
      Instanța de trimitere

   Tribunal Judicial da Comarca de Faro

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Cátia Correia Moreira

      Pârât: Município de Portimão

      Întrebările preliminare

            1)

            Având în vedere că noțiunea „lucrător” desemnează orice persoană care, în statul membru în cauză, este protejată în această calitate de legislația națională din domeniul muncii, o persoană care a încheiat cu cedenta un contract de muncă privind exercitarea unei funcții de încredere [„commissâo de serviço”] poate fi considerată „lucrător”, în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 (
                  1
               ), și poate beneficia, prin urmare, de protecția conferită de legislația respectivă?

            2)

            Legislația Uniunii Europene, în special Directiva 2001/23/CE, coroborată cu articolul 4 alineatul (2) din Tratatul Uniunii Europene, se opune unei legislații naționale care, inclusiv în cazul unui transfer care intră sub incidența directivei menționate, prevede că lucrătorii trebuie să facă obiectul unei proceduri publice de selecție și să intre într-un nou raport cu cesionarul, acesta din urmă fiind o municipalitate?

      (
         1
      )	Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială 05/vol. 6, p. 20).


title: Cauza C-677/16: Hotărârea Curții (Marea cameră) din 5 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social n° 33 de Madrid – Spania) – Lucía Montero Mateos/Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid (Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP — Clauza 4 — Principiul nediscriminării — Noțiunea „condiții de încadrare în muncă” — Caracterul comparabil al situațiilor — Justificare — Noțiunea „motive obiective” — Indemnizație în cazul rezilierii unui contract de muncă pe durată nedeterminată pentru un motiv obiectiv — Lipsa unei indemnizații la expirarea unui contract de muncă pe durată determinată de „interinidad”)

text:
201807130142004052018/C 268/096772016CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL201806058811Cauza C-677/16: Hotărârea Curții (Marea cameră) din 5 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social no 33 de Madrid – Spania) – Lucía Montero Mateos/Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid (Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP — Clauza 4 — Principiul nediscriminării — Noțiunea „condiții de încadrare în muncă” — Caracterul comparabil al situațiilor — Justificare — Noțiunea „motive obiective” — Indemnizație în cazul rezilierii unui contract de muncă pe durată nedeterminată pentru un motiv obiectiv — Lipsa unei indemnizații la expirarea unui contract de muncă pe durată determinată de „interinidad”)
 ---documentbreak--- C2682018RO810120180605RO00098181Hotărârea Curții (Marea cameră) din 5 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social no 33 de Madrid – Spania) – Lucía Montero Mateos/Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid
   (Cauza C-677/16) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP — Clauza 4 — Principiul nediscriminării — Noțiunea „condiții de încadrare în muncă” — Caracterul comparabil al situațiilor — Justificare — Noțiunea „motive obiective” — Indemnizație în cazul rezilierii unui contract de muncă pe durată nedeterminată pentru un motiv obiectiv — Lipsa unei indemnizații la expirarea unui contract de muncă pe durată determinată de „interinidad”)”2018/C 268/09Limba de procedură: spaniola
      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social no 33 de Madrid

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Lucía Montero Mateos

      Pârâtă: Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid

      Dispozitivul

   Clauza 4 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care nu prevede plata niciunei indemnizații lucrătorilor angajați în temeiul unor contracte de muncă pe durată determinată pentru a ocupa temporar un loc de muncă pe durata procedurii de recrutare sau de promovare în vederea ocupării definitive a respectivului post, cum este contractul de „interinidad” în discuție în litigiul principal, la expirarea termenului pentru care au fost încheiate aceste contracte, în condițiile în care lucrătorilor pe durată nedeterminată le este acordată o indemnizație la rezilierea contractului lor de muncă pentru un motiv obiectiv.
   (
         1
      )	JO C 86, 20.3.2017.


201807130322003482018/C 268/183632017CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180607141521Cauza C-363/17 P: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 7 iunie 2018 – Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA/Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, European Federation of Bottled Waters (EFBW), Caiba SA, Coca-Cola Enterprises Belgium (CCEB), Danone, Nestlé Waters Management & Technology, Pepsico International Ltd, Refresco Gerber BV (Recurs — Dumping — Importuri de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din India, din Tailanda și din Taiwan — Decizia de punere în aplicare 2013/226/UE — Decizie de a încheia procedura de reexaminare în temeiul expirării măsurilor fără a institui o taxă antidumping definitivă — Răspundere extracontractuală — Legătură de cauzalitate — Obligație de motivare)
 ---documentbreak--- C2682018RO1410120180607RO0018141152Hotărârea Curții (Camera a noua) din 7 iunie 2018 – Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA/Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, European Federation of Bottled Waters (EFBW), Caiba SA, Coca-Cola Enterprises Belgium (CCEB), Danone, Nestlé Waters Management & Technology, Pepsico International Ltd, Refresco Gerber BV
   (Cauza C-363/17 P) (
         1
      )
   „(Recurs — Dumping — Importuri de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din India, din Tailanda și din Taiwan — Decizia de punere în aplicare 2013/226/UE — Decizie de a încheia procedura de reexaminare în temeiul expirării măsurilor fără a institui o taxă antidumping definitivă — Răspundere extracontractuală — Legătură de cauzalitate — Obligație de motivare)”2018/C 268/18Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurente: Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA (reprezentanți: L. Ruessmann, avocat, J. Beck, solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, European Federation of Bottled Waters (EFBW), Caiba SA, Coca-Cola Enterprises Belgium (CCEB), Danone, Nestlé Waters Management & Technology, Pepsico International Ltd, Refresco Gerber BV

      Dispozitivul

            1)

            Respinge recursul.

            2)

            Obligă Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA și Novapet SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 283, 28.8.2017.


201807130272004202018/C 268/333192018CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180514272821Cauza C-319/18 P: Recurs introdus la 14 mai 2018 de Fred Olsen, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 15 martie 2018 în cauza T-108/16, Naviera Armas, S.A./Comisia Europeană
 ---documentbreak--- C2682018RO2710120180514RO0033271282Recurs introdus la 14 mai 2018 de Fred Olsen, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 15 martie 2018 în cauza T-108/16, Naviera Armas, S.A./Comisia Europeană
   (Cauza C-319/18 P)2018/C 268/33Limba de procedură: spaniola
      Părțile

      Recurentă: Fred Olsen, S.A. (reprezentanți: J. M. Rodríguez Cárcamo și A. M. Rodríguez Conde, avocați)

      Celelalte părți din procedură:

   Naviera Armas, S.A.
   Comisia Europeană

      Concluziile

   Fred Olsen, S.A. solicită Curții pronunțarea unei hotărâri prin care să dispună:

            —

            anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului din 15 martie 2018 pronunțate în cauza T-108/16, Naviera Armas, S.A./Comisia Europeană, susținută de Fred Olsen, S.A., EU:T:2018:145;

            —

            respingerea în totalitate a cererii formulate de Naviera Armas, S.A. prin care se solicită anularea Deciziei (2015) 8655 final a Comisiei din 8 decembrie 2015 privind ajutorul de stat SA.36628 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Spania – Fred Olsen și

            —

            obligarea părților care se opun recursului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Fred Olsen, S.A în aceeași cale de atac și obligarea Naviera Armas, S.A. la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Fred Olsen, S.A în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   1. Primul motiv de recurs

            1.

            Fred Olsen susține prin intermediul primului său motiv de recurs nemotivarea hotărârii atacate în ceea ce privește selectivitatea măsurii, în sensul impus de Hotărârea Comisia/Hansestadt Lübeck (C-524/14 P) (
                  1
               ).

            2.

            Dacă Tribunalul ar fi analizat selectivitatea măsurii conform criteriilor care rezultă din hotărârea menționată, ar fi trebuit să analizeze (i) cadrul general de referință în care se înscriu taxele pe care le plătește Fred Olsen pentru utilizarea infrastructurilor Puerto de las Nieves, adică sistemul de taxare aplicabil tuturor porturilor din Insulele Canare, astfel cum este reglementat în dreptul național, (ii) dacă situația lui Fred Olsen și cea a altor operatori care utilizează infrastructurile menționate, inclusiv Naviera Armas, sunt sau nu sunt comparabile în ceea ce privește măsura examinată și (iii) posibila existență a unei discriminări la plata taxelor menționate.

            3.

            Comisia a considerat, în decizia atacată, că faptul în sine că Fred Olsen este unicul utilizator al Puerto de las Nieves nu reprezintă ca atare un avantaj obținut prin intermediul unor fonduri de stat, întrucât Fred Olsen plătește cantitatea normală de taxe impuse tuturor operatorilor în cadrul regimului aplicabil tuturor porturilor Canare. Prin urmare, Comisia nu era obligată să efectueze o examinare a selectivității măsurii.

            4.

            Dimpotrivă, pentru a aprecia existența unei dificultăți în sensul articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul ar fi trebuit să efectueze examinarea menționată, care i-ar fi permis să aprecieze dacă taxele portuare plătite de Fred Olsen, în schimbul faptului că este unicul utilizator al infrastructurii portuare a Puerto de Las Nieves, i-au conferit vreun tip de avantaj.

            5.

            Dat fiind că motivarea hotărârii este vădit insuficientă cu privire la acest aspect, rezultă că nu este posibil să se aprecieze existența acestui presupus avantaj, prin urmare, hotărârea Tribunalului trebuie să fie anulată în totalitate.

      2. Al doilea motiv de recurs

            6.

            Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, Fred Olsen susține că decizia Comisiei, care nu a aplicat testul investitorului privat, era suficient motivată.

            7.

            Tribunalul a considerat insuficientă motivarea deciziei întrucât, în opinia sa, criteriul investitorului privat care acționează într-o economie de piață este cel pe care ar fi trebuit să îl utilizeze Comisia.

            8.

            Cu toate acestea, în afară de aspectul în sine că Fred Olsen este unicul utilizator al Puerto de las Nieves, nu există nici un indiciu în hotărârea Tribunalului cu privire la faptul că această situație i-ar conferi vreun avantaj referitor la plata taxelor pentru utilizarea infrastructurilor. Nu există în acest caz un acord sau o reducere cu privire la plata taxelor de către Fred Olsen și nici o situație de discriminare la plata taxelor față de alți operatori precum Naviera Armas.

            9.

            Prin urmare, rezultă că Hotărârea Freistaat Sachsen și Land Sajonia-Anhalt/Comisia (T-443/08 și T-455/08) (
                  2
               ), Hotărârea Ryanair/Comisia (T-196/04) (
                  3
               ) și Hotărârea Aéroports de Paris/Comisia (T-128/98) (
                  4
               ) nu sunt aplicabile în acest caz.

            10.

            Astfel, hotărârea Tribunalului trebuie anulată în totalitate, iar decizia Comisiei trebuie menținută în totalitate.

      (
         1
      )	Hotărârea din 21 decembrie 2016, Comisia/Hansestadt Lübeck, C-524/14 P, EU:C:2016:971.
   (
         2
      )	Hotărârea din 24 martie 2011, Freistaat Sachsen și Land Sajonia-Anhalt/Comisia, T-443/08 și T-455/08, EU:T:2011:117.
   (
         3
      )	Hotărârea din 17 decembrie 2008, Ryanair/Comisia, T-196/04, EU:T:2008:585.
   (
         4
      )	Hotărârea din 12 decembrie 2000, Aéroports de Paris/Comisia, T-128/98, EU:T:2000:290.


201807130622003712018/C 268/465902016TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180608373822Cauza T-590/16: Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2018 – Spychalski/Comisia („Funcţie publică — Recrutare — Anunţ de concurs — Concursul general EPSO/AD 177/10-ECO2013 — Evaluare a limbii principale — Decizie de a nu înscrie numele reclamantului pe lista de rezervă — Necompetenţă vădită — Acţiune vădit nefondată”)
 ---documentbreak--- C2682018RO3720120180608RO0046372382Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2018 – Spychalski/Comisia
   (Cauza T-590/16) (
         1
      )
   „(„Funcţie publică — Recrutare — Anunţ de concurs — Concursul general EPSO/AD 177/10-ECO2013 — Evaluare a limbii principale — Decizie de a nu înscrie numele reclamantului pe lista de rezervă — Necompetenţă vădită — Acţiune vădit nefondată”)”2018/C 268/46Limba de procedură: polona
      Părțile

      Reclamant: Michał Spychalski (Varșovia, Polonia) (reprezentant: A. Żołyniak, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE, având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului general EPSO/AD 177/10-ECO2013, organizat de Oficiul European pentru Selecția Personalului (EPSO), de a nu înscrie numele reclamantului pe lista de rezervă şi, pe de altă parte, obligarea autorităţii împuternicite să facă numiri să completeze lista de rezervă întocmită pe baza concursului general în cauză cu numele reclamantului, sub rezerva de a face să coincidă durata de validitate a adăugării cu cea a listei de rezervă

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acţiunea ca fiind în parte vădit nefondată şi în parte din cauza necompetenţei Tribunalului de a se pronunţa.

            2)

            Îl obligă pe domnul Michał Spychalski la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum şi a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (
         1
      )	JO C 383, 17.10.2016 (cauză înregistrată iniţial pe rolul Tribunalului Funcţiei Publice a Uniunii Europene sub numărul F-20/16 şi transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


201807130252004472018/C 268/1172017CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL201806079911Cauza C-7/17 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 7 iunie 2018 – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Comisia Europeană [Recurs — Clauze compromisorii — Convențiile Persona și Terregov încheiate în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2002-2006) — Costuri eligibile — Rambursarea sumelor plătite — Cerere reconvențională]
 ---documentbreak--- C2682018RO910120180607RO00119191Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 7 iunie 2018 – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Comisia Europeană
   (Cauza C-7/17 P) (
         1
      )
   „[Recurs — Clauze compromisorii — Convențiile Persona și Terregov încheiate în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2002-2006) — Costuri eligibile — Rambursarea sumelor plătite — Cerere reconvențională]”2018/C 268/11Limba de procedură: greaca
      Părțile

      Recurentă: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (reprezentant: S. Paliou, dikigoros)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și A. Kyratsou, agenți)

      Dispozitivul

            1)

            Respinge recursul.

            2)

            Obligă ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 63, 27.2.2017.


201807130602004402018/C 268/553542018TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180606454622Cauza T-354/18: Acțiune introdusă la 6 iunie 2018 – KID-Systeme/EUIPO – Sky (SKYFi)
 ---documentbreak--- C2682018RO4520120180606RO0055452462Acțiune introdusă la 6 iunie 2018 – KID-Systeme/EUIPO – Sky (SKYFi)
   (Cauza T-354/18)2018/C 268/55Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
      Părțile

      Reclamantă: KID-Systeme GmbH (Buxtehude, Germania) (reprezentanți: R. Kunze, G. Würtenberger și T. Wittmann, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sky plc (Isleworth, Regatul Unit)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

      Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SKYFi – cererea de înregistrare nr. 12 189 502

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 martie 2018 în cauza R 106/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (1) și a articolelor 46, 47, 67, 70, 71, 94 și 95 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European;

            —

            încălcarea articolului 2 alineatul (2), a articolului 7 alineatul (2), a articolului 8 alineatele (2) și (9) și a articolelor 27 și 71 din Regulamentul delegat (UE) 2018/625.


201807130072003732018/C 268/12322017CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL2018060691022Cauza C-32/17 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 6 iunie 2018 – Apcoa Parking Holdings GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) [„Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcilor figurative și verbale PARKWAY — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 7 alineatul (1) litera (c)”]
 ---documentbreak--- C2682018RO920120180606RO001292102Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 6 iunie 2018 – Apcoa Parking Holdings GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
   (Cauza C-32/17 P) (
         1
      )
   „[„Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcilor figurative și verbale PARKWAY — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 7 alineatul (1) litera (c)”]”2018/C 268/12Limba de procedură: germana
      Părțile

      Recurentă: Apcoa Parking Holdings GmbH (reprezentant: A. Lohmann, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: A. Söder, agent)

      Dispozitivul

            1)

            Respinge recursul.

            2)

            Obligă Apcoa Parking Holdings GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 151, 15.05.2017.


201807130732004372018/C 268/563562018TC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20180607464721Cauza T-356/18: Acțiune introdusă la 7 iunie 2018 – Volvo Trademark/EUIPO – Paalupaikka (V V-wheels)
 ---documentbreak--- C2682018RO4610120180607RO0056461472Acțiune introdusă la 7 iunie 2018 – Volvo Trademark/EUIPO – Paalupaikka (V V-wheels)
   (Cauza T-356/18)2018/C 268/56Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Volvo Trademark Holding AB (Göteborg, Suedia) (reprezentanți: T. Dolde, avocat, și M. Hawkins, solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Paalupaikka Oy (Iisalmi, Finlanda)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative V V-WHEELS – cererea de înregistrare nr. 14 439 053

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 2 martie 2018 în cauza R 1852/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața diviziei de opoziție și a Camerei a patra de recurs a EUIPO.

      Motivele invocate

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

            —

            încălcarea articolului 72 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

            —

            încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


201807130402004032018/C 268/207142017CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL20171220151512Cauza C-714/17 P: Recurs introdus la 20 decembrie 2017 de Kevin Karp împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 23 octombrie 2017 în cauza T-833/16, Karp/Parlamentul
 ---documentbreak--- C2682018RO1520120171220RO0020152151Recurs introdus la 20 decembrie 2017 de Kevin Karp împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 23 octombrie 2017 în cauza T-833/16, Karp/Parlamentul
   (Cauza C-714/17 P)2018/C 268/20Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurent: Kevin Karp (reprezentanți: N. Lambers, R. Ben Ammar, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European
   Prin Ordonanța 19 iunie 2018, Curtea de Justiție (Camera a noua) a declarat recursul inadmisibil.