title: Cauze conexate C-402/05 P și C-415/05 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 septembrie 2008 — Yassin Abdullah Kadi, Al Barakaat International Foundation/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Comunităților Europene, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Politica externă și de securitate comună (PESC) — Măsuri restrictive împotriva persoanelor sau entităților care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al Qaida și cu talibanii — Națiunile Unite — Consiliul de Securitate — Rezoluții adoptate în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite — Punere în aplicare în Comunitate — Poziția comună 2002/402/PESC — Regulamentul (CE) nr. 881/2002 — Măsuri care vizează persoane și entități incluse într o listă stabilită de un organ al Națiunilor Unite — Înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Comitetul Consiliului de Securitate instituit prin alineatul 6 din Rezoluția 1267 (1999) a Consiliului de Securitate (Comitetul pentru sancțiuni) — Includerea acestor persoane și entități în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 — Acțiune în anulare — Competența Comunității — Temei juridic compus din articolele 60 CE, 301 CE și 308 CE — Drepturi fundamentale — Dreptul la respectarea proprietății, dreptul de a fi ascultat și dreptul la un control jurisdicțional efectiv)

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 septembrie 2008 — Yassin Abdullah Kadi, Al Barakaat International Foundation/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Comunităților Europene, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauze conexate C-402/05 P și C-415/05 P) (1)

   (Politica externă și de securitate comună (PESC) - Măsuri restrictive împotriva persoanelor sau entităților care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al Qaida și cu talibanii - Națiunile Unite - Consiliul de Securitate - Rezoluții adoptate în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite - Punere în aplicare în Comunitate - Poziția comună 2002/402/PESC - Regulamentul (CE) nr. 881/2002 - Măsuri care vizează persoane și entități incluse într o listă stabilită de un organ al Națiunilor Unite - Înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Comitetul Consiliului de Securitate instituit prin alineatul 6 din Rezoluția 1267 (1999) a Consiliului de Securitate (Comitetul pentru sancțiuni) - Includerea acestor persoane și entități în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 - Acțiune în anulare - Competența Comunității - Temei juridic compus din articolele 60 CE, 301 CE și 308 CE - Drepturi fundamentale - Dreptul la respectarea proprietății, dreptul de a fi ascultat și dreptul la un control jurisdicțional efectiv)
   (2008/C 285/03)
   Limbile de procedură: engleza și suedeza
   Părțile

      Recurenți: Yassin Abdullah Kadi (reprezentanți: I. Brownlie, D. Anderson QC, P. Saini, Barrister, G. Martin, Solicitor), Al Barakaat International Foundation (reprezentanți: L. Silbersky și T. Olsson, advokater)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop, E. Finnegan și E. Karlsson, agenți), Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Brown, J. Enegren și P.J. Kuijper, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: R. Caudwell, E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, agenți și C. Greenwood QC, A. Dashwood, Barrister)

      Interveniente în susținerea Consiliului Uniunii Europene: Regatul Spaniei (reprezentant: J. Rodríguez Cárcamo, agent), Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, E. Belliard și S. Gasri, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: H. G. Sevenster și M. de Mol, agenți)

      Intervenientă în susținerea Comisiei Comunităților Europene: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, E. Belliard și S. Gasri, agenți)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (Camera a doua extinsă) din 21 septembrie 2005, Kadi/Consiliul și Comisia (T 315/01) prin care Tribunalul a decis a) că nu este necesar să se pronunțe asupra cererii reclamantului de anulare a Regulamentului (CE) nr. 2062/2001 al Comisiei din 19 octombrie 2001 de modificare, pentru a treia oară, a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului privind interzicerea exportului anumitor mărfuri și anumitor servicii în Afganistan, care consolidează interdicția zborurilor și extinde înghețarea fondurilor și a altor resurse financiare decise împotriva talibanilor din Afganistan, și privind abrogarea Regulamentului nr. 337/2000 (JO L 277, p. 25), în măsura în care prin acesta reclamantul numele reclamantului se introduce în lista persoanelor, entităților și organismelor vizate de înghețarea fondurilor impusă prin regulamentul menționat mai sus, și b) respingerea ca neîntemeiată a cererii reclamantului de anulare a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului din 27 mai 2002 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 (JO L 139, p. 9, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 189), în măsura în care aceste acte îl privesc.
   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (Camera a doua extinsă) din 21 septembrie 2005, Yusuf și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia (T-306/01), prin care Tribunalul a respins acțiunea care avea ca obiect anularea Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului din 27 mai 2002 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârile Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 21 septembrie 2005, Kadi/Consiliul și Comisia (T-315/01) și Yusuf și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia (T-306/01).

               2)

               Anulează Regulamentul (CE) nr. 881/2002 al Consiliului din 27 mai 2002 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului de interzicere a exportului anumitor mărfuri și servicii către Afganistan, de întărire a interdicției de zbor și de extindere a înghețării fondurilor și a altor resurse financiare în ceea ce îi privește pe talibanii din Afganistan, în măsura în care acesta îl privește pe domnul Kadi și Al Barakaat International Foundation.

               3)

               Menține efectele Regulamentului nr. 881/2002, în măsura în care acesta îl privește pe domnul Kadi și Al Barakaat International Foundation, pentru o perioadă care nu poate depăși trei luni de la data pronunțării prezentei hotărâri.

               4)

               Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene suportă fiecare, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, câte o jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de domnul Kadi și de Al Barakaat International Foundation atât în primă instanță, cât și în cadrul prezentelor recursuri.

               5)

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate atât în primă instanță, cât și în cadrul prezentelor recursuri.

               6)

               Regatul Spaniei, Republica Franceză și Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 36, 11.2.2006.

      JO C 48, 25.2.2006.


title: Cauza T-306/14: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2014 – Polymer-Chemie/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/55

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2014 – Polymer-Chemie/Comisia
   (Cauza T-306/14)
   2014/C 223/57
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Polymer-Chemie GmbH (Sobernheim, Germania) (reprezentanți: D. Greinacher, J. Martin și B. Scholtka, Rechtsanwälte)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolului 263 primul paragraf TFUE, a Deciziei din 18 decembrie 2013 a Comisiei [Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)] (JO 2014, C 37, p. 73, 7.02.2014) de inițiere împotriva Republicii Federale Germania a unei proceduri oficiale de investigare în ceea ce privește sprijinul pentru producția de energie electrică din surse regenerabile și din gaze de mină potrivit Legii germane revizuite privind energia din surse regenerabile (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, denumită în continuare „EEG”) și limitarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile (denumită în continuare „suprataxa EEG”) pentru întreprinderile mari consumatoare de energie, în măsura în care Comisia a calificat schema de compensare specială prevăzută la articolele 40 și 41 din EEG drept ajutor de stat în sensul articolului 107 TFUE;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, potrivit articolului 87 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 TFUE
               Potrivit reclamantei, Comisia a calificat în mod eronat drept ajutor de stat sprijinul pentru producția de energie electrică din surse regenerabile prin intermediul sistemului de suprataxare și schema de compensare specială având ca obiect limitarea suprataxei EEG și, prin urmare, nu ar fi trebuit să inițieze procedura oficială de investigare.

                           —

                           Reclamanta arată în acest context că, în cadrul evaluării preliminare a aspectului dacă schema de compensare specială constituie ajutor, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere, deoarece, ca excepție de la principiul suprataxei EEG, schema de compensare specială nu ar oferi niciun avantaj de care întreprinderile mari consumatoare de energie, nu ar fi beneficiat în condiții normale de piață.

                           —

                           Reclamanta susține în continuare că nu ar fi afectată nicio resursă statală. Dat fiind că veniturile provenite din suprataxa EEG nu constituie resurse statale, nici schema excepțională prevăzută pentru întreprinderile mari consumatoare de energie nu ar afecta resurse statale.

                           —

                           Reclamanta arată de asemenea că schema de compensare specială nu denaturează nici concurența. Acesta doar stabilește condițiile de concurență care ar exista fără suprataxa EEG.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului încrederii legitime
               Reclamanta susține deopotrivă că, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia ar fi încălcat și principiul încrederii legitime. Reglementarea germană de sprijinire a energiei din surse regenerabile ar fi făcut deja obiectul unei investigații aprofundate în conformitate cu legislația privind ajutoarele de stat. În urma acestei investigații, Comisia ar fi concluzionat în 2002 că respectiva reglementare nu implica un transfer de resurse statale. Dat fiind că EEG din 2012 nu conține, din acest punct de vedere, nicio modificare substanțială în raport cu situația juridică anterioară, operatorii economici în cauză nu ar trebui să se aștepte la o nouă investigație, ci la menținerea reglementării existente.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe un abuz de putere
               În sfârșit, reclamanta consideră că Comisia a abuzat de puterea de apreciere care îi este conferită de articolele 107 TFUE și 108 TFUE. Prin inițierea procedurii de investigare Comisia ar urmări în principal obiectivul fundamental de armonizare a ajutorului pentru producerea de energie electrică din surse regenerabile. Acest obiectiv fundamental ar figura deopotrivă în noul proiect de Linii directoare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și pentru energie, în care Comisia ar stabili pentru prima oară norme detaliate pentru sprijinirea energiei electrice din surse regenerabile. Or, pentru a realiza o armonizare, Comisia ar trebui să urmeze procedura prevăzută în acest scop la articolele 116 TFUE și 117 TFUE.


title: Cauza C-129/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Germania) la 8 martie 2012 — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Germania) la 8 martie 2012 — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg
   (Cauza C-129/12)
   2012/C 174/23
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Magdeburger Mühlenwerke GmbH

      Pârât: Finanzamt Magdeburg

      Întrebările preliminare

   Decizia a Comisiei din 20 mai 1998 [C(1998) 1712] (1) a acordat legiuitorului german o putere discreționară pentru formularea articolului 2 a doua teză punctul 4 din Investitionszulagengesetz ([Legea privind primele de investiții], denumită în continuare „InvZulG 1996”), astfel cum a fost modificată prin Steuerentlastungsgesetzes 1999 [Legea din 1999 privind derogările fiscale] din 19 decembrie 1998, în conformitate cu care această putere discreționară acoperă o schemă de ajutor care favorizează investițiile vizate în privința cărora decizia de a investi cu caracter obligatoriu a fost luată înainte de expirarea termenului de transpunere a deciziei comisiei, respectiv anterior publicării în Bundessteuerblatt ([Monitorul Ministerului de Finanțe], denumit în continuare „BStBl”) a măsurilor preconizate, însă furnizarea bunurilor de capital, precum și stabilirea și acordarea primelor au loc ulterior?

      (1)  Decizia 1999/183/CE a Comisiei din 20 mai 1998 privind ajutoarele de stat în sectorul transformării și comercializării produselor agricole care ar putea fi acordate în Germania pe baza schemelor de ajutor existente cu finalitate regională (JO L 60, p. 61).


title: Cauza C-471/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Wien (Austria) la 15 octombrie 2014 – Seattle Genetics Inc.

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Wien (Austria) la 15 octombrie 2014 – Seattle Genetics Inc.
   (Cauza C-471/14)
   (2014/C 462/26)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Wien

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Seattle Genetics Inc.

      Pârât: Österreichisches Patentamt

      Întrebările preliminare

               1)

               Data primei autorizații de introducere pe piață în Comunitate în sensul articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente se stabilește potrivit dreptului comunitar sau această dispoziție face trimitere la data la care autorizația intră în vigoare în statul membru în cauză?

               2)

               În situația în care răspunsul Curții de Justiție a Uniunii Europene este în sensul că data vizată la prima întrebare este stabilită de dreptul comunitar, care dată trebuie luată în considerare, cea a autorizării sau cea a comunicării?

      (1)  JO L 152, p. 1.


title: Cauza C-37/13 P: Recurs introdus la 24 ianuarie 2013 de Nexans Franța SAS, Nexans SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 14 noiembrie 2012 în cauza T-135/09: Nexans Franța SAS, Nexans SA/Comisia Europeană

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/10

         Recurs introdus la 24 ianuarie 2013 de Nexans Franța SAS, Nexans SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 14 noiembrie 2012 în cauza T-135/09: Nexans Franța SAS, Nexans SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-37/13 P)
   2013/C 101/22
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Nexans Franța SAS, Nexans SA (reprezentant: M. Powell, Solicitor, J.-P. Tran-Thiet, avocat, G. Forwood, Barrister, A. Rogers, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate în măsura în care a respins al doilea aspect al primului motiv al reclamantelor în sensul că aria geografică vizată în decizia adoptată în urma investigației este exagerat de extinsă și nu este suficient de precisă;

               —

               în temeiul informațiilor aflate la dispoziția sa, anularea deciziei adoptate în urma investigației întrucât aria sa geografică este exagerat de extinsă și nu este suficient de justificată și de precisă, sau, alternativ, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare în conformitate cu decizia Curții privind aspectele de drept;

               —

               anularea hotărârii atacate în măsura în care obligă Nexans să suporte propriile cheltuieli de judecată și să plătească jumătate din costurile efectuate de Comisie în procedura în fața Tribunalului și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Nexans în cadrul procedurii în fața Tribunalului, în suma pe care o apreciază Curtea,

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de Nexans în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a respins cererea lor de anulare a deciziei adoptate în urma investigației întrucât nu era suficient de precisă, era exagerat de extinsă geografic și se aplica oricăror înțelegeri suspectate și/sau oricăror practici concertate care „au probabil o întindere globală”. Recurentele susțin de asemenea că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când le-a obligat la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-626/13 P: Recurs introdus la 29 noiembrie 2013 de Villeroy & Boch Austria GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauzele T-373/10, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, Villeroy & Boch Austria GmbH și alții/Comisia Europeană

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/12

         Recurs introdus la 29 noiembrie 2013 de Villeroy & Boch Austria GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauzele T-373/10, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, Villeroy & Boch Austria GmbH și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-626/13 P)
   2014/C 39/18
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Villeroy & Boch Austria GmbH (reprezentanți: A Reidlinger și J. Weichbrodt, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013, în cauzele conexate T-373/10, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, în măsura în care respinge acțiunea și în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în parte a articolului 1 din Decizia C(2010) 4185 final a pârâtei din 23 iunie 2010, în versiunea care rezultă din hotărârea atacată, în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea corespunzătoare a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin articolul 2 din decizia din 23 iunie 2013;

               —

               cu titlul mai subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin intermediul primului motiv invocat, recurenta susține că aprecierile Tribunalului cu privire la pretinsa încălcare din Austria sunt viciate de o eroare de drept. Potrivit acesteia, hotărârea Tribunalului se întemeiază pe constatări și considerente care nu au făcut obiectul deciziei atacate a Comisiei sau al criticilor. În același timp, au fost omise sau au fost tratate incorect de către Tribunal susținerile sale relevante.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv invocat, recurenta reproșează Tribunalului faptul că a calificat din punct de vedere juridic mai multe practici ca fiind o încălcare unică, complexă și continuă (single complex and continuous infringement), în condițiile în care aceste practici erau independente în drept și în fapt și o astfel de calificare nu se justifica în lipsa complementarității practicilor examinate împreună. În opinia recurentei, prin acest procedeu reținut de Tribunalul, noțiunea de încălcare unică, complexă și continuă încalcă principiul procesului echitabil.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroarea de drept efectuând un control restrâns (light review) și nu și-a exercitat în mod suficient atribuțiile de control, încălcând astfel principiul protecției jurisdicționale consacrat în dreptul Uniunii.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta susține că amenda confirmată de Tribunal este în orice caz disproporționată. Având în vedere că Tribunalul a infirmat anumite constatări de fapt reținute în sarcina sa și că alte elemente urmează a fi anulate din cauza unei motivări insuficiente în drept, nu este proporționată și nici admisibilă menținerea sancțiunii legale maxime aplicate de Tribunal, în cuantum de 10 % din cifra de afaceri a grupului. Deoarece majoritatea constatărilor de fapt pentru motivarea încălcării nu sunt justificate, nu se poate considera, date fiind lipsa flagrantă de probe și a unei legături de cauzalitate, precum și caracterul neimputabil al practicilor, că s-a comis o încălcare unică, complexă și continuă timp de 10 ani, în șase țări și pentru trei grupe de produse. Dacă se poate considera, eventual, că s-au comis încălcări punctuale la nivel local, astfel de încălcări nu justifică cuantumul sancțiunii aplicate. În situația de fapt nu se pune problema unui caz grav sau foarte grav, fapt pe care Tribunalul nu l-a avut în vedere, încălcând astfel în mod grav criteriile de apreciere care trebuiau interpretate.


title: Cauza C-1/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 2 ianuarie 2013 — Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA/Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 2 ianuarie 2013 — Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA/Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport
   (Cauza C-1/13)
   2013/C 63/22
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Recurente: Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA

      Intimate: Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport

      Întrebarea preliminară

   Articolul 27 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie interpretat în sensul că competența instanței sesizate în primul rând este stabilită în cazul în care nicio parte nu a invocat necompetența instanței respective sau această instanță s-a declarat competentă printr-o decizie devenită irevocabilă din orice motiv, în special epuizarea căilor de atac?

      (1)  JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74.


20150731047617032015/C 270/513502015TC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150630414111Cauza T-350/15: Acțiune introdusă la 30 iunie 2015 – Perry Ellis International Group/OAPI – CG (P)
 ---documentbreak--- C2702015RO4110120150630RO0051411411Acțiune introdusă la 30 iunie 2015 – Perry Ellis International Group/OAPI – CG (P)
   (Cauza T-350/15)2015/C 270/51Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Perry Ellis International Group Holdings Limited (Nassau, Bahamas) (reprezentanți: O. Günzel și V. Ahmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: CG verwaltungsgesellschaft mbH (Gevelsberg, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară în alb şi negru care cuprinde elementul verbal „P” – cererea de înregistrare nr. 10 889 723

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 28 aprilie 2015 în cauza R 2441/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate,

            —

            obligarea OAPI şi a celeilalte părţi din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauzele conexate C-334/06-C-336/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 iunie 2008 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Verwaltungsgericht Chemnitz — Germania) — Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06)/Landkreis Mittweida și Steffen Schubert (C-335/06)/Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis (Directiva 91/439/CEE — Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere — Retragerea permisului într-un stat membru pentru uz de stupefiante sau de alcool — Nou permis emis în alt stat membru — Refuzul recunoașterii dreptului de a conduce în primul stat membru — Domiciliu neconform cu Directiva 91/439/CEE)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 iunie 2008 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Verwaltungsgericht Chemnitz — Germania) — Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06)/Landkreis Mittweida și Steffen Schubert (C-335/06)/Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
   (Cauzele conexate C-334/06-C-336/06) (1)

   (Directiva 91/439/CEE - Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere - Retragerea permisului într-un stat membru pentru uz de stupefiante sau de alcool - Nou permis emis în alt stat membru - Refuzul recunoașterii dreptului de a conduce în primul stat membru - Domiciliu neconform cu Directiva 91/439/CEE)
   (2008/C 209/08)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgericht Chemnitz (Germania)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06), Steffen Schubert (C-335/06)

      Pârâți: Landkreis Mittweida, Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgericht Chemnitz — Interpretarea articolului 1 alineatul (2) și a articolului 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, p. 1, Ediție specială, 7/vol. 2, p. 62) — Refuzul recunoașterii valabilității unui permis de conducere emis de un alt stat membru după expirarea perioadei de interdicție posesorului care a făcut obiectul unei măsuri de retragere a permisului național pentru conducere în stare de ebrietate întrucât acesta nu a putut prezenta un aviz medico-psihologic necesar în vederea obținerii unui nou permis în statul în care își are domiciliul — Abuz de drept
   Dispozitivul
   Articolul 1 alineatul (2), articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, trebuie interpretate în sensul că se opun ca un stat membru, în împrejurări precum cele din cauzele principale, să refuze recunoașterea pe teritoriul său a dreptului de a conduce care rezultă dintr-un permis de conducere emis ulterior de un alt stat membru în afara oricărei perioade de interdicție de a solicita un nou permis impuse persoanei vizate și, în consecință, să refuze recunoașterea valabilității acestui permis atât timp cât posesorul său nu s-a conformat condițiilor impuse în primul stat membru pentru emiterea unui nou permis ca urmare a retragerii unui permis anterior, condiții care includ examenul de aptitudine pentru conducere care atestă că motivele care au justificat retragerea menționată nu mai există.
   În aceleași împrejurări, dispozițiile menționate nu se opun ca un stat membru să refuze recunoașterea pe teritoriul său a dreptului de a conduce care rezultă dintr-un permis de conducere emis ulterior de un alt stat membru în cazul în care se stabilește pe baza unor mențiuni din acesta sau a altor informații incontestabile care provin de la statul membru care a emis permisul că, la momentul la care acesta a fost emis, posesorul său, care a făcut obiectul unei măsuri de retragere a unui permis anterior pe teritoriul primului stat membru, nu avea domiciliul stabil pe teritoriul statului membru care a emis permisul.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza C-301/10: Acțiune introdusă la 16 iunie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/21

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-301/10)
   ()
   2010/C 246/36
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán, A.-A. Gilly, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin neasigurarea instituirii unor sisteme de colectare corespunzătoare, conform articolului 3 alineatele (1) și (2) și anexei I punctul A la Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (1), în Whitburn, și a sistemelor de colectare din Beckton și Crossness din Londra, și prin neasigurarea unei tratări corespunzătoare a apelor reziduale din stațiile de tratare a apelor reziduale din Beckton, Crossness și Mogden din Londra conform articolului 4 alineatul (1), articolului 4 alineatul (3), articolului 10 și anexei I punctul B la directivă, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestor dispoziții;

               —

               obligarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Conform articolului 3 alineatele (1) și (2) și anexei I punctul A la Directiva 91/271/CEE a Consiliului, Regatul Unit trebuie să asigure că toate aglomerările al căror echivalent-locuitor este mai mare de 15 000 sunt echipate cu sisteme de colectare până la 31 decembrie 2000 și că sistemele de colectare respective îndeplinesc cerințele din anexa I punctul A. la directivă. Conform articolului 4 alineatele (1) și (3) și anexei I punctul B la directiva menționată, Regatul Unit trebuie de asemenea să asigure că apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, fac obiectul unei tratări secundare sau echivalente pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu un echivalent-locuitor mai mare de 15 000 până la 31 decembrie 2000 și că respectivele evacuări din stațiile de epurare a apelor urbane reziduale respectă standardele impuse pentru evacuările provenind de la stațiile de epurare a apelor urbane reziduale în apele receptoare
   Întrucât Regatul Unit exploatează un sistem combinat de colectare atât pentru apele urbane reziduale cât și pentru apele de scurgere din zona Londrei, sistemul menționat trebuie conceput să asigure că apele colectate sunt reținute și dirijate spre tratare în conformitate cu cerințele prevăzute de directivă. Regatul Unit nu a asigurat conceperea și construirea unor sisteme de colectare de natură să colecteze toate apele urbane reziduale provenite de la aglomerările pe care le deservesc și să le dirijeze spre tratare. Capacitatea sistemului de colectare trebuie să fie în măsură să ia în considerare condițiile climatice naturale și variațiile sezoniere. Prin nefurnizarea unor sisteme de colectare și a unor instalații de tratare corespunzătoare în Londra și în Whitburn și prin autorizarea deversării în mediu fără tratare a unor cantități excesive de ape reziduale netratate, Regatul Unit a încălcat cerințele directivei.

      (1)  JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43.


title: Cauza C-132/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Competența Curții — Statutul școlilor europene — Acordul de sediu din 1962 — Convențiile din 1957 și din 1994 — Clauză compromisorie — Articolul 10 CE — Finanțarea școlilor europene — Cheltuieli privind mobilierul și materialul didactic)

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-132/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Competența Curții - Statutul școlilor europene - Acordul de sediu din 1962 - Convențiile din 1957 și din 1994 - Clauză compromisorie - Articolul 10 CE - Finanțarea școlilor europene - Cheltuieli privind mobilierul și materialul didactic)
   2010/C 317/15
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-P. Keppenne și B. Eggers, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentant: J.-C. Halleux, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 1 alineatul (3) din Acordul semnat la 12 octombrie 1962 între Secretariatul General al Școlilor Europene și Regatul Belgiei (denumit în continuare „Acordul de sediu”) și a articolului 10 CE — Refuzul autorităților belgiene de a plăti cheltuielile privind mobilierul și materialul didactic al școlilor europene — Justificări care rezultă din sistemul juridic intern — Lipsa oricăror acte sau declarații ulterioare ale părților, în sensul articolului 31 alineatul 3 literele a) și b) din Convenția de la Viena privind dreptul tratatelor, care să repună în discuție Acordul de sediu

      Dispozitivul

               1.

               Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu este competentă să se pronunțe cu privire la acțiunea Comisiei Europene, formulată în temeiul articolului 226 CE, prin care se susține că Regatul Belgiei nu și ar fi îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Acordului de sediu încheiat la 12 octombrie 1962 între Consiliul superior al școlilor europene și Guvernul Regatului Belgiei, coroborat cu articolul 10 CE.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza T-162/14: Acțiune introdusă la 28 februarie – Canadian Solar Emea şi alţii/Consiliul

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/58

         Acțiune introdusă la 28 februarie – Canadian Solar Emea şi alţii/Consiliul
   (Cauza T-162/14)
   2014/C 135/77
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Canadian Solar Emea GmbH (München, Germania), Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, China), Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, China), Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, China) şi Csi Solar Power (China), Inc. (Suzhou) (reprezentanţi: A. Willems, S. De Knop şi J. Charles, avocaţi)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității acțiunii;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1238/2013 al Consiliului de instituire a unei taxe antidumping definitive pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO L 325, p. 1), în măsura în care se aplică reclamantelor;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că prin instituirea de măsuri antidumping pentru modulele fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și pentru componentele lor cheie expediate din Republica Populară Chineză, în timp ce avizul de deschidere a procedurii menționa doar modulele fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie originare din Republica Populară Chineză, instituțiile au încălcat articolul 5 alineatul (10) și articolul 5 alineatul (11) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului (1).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că prin instituirea de măsuri antidumping pentru modulele fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie care nu au făcut obiectul unei anchete antidumping, instituțiile au încălcat articolele 1 și 17 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că prin aplicarea unei metodologii corespunzătoare unei economii planificate pentru a calcula marja de dumping a produselor provenind din țări cu economie de piață, instituțiile au încălcat articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că prin efectuarea unei singure anchete pentru două produse distincte (și anume modulele fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și celulele), instituțiile au încălcat articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că prin omisiunea de a examina cererile reclamantelor privind recunoașterea statutului de societate care funcționează în condițiile unei economii de piață, instituțiile au încălcat articolul 2 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că prin omisiunea de a evalua separat prejudiciul cauzat industriei Uniunii atât de importurile care fac obiectul unui dumping și de alți factori cunoscuți, cât și, în consecință, prin impunerea unui nivel al taxei care depășește ceea ce este necesar pentru a înlătura prejudiciul cauzat industriei Uniunii de importurile care fac obiectul unui dumping, instituțiile au încălcat articolul 3 și articolul 9 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51).


20150731057617082015/C 270/362102015TC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150424283032Cauza T-210/15: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2015 – Deutsche Telekom/Comisia
 ---documentbreak--- C2702015RO2820120150424RO0036282303Acțiune introdusă la 24 aprilie 2015 – Deutsche Telekom/Comisia
   (Cauza T-210/15)2015/C 270/36Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Telekom AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: A. Rosenfeld și O. Corzilius, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei Comisiei Europene din 17 februarie 2015 privind cererea reclamantei de acces la documente formulată în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 – GESTDEM 2014/4555;

            —

            obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Documentele care fac obiectul cererii de acces privesc o procedură în temeiul articolului 102 TFUE referitoare la un abuz de poziție dominantă.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

            1.

            Primul motiv: încălcarea articolului 4 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (
                  1
               ), precum și a obligației de motivare

                     —

                     Prin intermediul acestui motiv, reclamanta susține că, în mod neîntemeiat, Comisia nu a examinat norma de excepție privind protecția procedurilor decizionale și condițiile restrictive ale acesteia, deși această dispoziție reglementează în mod expres, în situații precum cea din prezenta cauză, divulgarea, după finalizarea procedurii, a documentelor care fac obiectul cererii de acces. În plus, Comisia nu a motivat această decizie.

            2.

            Al doilea motiv: încălcarea articolului 4 alineatul (2) prima și a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 din cauza neaplicării normelor de excepție

                     —

                     Reclamanta susține că, pe baza unei prezumții generale, a admis în mod neîntemeiat aplicabilitatea normelor de excepție care protejează interesele comerciale ale terților și obiectivele activităților de inspecție în cazul documentelor unei proceduri finalizate. Astfel, Comisia a încălcat obligația de examinare concretă și individuală a documentelor care fac obiectul cererii de acces. În plus, Comisia nu a demonstrat că s-a adus o atingere efectivă intereselor protejate.

            3.

            Al treilea motiv: încălcarea articolului 4 alineatul (2) ultimul paragraf din Regulamentul nr. 1049/2001 din cauza existenței unui interes public superior pentru divulgarea informațiilor

                     —

                     În cadrul acestui motiv, reclamanta susține că există un interes public superior pentru divulgarea documentelor care fac obiectul cererii de acces. Acest interes public superior privește promovarea bunelor practici administrative, aplicarea măsurilor de conformare, examinarea eventualelor cereri de despăgubire, precum și controlul jurisdicțional asupra actului administrativ. În opinia reclamantei, în lipsa accesului la documentele solicitate nu are posibilitatea de a supune controlului actul Comisiei care o privește.

            4.

            Al patrulea motiv: încălcarea articolului 4 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1049/2001 din cauza omisiunii de consultare a terților

                     —

                     Prin intermediul acestui motiv, reclamanta susține că, în mod eronat în drept, nu a recurs la consultarea terților în privința documentelor care o privesc.

            5.

            Al cincilea motiv: încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001 din cauza neacordării accesului parțial la documente

                     —

                     În cadrul acestui motiv, reclamanta critică decizia Comisiei prin care, în mod neîntemeiat, i-a refuzat accesul parțial la documente.

            6.

            Al șaselea motiv: încălcarea dreptului primar din cauza încălcării dreptului fundamental de acces la documente în temeiul articolului 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și al principiului transparenței, prevăzut la articolul 15 TFUE

                     —

                     Reclamanta susține că dreptul de acces la documentele solicitate rezultă în mod direct (cu titlu subsidiar) din dreptul primar și că se impune acordarea acestuia. Refuzul total al accesului reprezintă, potrivit articolului 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene o atingere disproporționată a dreptului fundamental de acces la documente. Interpretarea Regulamentului nr. 1049/2001 trebuia efectuată în lumina importanței acestui drept fundamental și a principiului transparenței consacrat la articolul 15 alineatul (3) TFUE

            7.

            Al șaptelea motiv: încălcarea articolului 8 din Regulamentul nr. 1049/2001 din cauza nerespectării regimului termenelor

                     —

                     În cadrul acestui motiv, reclamanta invocă încălcarea de către Comisie a regimului obligatoriu al termenelor, în sensul că cererea de confirmare nu a fost soluționată în termenele prevăzute, iar termenele au fost prelungite de mai multe ori în mod neîntemeiat.

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-56/13: Ordonanța Tribunalului din 8 iulie 2013 — ClientEarth și Stichting BirdLife Europe/Comisia ( „Acces la documentele instituțiilor — Document deținut de Comisie privind politica Uniunii Europene în materie de energie — Respingerea implicită a cererii de acces — Decizie explicită adoptată după introducerea acțiunii — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               12.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/6

         Ordonanța Tribunalului din 8 iulie 2013 — ClientEarth și Stichting BirdLife Europe/Comisia
   (Cauza T-56/13) (1)

   (Acces la documentele instituțiilor - Document deținut de Comisie privind politica Uniunii Europene în materie de energie - Respingerea implicită a cererii de acces - Decizie explicită adoptată după introducerea acțiunii - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 298/10
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: ClientEarth (Londra, Regatul Unit) și Stichting BirdLife Europe (Zeist, Țările de Jos) (reprezentant: O. Brouwer, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: F. Clotuche-Duvieusart, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei implicite a Comisiei prin care se respinge cererea reclamantelor de acces la un document privind politica Uniunii Europene în materie de energie

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de ClientEarth și de Stichting BirdLife Europe.

      (1)  JO C 101, 6.4.2013.


title: Cauza C-310/12: Acțiune introdusă la 27 iunie 2012 — Comisia Europeană/Ungaria

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/22

         Acțiune introdusă la 27 iunie 2012 — Comisia Europeană/Ungaria
   (Cauza C-310/12)
   2012/C 366/38
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, D. Düsterhaus și Sipos A., agenți)

      Pârâtă: Ungaria

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea, în temeiul articolului 40 din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (1), a actelor cu putere de lege și acte administrative necesare pour a se conforma directivei în discuție sau cel puțin prin neinformarea Comisiei cu privire la luarea măsurilor respective, Ungaria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei menționate;

               —

               obligarea Ungariei, în conformitate cu articolul 260 alineatul (3) din TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu zilnice în valoare de 27 316,80 euro începând de la data pronunțării hotărârii, pentru motivul că acest stat nu a comunicat Comisiei actele de drept național adoptate în vederea transpunerii Directivei 2008/98/CE;

               —

               obligarea Ungariei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Directiva 2008/98/CE reprezintă instrumentul juridic principal în domeniul în discuție. Aceasta definește între altele noțiunile de bază în materie de gestionare a deșeurilor, precum și noțiunile de deșeuri, de reciclare și de valorificare.
   Termenul pentru transpunerea directivei menționate a expirat la 12 decembrie 2010. Ungaria a informat Comisia că nu a finalizat demersurile legislative necesare pentru transpunerea directivei menționate. Având în vedere că Ungaria nu a adoptat, până în prezent, actele necesare în acest scop, Comisia consideră că aceasta nu și-a îndeplinit obligația de transpunere completă a respectivei directive.
   Conform articolului 260 alineatul (3) TFUE, în cazul în care Comisia sesizează Curtea printr-o acțiune în temeiul articolului 258 TFUE, aceasta poate solicita Curții să impună statului membru în cauză, în hotărârea prin care se constată încălcarea de către acesta a obligațiilor sale, să îi comunice măsurile de transpunere a unei directive, adoptate potrivit unei proceduri legislative, și să indice cuantumul sumei forfetare sau al penalității cu titlu cominatoriu care urmează a fi plătită de statul respectiv și pe care îl consideră adecvat situației. Conform Comunicării Comisiei privind punerea în aplicare a articolului 260 alineatul (3) din TFUE (2), Comisia a procedat la calcularea penalității cu titlu cominatoriu propuse potrivit metodei prevăzute de Comunicarea privind punerea în aplicare a articolului 228 CE.

      (1)  JO L 312, p. 3.

      (2)  JO 2011, C 12, p. 1.


title: Cauza T-463/07: Acțiune introdusă la 12 decembrie 2007 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/51

         Acțiune introdusă la 12 decembrie 2007 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-463/07)
   (2008/C 51/93)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: G. Aiello, Avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei 2007/647/CE a Comisiei din 3 octombrie 2007, notificată la 4 octombrie 2007, în măsura în care exclude de la finanțarea comunitară și impută bugetului Republicii Italiene consecințele financiare aplicabile în cadrul lichidării cheltuielilor finanțate prin Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare”

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamanta contestă legalitatea deciziei atacate, în măsura în care exclude de la finanțarea comunitară și impută bugetului Republicii Italiene consecințele financiare aplicabile în cadrul lichidării cheltuielilor finanțate prin Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare”.
   Cheltuielile excluse practic de la această finanțare și care constituie obiectul acțiunii sunt reprezentate de primele pentru bovine, controlul preselor de ulei, existența registrului privind culturile de măslini și a SIG (sistem de informații geografice) privind culturile de măslini, controlul randamentelor, verificarea destinației uleiului și furajele uscate.
   În susținerea concluziilor sale, reclamanta arată că au fost încălcate:

               —

               articolul 15 și articolul 24 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2419/2001 al Comisiei din 11 decembrie 2001 de stabilire a normelor de aplicare a sistemului integrat de gestionare și control privind anumite scheme de ajutor comunitare instituite prin Regulamentul (CEE) nr. 3508/92 al Consiliului;

               —

               articolul 9a alineatele (1) și (3), articolele 10, 16 și 26 și articolul 28 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2366/98 al Comisiei din 30 octombrie 1998 de stabilire a normelor de aplicare a schemei de ajutor pentru producția de ulei de măsline pentru campaniile de comercializare 1998/1999-2000/2001;

               —

               articolul 11a din Regulamentul nr. 136/66/CEE al Consiliului din 22 septembrie 1966 privind organizarea comună a piețelor în sectorul uleiurilor și grăsimilor;

               —

               articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2261/84 al Consiliului din 17 iulie 1984 de adoptare a normelor generale privind acordarea ajutorului pentru producția de ulei de măsline și pentru organizațiile de producători;

               —

               articolele 2, 8, 13 și 14 din Regulamentul (CEE) nr. 785/95 al Comisiei din 6 aprilie 1995 privind stabilirea normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 603/95 al Consiliului privind organizarea comună a piețelor în sectorul furajelor uscate.


title: Cauza T-520/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 17 februarie 2011 — Comunidad Autónoma de Galicia/Comisia ( „Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Compensarea costurilor suplimentare de producție ale anumitor centrale electrice rezultând din obligația de serviciu public de a produce anumite volume de electricitate pornind de la cărbune de proveniență națională și înființarea unui «mecanism de apel în prioritate» în favoarea acestora — Decizie de a nu ridica obiecțiuni — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni juris — Lipsa urgenței — Evaluarea comparativă a intereselor” )

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/14

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 17 februarie 2011 — Comunidad Autónoma de Galicia/Comisia
   (Cauza T-520/10 R)
   (Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Compensarea costurilor suplimentare de producție ale anumitor centrale electrice rezultând din obligația de serviciu public de a produce anumite volume de electricitate pornind de la cărbune de proveniență națională și înființarea unui «mecanism de apel în prioritate» în favoarea acestora - Decizie de a nu ridica obiecțiuni - Cerere de suspendare a executării - Fumus boni juris - Lipsa urgenței - Evaluarea comparativă a intereselor)
   2011/C 113/28
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comunidad Autónoma de Galicia (Santiago de Compostela, Spania) (reprezentanți: S. Martínez Lage, H. Brokelmann și A. Rincón García Loygorri, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii vizând, în esență, ordonarea executării Deciziei C(2010) 4499 a Comisiei din 29 septembrie 2010 privind ajutorul de stat N 178/2010 notificat de Regatul Spaniei sub forma unei compensări a serviciului public asociată unui mecanism de apel prioritar în favoarea centralelor de producție de energie electrică care utilizează cărbune de proveniență națională

      Dispozitivul

               1.

               Admite intervenția Hidroeléctrica del Cantábrico, SA, și a Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón în susținerea concluziilor Comisiei Europene.

               2.

               O copie a tuturor actelor de procedură va fi comunicată de grefier părților menționate la punctul 1 din dispozitiv.

               3.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               4.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-103/11 P: Recurs introdus la 2 martie 2011 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 16 decembrie 2010 în cauza T-19/07, Systran și Systran Luxembourg/Comisia

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/13

         Recurs introdus la 2 martie 2011 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 16 decembrie 2010 în cauza T-19/07, Systran și Systran Luxembourg/Comisia
   (Cauza C-103/11 P)
   2011/C 145/18
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. van Rijn, E. Montaguti și J. Samnadda, agenți, asistați de A. Berenboom și M. Isgour, avocați)

      Celelalte părți în proces: Systran SA și Systran Luxembourg SA

      Concluziile recurentei

               —

               Declararea recursului ca fiind admisibil și fondat;

               —

               anularea Hotărârii pronunțate la 16 decembrie în cauza T-19/07, Systran și Systran Luxembourg/Comisia în care a fost admisă în parte acțiunea în despăgubire împotriva Comisiei și, în consecință, soluționând definitiv cauza, respingerea acțiunii din cauza caracterului său inadmisibil și neîntemeiat

               —

               obligarea Systran și Systran Luxembourg la plata integrală a cheltuielilor de judecată proprii și a celor ale Comisiei;

               —

               în subsidiar, anularea Hotărârii pronunțate la 16 decembrie în cauza T-19/07, Systran și Systran Luxembourg/Comisia și trimiterea cauzei la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia invocă opt motive în susținerea recursului său. Aceasta arată că hotărârea este viciată de o serie de erori care justifică anularea sa. Aceasta leagă motivele invocate de competența Tribunalului de a soluționa cauza, de respectarea procedurii, precum și de respectarea celor trei condiții care, potrivit unei jurisprudențe constante, trebuie îndeplinite în mod cumulativ pentru a angaja răspunderea extracontractuală a Comunității: existența unei încălcări, a unui prejudiciu și a unei legături de cauzalitate între încălcare și prejudiciu.
   Prin intermediul primului său motiv, Comisia invocă faptul că Tribunalul a comis o eroare de drept în privința naturii extracontractuale a litigiului și, în consecință, prin faptul că s-a declarat competent să soluționeze litigiul.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv al său, recurenta invocă faptul că Tribunalul a încălcat dreptul la apărare al Comisiei și a încălcat normele privind administrarea probelor.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv al său, aceasta invocă o aplicare inexactă a normelor privind drepturilor de autor în privința titularului acestor drepturi.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv al său, Comisia susține că Tribunalul a comis o eroare de drept vădită în privința aprecierii existenței, pe de o parte, a unei contrafaceri și, pe de altă parte, a unei încălcări a know-how-ului Systran.
   Al cincilea motiv al său se întemeiază pe faptul că, prin faptul că a considerat că pretinsa faptă culpabilă a Comisiei constituie o încălcare suficient de gravă, Tribunalul a comis o eroare vădită de apreciere care a condus la o încălcare a principiilor răspunderii extracontractuale a Uniunii Europene.
   Prin intermediul celui de al șaselea motiv al său, recurenta susține, pe de o parte, că Tribunalul a comis o eroare de drept în interpretarea excepției prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/250/CEE și, pe de altă parte, că acesta nu și-a îndeplinit obligația de motivare privind articolul 6 din aceeași directivă.
   Prin intermediul celui de al șaptelea motiv al său, Comisia reproșează Tribunalului, pe de o parte, că a efectuat constatări de fapt vădit inexacte, că a denaturat elemente de probă și a comis erori vădite de apreciere și, pe de altă parte, că nu și-a îndeplinit obligația de motivare în privința existenței unei legături de cauzalitate.
   În sfârșit, al optulea motiv se întemeiază pe faptul că, prin faptul că a acordat societății Systran despăgubiri în valoare de 12 001 000 euro, pe de o parte, Tribunalul efectuează constatări de fapt vădit inexacte și,pe de altă parte, Tribunalul nu își îndeplinește obligația de motivare în privința calculării prejudiciului.


title: Cauza T-169/07: Acțiune introdusă la 16 mai 2007 — Longevity Health Products/OAPI — Celltech Pharma (Cellutrim)

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/40

         Acțiune introdusă la 16 mai 2007 — Longevity Health Products/OAPI — Celltech Pharma (Cellutrim)
   (Cauza T-169/07)
   (2007/C 155/72)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Longevity Health Products Inc. (Nassau, Bahamas) (reprezentant: J. E. Korab, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Celltech Pharma GmbH & Co. KG
   Concluziile reclamantei

               —

               declararea admisibilității cererii;

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs din 7 martie 2007 și respingerea cererii de declarare a nulității formulate de Celltech Pharma GmbH & Co. KG împotriva înregistrării mărcii comunitare nr. 3 979 0336;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „Cellutrim” pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 35 (marca comunitară nr. 3 979 036).

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Celltech Pharma GmbH & Co. KG.

      Dreptul la marcă al părții care solicită declararea nulității: marca verbală „Cellidrin” pentru produse din clasa 5.

      Decizia diviziei de anulare: declară nulitatea respectivei mărci comunitare pentru produse din clasa 5.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: motivare eronată a Camerei de recurs, deoarece nu există risc de confuzie între mărcile aflate în conflict.


title: Cauza T-352/08 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 23 ianuarie 2009 — Pannon Hőerőmű/Comisia ( Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Decizie a Comisiei prin care s-a declarat că ajutoarele de stat acordate de Ungaria în favoarea anumitor producători de electricitate prin intermediul unor acorduri de cumpărare de energie electrică sunt incompatibile cu piața comună — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței — Evaluarea comparativa a intereselor )

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/25

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 23 ianuarie 2009 — Pannon Hőerőmű/Comisia
   (Cauza T-352/08 R)
   („Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Decizie a Comisiei prin care s-a declarat că ajutoarele de stat acordate de Ungaria în favoarea anumitor producători de electricitate prin intermediul unor acorduri de cumpărare de energie electrică sunt incompatibile cu piața comună - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței - Evaluarea comparativa a intereselor’)
   (2009/C 82/44)
   Limba de procedură: maghiara
   Părțile

      Reclamanți: Pannon Hőerőmű Energiatermelő, Kereskedelmi és Szolgáltató Zrt. (Pécs, Ungaria) (reprezentanți: M. Kohlrusz, P. Simon și G. Ormai, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Giolito și K. Talabér-Ritz, agenți )
   Obiectul
   Cerere de suspendare a executării articolului 2 din Decizia C(2008) 2223 final a Comisiei din 4 iunie 2008 privind ajutorul acordat de Republica Ungaria prin intermediul unor acorduri de cumpărare de energie electrică.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se va judeca odată cu fondul.


title: Cauza T-244/10: Acțiune introdusă la 26 mai 2010 — Tsakiris-Mallas/OAPI — Seven (7 Seven Fashion Shoes)

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/49

         Acțiune introdusă la 26 mai 2010 — Tsakiris-Mallas/OAPI — Seven (7 Seven Fashion Shoes)
   (Cauza T-244/10)
   ()
   2010/C 221/79
   Limba în care a fost formulată acțiunea: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Tsakiris-Mallas AE (Argiroupoli Attikis, Grecia) (reprezentant: N. Simantiras, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Seven S.p.A (Torino, Italia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 22 martie 2010, în cauza R 1045/2009-2;

               —

               admiterea cererii nr. 5445481 de înregistrare ca marcă comunitară a mărcii figurative „7Seven Fashion Shoes”, pentru produse din clasele 18 și 25;

               —

               obligarea părților adverse la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii de opoziție și procedurii în calea de atac în fața OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „7Seven Fashion Shoes”, pentru produse din clasele 18 li 25 — cerere de înregistrare nr. 5445481.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: partea adversă în proceduraprocedura în fața camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă italiană „7Seven”, având numărul de înregistrare 769296, pentru produse din clasele 14, 16 și 18; marca figurativă italiană „Seven”, având numărul de înregistrare 928116, pentru produse din clasele 16 și 18.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge cererea de înregistrare pentru produsele din clasa 18.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a exclus în mod eronat existența unui risc de confuzie între semnele respective; încălcarea articolului 65 alineatul (2), coroborat cu articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs s-a abținut complet să examineze dacă articolul 8 alineatul (5) din regulament trebuie sau u trebuie aplicat.


title: Cauza T-82/11: Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2012 — Formica/OHMI — Silicalia (CompacTop)

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/39

         Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2012 — Formica/OHMI — Silicalia (CompacTop)
   (Cauza T-82/11) (1)

   2012/C 287/71
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei întâia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 113, 9.4.2011.


title: Cauza C-351/11: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Belgia) — KGH Belgium NV/Belgische Staat (Datorie vamală — Recuperare ulterioară a taxelor la import sau la export — Înscriere în evidența contabilă a taxelor — Reguli practice)

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/18

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Belgia) — KGH Belgium NV/Belgische Staat
   (Cauza C-351/11) (1)

   (Datorie vamală - Recuperare ulterioară a taxelor la import sau la export - Înscriere în evidența contabilă a taxelor - Reguli practice)
   2013/C 9/27
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: KGH Belgium NV

      Pârât: Belgische Staat

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Interpretarea articolului 217 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială 02/vol. 5, p. 58) — Recuperare ulterioară a taxelor la import sau la export — Luarea în considerare a taxelor — Modalități practice

      Dispozitivul

   Articolul 217 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 82/97 al Parlamentului European și al Consiliului din 19 decembrie 1996, trebuie interpretat în sensul că, în condițiile în care acest articol nu prevede reguli practice pentru înscrierea în evidența contabilă în sensul dispoziției menționate, acesta lasă statelor membre posibilitatea de a stabili regulile practice pentru înscrierea în evidența contabilă a valorii taxelor care rezultă dintr o datorie vamală, fără ca acestea să aibă obligația de a stabili în legislația națională modalitatea de efectuare a respectivei înscrieri în evidența contabilă, aceasta din urmă trebuind să fie efectuată astfel încât să asigure înregistrarea de către autoritățile vamale competente a valorii exacte a taxelor la import sau la export care rezultă dintr o datorie vamală în evidențele contabile sau pe orice alt suport echivalent, pentru a permite, în special, ca înscrierea în evidența contabilă a valorilor respective să fie stabilită cu certitudine și în privința debitorului.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza C-70/16: Recurs introdus la 5 februarie 2016 de Comunidad Autónoma de Galicia și Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 26 noiembrie 2015 în cauzele conexate T-463/13 şi T-464/13, Comunidad Autónoma de Galicia și Retegal/Comisia

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/19

         Recurs introdus la 5 februarie 2016 de Comunidad Autónoma de Galicia și Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 26 noiembrie 2015 în cauzele conexate T-463/13 şi T-464/13, Comunidad Autónoma de Galicia și Retegal/Comisia
   (Cauza C-70/16)
   (2016/C 118/21)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurente: Comunidad Autónoma de Galicia și Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal) (reprezentanţi: F. J. García Martínez şi B. Pérez Conde, avocaţi)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană şi SES Astra

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții

               —

               declararea ca admisibile și fondate a motivelor de recurs;

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 26 noiembrie 2015, Comunidad Autónoma de Galicia și Retegal/Comisia, T-463/13 și T-464/13;

               —

               soluționarea definitivă a acțiunii în anulare și admiterea concluziilor reclamantei din primă instanță în ceea ce privește Decizia Comisiei din 19 iunie 2013 privind ajutorul de stat SA.28599 [C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)] pus în aplicare de Regatul Spaniei pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate (cu excepția comunității autonome Castilla-La Mancha) (1);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

      Primul motiv al recursului: eroare de drept constând în lipsa de coerență a dispozitivului hotărârii atacate în raport cu constatarea unor erori care viciază decizia atacată, care sunt invocate în al patrulea motiv de recurs și constau în calificarea și identificarea expresă a Retegal drept beneficiar direct al unui ajutor de stat ilegal și în cuantificarea sumei care trebuie să fie recuperată.

   Prin intermediul acestui motiv, recurentele subliniază neregula vădită care afectează hotărârea atacată, care nu a preluat, în dispozitiv, constatarea erorilor denunțate recurs, care afectează decizia atacată [considerentele (193) și (194)], referitoare la situația specială a Galiciei, calificând și identificând în mod expres Retegal drept beneficiar direct al unui ajutor de stat ilegal și cuantificând suma care trebuie recuperată. Chiar dacă hotărârea atacată (punctul 153) anulează caracterul obligatoriu din punct de vedere juridic al acestei calificări greșite a Retegal drept beneficiar direct al ajutorului de stat [considerentul (193)] și cuantificarea eronată a sumei [considerentul (194)] a cărei recuperare este dispusă (în dispozitiv) prin decizia în litigiu, aspect cu care recurentele sunt de acord, Tribunalul nu reia această constatare explicită în dispozitivul hotărârii, în condițiile în care acțiunea introdusă viza anularea acestor constatări eronate cuprinse în decizia în litigiu, care au fost în mod corect și efectiv declarate ca fiind lipsite de caracter obligatoriu din punct de vedere juridic. Pentru motive de coerență internă între temeiurile în drept și dispozitiv, precum și pentru motive de logică și de securitate juridică, se impune admiterea în parte a acțiunii (pentru a evita conflicte ulterioare referitoare la interpretarea conținutului deciziei în litigiu în cadrul fazei de recuperare, precum în speță).

      Al doilea motiv al recursului: eroare de drept decurgând din încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, constând în aceea că hotărârea atacată a considerat că erau îndeplinite condițiile pentru calificarea activității în cauză drept ajutor de stat.

   Prin intermediul acestui motiv, recurentele solicită anularea hotărârii atacate întrucât aceasta conține o eroare de drept care constă în aceea că Tribunalul a efectuat un control care nu a respectat criteriile stabilite în jurisprudență pentru a verifica dacă erau îndeplinite toate condițiile prevăzute pentru a putea califica intervenția în cauză a autorităților publice din Galicia drept ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. Deși Comisia a recunoscut în cursul procedurii că nu dispunea de informații suficiente, fiabile și exhaustive referitoare la situația specială a Galiciei, confirmând astfel eroarea de apreciere invocată de reclamante în cuprinsul acțiunii, hotărârea atacată statuează în mod eronat că comportamentul în cauză al Galiciei nu ar fi legat de exercitarea unor prerogative de autoritate publică (intervenție publică necesară în cazul constatării unei deficiențe a pieței în zona II, pentru a se asigura că cetățenii vor putea să continue să primească semnalul de televiziune după abandonarea televiziunii analogice) ci ar avea un caracter economic. Tribunalul ajunge la această concluzie întrucât a omis să verifice exactitatea materială a situației de fapt invocate de Comisie, în special faptul că rețeaua digitală a administrațiilor comunale nu era și nu este susceptibilă să facă obiectul unei exploatări comerciale. Hotărârea Tribunalului este de asemenea afectată de o eroare în măsura în care confirmă prezumția Comisiei potrivit căreia ar fi fost posibilă „furnizarea altor servicii” distincte de „serviciul de suport TDT” prin intermediul infrastructurii de suport care aparține administrației comunale, și aceasta în pofida faptului că o astfel de exploatare comercială este imposibilă din punct de vedere material și juridic.
   Dacă s-ar fi realizat un control complet al elementelor concrete ale litigiului, în condițiile impuse de jurisprudența invocată, Tribunalul nu ar fi putut ajunge la o astfel de constatare întrucât infrastructura digitizată în urma intervenției autorităților publice din Galicia în cauză nu putea și nici nu poate fi exploatată comercial, din cauza caracteristicilor sale tehnice (un simplu pilon și o cutie), a nivelului echipamentului (numai un echipament TDT) și a regimului juridic aplicabil (reglementare națională care permitea numai autorităților teritoriale să presteze serviciul de transmitere a semnalului de televiziune digitală terestră fără o contraprestație economică), astfel încât era imposibil să se considere că măsura intră în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) TFUE.

      Al treilea motiv al recursului: eroare de drept decurgând din încălcarea obligației de motivare a hotărârilor (articolul 36 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și articolul 81 din Regulamentul de procedură al Tribunalului) și a articolului 107 alineatul (1) TFUE întrucât hotărârea atacată a apreciat greșit caracterul selectiv al ajutorului.

   Prin intermediul acestui motiv, recurentele subliniază faptul că hotărârea atacată (punctul 85), referitor la caracterul selectiv atribuit măsurii în cauză, este afectată de același viciu de motivare și de aceeași eroare de apreciere ca și decizia atacată [considerentul (113)] în măsura în care, fără a analiza viciul și eroarea invocate în acțiune și fără a răspunde la acestea, Tribunalul se limitează la a confirma, fără a-și exprima clar și fără ambiguitate raționamentul, poziția Comisiei în această privință, omițând prin aceasta nu numai să își îndeplinească obligația de motivare a hotărârilor, ci și analiza comparabilității necesară pentru a putea aprecia dacă ajutorul are sau nu are un caracter selectiv. Dacă Tribunalul nu ar fi omis această analiză obligatorie, s-ar fi constatat că situația administrațiilor comunale din zona II în Galicia și cea a altor „întreprinderi care utilizează alte tehnologii”, cum este intervenienta, nu sunt în niciun fel comparabile, din punct de vedere factual sau juridic, întrucât aceste alte „întreprinderi” nu prestau (în condițiile prevăzute de reglementarea națională: „fără o contraprestație economică”) serviciul de transmitere a semnalului de televiziune digitală către cetățenii care locuiesc în zona II în Galicia și nici nu erau obligate, nici nu aveau intenția să o facă.

      Al patrulea motiv al recursului: eroare de drept referitoare la interpretarea articolului 14 TFUE și a articolului 106 alineatul (2) TFUE, a Protocolului 26 privind serviciile de interes general al TFUE și a jurisprudenței referitoare la acestea.

   Acest motiv se împarte în trei aspecte, care evidențiază încălcarea articolului 14 TFUE și a articolului 106 alineatul (2) TFUE, a Protocolului 26 privind serviciile de interes general al TFUE și a jurisprudenței referitoare la acestea, în măsura în care Tribunalul efectuează, în hotărârea atacată, o interpretare eronată a dispozițiilor tratatului referitoare la SIEG. Primul aspect se întemeiază pe faptul că hotărârea atacată nu a ținut seama de puterea de apreciere de care statele membre dispun pentru a defini un SIEG, efectuând o interpretare, în speță, care implică neluarea în considerare și lipsirea de conținut a acestei puteri discreționare. Actul oficial care permitea intervenția autorităților publice conținea o definiție clară și precisă a misiunii de serviciu public și îndeplinea toate condițiile prevăzute de jurisprudență pentru a se putea considera că era vorba despre o definire a unui SIEG realizată în mod valabil. Al doilea aspect subliniază faptul că hotărârea atacată nu a evaluat existența unei erori vădite în definirea serviciului public și nu a constatat că definiția dată de autoritățile publice ar fi fost vădit eronată, deși Tribunalul a constatat că este în mod clar vorba despre o activitate care poate fi calificată drept SIEG din punct de vedere material. Prin intermediul celui de al treilea aspect, recurentele invocă erori de drept săvârșite de Tribunal atunci când a interpretat în mod greșit normele naționale care îl determină să considere că nu există o definiție clară și precisă a SIEG în sensul Hotărârii Altmark (2).

      (1)  Decizia 2014/489/UE a Comisiei din 19 iunie 2013 privind ajutorul de stat SA.28599 [C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)] pus în aplicare de Regatul Spaniei pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate (cu excepția comunității autonome Castilla-La Mancha) (JO 2014 L 217, p. 52).

      (2)  Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg, C-280/00, EU:C:2003:415.


title: Cauza T-155/09: Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2010 — Maxcom/OAPI — Maxdata Computer (maxcom) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/36

         Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2010 — Maxcom/OAPI — Maxdata Computer (maxcom)
   (Cauza T-155/09) (1)

   („Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului”)
   2010/C 134/61
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Maxcom sp. z o.o. (Tychy, Polonia) (reprezentant: P. Kral, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Schimanek-Walicka, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fațaTribunalului: Maxdata Computer GmbH & Co. KG (Marl, Germania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 30 ianuarie 2009 (cauza R 1019/2008-2) privind o procedură de opoziție între Maxdata Computer GmbH & Co KG et Maxcom Sp. z o.o.

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului acțiunii.

               2.

               Maxcom Sp. z o. o. suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de OAPI.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza C-91/07: Ordonanța președintelui Curții din 18 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/25

         Ordonanța președintelui Curții din 18 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-91/07) (1)

   (2007/C 199/45)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza T-427/09: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2011 — centrotherm Clean Solutions/OAPI — Centrotherm Systemtechnik (CENTROTHERM) [ Marcă comunitară — Procedură de decădere — Marca comunitară verbală CENTROTHERM — Utilizare serioasă a mărcii — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 ]

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/42

         Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2011 — centrotherm Clean Solutions/OAPI — Centrotherm Systemtechnik (CENTROTHERM)
   (Cauza T-427/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de decădere - Marca comunitară verbală CENTROTHERM - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 311/77
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG (Blaubeuren, Germania) (reprezentant: O. Löffel, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: G. Schneider și R. Manea, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Centrotherm Systemtechnik GmbH (Brilon, Germania) (reprezentanți: J. Albrecht și U. Vormbrock, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 25 august 2009 (cauza R 6/2008-4) privind o procedură de decădere din drepturile asupra mărcii între centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG și Centrotherm Systemtechnik GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 25 august 2009 (cauza R 6/2008-4) în măsura în care a anulat în parte decizia diviziei de anulare din 30 octombrie 2007.

               2.

               OAPI suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG.

               3.

               Centrotherm Systemtechnik GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009


title: Cauza T-480/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2008 — SIMSA/Comisia Comunităților Europene

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/24

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2008 — SIMSA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-480/07) (1)

   (2008/C 247/49)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza T-153/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 28 februarie 2008 — EAEPC/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/46

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 28 februarie 2008 — EAEPC/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-153/06) (1)

   (2008/C 92/91)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza T-506/12 P: Recurs introdus la 12 martie 2014 de Eva Cuallado Martorell împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 18 septembrie 2012 în cauza F-96/09, Cuallado Martorell/Comisia

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/40

         Recurs introdus la 12 martie 2014 de Eva Cuallado Martorell împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 18 septembrie 2012 în cauza F-96/09, Cuallado Martorell/Comisia
   (Cauza T-506/12 P)
   2014/C 135/52
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

   Recurentă: Eva Cuallado Martorell (Augsburg, Germania) (reprezentant: C. Pinto Cañón, avocat)
   Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea recursului formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) pronunțate în cauza F-96/09 și anularea în parte a acesteia, și anume a părții prin care s-a respins cererea de anulare a deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului de a nu admite participarea reclamantei la proba orală și a părții prin care s-a respins anularea deciziilor prin care i s-a refuzat comunicarea probelor sale scrise corectate, precum și a fișei de evaluare individuală privind aceste probe;

               —

               admiterea în totalitate a capetelor de cerere formulate în primă instanță, cu excepția celui privind deciziile prin care i s-a refuzat comunicarea probelor scrise b) și c), în măsura în care prin deciziile respective s-a refuzat comunicarea probelor scrise redactate de recurentă și a fișelor de evaluare a fiecăreia dintre aceste probe redactate de comisia de evaluare, dat fiind că au fost remise persoanei interesate prin scrisoarea EPSO din 16 iunie 2010, punctele 72 și 73, și

               —

               confirmarea obligării pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața primei instanțe și obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice a săvârșit o eroare de drept atunci când a respins unele dintre capetele de cerere formulate de reclamantă în cadrul acțiunii, cu încălcarea dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă consacrat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene

                           —

                           În această privință, recurenta susține că Tribunalul Funcției Publice a considerat tardivă acțiunea în ceea ce privește unele dintre capetele de cerere formulate în cadrul acesteia, întrucât a apreciat, cu încălcarea principiului pro actione, că pentru a calcula termenul de introducere a unei acțiuni de la data actului prejudiciabil nu era necesar să fie luată în considerare reclamația introdusă pe cale administrativă de recurentă, în conformitate cu articolul 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor și Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunității Economice Europene și ai Comunității Europene a Energiei Atomice.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 296 TFUE, întrucât a declarat că simpla comunicare către candidat a punctajului obținut, fără alte precizări, la două probe scrise ale unui concurs general constituie o motivare suficientă

                           —

                           În ceea ce privește punctul de vedere al Tribunalului Funcției Publice potrivit căruia toate acțiunile comisiei de evaluare se află sub protecția secretului, ceea ce presupune protejarea imunităților de decizie, recurenta invocă posibilitatea unui control jurisdicțional al deciziilor comisiei de evaluare pe baza distincției, în cadrul acțiunii sale de evaluare tehnică, între „nucleul material al deciziei” și „contururile” acesteia.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 42 și 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene

                           —

                           În această privință, recurenta susține că Tribunalul Funcției Publice a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că o candidată la un concurs general, care nu este de acord cu punctajul obținut, nu are un drept de acces la probele scrise corectate, fiind astfel încălcat dreptul de acces la documente.


title: Cauza T-136/16: Acțiune introdusă la 29 martie 2016 – Caisse régionale de crédit agricole mutuel Brie Picardie/BCE

text:
               17.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/32

         Acțiune introdusă la 29 martie 2016 – Caisse régionale de crédit agricole mutuel Brie Picardie/BCE
   (Cauza T-136/16)
   (2016/C 175/38)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Caisse régionale de crédit agricole mutuel Brie Picardie (Amiens, Franța) (reprezentant: H. Savoie, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Băncii Centrale Europene din 29 ianuarie 2016 (ECB/SSM/2016 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/99) adoptată în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene şi în temeiul articolelor L. 511-13, L. 511-52, L. 511-58, L. 612-23-1 şi R. 612-29-3 din Codul monetar şi financiar francez.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive care sunt, în esenţă, identice sau similare cu cele invocate în cauza T-133/16, Caisse régionale de crédit agricole mutuel Alpes Provence/BCE.


               16.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 216/7

         Acțiune introdusă la 23 octombrie 2015 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-25/15)
   (2016/C 216/04)
   La data de 23 octombrie 2015, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Carsten Zatschler, Markus Schneider și Clémence Perrin, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgia, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că, prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor măsurilor necesare pentru a recupera de la beneficiari ajutoarele de stat care au fost declarate incompatibile cu funcționarea Acordului privind Spațiul Economic European prin articolele 2, 3, 4 și 5 din Decizia nr. 404/14/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 8 octombrie 2014 privind schema de stimulente pentru investiții în Islanda; prin faptul că a omis să anuleze, în termenul prevăzut, eventualele plăți restante menționate la articolul 7 a treia teză din decizia respectivă; și prin faptul că nu a furnizat Autorității AELS de Supraveghere, în termenul prevăzut, toate informațiile enumerate la articolul 8 din această decizie, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 alineatul (3) din partea II a Protocolului 3 la Acordul încheiat între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție și în temeiul articolelor 6, 7 și 8 din Decizia nr. 404/14/COL;

               2.

               să impună Islandei să suporte cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Islanda nu și-a respectat obligațiile prevăzute în Decizia nr. 404/14/COL a Autorității din 8 octombrie 2014privind schema de stimulente pentru investiții în Islanda (denumită în continuare „decizia de recuperare” sau „decizia”).

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că în decizia de recuperare a constatat, printre altele, că cinci acorduri de investiții încheiate de Islanda cu diverse companii presupuneau un nou ajutor de stat incompatibil cu funcționarea Acordului privind SEE.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că articolul 6 din decizia de recuperare obligă Islanda să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea de la beneficiari a ajutorului de stat ilegal la care se face referire la articolele 2, 3, 4 și 5 din decizie.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că articolul 7 a treia teză din decizia de recuperare impune obligația ca Islanda să anuleze toate plățile restante ale ajutorului cu începere de la data notificării deciziei, și anume de la 8 octombrie 2014.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține de asemenea că, în conformitate cu articolul 8 din decizia de recuperare, Islanda avea obligația ca până la 9 decembrie 2014 să furnizeze Autorității informațiile enumerate la articolul menționat anterior.


title: Cauza C-528/08 P: Ordonanța Curții din 9 decembrie 2009 — Luigi Marcuccio/Comisia Europeană (Recurs — Funcționari — Securitate socială — Respingere implicită a cererii de rambursare în proporție de 100 % a anumitor cheltuieli medicale efectuate de funcționar — Ordonanță de desesizare a Tribunalului Funcției Publice — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/11

         Ordonanța Curții din 9 decembrie 2009 — Luigi Marcuccio/Comisia Europeană
   (Cauza C-528/08 P) (1)

   (Recurs - Funcționari - Securitate socială - Respingere implicită a cererii de rambursare în proporție de 100 % a anumitor cheltuieli medicale efectuate de funcționar - Ordonanță de desesizare a Tribunalului Funcției Publice - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   2010/C 100/17
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, A. dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 9 septembrie 2008, Marcuccio/Comisia (T-144/08), prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă cererea de anulare a deciziei de respingere a cererii recurentului având ca obiect rambursarea în proporție de 100 % a anumitor cheltuieli medicale și, pe de altă parte, cerere de obligare a Comisiei la plata către recurent a sumei de 89,56 euro cu titlu de completare a rambursării cheltuielilor sale medicale sau cu titlu de reparare a unui prejudiciu.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Marcuccio la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului.

      (1)  JO C 32, 7.2.2009.