201807270322024652018/C 285/133112017CJC28520180813RO01ROINFO_JUDICIAL20170529111111Cauza C-311/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 29 mai 2018 – Jeannine Wieczarkowiecz/TUIfly GmbH
 ---documentbreak--- C2852018RO1110120170529RO0013111111Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 29 mai 2018 – Jeannine Wieczarkowiecz/TUIfly GmbH
   (Cauza C-311/17)2018/C 285/13Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Jeannine Wieczarkowiecz

      Pârâtă: TUIfly GmbH
   Prin Ordonanța Curții din 8 mai 2018, cauza a fost radiată din registrul Curții.


title: Cauza C-458/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 12 iulie 2018 – „GVC Services (Bulgaria)” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 12 iulie 2018 – „GVC Services (Bulgaria)” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia
      (Cauza C-458/18)
      (2018/C 341/09)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Sofia-grad

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„GVC Services (Bulgaria)” EOOD

         Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile coroborate ale articolului 2 litera (a) punctul (i) din Directiva 2011/96/UE (1) și ale anexei I partea A literele (a) și (b) la aceasta trebuie interpretate în sensul că noțiunea „societăți constituite în conformitate cu legislația Regatului Unit” includ și societățile constituite în Gibraltar?

                  2)

                  Dispozițiile coroborate ale articolului 2 litera (a) cifra (iii) din Directiva 2011/96/UE și ale anexei I partea B la aceasta trebuie interpretate în sensul că noțiunea „corporation tax în Regatul Unit” include și impozitul pe profit datorat în Gibraltar?

         (1)  Directiva 2011/96/UE a Consiliului din 30 noiembrie 2011 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO 2011, L 345, p. 8).


title: Cauza T-273/17: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Quadri di Cardano/Comisia („Funcţie publică – Agenţi contractuali – Indemnizaţie de expatriere – Articolul 4 alineatul (1) litera (b) din anexa VII la statut – Perioadă de referință de zece ani – Cetățenia statului de repartizare – Reședință în statul de repartizare – Atribuții într-o organizație internațională – Contract de muncă temporară”)

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/14

      Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2018 – Quadri di Cardano/Comisia
      (Cauza T-273/17) (1)

      ((„Funcţie publică - Agenţi contractuali – Indemnizaţie de expatriere - Articolul 4 alineatul (1) litera (b) din anexa VII la statut - Perioadă de referință de zece ani - Cetățenia statului de repartizare - Reședință în statul de repartizare - Atribuții într-o organizație internațională - Contract de muncă temporară”))
      (2018/C 341/25)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Alessandro Quadri di Cardano (Alicante, Spania) (reprezentanți: inițial N. de Montigny și J.-N. Louis, ulterior N. de Montigny, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial T. Bohr și M. Mensi, ulterior T. Bohr și L. Radu Bouyon, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită anularea deciziei din 19 iulie 2016 a Oficiului „Administrarea și Plata Drepturilor Individuale” (PMO) al Comisiei, în măsura în care i s-a refuzat reclamantului acordarea indemnizației de expatriere la momentul angajării sale în muncă la INEA

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Alessandro Quadri di Cardano la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 221, 10.7.2017.


title: Cauza C-461/18 P: Recurs introdus la 13 iulie 2018 de Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta extinsă) din 3 mai 2018 în cauza T-431/12, Distillerie Bonollo și alții/Consiliul Uniunii Europene

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/8

      Recurs introdus la 13 iulie 2018 de Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta extinsă) din 3 mai 2018 în cauza T-431/12, Distillerie Bonollo și alții/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-461/18 P)
      (2018/C 341/10)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (reprezentanți: K. Adamantopoulos, P. Billiet, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA, Distillerie Mazzari SpA, Caviro Distillerie Srl, Comercial Química Sarasa, SL, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene pronunțate la 3 mai 2018 în cauza T-431/12 și

                  —

                  obligarea reclamantelor în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în prezentul recurs, precum și a celor aferente procedurii în fața Tribunalului în cauza T-431/12.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta invocă un singur motiv în susținerea recursului. Potrivit acestuia, hotărârea atacată este afectată de o eroare vădită în ceea ce privește aplicarea dispozițiilor legale prin faptul că a stabilit că articolul 11 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (1) din 30 noiembrie 2009 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene, în temeiul căruia a fost adoptat Regulamentul nr. 626/2012 (2) (denumit în continuare „regulamentul de bază”), nu permite instituțiilor Uniunii să construiască valoarea normală a produsului în cauză pentru calcularea marjei de dumping în cadrul unei reexaminări antidumping intermediare parțiale dacă, în cadrul anchetei antidumping inițiale, instituțiile Uniunii au utilizat în schimb, în acest scop, vânzările interne efective.

                  1.

                  Recurenta susține, în primul rând, că construirea valorii normale nu constituie o metodă diferită de stabilirea valorii normale prin raportare la vânzările interne efective, întrucât ambele urmăresc, pe cât posibil, stabilirea valorii normale ținând seama de caracteristicile specifice fiecărui caz și de informațiile privind raportul cost/preț care evoluează în timp. Astfel, articolul 2 alineatele (1)-(6) din regulamentul de bază prevede mai multe împrejurări care justifică utilizarea valorii normale construite în locul utilizării vânzărilor interne efective pentru calcularea marjei de dumping în fiecare caz în parte. Limitarea puterii de apreciere de care dispun instituțiile Uniunii pentru construirea valorii normale în cadrul unei reexaminări intermediare parțiale, în cazul în care acestea au utilizat vânzările interne efective cu același scop în cadrul anchetelor anterioare, privează instituțiile Uniunii de posibilitatea de a recurge la diferitele alternative prevăzute la articolul 2 din regulamentul de bază. Având în vedere diferențele substanțiale de cost dintre acidul tartric produs în mod natural și cel produs în mod sintetic, construirea valorii normale analoge în Argentina în cadrul Regulamentului nr. 626/2012 a reflectat cel mai bine faptul că producătorul argentinian analog a fabricat acid tartric prin utilizarea metodei naturale care este în mod semnificativ mai oneroasă decât metoda sintetică utilizată de recurentă.

                  2.

                  În al doilea rând, recurenta arată în susținerea motivului său că, în ancheta antidumping inițială, erau identificate două categorii de exportatori: exportatorii cooperanți precum recurenta cărora li s-a acordat tratamentul de societate care funcționează în condițiile unei economii de piață (denumit în continuare „TEP”) în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (b) din regulamentul de bază și producători necooperanți cărora nu li s-a acordat TEP și cu privire la care instituțiile Uniunii au aplicat metoda „celor mai bune informaţii disponibile” în temeiul articolului 18 din regulamentul de bază. În cadrul reexaminării intermediare parțiale care a avut ca rezultat adoptarea Regulamentului nr. 626/2012, producătorilor cooperanți precum recurenta li s-a refuzat TEP de către instituțiile Uniunii, iar valoarea lor normală a fost stabilită în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază prin raportare la Argentina, țara analogă aleasă de Comisie. Această categorie de exportatori nu a fost prezentă în cadrul anchetei inițiale. Prin urmare, chiar dacă articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază ar trebui interpretat în sensul că împiedică instituțiile Uniunii să utilizeze valori normale construite în locul vânzărilor interne efective în cadrul unei reexaminări intermediare parțiale, quod non, tot nu ar împiedica instituțiile Uniunii să utilizeze valoarea normală construită cu privire la o nouă categorie de exportatori, care cooperează în mod semnificativ, dar cărora nu li s-a acordat TEP, care a apărut pentru prima dată în cadrul reexaminării intermediare parțiale.

                  3.

                  În sfârșit, mai multe concluzii la care s-a ajuns în hotărârea atacată contravin jurisprudenței consacrate a Uniunii și a OMC privind stabilirea valorii normale, precum și asigurarea comparațiilor echitabile de prețuri și respectarea dreptului la apărare al exportatorilor.

         (1)  JO 2009, L 343, p. 51.

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 626/2012 din 26 iunie 2012 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 349/2012 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză (JO 2012, L 182, p. 1).


title: Cauza C-618/17: Ordonanța președintelui Curții din 22 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'Instance de Limoges – Franța) – BNP Paribas Personal Finance SA/Roger Ducloux, Marie Josée Ducloux

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/11

      Ordonanța președintelui Curții din 22 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'Instance de Limoges – Franța) – BNP Paribas Personal Finance SA/Roger Ducloux, Marie Josée Ducloux
      (Cauza C-618/17) (1)

      (2018/C 341/17)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza C-439/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spania) la 2 iulie 2018 – OH/Agencia Estatal de la Administración Tributaria

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spania) la 2 iulie 2018 – OH/Agencia Estatal de la Administración Tributaria
      (Cauza C-439/18)
      (2018/C 373/05)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: OH

         Intimată: Agencia Estatal de la Administración Tributaria

         Întrebarea preliminară

      Sunt contrare prevederilor clauzei a patra alineatele (1) și (2) din Acordul-cadru european cu privire la munca pe fracțiune de normă – Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 (1), și prevederilor articolului 2 alineatul (1) litera (b) și ale articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (2), dispoziția cuprinsă într-un contract colectiv de muncă și practica angajatorilor potrivit cărora, în scop retributiv și al promovării profesionale, vechimea în muncă a unei lucrătoare pe fracțiune de normă cu repartizare verticală a zilei de lucru în cursul unui an, trebuie calculată luând în considerare numai perioada de prestare efectivă a serviciilor?

         (1)  Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES (JO 1998, L 14, p. 9, Ediție specială 5/vol.5, p. 35).

         (2)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (JO 2006, L 204, p. 23, Ediție specială 5/vol.8, p. 262).


title: Cauza T-502/18: Acțiune introdusă la 22 august 2018 – Pharmadom/EUIPO – IRF (MediWell)

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/15

      Acțiune introdusă la 22 august 2018 – Pharmadom/EUIPO – IRF (MediWell)
      (Cauza T-502/18)
      (2018/C 373/17)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Pharmadom (Boulogne-Billancourt, Franța) (reprezentant: M-P. Dauquaire, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: IRF s. r. o. (Bratislava, Slovacia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă MediWell – cererea de înregistrare nr. 15 078 645

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 8 iunie 2018 în cauza R 6/2018-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  anularea deciziei diviziei de opoziţie;

                  —

                  respingerea cererii de înregistrare a mărcii solicitate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului.


title: Cauza C-480/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 23 iulie 2018 – AS „PrivatBank”

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 23 iulie 2018 – AS „PrivatBank”
      (Cauza C-480/18)
      (2018/C 381/07)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și recurentă: AS „PrivatBank”

         Cealaltă parte din procedură: Finanšu un kapitāla tirgus komisija

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O reglementare națională care prevede că Comisia [letonă pentru Piețele Financiare și de Capital] este competentă să examineze reclamațiile utilizatorilor serviciilor de plată, inclusiv în ceea ce privește serviciile de plată care nu sunt efectuate în euro sau într-o monedă oficială a unui stat membru și, în consecință, să constate încălcări ale Legii [privind serviciile de plată și moneda electronică] și să aplice sancțiuni este compatibilă cu articolul 2 alineatul (2) din Directiva [2007/64/CE] (1)?

                  2)

                  Articolul 20 alineatele (1) și (5) și articolul 21 alineatul (2) din directivă trebuie interpretate în sensul că prevăd posibilitatea ca autoritatea competentă să supravegheze și să aplice sancțiuni inclusiv în ceea ce privește serviciile de plată care nu sunt efectuate în euro sau în moneda oficială a unui stat membru din afara zonei euro?

                  3)

                  Autoritatea competentă este abilitată, în ceea ce privește funcțiile de supraveghere prevăzute la articolele 20 și 21 din directivă, sau în ceea ce privește procedurile legate de reclamații, prevăzute la articolele 80-82 din directivă, să soluționeze litigiile desfășurate între plătitor și prestatorul de servicii de plată, rezultate din raporturile juridice la care face referire articolul 75 din directivă, determinând persoana responsabilă pentru operațiunea neexecutată sau executată în mod defectuos?

                  4)

                  Autoritatea competentă trebuie să ia în considerare, atunci când exercită funcțiile de supraveghere prevăzute la articolele 20 și 21 din directivă sau când pune în aplicare procedurile legate de reclamații prevăzute la articolele 80-82, hotărârea arbitrală prin care se soluționează un litigiu între prestatorul de servicii de plată și utilizatorul serviciilor de plată?

         (1)  Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE (Text cu relevanță pentru SEE) (JO 2007 L 319, p. 1).


title: Cauza C-496/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 30 iulie 2018 – HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft., SIXENSE Soldata, Budapesti Közlekedési Zrt./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 30 iulie 2018 – HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft., SIXENSE Soldata, Budapesti Közlekedési Zrt./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság
      (Cauza C-496/18)
      (2018/C 381/11)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft., SIXENSE Soldata, Budapesti Közlekedési Zrt.

         Pârâtă: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Altă parte în procedură: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 41 alineatul (1) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, considerentele (2), (25), (27) și (36) ale Directivei 2007/66/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivelor 89/665/CEE și 92/13/CEE ale Consiliului în ceea ce privește ameliorarea eficacității căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice, articolul 1 alineatele (1) și (3) din Directiva 92/13/CEE (2) a Consiliului din 25 februarie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la aplicarea normelor comunitare cu privire la procedurile de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor, și, în acest context, principiul securității juridice, ca principiu general de drept al Uniunii, precum și cerința privind eficacitatea și celeritatea căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice împotriva deciziilor autorităților contractante trebuie interpretate în sensul că se opun legislației unui stat membru care, în ceea ce privește contractele de achiziții publice încheiate înainte de intrarea sa în vigoare, după expirarea termenelor de decădere pentru introducerea unei acțiuni prevăzute de legislația anterioară a statului membru în vederea investigării încălcărilor în domeniul contractelor de achiziții publice săvârșite înainte de intrarea în vigoare a acestei legislații, permite, în general, autorităţii (de supraveghere) competente să inițieze, în termenul prevăzut de respectiva legislație, o procedură de investigare a unei anumite încălcări în materie de achiziții publice și să se pronunțe pe fond și, în consecință, să constate că a fost săvârșită încălcarea, să impună o sancțiune în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice și să aplice consecințele declarării nulității contractului?

                  2)

                  Normele juridice și principiile menționate la prima întrebare – pe lângă exercitarea efectivă a dreptului (subiectiv și personal) la o cale de atac pe care îl au părțile interesate în cadrul procedurii de atribuire a unui contract de achiziții publice – pot fi aplicate dreptului autorităților (de supraveghere) instituite de sistemul juridic al statului membru de a iniția o procedură de cale de atac, care au competența de a detecta și de a investiga din oficiu o încălcare în domeniul achizițiilor publice și al căror rol este de a apăra interesul public?

                  3)

                  Rezultă din articolul 99 alineatele (1) și (2) din Directiva 2014/25/UE (3) a Parlamentului European și a Consiliului privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și de abrogare a Directivei 2004/17/CΕ (4), că, prin adoptarea unei legi noi, legislația statului membru poate – în scopul apărării intereselor financiare ale Uniunii în materie de achiziții publice – să permită, în general, autorităților (de supraveghere), care sunt abilitate prin sistemul juridic al statului membru să detecteze și să investigheze din oficiu o încălcare în domeniul achizițiilor publice și care au rolul de a apăra interesul public, să investigheze încălcări în domeniul achizițiilor publice săvârșite înainte de intrarea în vigoare a legii respective și să inițieze o procedură, în pofida expirării termenelor de decădere în conformitate cu legislația anterioară?

                  4)

                  Atunci când se apreciază – ținând cont de normele juridice și de principiile menționate la prima întrebare – compatibilitatea cu dreptul Uniunii a competenței de investigare conferite autorităților (de supraveghere), descrisă la prima și la a treia întrebare, are vreo importanță care au fost lacunele legale, normative, tehnice sau organice ori obstacolele de altă natură din cauza cărora încălcarea în domeniul achizițiilor publice nu a fost investigată la momentul săvârșirii acesteia?

                  5)

                  Articolul 41 alineatul (1) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, considerentele (2), (25), (27) și (36) ale Directivei 2007/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivelor 89/665/CEE și 92/13/CEE ale Consiliului în ceea ce privește ameliorarea eficacității căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice, articolul 1 alineatele (1) și (3) din Directiva 92/13/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la aplicarea normelor comunitare cu privire la procedurile de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor, și, în acest context, principiul securității juridice, ca principiu general de drept al Uniunii, precum și cerința privind eficacitatea și celeritatea căilor de atac disponibile împotriva deciziilor autorităților contractante, precum și principiul proporționalității trebuie interpretate în sensul că – chiar dacă, în lumina acestor principii, competența menționată la prima și la a patra întrebare poate fi conferită autorităților (de supraveghere) care sunt abilitate de sistemul juridic al statului membru să detecteze și să investigheze din oficiu o încălcare în domeniul achizițiilor publice și al căror rol este de a apăra interesul public – instanța națională poate să aprecieze caracterul rezonabil și proporțional al perioadei cuprinse între săvârșirea încălcării, expirarea termenului de introducere a unei acțiuni prevăzut anterior și inițierea procedurii de investigare a încălcării și să deducă din aceasta consecința juridică a ineficienței deciziei atacate sau o altă consecință prevăzută de legislația statului membru?

         (1)  JO 2007, L 335, p. 31.

         (2)  JO 1989, L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237.

         (3)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65) (JO 2014, L 94, p. 65).

         (4)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004, L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 156).


title: Cauza C-489/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 26 iulie 2018 – Farmland Kft./Földművelésügyi Miniszter

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 26 iulie 2018 – Farmland Kft./Földművelésügyi Miniszter
      (Cauza C-489/18)
      (2018/C 381/08)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Farmland Kft.

         Pârât: Földművelésügyi Miniszter

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este compatibilă cu legislația Uniunii reglementarea prevăzută de Ordinul Ministrului Agriculturii și Dezvoltării Rurale nr. 22/2010 din 16 martie, de Ordinul Ministrului Agriculturii și Dezvoltării Rurale nr. 34/2010 din 9 aprilie, de Ordinul Ministrului Agriculturii și Dezvoltării Rurale 25/2011 din 7 aprilie şi de Ordinul Ministrului Agriculturii și Dezvoltării Rurale nr. 22/2011 din 25 martie potrivit căreia cererea de ajutor a agricultorului este respinsă numai pe baza unui ansamblu de criterii referitoare la noţiunea „utilizator legitim de teren”, prevăzute de legislația națională, și neprezentării unui certificat denumit „certificat de utilizare a terenului” decurgând din criteriile menţionate, dacă, în rest, producătorul din Uniune îndeplinește celelalte criterii referitoare la cererile de ajutor și poate dovedi că suprafeţele declarate erau la dispoziția sa, cu alte cuvinte că le administra și le exploata?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, legislația Uniunii impune ca agenția națională de plată să ia în considerare, la evaluarea cererii de ajutor, alte elemente de probă care să atestă că, astfel cum se prevede la articolul 124 din Regulamentul nr. 73/2009/CE (1) al Consiliului, suprafețele declarate „[sunt] la dispoziția agricultorului”?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, ce consecințe juridice implică, din punctul de vedere al dreptului Uniunii, sau în ce mod trebuie să se interpreteze sau să se aprecieze, în cererea unică „declarați[a] agricultorului care să ateste că a luat la cunoștință condițiile impuse de schemele de ajutoare în cauză”, impusă de articolul 12 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul nr. 1122/2009/CE (2) al Comisiei, având în vedere o dispoziție restrictivă specială națională, cum ar fi cea privind toate criteriile referitoare la noțiunea „utilizator legitim de teren”?

                  4)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, ce consecințe juridice implică, din punctul de vedere al dreptului Uniunii, sau cum trebuie să se interpreteze sau să se aprecieze, în cererea unică, o obligație impusă de statul membru care impune să se declare că au fost îndeplinite toate criteriile referitoare la noţiunea „utilizator legitim de teren” sau că se întrunesc condițiile administrative aflate în legătură cu această dispoziție restrictivă specială națională?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (JO 2009, L 30, p. 16).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol (JO 2009, L 316, p. 65).


title: Cauza C-497/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 30 iulie 2018 – Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság/Közbeszerzési Hatóság Elnöke

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 30 iulie 2018 – Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság/Közbeszerzési Hatóság Elnöke
      (Cauza C-497/18)
      (2018/C 381/12)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Budapesti Közlekedési Zrt.

         Pârâtă: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Cealaltă parte: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 41 alineatul (1) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, considerentele 2, 25, 27 și 36 ale Directivei 2007/66/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivelor 89/665/CEE și 92/13/CEE ale Consiliului în ceea ce privește ameliorarea eficacității căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice, articolul 1 alineatele (1) și (3) din Directiva 89/665/CEE (2) a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, și, în acest context, principiul securității juridice, ca principiu general de drept al Uniunii, precum și cerința privind eficacitatea și celeritatea căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice împotriva deciziilor autorităților contractante trebuie interpretate în sensul că se opun legislației unui stat membru care, în ceea ce privește contractele de achiziții publice încheiate înainte de intrarea sa în vigoare, după expirarea termenelor de decădere pentru introducerea unei acțiuni prevăzute de legislația anterioară a statului membru în vederea investigării încălcărilor în domeniul contractelor de achiziții publice săvârșite înainte de intrarea în vigoare a acestei legislații, permite, în general, autorităţii (de supraveghere) competente să inițieze, în termenul prevăzut de respectiva legislație, o procedură de investigare a unei anumite încălcări în materie de achiziții publice și, în consecință, să constate că a fost săvârșită încălcarea, să impună o sancțiune în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice și să aplice consecințele declarări nulității contractului de achiziții publice?

                  2)

                  Normele juridice și principiile menționate la prima întrebare – pe lângă exercitarea efectivă a dreptului (subiectiv și personal) la o cale de atac pe care îl au părțile interesate în cadrul procedurii de atribuire a unui contract de achiziții publice – pot fi aplicate dreptului autorităților (de supraveghere) instituite de sistemul juridic al statului membru de a iniția o procedură de cale de atac, care au competența de a detecta și de a investiga din oficiu o încălcare în domeniul achizițiilor publice și al căror rol este de a apăra interesul public?

                  3)

                  Rezultă din articolul 83 alineatele (1) și (2) din Directiva 2014/24/UE (3) a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (4), că, prin adoptarea unei legi noi, legislația statului membru poate – în scopul apărării intereselor financiare ale Uniunii în materie de achiziții publice – să permită, în general, autorităților (de supraveghere), care sunt abilitate prin sistemul juridic al statului membru să detecteze și să investigheze din oficiu o încălcare în domeniul achizițiilor publice și care au rolul de a apăra interesul public, să investigheze încălcări în domeniul achizițiilor publice săvârșite înainte de intrarea în vigoare a legii respective și să inițieze o procedură, în pofida expirării termenelor de decădere în conformitate cu legislația anterioară?

                  4)

                  Atunci când se apreciază – ținând cont de normele juridice și de principiile menționate la prima întrebare – compatibilitatea cu dreptul Uniunii a competenței de investigare conferite autorităților (de supraveghere), descrisă la prima și la a treia întrebare, are vreo importanță care au fost lacunele legale, normative, tehnice sau organice ori obstacolele de altă natură din cauza cărora încălcarea în domeniul achizițiilor publice nu a fost investigată la momentul săvârșirii acesteia?

                  5)

                  Articolul 41 alineatul (1) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, considerentele (2), (25), (27) și (36) ale Directivei 2007/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivelor 89/665/CEE și 92/13/CEE ale Consiliului în ceea ce privește ameliorarea eficacității căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice, articolul 1 alineatele (1) și (3) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, și, în acest context, principiul securității juridice, ca principiu general de drept al Uniunii, precum și cerința privind eficacitatea și celeritatea căilor de atac disponibile împotriva deciziilor autorităților contractante, precum și principiul proporționalității trebuie interpretate în sensul că – chiar dacă, în lumina acestor principii, competența menționată la prima și la a patra întrebare poate fi conferită autorităților (de supraveghere) care sunt abilitate de sistemul juridic al statului membru să detecteze și să investigheze din oficiu o încălcare în domeniul achizițiilor publice și al căror rol este de a apăra interesul public – instanța națională poate să aprecieze caracterul rezonabil și proporțional al perioadei cuprinse între săvârșirea încălcării, expirarea termenului de introducere a unei acțiuni prevăzut anterior și inițierea procedurii de investigare a încălcării și să deducă din aceasta consecința juridică a ineficienței deciziei atacate sau o altă consecință prevăzută de legislația statului membru?

         (1)  JO 2007, L 335, p. 31.

         (2)  JO 1989, L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237.

         (3)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65) (JO 2014, L 94, p. 65).

         (4)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004, L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 156).


title: Cauza C-499/18 P: Recurs introdus la 27 iulie 2018 de Bayer CropScience AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 17 mai 2018 în cauza T-429/13, Bayer CropScience AG/Comisia Europeană

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/12

      Recurs introdus la 27 iulie 2018 de Bayer CropScience AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 17 mai 2018 în cauza T-429/13, Bayer CropScience AG/Comisia Europeană
      (Cauza C-499/18 P)
      (2018/C 381/13)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Bayer CropScience AG (reprezentanți: K. Nordlander, advokat, C. Zimmermann, avocat, A. Robert, advocate, M. Zdzieborska, Solicitor)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Association générale des producteurs de maïs et autres céréales cultivées de la sous-famille des panicoïdées (AGPM), The National Farmers’ Union (NFU), Association européenne pour la protection des cultures (ECPA), Rapool-Ring GmbH Qualitätsraps deutscher Züchter, European Seed Association (ESA), Agricultural Industries Confederation Ltd, Kingdom of Sweden, Union nationale de l'apiculture française (UNAF), Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV, Österreichischer Erwerbsimkerbund, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life), Buglife – The Invertebrate Conservation Trust, Stichting Greenpeace Council

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T-429/13,

                  —

                  admiterea cererii în primă instanță și anulare Regulamentului nr. 485/2013 (1) cu privire la reclamante,

                  —

                  obligarea pârâtei la suportarea cheltuielilor de judecată ale recurentei și ale celor proprii, efectuate în primă instanță și în cadrul recursului.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta susține că Tribunalul a săvârșit următoarele erori de drept:
      Primul motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a considerat că sporirea gradului de certitudine al cunoștințelor anterioare putea fi calificat drept cunoștință științifică nouă în sensul articolului 21 alineatul (1) din Regulamentul 1107/2009 (2).
      Al doilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în cadrul interpretării articolului 21 alineatul (3) din Regulamentul 1107/2009, considerând că EFSA nu este obligată să întemeieze evaluarea riscurilor pe documentele de orientare oficiale aplicabile în perioada reexaminării.
      Al treilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 21 alineatul (3) din Regulamentul 1107/2009.
      Al patrulea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a determinat un grad adecvat de certitudine științifică privind realizarea riscului invocat necesar pentru aplicarea măsurilor de precauție.
      Al cincilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin neaplicarea criteriilor unei evaluări a riscurilor aprofundată și precisă, care trebuie desfășurată anterior adoptării măsurilor de precauție.
      Al șaselea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a definit în mod eronat conținutul analizei de impact și când a ignorat cerințele privitoare la analiza de impact care trebuie desfășurată anterior adoptării măsurilor de precauție.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 485/2013 al Comisiei din 24 mai 2013 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 în ceea ce privește condițiile de autorizare a substanțelor active clotianidin, tiametoxam și imidacloprid și de interzicere a utilizării și a vânzării semințelor tratate cu produse de protecție a plantelor care conțin aceste substanțe active (JO 2013, L 139, p. 12).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului (JO 2009, L 309, p. 1).


title: Cauza C-500/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Specializat Cluj (România) la data de 30 iulie 2018 – AU / Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Specializat Cluj (România) la data de 30 iulie 2018 – AU / Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti
      (Cauza C-500/18)
      (2018/C 381/14)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Specializat Cluj

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamant: AU

         Pârâte: Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În interpretarea noţiunii de „client obişnuit” prevăzute de articolul 4 [alineatul] (1) punctul 12 din Directiva 2004/39/[CE] (1), instanţa naţională poate/trebuie să utilizeze aceleaşi criterii de interpretare care definesc noţiunea de consumator, în înţelesul articolului 2 litera (b) din Directiva 93/13/CEE (2)?

                  2)

                  În ipoteza unui răspuns negativ la prima întrebare, atunci în ce condiţii un „client obişnuit” în sensul Directivei 2004/[39/CE] se poate prevala, într-un litigiu precum cel din cauza principală, de calitatea de consumator[?] şi

                  3)

                  În special, efectuarea de către un „client obişnuit”, în sensul Directivei 2004/[39/CE], a unui volum ridicat de tranzacţii, într-un interval de timp relativ scurt, şi investirea unor sume semnificative de bani în instrumente financiare precum cele definite de articolul 4 [alineatul] (1) punctul 17 din Directiva 2004/39/[CE] constituie criterii relevante pentru aprecierea calităţii de consumator a unui „client obişnuit” în sensul aceleiaşi directive?

                  4)

                  Dacă în demersul său de a-şi stabili competenţa, având obligaţia de a determina incidenţa, după caz, a articolului 17 [alineatul] (1) litera (c) sau a articolului 7 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 (3), instanţa naţională poate şi/sau trebuie să aibă în vedere temeiul de drept material invocat de reclamant – exclusiv răspundere noncontractuală – ca remediu pentru stipularea unor clauze pretins abuzive în sensul Directivei 93/13/CEE pentru care legea materială aplicabilă s-ar stabili în temeiul Regulamentului (CE) nr. 864/2007 (Roma II) (4) ori eventuala calitate de consumator a reclamantului face irelevant temeiul de drept material al cererii sale?

         (1)  Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind pieţele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE şi 93/6/CEE ale Consiliului şi a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European şi a Consiliului şi de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (JO L 145, p. 1, Ediţie specială 06/vol. 8, p. 247).

         (2)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului, din 5 aprilie 1993, privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediţie specială, 15/vol. 2, p. 273).

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European şi al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competenţa judiciară, recunoaşterea şi executarea hotărârilor în materie civilă şi comercială (JO L 351, p. 1).

         (4)  Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European şi al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligaţiilor necontractuale („Roma II”) (JO L 199, p. 40).


title: Cauza C-503/18 P: Recurs introdus la 26 iulie 2018 de Inge Barnett împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 16 mai 2018 în cauza T-23/17, Barnett/Comitetul Economic și Social European (CESE)

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/14

      Recurs introdus la 26 iulie 2018 de Inge Barnett împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 16 mai 2018 în cauza T-23/17, Barnett/Comitetul Economic și Social European (CESE)
      (Cauza C-503/18 P)
      (2018/C 381/15)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Inge Barnett (reprezentanți: S. Orlandi, T. Martin, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comitetul Economic și Social European (CESE)

         Concluziile recurentei

      Cu titlu principal:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 16 mai 2018, Barnett/CESE, T-23/17, EU:T:2018:271;

                  —

                  anularea deciziei CESE din 21 martie 2016, adoptată în executarea Hotărârii din 22 septembrie 2015, Barnett/CESE, F-20/14, EU:F:2015:107;

                  —

                  obligarea CESE la plata cheltuielilor de judecată.

            Cu titlu subsidiar:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 16 mai 2018, Barnett/CESE, T-23/17, EU:T:2018:271;

                  —

                  anularea deciziei CESE din 21 martie 2016, adoptată în executarea Hotărârii din 22 septembrie 2015, Barnett/CESE, F-20/14, EU:F:2015:107;

                  —

                  obligarea CESE la plata către recurentă a unei sume de 207 994,14 euro în temeiul prejudiciului material suferit, majorată cu dobânzi de întârziere, calculate de la data scadenței sumelor datorate, la rata fixată de BCE pentru principalele operațiuni de refinanțare, majorată cu 3,5 puncte, precum și a unei sume de 25 000 de euro în temeiul prejudiciului moral suferit;

                  —

                  obligarea CESE la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta susține că Tribunalul a săvârșit mai multe erori de drept atunci când a considerat că CESE putea, în executarea hotărârii TFP, să se limiteze la a reexamina candidatura recurentei din perspectiva unui pretins interes al serviciului care ar fi fost identificat la trei ani de la adoptarea primei decizii de refuz al candidaturii sale și ar fi fost necunoscut pentru părți până la 21 martie 2016. Acest pretins interes al serviciului, care o elimină pe recurentă de pe lista beneficiarilor întrucât aceasta ar fi indispensabilă pentru buna funcționare a serviciului, nu are legătură cu DGA ale CESE aplicabile. În plus, acest presupus interes al serviciului a fost invocat fără consultarea comisiei paritare. Acest organ paritar a arătat totuși în 2013 că, în cazul desistării unuia dintre cei doi beneficiari ai măsurii, se va acorda acest avantaj recurentei, în considerarea interesului serviciului.
      Recurenta susține de asemenea că Tribunalul a încălcat autoritatea de lucru judecat de care beneficiază hotărârea TFP.
      În fine, hotărârea atacată este afectată de o eroare de drept întrucât Tribunalul a considerat că, în pofida abrogării bazei legale necesare pentru adoptarea deciziei atacate, CESE rămâne competent să adopte o decizie drept răspuns la candidatura recurentei. Răspunzând la acest motiv, Tribunalul a denaturat argumentele invocate în susținerea excepției de necompetență ridicate de recurentă.


title: Cauza C-525/18 P: Recurs introdus la 9 august 2018 de Marion le Pen împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 19 iunie 2018 în cauza T-86/17, Le Pen/Parlamentul European

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/15

      Recurs introdus la 9 august 2018 de Marion le Pen împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 19 iunie 2018 în cauza T-86/17, Le Pen/Parlamentul European
      (Cauza C-525/18 P)
      (2018/C 381/16)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Marion Le Pen (reprezentant: R. Bosselut, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea Hotărârii Camerei a șasea a Tribunalului din 19 iunie 2018 în cauza T-86/17

            În consecință,

                  —

                  anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului din 5 decembrie 2016 adoptată în aplicarea articolului 68 din Decizia 2009/C 159/01 a Biroului Parlamentului European din 19 mai și din 9 iulie 2008„privind normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European”, cu modificările ulterioare, prin care s-a constatat o creanță în cuantum de 298 497,87 euro;

                  —

                  anularea notei de debit nr. 2016-1560 notificată la 6 decembrie 2016, prin care se informează recurenta cu privire la faptul că s-a constatat în privința sa o creanță prin decizia Secretarului General din 5 decembrie 2016 privind recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară, în aplicarea articolului 68 din NAS și a articolelor 78, 79 și 80 din RF;

                  —

                  pronunţarea cu privire la suma care trebuie acordată recurentei cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral care rezultă din acuzațiile neîntemeiate emise înainte de orice finalizare a unei anchete, din atingerea adusă imaginii sale și din perturbarea foarte importantă provocată în viața sa personală și politică prin decizia atacată;

                  —

                  pronunţarea cu privire la suma care trebuie acordată recurentei cu titlu de cheltuieli de judecată;

                  —

                  obligarea Parlamentului la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

                  —

                  cu titlu interlocutoriu, invitarea Parlamentului să prezinte dosarul administrativ al doamnei CG, releveul intrărilor și ieșirilor doamnei CG din sediul Parlamentului de la Strasbourg și Bruxelles, scrisoarea anonimă care a stat la baza inițierii procedurii în litigiu și dosarul OLAF care le privește pe recurentă și pe asistenta sa.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului Uniunii săvârșită de Tribunal, pe erori de drept și pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură. Recurenta a justificat pe deplin depunerea unor documente noi pe parcursul procedurii prin existența unor elemente de fapt noi. Aceste documente constituie dezvoltarea celor care fuseseră depuse în fața Secretarului General al Parlamentului. Tribunalul dispunea de competența de fond care impunea să ia în considerare aceste documente în vederea aprecierii existenței sau inexistenței unei activități de asistență parlamentară, și în consecință, temeinicia sau netemeinicia recuperării sumelor plătite în mod nejustificat. În plus, anumite probe erau în posesia Parlamentului, însă fuseseră disimulate față de recurentă.
      Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea săvârșită de Tribunal a dreptului la apărare și a unor norme fundamentale de procedură. Lipsa audierii recurentei de către Secretarul General al Parlamentului și lipsa comunicării dosarului constituie o încălcare a dreptului la apărare al recurentei, a dreptului de a fi ascultat personal înaintea adoptării oricărei decizii, chiar administrative, a principiilor egalității armelor și al echității procedurale, a dreptului la o instanță imparțială și a interzicerii denegării de dreptate care decurg din dispozițiile NAS, din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, din articolul 6 din CEDO și din principiile generale de drept. Tribunalul nu a identificat lipsa de motivare care afectează decizia Secretarului General.
      Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului Uniunii săvârșită de Tribunal, pe erori de drept și pe o eroare de calificare a naturii juridice a faptelor, pe denaturarea faptelor și a elementelor de probă, pe caracterul discriminatoriu și pe fumus persecutionis, precum și pe încălcarea principiilor încrederii legitime și al legalității.
      Al patrulea motiv se întemeiază pe abuzul de putere, întrucât hotărârea atacată susține comportamentul Secretarului General al Parlamentului, al cărui obiectiv real și scop final a fost acela de a vătăma recurenta și partidul acesteia.


title: Cauza T-525/18: Acțiune introdusă la 4 septembrie 2018 – ENGIE Global LNG Holding și alții/Comisia

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/44

      Acțiune introdusă la 4 septembrie 2018 – ENGIE Global LNG Holding și alții/Comisia
      (Cauza T-525/18)
      (2018/C 399/59)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: ENGIE Global LNG Holding Sàrl Sàrl (Luxemburg, Luxemburg), Engie Invest International SA (Luxemburg), ENGIE (Courbevoie, Franța) (reprezentanți: B. Le Bret, M. Struys, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca admisibilă și întemeiată;

                  —

                  cu titlu principal, anularea deciziei atacate;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia menționată în măsura în care dispune recuperarea ajutorului;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii îndreptate împotriva Deciziei Comisiei din 20 iunie 2018 privind ajutorul de stat SA.44888 (2016/C) (ex 2016/NN) pus în aplicare de Luxemburg în favoarea ENGIE, reclamantele invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe o eroare de drept a Comisiei în aplicarea primului criteriu al noțiunii de ajutor de stat cu privire la existența unei intervenții a statului.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a noțiunii de avantaj, întrucât ar confunda noțiunile de avantaj și selectivitate, ar reține existența unui avantaj economic pe baza unui efect combinat al unor măsuri conforme la nivel individual dreptului comun și ar analiza acest efect pe baza unei denaturări a faptelor, precum și a mai multor erori de drept și de apreciere.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe erori de drept și de apreciere pe care Comisia le-ar fi săvârșit în definirea celor două cadre de referință reținute alternativ (general și restrâns) pentru demonstrarea existenței unei derogări discriminatorii în favoarea, pe de o parte, a societăților holding (LNG Holding și CEF) și, pe de altă parte, a grupului ENGIE.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe erori de drept și de apreciere pe care Comisia le-ar fi săvârșit în aprecierea sa cu privire la existența derogărilor și a unui tratament discriminatoriu în favoarea, pe de o parte, a societăților holding și, pe de altă parte, a grupului ENGIE.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe erori de drept și de apreciere pe care Comisia le-ar fi săvârșit în calificarea unui avantaj selectiv care decurge din neaplicarea regulii luxemburgheze privind abuzul de drept.

                  6.

                  Al șaselea motiv întemeiat pe o eroare de drept a Comisiei în calificarea măsurilor în cauză drept ajutor individual.

                  7.

                  Al șaptelea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a repartizării competențelor între statele membre și Uniune, precum și a unui abuz de puterea care i-a fost acordată în temeiul ajutoarelor de stat în scopul de a interveni cu privire la măsuri generale care țin de politica națională în materie de fiscalitate directă.

                  8.

                  Al optulea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a drepturilor procedurale ale reclamantelor și pe neîndeplinirea de către aceasta a obligației de motivare prevăzute la articolul 296 TFUE.

                  9.

                  Al nouălea motiv, invocat cu titlu subsidiar și întemeiat pe încălcarea articolului 16 din Regulamentul 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9), în măsura în care Comisia a dispus recuperarea pretinsului ajutor în cauză cu încălcarea principiilor generale de drept al Uniunii.


title: Cauza T-574/18: Acțiune introdusă la 28 septembrie 2018 – Agrochem-Maks/Comisia

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/93

      Acțiune introdusă la 28 septembrie 2018 – Agrochem-Maks/Comisia
      (Cauza T-574/18)
      (2018/C 427/122)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Agrochem-Maks d.o.o. (Zagreb, Croația) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/1019 al Comisiei (1),

                  —

                  obligarea pârâtei să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de reclamantă în prezenta procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare ce revine administrației în temeiul articolului 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 6 litera (f) de la punctul 2.2. din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 (2) și a principiului proporționalității în legătură cu pretinsa lipsă de date privind substanța activă pentru care aprobarea este solicitată.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe aplicarea greșită a principiului precauției cu privire la presupusa lipsă de date invocată/de aspecte care nu pot fi finalizate în scopul evaluării riscului.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 cu privire la identificarea unui risc ridicat în legătură cu speciile acvatice.

         (1)  Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/1019 al Comisiei din 18 iulie 2018 privind nereînnoirea aprobării substanței active oxasulfuron, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare, și de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 al Comisiei (JO 2018, L 183, p. 14).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului (OJ 2009 L 309, p. 1).


title: Cauzele conexate C-569/16 și C-570/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 noiembrie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Bundesarbeitsgericht – Germania) – Stadt Wuppertal (C-569/16), Volker Willmeroth, în calitatea sa de proprietar al TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK (C-570/16)/Maria Elisabeth Bauer (C-569/16), Martina Broßonn (C-570/16) [Trimitere preliminară – Politica socială – Organizarea timpului de lucru – Directiva 2003/88/CE – Articolul 7 – Dreptul la concediu anual plătit – Raport de muncă care încetează din cauza decesului lucrătorului – Reglementare națională care împiedică plata către moștenitorii lucrătorului a unei indemnizații financiare pentru concediul anual plătit neefectuat de acesta – Obligația de interpretare conformă a dreptului național – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 31 alineatul (2) – Posibilitate de invocare în cadrul unui litigiu între particulari]

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 noiembrie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Bundesarbeitsgericht – Germania) – Stadt Wuppertal (C-569/16), Volker Willmeroth, în calitatea sa de proprietar al TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK (C-570/16)/Maria Elisabeth Bauer (C-569/16), Martina Broßonn (C-570/16)
      (Cauzele conexate C-569/16 și C-570/16) (1)

      ([Trimitere preliminară - Politica socială - Organizarea timpului de lucru - Directiva 2003/88/CE - Articolul 7 - Dreptul la concediu anual plătit - Raport de muncă care încetează din cauza decesului lucrătorului - Reglementare națională care împiedică plata către moștenitorii lucrătorului a unei indemnizații financiare pentru concediul anual plătit neefectuat de acesta - Obligația de interpretare conformă a dreptului național - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 31 alineatul (2) - Posibilitate de invocare în cadrul unui litigiu între particulari])
      (2019/C 16/02)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Stadt Wuppertal (C-569/16), Volker Willmeroth, în calitatea sa de proprietar al TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK (C-570/16)

         Intimate: Maria Elisabeth Bauer (C-569/16), Martina Broßonn (C-570/16)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru, precum și articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiile principale, în aplicarea căreia, în cazul în care raportul de muncă încetează din cauza decesului lucrătorului, dreptul la concediu anual plătit dobândit în temeiul respectivelor dispoziții și neefectuat de acest lucrător înainte de deces se stinge fără a putea da naștere unui drept la o indemnizație financiară pentru respectivul concediu care să fie transmisibilă pe cale succesorală moștenitorilor lucrătorului menționat.

                  2)

                  În cazul imposibilității de a interpreta o reglementare națională precum cea în discuție în litigiile principale astfel încât să se asigure conformitatea acesteia cu articolul 7 din Directiva 2003/88 și cu articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale, instanța națională sesizată cu un litigiu între moștenitorul unui lucrător decedat și fostul angajator al acestui lucrător trebuie să lase neaplicată reglementarea națională menționată și să se asigure că respectivului moștenitor i se acordă beneficiul unei indemnizații financiare, în sarcina acestui angajator, pentru concediul anual plătit dobândit în temeiul dispozițiilor menționate și neefectuat de respectivul lucrător înainte de deces. Această obligație se impune instanței naționale în temeiul articolului 7 din Directiva 2003/88 și al articolului 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale atunci când litigiul opune un astfel de moștenitor unui angajator având calitatea de autoritate publică și în temeiul celei de a doua dintre aceste dispoziții atunci când litigiul opune moștenitorul unui angajator având calitatea de particular.

         (1)  JO C 53, 20.2.2017.


title: Cauza C-592/17: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 15 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Vestre Landsret – Danemarca) – Skatteministeriet/Baby Dan A/S [Trimitere preliminară – Tariful vamal comun – Nomenclatura combinată – Clasificare tarifară – Pozițiile și subpozițiile 4421, 7326, 7318 15 90, 7318 19 00 și 9403 90 10 – Articol special conceput pentru fixarea de bariere de siguranță pentru copii – Dumping – Validitatea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 – Importuri de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din China – Acordul antidumping al Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) – Regulamentul (CE) nr. 384/96 – Articolul 3 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (1) – Definiția industriei comunitare]

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/24

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 15 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Vestre Landsret – Danemarca) – Skatteministeriet/Baby Dan A/S
      (Cauza C-592/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Tariful vamal comun - Nomenclatura combinată - Clasificare tarifară - Pozițiile și subpozițiile 4421, 7326, 7318 15 90, 7318 19 00 și 9403 90 10 - Articol special conceput pentru fixarea de bariere de siguranță pentru copii - Dumping - Validitatea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 - Importuri de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din China - Acordul antidumping al Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) - Regulamentul (CE) nr. 384/96 - Articolul 3 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (1) - Definiția industriei comunitare])
      (2019/C 16/30)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Vestre Landsret

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Skatteministeriet

         Pârâtă: Baby Dan A/S

         Dispozitivul

                  1)

                  Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunile acestuia care rezultă succesiv din Regulamentul (CE) nr. 1214/2007 al Comisiei din 20 septembrie 2007 și din Regulamentul (CE) nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008, trebuie interpretată în sensul că un articol precum cel în discuție în litigiul principal, care permite fixarea de un perete sau de cadrul ușii a barierelor de siguranță amovibile pentru copii, nu constituie o parte a acestor bariere și trebuie clasificat la subpoziția 7318 15 90 din Nomenclatura combinată.

                  2)

                  Examinarea celei de a patra întrebări preliminare nu a revelat niciun element de natură să afecteze validitatea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 al Consiliului din 26 ianuarie 2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză.

         (1)  JO C 424, 11.12.2017.


title: Cauza T-793/14: Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – Tempus Energy și Tempus Energy Technology/Comisia [„Ajutoare de stat – Piața de capacități în Regatul Unit – Schemă de ajutoare – Articolul 108 alineatele (2) și (3) TFUE – Noțiunea de îndoieli în sensul articolului 4 alineatele (3) și (4) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 – Liniile directoare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și pentru energie pentru perioada 2014-2020 – Decizia de a nu invoca obiecții – Neinițierea procedurii oficiale de investigare – Drepturi procedurale ale părților interesate”]

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/35

      Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – Tempus Energy și Tempus Energy Technology/Comisia
      (Cauza T-793/14) (1)

      ([„Ajutoare de stat - Piața de capacități în Regatul Unit - Schemă de ajutoare - Articolul 108 alineatele (2) și (3) TFUE - Noțiunea de îndoieli în sensul articolului 4 alineatele (3) și (4) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Liniile directoare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și pentru energie pentru perioada 2014-2020 - Decizia de a nu invoca obiecții - Neinițierea procedurii oficiale de investigare - Drepturi procedurale ale părților interesate”])
      (2019/C 16/43)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Tempus Energy Ltd (Worcester, Regatul Unit) și Tempus Energy Technology Ltd (Cheltenham, Regatul Unit) (reprezentanți: inițial J. Derenne, J. Blockx, C. Ziegler și M. Kinsella, ulterior J. Derenne, J. Blockx și C. Ziegler și, în final, J. Derenne și C. Ziegler, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, R. Sauer, K. Herrmann și P. Němečková, agenți)

         Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: inițial C. Brodie și L. Christie, agenți, asistați de G. Facenna, QC, ulterior S. Simmons, M. Holt, C. Brodie și S. Brandon, agenți, asistați de G. Facenna, QC, ulterior M. Holt, C. Brodie, S. Brandon și D. Robertson, agenți, asistați de G. Facenna, QC și, în final, S. Brandon, agent)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei C(2014) 5083 final a Comisiei din 23 iulie 2014 de a nu ridica obiecții cu privire la schema de ajutoare privind piața de capacități a Regatului Unit, pentru motivul că schema menționată este compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE (ajutor de stat 2014/N-2) (JO 2014, C 348, p. 5)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia C(2014) 5083 final a Comisiei din 23 iulie 2014 de a nu ridica obiecții cu privire la schema de ajutoare privind piața de capacități a Regatului Unit, pentru motivul că schema menționată este compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Tempus Energy Ltd și de Tempus Energy Technology Ltd.

                  3)

                  Regatul Unit suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 81, 9.3.2015.


title: Cauza C-648/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – „BTA Baltic Insurance Company” AS, fostă „Balcia Insurance” SE/„Baltijas Apdrošināšanas Nams” AS [Trimitere preliminară – Asigurare obligatorie de răspundere civilă auto – Directiva 72/166/CEE – Articolul 3 alineatul (1) – Noțiunea „pagube produse de vehicule” – Accident în care sunt implicate două vehicule staționate într-o parcare – Prejudiciu material cauzat unui vehicul de un pasager al vehiculului vecin care a deschis portiera acestuia]

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/25

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – „BTA Baltic Insurance Company” AS, fostă „Balcia Insurance” SE/„Baltijas Apdrošināšanas Nams” AS
      (Cauza C-648/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Asigurare obligatorie de răspundere civilă auto - Directiva 72/166/CEE - Articolul 3 alineatul (1) - Noțiunea „pagube produse de vehicule” - Accident în care sunt implicate două vehicule staționate într-o parcare - Prejudiciu material cauzat unui vehicul de un pasager al vehiculului vecin care a deschis portiera acestuia])
      (2019/C 16/31)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa

         Părțile din procedura principală

         Recurentă:„BTA Baltic Insurance Company” AS, fostă „Balcia Insurance” SE

         Intimată:„Baltijas Apdrošināšanas Nams” AS

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi trebuie să fie interpretat în sensul că în sfera noțiunii „pagube produse de vehicule”, prevăzută în această dispoziție, intră situația în care pasagerul unui vehicul staționat într-o parcare, prin deschiderea portierei vehiculului respectiv, a lovit și a deteriorat vehiculul care era staționat lângă acesta.

         (1)  JO C 72, 26.2.2018.


title: Cauzele conexate C-622/16 P-C-624/16 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 noiembrie 2018 – Scuola Elementare Maria Montessori Srl/Comisia Europeană, Republica Italiană (C-622/16 P), Comisia Europeană/Scuola Elementare Maria Montessori Srl, Republica Italiană (C-623/16 P), Comisia Europeană/Pietro Ferracci, Republica Italiană (C-624/16 P) (Recurs – Ajutoare de stat – Decizie prin care este declarată imposibilă recuperarea unui ajutor de stat incompatibil cu piața internă – Decizie prin care se constată inexistența unui ajutor de stat – Acțiuni în anulare introduse de concurenți ai beneficiarilor unor ajutoare de stat – Admisibilitate – Act normativ care nu presupune măsuri de executare – Afectare directă – Noțiunea „imposibilitate absolută” de recuperare a unui ajutor de stat incompatibil cu piața internă – Noțiunea „ajutor de stat” – Noțiunile „întreprindere” și „activitate economică”)

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/4

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 noiembrie 2018 – Scuola Elementare Maria Montessori Srl/Comisia Europeană, Republica Italiană (C-622/16 P), Comisia Europeană/Scuola Elementare Maria Montessori Srl, Republica Italiană (C-623/16 P), Comisia Europeană/Pietro Ferracci, Republica Italiană (C-624/16 P)
      (Cauzele conexate C-622/16 P-C-624/16 P) (1)

      ((Recurs - Ajutoare de stat - Decizie prin care este declarată imposibilă recuperarea unui ajutor de stat incompatibil cu piața internă - Decizie prin care se constată inexistența unui ajutor de stat - Acțiuni în anulare introduse de concurenți ai beneficiarilor unor ajutoare de stat - Admisibilitate - Act normativ care nu presupune măsuri de executare - Afectare directă - Noțiunea „imposibilitate absolută” de recuperare a unui ajutor de stat incompatibil cu piața internă - Noțiunea „ajutor de stat” - Noțiunile „întreprindere” și „activitate economică”))
      (2019/C 16/04)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         (C-622/16 P)

         Recurentă: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (reprezentanți: E. Gambaro și F. Mazzocchi, avvocati)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Grespan, P. Stancanelli și F. Tomat, agenți), Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de G. De Bellis și S. Fiorentino, avvocati dello Stato)
      (C-623/16 P)

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Grespan, P. Stancanelli și F. Tomat, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (reprezentanți: E. Gambaro și F. Mazzocchi, avvocati), Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de G. De Bellis și S. Fiorentino, avvocati dello Stato)
      (C-624/16 P)

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Grespan, P. Stancanelli și F. Tomat, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Pietro Ferracci, Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de G. De Bellis și S. Fiorentino, avvocati dello Stato)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 15 septembrie 2016, Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia (T-220/13, nepublicată, EU:T:2016:484), în măsura în care prin aceasta s-a respins acțiunea introdusă de Scuola Elementare Maria Montessori Srl prin care se solicita anularea Deciziei 2013/284/UE a Comisiei din 19 decembrie 2012 privind ajutorul de stat SA.20829 [C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)] Schemă privind scutirea de la plata impozitului municipal pe bunuri imobile, acordată în cazul bunurilor imobile folosite de către entități necomerciale în scopuri specifice, aplicată de Italia, în măsura în care Comisia Europeană nu a dispus recuperarea ajutoarelor ilegale acordate în temeiul scutirii de Imposta comunale sugli immobili (impozitul municipal pe bunurile imobile).

                  2)

                  Respinge în rest recursul formulat în cauza C-622/16 P.

                  3)

                  Anulează Decizia 2013/284 în măsura în care Comisia Europeană nu a dispus recuperarea ajutoarelor ilegale acordate în temeiul scutirii de Imposta comunale sugli immobili (impozitul municipal pe bunurile imobile).

                  4)

                  Respinge recursurile formulate în cauzele C-623/16 P și C-624/16 P.

                  5)

                  Scuola Elementare Maria Montessori Srl suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul recursului formulat în cauza C-622/16 P, precum și două treimi din cheltuielile de judecată ale Comisiei Europene și din propriile cheltuieli de judecată aferente acțiunii în fața Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-220/13.

                  6)

                  Comisia Europeană suportă, în ceea ce privește propriile cheltuieli de judecată, o treime din cheltuielile de judecată aferente acțiunii în fața Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-220/13 și pe cele aferente recursurilor formulate în cauzele C-622/16 P-C-624/16 P și, în ceea ce privește cheltuielile de judecată ale Scuola Elementare Maria Montessori Srl, o treime din cheltuielile de judecată aferente acțiunii în fața Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-220/13 și jumătate din cheltuielile de judecată aferente recursului formulat în cauza C-622/16 P, precum și pe cele efectuate în cadrul cauzei C-623/16 P.

                  7)

                  Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în cauzele C-622/16 P-C-624/16 P.

         (1)  JO C 38, 6.2.2017.


title: Cauza C-534/18 P: Recurs introdus la 15 august 2018 de Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 29 mai 2018 în cauza T-577/15, Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control, S.L.

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/27

      Recurs introdus la 15 august 2018 de Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 29 mai 2018 în cauza T-577/15, Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control, S.L.
      (Cauza C-534/18 P)
      (2019/C 16/34)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurent: Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez (reprezentant: M. Esteve Sanz, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală și Núcleo de comunicaciones y control, S.L.

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate în partea în care se respinge primul motiv din cererea introductivă formulată în fața Tribunalului și în partea în care se respinge parțial al treilea motiv din cererea introductivă menționată;

                  —

                  admiterea capetelor de cerere cuprinse în primul motiv din cererea introductivă formulată în fața Tribunalului și, cu titlu subsidiar, în al treilea motiv din cererea introductivă menționată;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei la plata către recurent a totalității cheltuielilor efectuate în fața Tribunalului și în cadrul prezentului recurs.

         Motivele și principalele argumente

            Primul motiv
          al recursului, care cuprinde șase aspecte, este îndreptat împotriva motivării hotărârii atacate prin care s-a respins primul motiv al recursului formulat în fața Tribunalului, întemeiat pe încălcarea articolelor 63 alineatul (1), 64 alineatul (1) și 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 (1) prin decizia camerei de recurs a EUIPO, întrucât camera de recurs putea în mod întemeiat să înlăture memoriul suplimentar în care erau expuse motivele căii de atac, prezentat de recurent în timp util în fața camerei de recurs a EUIPO.
      Prin intermediul primului aspect al acestui motiv, recurentul invocă încălcarea articolului 36 din Statutul Curții de Justiție și a articolului 81 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, care a rezultat din nerespectarea obligației de motivare, întrucât Tribunalul nu se pronunță asupra inadmisibilității invocate de recurent, cu ocazia ședinței, în ceea ce privește argumentația expusă de EUIPO în memoriul său în răspuns.
      Prin intermediul celui de al doilea aspect al primului motiv, recurentul invocă o încălcare a articolului 36 din Statutul Curții de Justiție și a articolului 81 Regulamentul de procedură al Tribunalului, încălcare ce a rezultat din nerespectarea obligației de a constata din oficiu lipsa de motivare a deciziei atacate cu privire la motivele pentru care cererea de reexaminare a dovezii utilizării prezentate în fața diviziei de anulare nu a fost luată în considerare; (ii) o atingere adusă drepturilor de apărare ale recurentului, în măsura în care în hotărârea atacată s-a admis noua motivare dezvoltată în memoriul în răspuns la cererea introductivă a EUIPO, în loc să se invoce din oficiu lipsa de motivare care afectează decizia camerei de recurs; (iii) denaturarea faptelor ce rezultă din împrejurarea că Tribunalul a statuat că respectiva cameră de recurs putea înlătura în mod întemeiat memoriul înaintat a doua oară de recurent, în condițiile în care aceasta nu a înlăturat memoriul în discuție.
      Prin intermediul celui de al treilea aspect al acestui motiv, recurentul invocă denaturarea faptelor și, în special, a elementelor conținute în memoriul principal și în memoriul suplimentar depuse de reclamantă în fața camerei de recurs a EUIPO.
      Prin intermediul celui de al patrulea aspect al acestui motiv, recurentul invocă încălcarea articolelor 63 alineatul (1), 64 alineatul (1), 76 alineatul (1) și 57 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care Tribunalul interpretează aceste dispoziții în mod eronat, confirmând decizia camerei de recurs a EUIPO de a nu se pronunța asupra unei cereri a recurentului, care a făcut obiectul dezbaterilor în fața camerei de recurs.
      Prin intermediul celui de al cincilea aspect al acestui motiv, recurentul invocă încălcarea articolului 64 din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care Tribunalul a considerat că problema utilizării serioase a mărcii anterioare, atunci când nu este ridicată în fața camerei de recurs în mod expres, nu constituie un aspect de drept care trebuie examinat în mod necesar de către aceasta pentru a se soluționa litigiul dedus judecății sale.
      Prin intermediul celui de al șaselea aspect al acestui motiv, recurentul invocă încălcarea articolelor 60 și 64 din Regulamentul nr. 207/2009, precum și a normei 49 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95 (2), în cadrul aplicării în speță a jurisprudenței aferente ultimelor două dintre dispozițiile menționate, care reglementează admisibilitatea căilor de atac în fața camerei de recurs a EUIPO, în măsura în care, în speță, camera de recurs nu a declarat inadmisibilă calea de atac și în care, chiar dacă acea cameră de recurs ar fi declarat inadmisibilă calea de recurs, această declarație ar fi adus atingere articolelor susmenționate, deoarece memoriile depuse de recurent nu erau afectate de nicio cauză de inadmisibilitate.

            Al doilea motiv
          al recursului este îndreptat împotriva motivării hotărârii atacate prin care este respins în parte cel de al treilea motiv al acțiunii formulate de recurent în fața Tribunalului, întemeiat pe faptul că decizia camerei de recurs a încălcat articolul 8 din Regulamentul nr. 207/2009. Acest motiv cuprinde două aspecte.
      Prin intermediul primului aspect, recurentul invocă încălcarea articolului 36 din Statutul Curții de Justiție, precum și a articolului 81 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, ținând seama de lipsa de motivare a hotărârii atacate, care nu cuprinde nicio motivare a semnificației pe care o acordă considerațiilor expuse în decizia diviziei de anulare și în cea a camerei de recurs a EUIPO în privința produselor pentru care marca anterioară ar trebui considerată ca fiind înregistrată. Recurentul consideră de asemenea că aceste considerații au fost denaturate, în măsura în care semnificația pe care le-o atribuie hotărârea atacată intră în contradicție cu aprecierile cuprinse în aceste decizii, precum și cu susținerile părților și cu dovada depusă la dosar.
      Par intermediul celui de al doilea aspect al acestui motiv, recurentul invocă încălcarea articolului 8 din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care Tribunalul a statuat în sensul că erau similare serviciile din clasa 42 protejate de marca în litigiu și produsele pentru care marca anterioară a fost considerată a fi înregistrată.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (JO 2009, L 78, p. 1).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza C-342/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto – Italia) – Memoria Srl, Antonia Dall'Antonia/Comune di Padova (Trimitere preliminară – Restricții privind libertatea de stabilire – Competența Curții – Admisibilitatea cererii de decizie preliminară – Situație pur internă – Reglementare națională care interzice orice activitate lucrativă legată de păstrarea urnelor funerare – Test de proporționalitate – Coerența reglementării naționale)

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/18

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto – Italia) – Memoria Srl, Antonia Dall'Antonia/Comune di Padova
      (Cauza C-342/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Restricții privind libertatea de stabilire - Competența Curții - Admisibilitatea cererii de decizie preliminară - Situație pur internă - Reglementare națională care interzice orice activitate lucrativă legată de păstrarea urnelor funerare - Test de proporționalitate - Coerența reglementării naționale))
      (2019/C 16/21)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Memoria Srl, Antonia Dall'Antonia

         Pârâtă: Comune di Padova

         cu participarea: Alessandra Calore

         Dispozitivul

      Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care interzice, chiar în pofida voinței exprese a defunctului, depozitarului unei urne funerare să încredințeze unui terț păstrarea acesteia, care îi impune să o păstreze în locuința sa, cu excepția cazului în care o încredințează unui cimitir municipal, și, în plus, care interzice orice activitate exercitată în scop lucrativ care are ca obiect, chiar neexclusiv, păstrarea de urne funerare, indiferent cu ce titlu și indiferent pe ce durată.

         (1)  JO C 309, 18.9.2017.


title: Cauza T-636/18: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2018 – Tokai erftcarbon/Comisia

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/48

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2018 – Tokai erftcarbon/Comisia
      (Cauza T-636/18)
      (2019/C 16/59)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Tokai erftcarbon GmbH (Grevenbroich, Germania) (reprezentanți: K. Van Maldegem, M. Grunchard, R. Crespi și S. Saez Moreno, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  Declararea admisibilității și temeiniciei acţiunii;

                  —

                  despăgubirea reclamantei pentru prejudiciul cauzat de pârâtă;

                  —

                  obligarea pârâtei la despăgubirea reclamantei pentru prejudiciile suferite de aceasta ca urmare directă a adoptării Regulamentului (UE) nr. 944/2013 al Comisiei din 2 octombrie 2013 de modificare, în vederea adaptării la progresul tehnic și științific, a Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor (JO 2013, L 261, p. 5), în măsura în care a clasificat substanța „smoală, gudron de huilă, temp. Înaltă” ca Aquatic Acute 1 (H400) și Aquatic Chronic 1 (H410), evaluată la un cuantum total de 66 236,74 euro sau la orice alt cuantum stabilit de reclamantă în cursul procedurii sau de Tribunal;

                  —

                  cu titlu subsidiar, stabilirea prin hotărâre interlocutorie a obligației pârâtei de a repara pierderea suferită și obligarea părților la prezentarea către Tribunal, în termen rezonabil de la data hotărârii, a cifrelor privind cuantumul compensației convenite între părți sau, în lipsa unui acord, obligarea părților să prezinte Tribunalului în aceeași perioadă pretenţiile lor însoțite de cifre detaliate în susținerea acestora;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata către reclamantă de dobânzi compensatorii la rata dobânzilor de întârziere, de la data pierderii suferite (și anume fie de la data intrării în vigoare a clasificării nelegale, fie de data materializării prejudiciului);

                  —

                  obligarea pârâtei la plata de dobânzi de întârziere de 8 % sau la orice altă rată corespunzătoare stabilită de Tribunal, calculate pe baza cuantumului de plată de la data hotărârii Tribunalului până la plata efectivă și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv, întemeiat pe prejudiciul care i-ar fi fost cauzat prin adoptarea și intrarea în vigoare a Regulamentului (UE) nr. 944/2013 al Comisiei (1) prin care substanța „smoală, gudron de huilă, temp. Înaltă” a fost clasificată ca substanța Aquatic Acute 1 (H400) și Aquatic Chronic 1 (H410). La 22 noiembrie 2017, Curtea a respins recursul Comisiei Europene formulat împotriva hotărârii Tribunalului de anulare în parte a Regulamentului (UE) nr. 944/2013, în măsura în care a clasificat substanța „smoală, gudron de huilă, temp. Înaltă” ca Aquatic Acute 1 (H400) și Aquatic Chronic 1 (H410), din cauza unei erori manifeste de apreciere. Reclamanta a efectuat cheltuieli pentru a aplica clasificarea nelegală. Pârâta ar fi responsabilă pentru acele cheltuieli conform articolelor 268 și 340 TFUE, întrucât comportamentul pârâtei este nelegal prin aceea că constituie o încălcare suficient de gravă a dreptului, prejudiciul cauzat este real și cert și există o legătură directă de cauzalitate între comportamentul pârâtei și prejudiciul invocat.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 944/2013 al Comisiei din 2 octombrie 2013 de modificare, în vederea adaptării la progresul tehnic și științific, a Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor (JO L 261, 3.10.2013, p. 5).


title: Cauza C-18/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA și alții/Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice (Trimitere preliminară – Aderarea noilor state membre – Republica Croația – Măsuri tranzitorii – Libera prestare a serviciilor – Directiva 96/71/CE – Detașare de lucrători – Detașare a unor resortisanți croați și a unor resortisanți ai statelor terțe în Austria prin intermediul unei întreprinderi cu sediul în Italia)

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/6

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA și alții/Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice
      (Cauza C-18/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Aderarea noilor state membre - Republica Croația - Măsuri tranzitorii - Libera prestare a serviciilor - Directiva 96/71/CE - Detașare de lucrători - Detașare a unor resortisanți croați și a unor resortisanți ai statelor terțe în Austria prin intermediul unei întreprinderi cu sediul în Italia))
      (2019/C 16/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Danieli & C. Officine Meccaniche SpA, Dragan Panic, Ivan Arnautov, Jakov Mandic, Miroslav Brnjac, Nicolai Dorassevitch, Alen Mihovic

         Autoritatea intimată: Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 56 și 57 TFUE, precum și alineatul (2) al capitolului 2 din anexa V la Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Croația, precum și adaptările la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al Tratatului de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice trebuie interpretate în sensul că un stat membru este îndreptățit să restricționeze, prin cerința deținerii unui permis de muncă, detașarea lucrătorilor croați angajați de o întreprindere cu sediul în Croația, în cazul în care detașarea acestor lucrători intervine prin punerea lor la dispoziție, în sensul articolului 1 alineatul (3) litera (c) din Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii, a unei întreprinderi cu sediul într-un alt stat membru, în vederea furnizării unei prestări de servicii de către această din urmă întreprindere în primul dintre aceste state membre.

                  2)

                  Articolele 56 și 57 TFUE trebuie interpretate în sensul că un stat membru nu este îndreptățit să impună ca resortisanții statelor terțe puși la dispoziția unei întreprinderi cu sediul într-un alt stat membru de către o altă întreprindere având de asemenea sediul în acest alt stat membru, în vederea furnizării unei prestări de servicii în primul dintre aceste state membre, să dețină un permis de muncă.

         (1)  JO C 144, 8.5.2017.