title: Cauzele conexate C-364/09 P și C-365/09 P: Ordonanța președintelui Curții din 10 februarie 2010 — Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Schwarzbräu GmbH

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/28

         Ordonanța președintelui Curții din 10 februarie 2010 — Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Schwarzbräu GmbH
   (Cauzele conexate C-364/09 P și C-365/09 P) (1)

   2010/C 134/46

      Limba de procedură: germana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzelor.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza C-545/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 martie 2013 [cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Frankfurt (Oder) — Germania] — Agrargenossenschaft Neuzelle eG/Landrat des Landkreises Oder-Spree [Politica agricolă comună — Regulamentul (CE) nr. 73/2009 — Articolul 7 alineatele (1) și (2) — Modularea plăților directe acordate agricultorilor — Reducere suplimentară a cuantumurilor plăților directe — Validitate — Principiul protecției încrederii legitime — Principiul nediscriminării]

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 martie 2013 [cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Frankfurt (Oder) — Germania] — Agrargenossenschaft Neuzelle eG/Landrat des Landkreises Oder-Spree
   (Cauza C-545/11) (1)

   (Politica agricolă comună - Regulamentul (CE) nr. 73/2009 - Articolul 7 alineatele (1) și (2) - Modularea plăților directe acordate agricultorilor - Reducere suplimentară a cuantumurilor plăților directe - Validitate - Principiul protecției încrederii legitime - Principiul nediscriminării)
   2013/C 141/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Frankfurt (Oder)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Agrargenossenschaft Neuzelle eG

      Pârât: Landrat des Landkreises Oder-Spree

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Verwaltungsgericht Frankfurt (Oder) — Validitatea articolului 7 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006 și (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (JO L 30, p. 16, rectificare în JO 2010, L 43, p. 7) — Reducere mai mare a cuantumurilor plăților directe pentru intervalul 2009 2012 decât cea prevăzută în Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 — Principiul încrederii legitime

      Dispozitivul

               1.

               Examinarea primei întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze, din perspectiva principiului protecției încrederii legitime, validitatea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003.

               2.

               Examinarea celei de a doua întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 73/2009 din perspectiva principiului nediscriminării.

      (1)  JO C 25, 28.01.2012.


title: Cauza F-54/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 14 iunie 2013 — Carosi/Comisia

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/86

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 14 iunie 2013 — Carosi/Comisia
   (Cauza F-54/12) (1)

   2013/C 225/200
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 194, 30.6.2012, p. 28..


title: Cauza C-195/04: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Achiziții publice de echipamente pentru alimentația publică — Articolul 28 CE — Restricții cantitative la import — Măsuri cu efect echivalent — Principiul nediscriminării — Obligația de transparență)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/3

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda
   (Cauza C-195/04) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Achiziții publice de echipamente pentru alimentația publică - Articolul 28 CE - Restricții cantitative la import - Măsuri cu efect echivalent - Principiul nediscriminării - Obligația de transparență)
   (2007/C 96/05)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Huttunen și K. Wiedner, agenți)

      Pârâtă: Republica Finlanda (reprezentanți: T. Pynnä și E. Bygglin, agenți)

      Intervenienți în interesul pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentant: J. Molde, agent), Republica Federală Germania (reprezentanți: A. Tiemann și M. Lumma, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: H. G. Sevenster, C. M. Wissels și P. van Ginneken)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 28 CE — Achiziționarea de către o întreprindere publică de aparatură de bucătărie profesională — Obligația de transparență
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 179, 10.7.2004.


title: Cauza T-30/16: Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2016 – M.I. Industries/OAPI – Natural Instinct (Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended)

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/40

         Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2016 – M.I. Industries/OAPI – Natural Instinct (Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended)
   (Cauza T-30/16)
   (2016/C 106/47)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: M.I. Industries, Inc. (Lincoln, Statele Unite) (reprezentanți: T. Elias, avocat, B. Cookson, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Natural Instinct Ltd (Camberley, Regatul Unit)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended” – cererea de înregistrare nr. 11 396 223

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 26 noiembrie 2015 în cauza R 2944/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               admiterea opoziției reclamantei nr. B 002 181 272 și respingerea cererii de înregistrare nr. 11 438 074 a Natural Instinct Ltd; cu titlu subsidiar, declararea faptului că reclamanta a dovedit utilizarea serioasă a mărcilor sale comunitare nr. 5 208 418 și nr. 5 208 201 în vederea opoziției B 002 181 272 și trimiterea cauzei Camerei a cincea de recurs a OAPI pentru a soluționa aspectele pe care le implică fiecare dintre aceste mărci din perspectiva articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului privind marca comunitară; cu titlu încă mai subsidiar, trimiterea în totalitate a cauzei Camerei a cincea de recurs a OAPI spre rejudecare;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009;

               —

               încălcarea normei 22 alineatele (3) și (4) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.


title: Cauza T-653/15: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – Mulvad/Parlamentul

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/66

         Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – Mulvad/Parlamentul
   (Cauza T-653/15)
   (2016/C 048/74)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Nils Mulvad (Risskov, Danemarca) (reprezentant: N. Pirc Musar, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei A(2015)8732 C a Parlamentului European din 14 septembrie 2015 prin care s-a respins cererea de confirmare formulată de reclamant pentru accesul la anumite documente referitoare la informații cu privire la cheltuielile de deplasare ale unor membri ai Parlamentului European, la indemnizațiile de ședere, la cele pentru cheltuieli generale și la cheltuielile cu angajarea colaboratorilor;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant, în temeiul articolelor 134 și 140 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, inclusiv cele efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 (1) coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001 (2), întrucât datele cu caracter personal solicitate nu sunt protejate potrivit legislației Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001, întrucât accesul la informațiile solicitate a fost refuzat în pofida îndeplinirii condițiilor necesare pentru divulgare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației generale, potrivit articolelor 2 și 4 din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborate cu articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001, de efectuare a unei examinări pentru fiecare document în parte.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât refuzul de acordare a unui acces parțial la documentele solicitate nu a fost justificat.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, astfel cum impun articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Parlamentul nu a analizat toate argumentele reclamantului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).


title: Cauza T-472/14: Acțiune introdusă la 25 iunie 2014 – Joyería Tous/Comisia

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/47

         Acțiune introdusă la 25 iunie 2014 – Joyería Tous/Comisia
   (Cauza T-472/14)
   2014/C 261/74
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Joyería Tous, SA (Lleida, Spania) (reprezentanți: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero și A. Lamadrid de Pablo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care în cadrul acesteia se califică ansamblul de măsuri care, potrivit deciziei, constituie așa-numitul sistem spaniol în materie de leasing fiscal drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică investitorii grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind beneficiarii pretinselor ajutoare și singurii beneficiari ai ordinelor de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare;

               —

               anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea contractelor private încheiate între investitori și alte entități și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-700/13, Bankia/Comisia.


title: Cauza C-40/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 26 ianuarie 2017 – Fashion ID GmbH & Co.KG/Verbraucherzentrale NRW eV

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 26 ianuarie 2017 – Fashion ID GmbH & Co.KG/Verbraucherzentrale NRW eV
   (Cauza C-40/17)
   (2017/C 112/32)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Fashion ID GmbH & Co.KG

      Intimat: Verbraucherzentrale NRW eV

      Alte părți: Facebook Ireland Limited, Landesbeauftragte für Datenschutz und Informationsfreiheit Nordrhein-Westfalen

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile articolelor 22, 23 și 24 din Directiva 95/46/CE din 24 octombrie 1995 (1) privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date se opune unei reglementări naționale care, pe lângă dreptul de intervenție al autorităților de protecție a datelor și căile de atac ale persoanei afectate, recunoaște dreptul la acțiune al asociațiilor fără scop lucrativ de protecție a intereselor consumatorilor în cazul în care constată o încălcare a dreptului la protecția datelor?

               2)

               Într-un caz precum cel din speță, în care o persoană inserează un cod de programare în pagina sa de internet care determină browser-ul utilizatorului să solicite conținuturi de la un terț și să transmită în acest scop date cu caracter personal către acest terț, respectiva persoană este „operator” în sensul articolului 2 litera (d) din Directiva 95/46/CE din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, în cazul în care această persoană nu poate influența ea însăși respectiva operațiune de prelucrare a datelor?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare: articolul 2 litera (d) din Directiva 95/46/CE privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date trebuie interpretat în sensul că reglementează exhaustiv răspunderea în așa fel încât se opune introducerii unei acțiuni civile împotriva unui terț, care, cu toate că nu este „operator”, este la originea operațiunii de prelucrare a datelor fără să o influențeze?

               4)

               Cui îi aparțin „interesele legitime” care trebuie luate în considerare într-o situație precum cea din speță în cadrul unei examinări conform articolului 7 litera (f) din Directiva 95/46/CE? Trebuie luat în considerare interesul privind inserarea conținuturilor unor terți sau de interesul terțului?

               5)

               Față de cine trebuie exprimat consimțământul necesar potrivit articolului 7 litera (a) și articolului 2 litera (h) din Directiva 95/46/CE într-o situație precum cea din speță?

               6)

               Obligația de informare prevăzută la articolul 10 din Directiva 95/46/CE, într-o situație precum cea din speță, revine și operatorului paginii de internet, care a inserat conținutul unui terț, determinând astfel prelucrarea datelor cu caracter personal de către un terț?

      (1)  JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10.


title: Cauza T-285/14: Ordonanța Tribunalului din 22 mai 2015 – Wirtschaftsvereinigung Stahl şi alţii/Comisia [„Ajutoare de stat — Măsuri adoptate de Germania în sprijinul energiei electrice produse din surse de energie regenerabile și al întreprinderilor electro-intensive — Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE — Adoptarea deciziei finale după introducerea acțiunii — Nepronunțare asupra fondului — Acțiune în anulare — Cerere de adaptare a concluziilor — Lipsa unui element nou — Inadmisibilitate”]

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/18

         Ordonanța Tribunalului din 22 mai 2015 – Wirtschaftsvereinigung Stahl şi alţii/Comisia
   (Cauza T-285/14) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Măsuri adoptate de Germania în sprijinul energiei electrice produse din surse de energie regenerabile și al întreprinderilor electro-intensive - Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE - Adoptarea deciziei finale după introducerea acțiunii - Nepronunțare asupra fondului - Acțiune în anulare - Cerere de adaptare a concluziilor - Lipsa unui element nou - Inadmisibilitate”])
   (2015/C 245/21)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Wirtschaftsvereinigung Stahl (Düsseldorf, Germania) și alți reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentanţi: iniţial A. Reuter, C. Arhold, N. Wimmer, F. A. Wesche, K. Kindereit, R. Busch, A. Hohler şi T. Woltering, ulterior A. Reuter, C. Bürger, T. Christner şi G. Müllejans, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche şi R. Sauer, agenţi, asistaţi de C. von Donat şi G. Quardt, avocaţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C (2013) 4424 final a Comisiei din 18 decembrie 2013 de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE în ceea ce privește măsurile adoptate de Republica Federală Germania în sprijinul energiei electrice din surse regenerabile și al marilor consumatori de energie [ajutorul de stat SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului prezentei acțiuni.

               2)

               Respinge ca inadmisibilă cererea de adaptare a concluziilor din prezenta acțiuni în sensul că vizează Decizia C (2014) 8786 final a Comisiei din 25 noiembrie 2014 privind ajutorul de stat SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN) adoptat de Republica Federală Germania în sprijinul energiei electrice din surse regenerabile și al marilor consumatori de energie.

               3)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție formulate de Autoritatea AELS de Supraveghere.

               4)

               Wirtschaftsvereinigung Stahl și ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               5)

               Autoritatea AELS de Supraveghere suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014


title: Cauza T-178/14: Ordonanța Tribunalului din 9 iunie 2015 – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss/Comisia [„Ajutoare de stat — Măsuri adoptate de Germania în favoarea energiei electrice produse din surse regenerabile de energie și a unor întreprinderi mari consumatoare de energie electrică — Decizie de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE — Adoptarea deciziei finale ulterior introducerii acțiunii — Nepronunțare asupra fondului”]

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/55

         Ordonanța Tribunalului din 9 iunie 2015 – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss/Comisia
   (Cauza T-178/14) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Măsuri adoptate de Germania în favoarea energiei electrice produse din surse regenerabile de energie și a unor întreprinderi mari consumatoare de energie electrică - Decizie de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE - Adoptarea deciziei finale ulterior introducerii acțiunii - Nepronunțare asupra fondului”])
   (2015/C 294/66)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss GmbH (Mülheim-an-der Ruhr, Germania) (reprezentanți: H. Höfler, C. Kahle și V. Winkler, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Suaer, agenți, asistați de C. Renner, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Autoritatea de Supraveghere AELS (reprezentanți: inițial X. Lewis, M. Schneider și J. Kaasin, ulterior X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali și C. Perrin, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C (2013) 4424 final a Comisiei din 18 decembrie 2013 de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE cu privire la măsurile puse în aplicare de Republica Federală Germania în favoarea energiei electrice din surse regenerabile și a marilor consumatori de energie [Ajutorul de stat SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului prezentei acțiuni.

               2)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra cererilor de intervenție prezentate de Flachglas Torgau GmbH și de Saint-Gobain Isover G+H AG, de Kronotex GmbH & Co. KG și de Kronoply GmbH, de Bayer MaterialScience AG, de Sabic Polyolefine GmbH, de Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, de Ineos Phenol GmbH și de Ineos Vinyls Deutschland GmbH, precum și de Advansa GmbH, de Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, de Aurubis AG, de CBW Chemie GmbH, de CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, de Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, de Dralon GmbH, de Hahl Filaments GmbH, de Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, de Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, de Nabaltec AG, Siltronic AG și de Wacker Chemie AG.

               3)

               Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Comisia Europeană, inclusiv cele aferente procedurii măsurilor provizorii.

               4)

               Autoritatea de Supraveghere AELS suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza C-546/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Varhoven Administrativen Sad la 23 decembrie 2009 — Aurubis Balgaria AD/Nachalnik na Mitnitza — Sofia

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Varhoven Administrativen Sad la 23 decembrie 2009 — „Aurubis Balgaria” AD/Nachalnik na Mitnitza — Sofia
   (Cauza C-546/09)
   2010/C 80/16
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven Administrativen Sad

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă:„Aurubis Balgaria” AD

      Pârât: Nachalnik na Mitnitza — Sofia

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 232 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (1) trebuie interpretat de instanțele naționale în sensul că autoritățile vamale nu pot impune dobânzi moratorii cu privire la datoriile vamale suplimentare decât pentru perioada care urmează înscrierii în evidența contabilă, comunicării către debitor și expirării termenului stabilit de autoritatea vamală — conform articolului 222 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat — pentru plata datoriilor vamale suplimentare?

               2.

               În lipsa unor dispoziții relevante în Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului nr. 2913/92 (2), articolul 214 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar trebuie interpretat în sensul că autoritățile naționale nu pot aplica dobânzi compensatorii pentru perioada cuprinsă între data declarației vamale inițiale și data înscrierii ulterioare în evidența contabilă?

               3.

               Dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar și ale Regulamentului nr. 2454/93 din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului nr. 2913/92 trebuie interpretate în sensul că atunci când nu există dispoziții legale naționale care să prevadă în mod expres o majorare a drepturilor vamale sau o altă sancțiune națională echivalentă cu suma care ar fi fost percepută cu titlu de dobânzi moratorii între data apariției datoriei fiscale și data înscrierii sale ulterioare în evidența contabilă, dreptul comunitar nu permite instanțelor naționale să aplice o astfel de majorare sau să impună o astfel de sancțiune?

      (1)  JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58.

      (2)  JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3.


title: Cauza C-16/16 P: Recurs introdus la 11 ianuarie 2016 de Regatul Belgiei împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a doua) din 27 octombrie 2015 în cauza T-721/14, Regatul Belgiei/Comisia Europeană

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/14

         Recurs introdus la 11 ianuarie 2016 de Regatul Belgiei împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a doua) din 27 octombrie 2015 în cauza T-721/14, Regatul Belgiei/Comisia Europeană
   (Cauza C-16/16 P)
   (2016/C 145/18)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Recurent: Regatul Belgiei (reprezentanți: L. Van den Broeck, M. Jacobs şi J. Van Holm, agenţi, P. Vlaemminck şi B. Van Vooren, avocaţi)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea în întregime a ordonanței date de Tribunal în cauza T-721/14;

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               pronunțarea pe fondul litigiului;

               —

               declararea cererilor de intervenție ale Republicii Elene și Republicii Portugheze ca fiind admisibile;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Primul motiv de recurs: încălcarea principiilor repartizării competențelor, loialității și echilibrului instituțional și aplicarea eronată a condițiilor prevăzute la articolul 263TFUE.
   Al doilea motiv de recurs: încălcarea reciprocității principiului loialității și atingerea adusă calității de reclamant privilegiat a unui stat membru care urmărește să își protejeze prerogativele.
   Al treilea motiv de recurs: interpretarea eronată a consecințelor juridice ale recomandării în privința Belgiei.


               10.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/8

         Acțiune introdusă la data de 17 august 2015 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-23/15)
   (2015/C 410/07)
   Autoritatea AELS de Supraveghere, situată la adresa 35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgia, reprezentată de Markus Schneider, Clémence Perrin și Marlene Lie Hakkebo, în calitate de agenți ai acesteia, a introdus, la data de 17 august 2015, o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea articolelor 15 și 16 din actul menționat în capitolul XIII punctul 15zn din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2010/53/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 iulie 2010 privind standardele de calitate și siguranță referitoare la organele umane destinate transplantului, astfel cum a fost rectificată), astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 31 din acest act și al articolul 7 din Acordul privind SEE;

               2.

               să dispună ca Principatul Liechtenstein să suporte cheltuielile aferente prezentei proceduri.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Cererea se referă la neconformarea de către Principatul Liechtenstein, până la data de 11 aprilie 2015, cu un aviz motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 11 februarie 2015 referitor la faptul că statul nu a transpus în ordinea sa juridică națională Directiva 2010/53/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 iulie 2010 privind standardele de calitate și siguranță referitoare la organele umane destinate transplantului, astfel cum a fost rectificată, astfel cum este menționată în capitolul XIII punctul 15zn din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European și astfel cum a fost adaptată la acord prin protocolul 1 la acesta („actul”).

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea articolelor 15 și 16 din act, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 31 din act și al articolului 7 din Acordul privind SEE.


title: Cauza C-550/07 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 septembrie 2010 — Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd/Comisia Europeană, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter, International Bar Association (Recurs — Concurență — Măsuri de cercetare judecătorească — Competențe de investigare ale Comisiei — Protecția confidențialității comunicărilor — Raport de muncă între un avocat și o întreprindere — Schimburi de mesaje electronice)

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 septembrie 2010 — Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd/Comisia Europeană, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter, International Bar Association
   (Cauza C-550/07 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Măsuri de cercetare judecătorească - Competențe de investigare ale Comisiei - Protecția confidențialității comunicărilor - Raport de muncă între un avocat și o întreprindere - Schimburi de mesaje electronice)
   2010/C 301/02
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd (reprezentanți: M. Mollica, M. van der Woude și C. Swaak, advocaat)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și X. Lewis, agenți), Council of the Bars and Law Societies of the European Union (reprezentant: J. Flynn QC), Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten (reprezentanți: O. Brouwer și C.E. Schillemans, advocaten), Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE) (reprezentanți: M. Dolmans și K. Nordlander, avocați, J. Temple Lang, solicitor), American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter (reprezentanți: G. Berrisch, Rechtsanwalt, D.W. Hull, Solicitor), International Bar Association (reprezentanți: J. Buhart și I. Michou, avocați)

      Interveniente în susținerea reclamantelor: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: V. Jackson, E. Jenkinson, agenți și M. Hoskins, barrister), Irlanda (reprezentanți: D. O'Hagen, agent, D. O'Donnell, SC et R. Casey, BL), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C. Wissels, Y. Vries et M. de Grave, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi extinsă) din 17 septembrie 2007 în cauza T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ltd și Akcros Chemicals Ltd/Comisia Comunităților Europene, prin care Tribunalul a respins o acțiune având ca obiect anularea Deciziei C(2003) 1533 final din 8 mai 2003 de respingere a unei cereri de aplicare a regimului de protecție acordată comunicărilor între avocat și clientul său pentru anumite documente ridicate în cadrul unei verificări dispuse conform articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 17 (cauza COMP/E-1/38.589)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, precum și Regatul Țărilor de Jos suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

               3.

               Conseil des barreaux européens, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, European Company Lawyers Association, American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter și International Bar Association suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

               4.

               Pentru rest, obligă în solidar Akzo Nobel Chemicals Ltd și Akcros Chemicals Ltd la plata cheltuielilor de judecată

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza T-367/16: Acțiune introdusă la 11 iulie 2016 – Brunner/EUIPO – CBM (H HOLY HAFERL HAFERL SHOE COUTURE)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/52

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2016 – Brunner/EUIPO – CBM (H HOLY HAFERL HAFERL SHOE COUTURE)
   (Cauza T-367/16)
   (2016/C 305/70)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamant: Gerd Brunner (Moosthenning, Germania) (reprezentant: N. Maenz, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: CBM Creative Brands Marken GmbH (Zürich, Elveția)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „H HOLY HAFERL HAFERL SHOE COUTURE” – cererea de înregistrare nr. 11 988 144

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 10 mai 2016 în cauza R 2943/2014-5

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei cu privire la opoziție, pronunțată la 10 mai 2016 de Camera a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (cauza R 2943/2014-5);

               —

               respingerea opoziției din 12 noiembrie 2013, întemeiată de intervenientă pe marca Uniunii Europene nr. 11 306 545 și pe marca germană nr. 302 010 023 903 (cererea de opoziție B002269325);

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-91/08: Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2008 — Pleijte/Comisia

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/46

         Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2008 — Pleijte/Comisia
   (Cauza F-91/08)
   (2009/C 6/93)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Johanna Gerdina Pleijte (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: P. Nelissen Grade, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei AIPN de a exclude numele reclamantei din lista provizorie a funcționarilor preselectați în cadrul exercițiului de certificare 2007 și de a scădea durata unui concediu pentru interese personale din perioada de 10 ani luată în considerare pentru stabilirea vechimii, în scopul aplicării respectivei proceduri de certificare
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri (AIPN) din 7 august 2008 de respingere a reclamației reclamantei;

               —

               anularea deciziei AIPN de a exclude numele reclamantei din lista provizorie a funcționarilor preselectați în cadrul exercițiului de certificare 2007;

               —

               adăugarea numelui reclamantei pe lista funcționarilor preselectați în timp util pentru a-i permite să participe la programul de formare prevăzut la articolul 6 din DGA;

               —

               modificarea metodologiei care figurează în informarea administrativă din 8 ianuarie 2008, adoptată pe baza Deciziei C(2007)5694 a Comisiei din 20 noiembrie 2007 privind dispozițiile generale de punere în aplicare a articolului 45a în ceea ce privește partea referitoare la valorizarea experienței din cadrul instituțiilor;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-146/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 28 martie 2014 – Direktsia „Migratsia” pri Ministerstvo na vatreshnite raboti/Bashir Mohamed Ali Mahdi

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 28 martie 2014 – Direktsia „Migratsia” pri Ministerstvo na vatreshnite raboti/Bashir Mohamed Ali Mahdi
   (Cauza C-146/14)
   2014/C 175/35
   Limba de procedură:bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Direktsia „Migratsia” pri Ministerstvo na vatreshnite raboti

      Pârât: Bashir Mohamed Ali Mahdi

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 15 alineatele (3) și (6) din Directiva 2008/115/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală coroborat cu articolele 6 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene precum și cu dreptul la un control jurisdicţional și la o protecție jurisdicțională efectivă trebuie interpretat în sensul că:

                           а)

                           în situația în care, în temeiul dreptului național al unui stat membru, o autoritate administrativă este obligată să revizuiască lunar măsura de luare în custodie publică, fără să existe obligația expresă a adoptării unei măsuri administrative, iar aceasta trebuie să transmită din oficiu instanței o listă a resortisanților țărilor terțe luați în custodie publică pentru o perioadă care depășește perioada maximă legală a luării în custodie publică iniţiale, autoritatea administrativă este obligată fie, la momentul expirării perioadei de luare în custodie publică iniţială stabilite în decizia individuală, să adopte o măsura expresă de revizuire a luării în custodie publică în raport cu motivele de extindere prevăzute în dreptul Uniunii, fie să elibereze persoana în cauză?

                           b)

                           în cazul în care dreptul național al statului membru prevede că, după expirarea perioadei maxime a luării în custodie publică iniţiale în scopul îndepărtării, prevăzută de dispozițiile dreptului național, instanța este competentă să dispună o extindere a perioadei de luare în custodie publică, să o înlocuiască cu o măsură mai puțin coercitivă sau să dispună eliberarea resortisantului țării terțe, atunci într-o situație precum cea din prezenta cauză instanța trebuie să verifice legalitatea unei măsuri de revizuire a luării în custodie publică, care să menţioneze motivele de fapt și de drept privind necesitatea extinderii perioadei de luare în custodie publică şi durata acesteia, hotărând pe fond menținerea măsurii, înlocuirea acesteia cu altă măsură sau eliberarea persoanei în cauză?

                           c)

                           permite instanței, din perspectiva motivelor de extindere a perioadei de luare în custodie publică, prevăzute de dispozițiile dreptului Uniunii, să verifice legalitatea unei măsuri de revizuire a luării în custodie publică, care indică doar motivele pentru care nu se poate aplica decizia de îndepărtare a unui resortisant al țării terțe și să soluționeze litigiul numai pe baza faptelor prezentate și a dovezilor aduse de autoritatea administrativă, precum și a opozițiilor formulate și a faptelor prezentate de resortisantul țării terțe, dispunând menținerea luării în custodie publică, înlocuirea cu altă măsură sau eliberarea persoanei în cauză?

               2)

               Într-o situație precum cea din procedura principală, articolul 15 alineatele (1) și (6) din Directiva 2008/115/CE trebuie interpretat în sensul că, în temeiul dreptului Uniunii, motivul autonom de extindere a luării în custodie publică „persoana în cauză nu dispune de documente de identitate”, prevăzut de dreptul național, este admisibil ca fiind subsumat ambelor cazuri prevăzute de articolul 15 alineatul (6) din directivă, atunci când pe baza împrejurării amintite se poate considera în mod plauzibil că persoana în cauză va încerca să eludeze punerea în aplicare a deciziei de îndepărtare, ceea ce, în sensul dreptului național al statului membru, reprezintă un risc de sustragere?

               3)

               Într-o situație precum cea din prezenta cauză, articolul 15 alineatul (1) literele (a) și (b) și alineatul (6) din Directiva 2008/115/CE coroborat cu considerentele (2) și (13) privind respectarea drepturilor fundamentale și a demnității umane a resortisanților statelor terțe precum și aplicarea principiului proporționalității trebuie interpretat în sensul că permite ca, pe baza împrejurărilor în care persoana în cauză nu dispune de documente de identitate, a trecut frontiera ilegal și a declarat că nu dorește să se întoarcă în țara de origine, deși a semnat o declarație privind întoarcerea voluntară în țara sa și a indicat corect datele sale de identificare, să se deducă riscul întemeiat de sustragere, aceste împrejurări încadrându-se în noțiunea „riscul sustragerii” persoanei în cauză de la aplicarea deciziei de îndepărtare, în sensul directivei, definită în dreptul național ca presupunerea, justificată de elemente de fapt, că persoana interesată va încerca să eludeze punerea în aplicare a măsurii de îndepărtare?

               4)

               Într-o situație precum cea din procedura principală, articolul 15 alineatul (1) literele (a) și (b) şi alineatele (4) și (6) din Directiva 2008/115 coroborat cu considerentele (2) și (13) privind respectarea drepturilor fundamentale și a demnității umane a resortisanților țărilor terțe precum și aplicarea principiului proporționalității trebuie interpretat în sensul că:

                           а)

                           resortisantul țării terțe nu este dispus să coopereze la pregătirea punerii în aplicare a măsurii de returnare în țara sa de origine dacă declară verbal unui funcționar de la ambasada acestei țări că nu dorește să se întoarcă în țara de origine, în pofida faptului că, anterior, completase o declarație privind întoarcerea voluntară și indicase corect datele sale de identificare și dacă există întârzieri în obținerea documentației din partea unei țări terțe însă continuă să existe o posibilitate rezonabilă de punere în aplicare a măsurii de îndepărtare, în condițiile în care ambasada nu emite documentul necesar persoanei în cauză pentru călătoria în țara de origine, deși a confirmat identitatea acesteia?

                           b)

                           în situația în care un resortisant al țării terțe, care nu dispune de documente de identitate, a trecut ilegal frontiera de stat și a declarat că nu dorește să se întoarcă în țara de origine, este eliberat din cauza inexistenței posibilității rezonabile a îndepărtării, dacă în aceste circumstanţe ambasada ţării respective refuză să elibereze documentul necesar pentru călătoria persoanei în cauză în ţara de origine, în pofida faptului că a confirmat identitatea acesteia, trebuie considerat că statul membru este obligat să elibereze un document provizoriu privind statutul persoanei în cauză?

      (1)  JO L 348, p. 98.


title: Cauza C-611/13 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2013 de Hansa Metallwerke AG și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauza T-375/10, Hansa Metallwerke AG și alții/Comisia Europeană

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/26

         Recurs introdus la 26 noiembrie 2013 de Hansa Metallwerke AG și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauza T-375/10, Hansa Metallwerke AG și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-611/13 P)
   2014/C 52/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl., Hansa Belgium, Hansa Austria GmbH (reprezentanți: H.-J. Hellmann și S. Cappellari, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 16 septembrie 2013 în cauza T-375/10, Hansa Metallwerke și alții/Comisia, și pronunțarea cu titlu definitiv, după cum urmează:

                           1.

                           anularea deciziei Comisiei din 23 iunie 2010, notificată recurentelor la 30 iunie 2010, privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.092 — Produse și accesorii pentru baie), în măsura în care privește pe recurente,
                           cu titlu subsidiar,
                           reducerea amenzii;

                           2.

                           obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               cu titlu foarte subsidiar,
               anularea hotărârii atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   În primul rând, recurentele invocă o încălcare a principiului individualizării de către o instanță a pedepselor și a sancțiunilor, principiu care este recunoscut în dreptul Uniunii. În special, Tribunalul nu a luat în considerare faptul că noua versiune a Orientărilor din 2006 ale Comisiei în materia amenzilor a determinat o modificare substanțială a metodei generale de calcul, în principal în privința întreprinderilor având o gamă restrânsă de produse. Ca efect al abordării sale, care este caracterizată prin erori de drept, Tribunalul nu și-a îndeplinit obligația de examinare în ceea ce privește stabilirea amenzii de către intimată, respectiv și-a îndeplinit această obligație numai cu săvârșirea unor erori de drept.
   În continuare, recurentele susțin că Tribunalul și-a întemeiat în mod insuficient considerațiile pe principiul individualizării pedepselor. În special, Tribunalul nu a examinat nici hotărârea relevantă pronunțată de Camera a opta în cauza T-211/08 (1) și nici punctul de vedere vădit diferit exprimat de Comisie în decizia acesteia în cazul COMP/39.452, deși, în cursul ședinței, recurentele și-au expus argumentele în mod detaliat cu privire la acest aspect.
   În sfârșit, recurentele invocă o încălcare a principiului protecției încrederii legitime, care este recunoscut în dreptul Uniunii. În cadrul aprecierii modului în care a acționat Comisia, contrar asigurării date de aceasta în cursul procedurii administrative de a acorda în decizie o reducere a cuantumului amenzii, Tribunalul nu a luat în considerare importanța majoră a cooperării în deplină încredere cu Comisia în cadrul Comunicării acesteia privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului acestora în cazurile referitoare la înțelegeri.

      (1)  Hotărârea din 16 iunie 2011, Putters International/Comisia Europeană, Rep., p. II-3729.


title: Cauzele conexate C-261/08 și C-348/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 octombrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Superior de Justicia de Murcia — Spania) — María Julia Zurita García (C-261/08), Aurelio Choque Cabrera (C-348/08)/Delegado del Gobierno en la Región de Murcia [Vize, drept de azil și imigrare — Măsuri cu privire la trecerea frontierelor externe — Articolul 62 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) CE — Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen — Articolele 6b și 23 — Regulamentul (CE) nr. 562/2006 — Articolele 5, 11 și 13 — Prezumție cu privire la durata șederii — Resortisanți din țări terțe în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru — Reglementare națională care permite să se impună, în funcție de împrejurări, sau o amendă, sau expulzarea]

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/12

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 octombrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Superior de Justicia de Murcia — Spania) — María Julia Zurita García (C-261/08), Aurelio Choque Cabrera (C-348/08)/Delegado del Gobierno en la Región de Murcia
   (Cauzele conexate C-261/08 și C-348/08) (1)

   (Vize, drept de azil și imigrare - Măsuri cu privire la trecerea frontierelor externe - Articolul 62 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) CE - Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen - Articolele 6b și 23 - Regulamentul (CE) nr. 562/2006 - Articolele 5, 11 și 13 - Prezumție cu privire la durata șederii - Resortisanți din țări terțe în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru - Reglementare națională care permite să se impună, în funcție de împrejurări, sau o amendă, sau expulzarea)
   2009/C 297/11
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Murcia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: María Julia Zurita García (C-261/08), Aurelio Choque Cabrera (C-348/08)

      Pârâtă: Delegado del Gobierno en la Región de Murcia

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal Superior de Justicia de Murcia — Intrepretarea articolului 62 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) CE și a articolelor 5, 11 și 13 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din data de 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (JO L 105, p. 1, Ediție specială 19/vol. 8, p. 5) — Reglementare națională care permite substituirea sancțiunii expulzării cu plata unei amenzi

      Dispozitivul

   Articolele 6b și 23 din Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune, semnată la Schengen la 19 iunie 1990, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 2133/2004 al Consiliului din 13 decembrie 2004 privind obligația autorităților competente ale statelor membre de a ștampila cu regularitate documentele de călătorie ale resortisanților țărilor terțe în momentul trecerii de către aceștia a frontierelor externe ale statelor membre, precum și de modificare a dispozițiilor Convenției pentru aplicarea Acordului Schengen și a Manualului comun, precum și articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen) trebuie interpretate în sensul că, atunci când un resortisant al unei țări terțe se află în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru pentru că nu îndeplinește sau încetează să mai îndeplinească condițiile referitoare la durata șederii aplicabile în statul respectiv, acest stat membru nu este obligat să adopte împotriva sa o decizie de expulzare.

      (1)  JO C 209, 15.8.2008.

      JO C 260, 11.10.2008.


title: Cauza T-158/10: Acțiune introdusă la 9 aprilie 2010 — Dow Chemical/Consiliul

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/44

      Acțiune introdusă la 9 aprilie 2010 — Dow Chemical/Consiliul
      (Cauza T-158/10)
      (2010/C 161/70)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: The Dow Chemical Company (reprezentanți: J.-F. Bellis, R. Luff și V. Hahn, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 54/2010 al Consiliului (1) în măsura în care acesta privește reclamanta,

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii sale reclamanta invocă un motiv unic prin care aceasta afirmă că regulamentul atacat încalcă articolul 11 alineatul (2) din regulamentul de bază (2) pentru următoarele motive:

                  —

                  concluzia potrivit căreia dumpingul privind etanolaminele originare din Statele Unite ar continua este întemeiată în mod greșit pe constatarea unui dumping în cursul perioadei de investigație de reexaminare în ceea ce privește producătorii-exportatori care nu reprezintă decât o proporție foarte redusă din importurile originare din Statele Unite; instituțiile nu au luat în considerare faptul că s-a constatat că producătorul de la care provenea majoritatea covârșitoare a importurilor din Statele Unite nu a practicat dumpingul și, prin urmare, în mod global, importurile de etanolamine originare din Statele Unite nu făceau obiectul unui dumping;

                  —

                  concluzia potrivit căreia dumpingul invocat cu privire la etanolaminele originare din Statele Unite a crescut după perioada de investigație de reexaminare este întemeiată pe o selecție arbitrară de oferte de preț, care nu reflectă tendința prețurilor după perioada de investigație de reexaminare;

                  —

                  concluzia potrivit căreia capacitățile neutilizate în Statele Unite vor conduce la creșterea exporturilor de etanolamine către Uniunea Europeană este întemeiată pe o eroare vădită, dat fiind că nu existau capacități neutilizate în Statele Unite;

                  —

                  concluzia potrivit căreia măsurile antidumping aplicate de China etanolaminelor originare din Statele Unite începând cu anul 2004 vor incita exportatorii americani să vândă cantități mai mari Uniunii Europene este contrazisă de evoluția fluxurilor comerciale constatate începând cu anul 2005;

                  —

                  concluzia potrivit căreia evoluția posibilă a cererii în Statele Unite și pe alte piețe va determina producătorii americani să își transfere exporturile către Uniunea Europeană este pur speculativă;

                  —

                  concluzia potrivit căreia prețurile foarte scăzute și creșterea capacităților pentru monoetilen-glicol — care, precum etanolaminele, este un produs derivat din oxid de etilenă — ar incita producătorii să treacă de la producția de monoetilen-glicol la cea de etanolamine este în contradicție cu faptele constatate și este viciată de o eroare de apreciere;

                  —

                  pârâtul prezintă un raționament contradictoriu în ceea ce privește relația dintre prețurile din Statele Unite și cele din Uniunea Europeană, întrucât acesta pare să susțină în același timp că prețurile mai ridicate din Uniunea Europeană incită exportatorii americani să își transfere vânzările către Uniunea Europeană și că prețurile mai scăzute din Uniunea Europeană obligă producătorii americani să vândă la prețuri de dumping în Uniunea Europeană.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 54/2010 al Consiliului din 19 ianuarie 2010 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de etanolamine originare din Statele Unite ale Americii (JO L 17, p. 1).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996 L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223).


title: Cauza T-479/08: Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2008 — adidas/OAPI Patrick Holding (Reprezentarea unui pantof cu două barete)

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/39

         Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2008 — adidas/OAPI Patrick Holding (Reprezentarea unui pantof cu două barete)
   (Cauza T-479/08)
   (2009/C 6/78)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamant: adidas AG (Herzogenaurach, Germania) (reprezentanți: V. von Bomhard, A. Renck lawyers și I. Fowler, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Patrick Holding ApS (Fredensborg, Danemarca)
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 27 august 2008 în Cauza R 849/2007 2 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată sau, în cazul în care cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs formulează cerere de intervenție în susținerea pârâtului, obligarea ambelor părți la plata în solidar a cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă reprezentând un pantof cu două barete pentru produse din clasele 18, 25 și 28.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea mărcii figurative germane nr. 39 950 559 reprezentând un pantof cu trei barete pentru produse din clasa 25; înregistrarea mărcii figurative germane nr. 944 623 reprezentând un pantof cu trei barete pentru produse din clasa 25; înregistrarea mărcii figurative germane nr. 944 624 reprezentând un pantof cu trei barete pentru produse din clasa 25; înregistrarea mărcii figurative germane nr. 897 134 reprezentând un pantof cu trei barete pentru produse din clasa 25; înregistrarea mărcii figurative germane internaționale nr. 391 692 reprezentând un pantof cu trei barete pentru produse din clasa 25; înregistrarea mărcii figurative germane internaționale nr. 414 034 reprezentând un pantof cu trei barete pentru produse din clasa 25; înregistrarea mărcii figurative germane internaționale nr. 414 035 reprezentând un pantof cu trei barete pentru produse din clasa 25; înregistrarea mărcii figurative germane internaționale nr. 414 036 reprezentând un pantof cu trei barete pentru produse din clasa 25; înregistrarea mărcii figurative germane internaționale nr. 414 037 reprezentând un pantof cu trei barete pentru produse din clasa 25.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția și respinge cererea de înregistrare a mărcii vizate în întregime.

      Decizia camerei de recurs: anularea deciziei diviziei de opoziție.

      Motivele invocate: încălcarea Normei 16 alineatul (3), a Normei 17 alineatul (2) și a Normei 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2868/95 (1) al Comisiei, și implicit încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, întrucât camera de recurs a constatat în mod greșit că reclamanta nu a îndeplinit cerința furnizării unei traduceri și că, prin aceasta, nu a dovedit validitatea, existența și întinderea mărcilor anterioare invocate, în special a înregistrării mărcii germane nr. 39 950 559.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza C-242/07 P: Ordonanța Curții din 8 noiembrie 2007 — Regatul Belgiei/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Termen de introducere a acțiunii — Articolul 43 alineatul (6) din Regulamentul de procedură al Tribunalului — Originalul cererii depus după expirarea termenului — Inadmisibilitate — Noțiunea de eroare scuzabilă — Noțiunea de caz fortuit )

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/19

         Ordonanța Curții din 8 noiembrie 2007 — Regatul Belgiei/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-242/07 P) (1)

   (Recurs - Termen de introducere a acțiunii - Articolul 43 alineatul (6) din Regulamentul de procedură al Tribunalului - Originalul cererii depus după expirarea termenului - Inadmisibilitate - Noțiunea de „eroare scuzabilă’ - Noțiunea de „caz fortuit’)
   (2008/C 22/36)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Regatul Belgiei (reprezentanți L. Van den Broeck, agent, J.-P. Buyle și C. Steyaert, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Flynn și A. Steiblytė, agenți)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 15 martie 2007, Belgia/Comisia (T-5/07), prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă, pe motiv de tardivitate, acțiunea introdusă de recurent având ca obiect anularea deciziei Comisiei din 18 octombrie 2006, prin care Comisia a refuzat rambursarea către recurent a sumei plătite de acesta cu titlu de debit principal și a dobânzilor aferente creanțelor la Fondul Social European — Termen de introducere a acțiunii și termen de comunicare a unui original transmis în prealabil prin fax — Noțiunile de caz fortuit și de eroare scuzabilă
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 170, 21.7.2007.


title: Cauza T-546/08: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2008 — Villa Almè/OAPI — Bodegas Marqués de Murrieta (i GAI)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/59

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2008 — Villa Almè/OAPI — Bodegas Marqués de Murrieta (i GAI)
   (Cauza T-546/08)
   (2009/C 44/101)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Villa Almè Azienda vitivinicola di Vizzotto Giuseppe (Mansuè, Italia) (reprezentanți: G. Massa, avocat, P. Massa, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bodegas Marqués de Murrieta, SA (Logroño, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei 24/09/2008 a Camerei întâi de recurs (R 1695/2007-1) și obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „i GAY” (cerere de înregistrare nr. 4.458.295) pentru produse din clasa 33 (vinuri).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Bodegas Marqués de Murrieta S.A.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală spaniolă (nr. 2.315.558) „YGAI” și mărcile comunitare figurative (nr. 1.707.729) și verbale (nr. 1.699.412) „MARQUES DE MURRIETA YGAY” pentru produse din clasele 33 (vinuri).

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: aplicarea greșită a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară.


title: Cauza T-388/07: Acțiune introdusă la 11 octombrie 2007 — Comune di Napoli/Comisia Comunităților Europene

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/40

         Acțiune introdusă la 11 octombrie 2007 — Comune di Napoli/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-388/07)
   (2007/C 283/73)
   Limba de procedură: italiană
   Părțile

      Reclamantă: Comune di Napoli (reprezentanți: F. Sciaudone, avvocato, G. Tarallo, avvocato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C (2007) 3893 a Comisiei Europene din 8 august 2007;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la repararea prejudiciilor;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune are ca obiect anularea Deciziei C (2007) 3893 a Comisiei din 8 august 2007, prin care pârâta a dispus o rectificare financiară a asistenței Fondului European de Dezvoltare Regională (FEDER) acordate în favoarea reclamantei în vederea realizării unei „Rețele de piețe telematice pentru orașul Napoli” și repararea prejudiciilor cauzate de aceasta.
   În susținerea cererii de anulare a deciziei atacate, reclamanta invocă:

               —

               Caracterul ilogic, inadecvat și absența totală a temeiurilor de drept și de fapt pe care se întemeiază decizia, în măsura în care Comisia în mod voluntar nu a luat în considerare ansamblul elementelor (de formă și de fond) care ar trebui evaluate în vederea unei aplicări corecte a articolului 24 din Regulamentul nr. 4253/88, săvârșind în consecință o eroare iremediabilă de apreciere cu privire la existența neregulilor imputate reclamantei;

               —

               Interpretarea și aplicarea greșită a noțiunii de neregulă, prevăzută de articolul 24 din Regulamentul nr. 4253/88, în măsura în care criticile formulate împotriva reclamantei nu se includ în noțiunea de „modificări importante” în ceea ce privește natura sau condițiile de punere în aplicare a măsurilor financiare și cu atât mai puțin în categoria de „cheltuieli nedatorate” cu efecte asupra bugetului comunitar;

               —

               Răspunderea Comisiei pentru întârzierea inițială a proiectului, în măsura în care, deși data începerii proiectului și a admiterii cheltuielilor a fost 1 iulie 1997, acordul de finanțare a fost aprobat de către Comisie la 14 iulie 1997 și notificat către Comune di Napoli la 25 iulie 1997;

               —

               Lipsa luării în considerare, în vederea evaluării admisibilității cheltuielilor, a întregii perioade de șapte luni de care Comisia a avut nevoie pentru a aproba varianta proiectului solicitată de către reclamantă;

               —

               Concluzionarea în mod greșit de către Comisie cu privire la faptul că prezența azbestului și în consecință, întârzierea cauzată de eliminarea acestuia, nu constituie o cauză de forță majoră;

               —

               Limitarea greșită a efectului suspensiv al hotărârii Tribunale Amministrativo Regionale la perioada cuprinsă între 2 august 2001 (data hotărârii) și 5 decembrie 2001 (data notificării către reclamantă a hotărârii date în apel de Consiglio di Stato), pe de o parte, și limitarea perioadei menționate doar la facturile emise în cadrul contractului de furnitură de echipamente informatice, obiect al suspendării înseși;

               —

               Încălcarea principiului proporționalității, în măsura în care Comisia nu a ținut cont în niciun fel, în vederea stabilirii reducerii asistenței, de buna credință în conduita reclamantei, de caracterul și gravitatea reduse ale (presupuselor) nereguli, de realizarea efectivă a acțiunii finanțate, și, în sfârșit, de împrejurarea că răspunderea pentru faptele imputate trebuie să fie atribuită în parte chiar Comisiei, și în parte cauzei de forță majoră;

               —

               Încălcarea obligației de motivare, în măsura în care decizia nu clarifică de ce neregulile imputate trebuie să fie considerate „importante”;

               —

               În ceea ce privește repararea prejudiciului, reclamanta susține că, deși comportamentul Comisiei nu ar fi considerat ilicit, totuși acesta i-a provocat prejudicii. Decizia de recuperare, în special, i-ar fi provocat prejudicii cu totul imprevizibile și neobișnuite, îndeosebi dacă se consideră că acțiunea a fost realizată cu succes și cu felicitări chiar din partea Comisiei.


title: Cauza C-125/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 9 martie 2011 — Republica Federală Germania/Robert Klinke

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 9 martie 2011 — Republica Federală Germania/Robert Klinke
   (Cauza C-125/11)
   2011/C 269/34
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Republica Federală Germania

      Pârât: Robert Klinke

      Întrebarea preliminară

   Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1) se aplică dispozițiilor naționale privind acordarea de ajutoare funcționarilor în caz de boală?

      (1)  JO L 303, p. 16, Ediție specială 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza F-106/07: Acțiune introdusă la 5 octombrie 2007 — Giaprakis/Comitetul Regiunilor Uniunii Europene

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/49

         Acțiune introdusă la 5 octombrie 2007 — Giaprakis/Comitetul Regiunilor Uniunii Europene
   (Cauza F-106/07)
   (2007/C 297/98)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Stavros GIAPRAKIS (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

      Pârât: Comitetul Regiunilor Uniunii Europene (CR)
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 21 noiembrie 2006 a directorului administrației CR de recuperare a sumelor care i-au fost plătite reclamantului cu titlu de coeficient corector al părții din remunerația sa transferată în Franța între aprilie 2004 și iunie 2005 pentru suma de 1 246,06 euro,

               —

               obligarea Comitetului Regiunilor la restituirea către reclamant a sumei de 1 246,06 euro reținută din remunerația sa, majorată cu dobânzi de întârziere cu rata de 8 % pe an de la 1 decembrie 2006, data recuperării, și până la plata integrală,

               —

               obligarea Comitetul Regiunilor la plata către reclamant a sumei de 1 000 euro ca despăgubire pentru prejudiciul moral cauzat acestuia prin decizia atacată,

               —

               obligarea Comitetul Regiunilor Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea acțiunii sale, reclamantul invocă motive similare celor invocate în cauza F-59/07 (1).

      (1)  JO C 199, 25.8.2007, p. 51.


title: Cauza C-336/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Hannover (Germania) la 19 iulie 2007 — Kabel Deutschland Vertrieb und Service GmbH & Co. KG/Niedersächsische Landesmedienanstalt für privaten Rundfunk

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/5

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Hannover (Germania) la 19 iulie 2007 — Kabel Deutschland Vertrieb und Service GmbH & Co. KG/Niedersächsische Landesmedienanstalt für privaten Rundfunk
   (Cauza C-336/07)
   (2007/C 247/07)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgericht Hannover
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Kabel Deutschland Vertrieb und Service GmbH & Co. KG

      Pârâtă: Niedersächsische Landesmedienanstalt für privaten Rundfunk

      Intervenienți: Norddeutscher Rundfunk și alți 39
   Întrebările preliminare

               1)

               O prevedere precum articolul 37 alineatul 1 din Niedersächsisches Mediengesetz (legea din Saxonia Inferioară privind media) este compatibilă cu articolul 31 alineatul (1) din Directiva privind serviciul universal 2002/22/CE, dacă un operator de cablu are obligația ca, pentru mai mult de jumătate dintre canalele existente în rețelele sale care pot fi folosite în mod permanent pentru difuzarea analogică, să integreze programe care — deși nu acoperă întreg teritoriul landului Saxonia Inferioară — sunt difuzate deja pe cale terestră în conformitate cu standardul DVB-T?

               2)

               O prevedere precum articolul 37 alineatul 1 din Niedersächsisches Mediengesetz este compatibilă cu articolul 31 alineatul (1) din Directiva privind serviciul universal 2002/22/CE, dacă un operator de cablu are obligația să integreze programe de televiziune în rețelele sale de cablu analogice și în acele părți ale landului în care utilizatorii finali ai cablului ar putea oricum prin intermediul unei antene și al unui decodor să recepționeze aceleași programe de televiziune și prin rețeaua terestră în conformitate cu standardul DVB-T?

               3)

               Noțiunea „servicii de televiziune” în sensul articolului 31 alineatul (1) prima teză din Directiva privind serviciul universal 2002/22/CE cuprinde de asemenea și furnizorii de servicii media sau telemedia, spre exemplu teleshopping?

               4)

               O prevedere precum articolul 37 alineatul 2 din Niedersächsisches Mediengesetz este compatibilă cu articolul 31 alineatul (1) din Directiva privind serviciul universal 2002/22/CE, dacă în cazul unui număr prea mic de canalele, autoritatea națională competentă trebuie să stabilească o ordine de prioritate a candidaților având ca rezultat utilizarea tuturor canalelor disponibile ale operatorului de cablu în cauză?


title: Cauza T-287/16: Acțiune introdusă la 30 mai 2016 – Belgia/Comisia

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/62

         Acțiune introdusă la 30 mai 2016 – Belgia/Comisia
   (Cauza T-287/16)
   (2016/C 270/68)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Belgiei (reprezentanți: J.-C. Halleux și M. Jacobs, agenți, asistați de É. Grégoire și de J. Mariani, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2016/417 a Comisiei din 17 martie 2016 întrucât exclude de la finanțarea de către Uniunea Europeană, în ceea ce privește Regatul Belgiei, a unei sume de 9 601 619,00 euro (post bugetar 6701);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea parțială a respectivei decizii de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a sumei de 9 601 619 euro întrucât aceasta include suma de 4 106 470,02 euro de care a beneficiat deja în prealabil FEGA;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 31 alineatul (1) și a articolului 32 alineatul (8) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO 2005, L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1 p. 193), pentru motivul că Comisia nu demonstrează neconformitatea cheltuielii efectuate de agenția de plăți belgiană cu legislația Uniunii Europene și că nereușita recuperării sau neregularitatea ar avea ca origine o neregulă sau o neglijență imputabilă Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB).

               2.

               Al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe încălcarea articolului 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005 și a principiului proporționalității pentru motivul că suma exclusă nu ar corespunde importanței neconformității constatate și că nu s-ar fi ținut seama de prejudiciul financiar cauzat Uniunii Europene.


title: Cauza F-65/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 11 decembrie 2012 — Mata Blanco/Comisia (Funcție publică — Concursul intern COM/INT/OLAF/09/AD 10 — Combaterea fraudei — Competențele EPSO și ale comisiei de evaluare — Teste de acces supervizate de comisia de evaluare — Proba orală — Încălcarea anunțului de concurs — Diferență între evaluări — Criterii de evaluare — Egalitate de tratament între candidați — Eroare vădită de apreciere — Principiile transparenței și bunei administrări — Obligația de motivare)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/26

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 11 decembrie 2012 — Mata Blanco/Comisia
   (Cauza F-65/10) (1)

   (Funcție publică - Concursul intern COM/INT/OLAF/09/AD 10 - Combaterea fraudei - Competențele EPSO și ale comisiei de evaluare - Teste de acces supervizate de comisia de evaluare - Proba orală - Încălcarea anunțului de concurs - Diferență între evaluări - Criterii de evaluare - Egalitate de tratament între candidați - Eroare vădită de apreciere - Principiile transparenței și bunei administrări - Obligația de motivare)
   2013/C 46/47
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: José Manuel Mata Blanco (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Eggers și P. Pecho, agenți, ulterior B. Eggers, agent)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei EPSO de a nu înscrie reclamantul pe lista de rezervă din cadrul concursului intern „COM/INT/OLAF/09/AD 10 — Administratori specializați în combaterea fraudei”, precum și a listei de rezervă și a tuturor deciziilor întemeiate pe aceasta

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Mata Blanco suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 288, 23.10.2010, p. 73.


title: Cauza T-272/16: Acțiune introdusă la 25 mai 2016 – Grecia/Comisia

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/53

         Acțiune introdusă la 25 mai 2016 – Grecia/Comisia
   (Cauza T-272/16)
   (2016/C 270/61)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos, O. Tsirkinidou, A. Vasilopoulou, D. Dourdoureka)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în executare (UE) 2016/417 a Comisiei din 17 martie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), notificată cu numărul C(2016) 1509 și publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 22 martie 2016, L 75, p. 16:

                           a)

                           în măsura în care exclude de la finanțarea de către Uniunea Europeană a unor cheltuieli în cuantum total de 166 797 866,22 euro efectuate cu titlu de ajutoare directe decuplate pentru exercițiile financiare 2012 și 2013 și în special în măsura în care prevede (1) o corecție financiară forfetară de 25 % pentru anul 2012 și (2) o corecție financiară forfetară și o corecție financiară punctuală pentru anul 2013;

                           b)

                           în măsura în care exclude de la finanțarea de către Uniunea Europeană a unor cheltuieli în cuantum total de 3 880 460,50 euro efectuate din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), axele 1 + 3 – Măsuri orientate spre investiți (2007-2013) și prevede, în special, (1) o corecție financiară forfetară de 5 % pentru exercițiile financiare 2010-2013 în ceea ce privește măsura 125 și (2) o corecție financiară punctuală pentru exercițiile financiare 2011-2013;

                           c)

                           în măsura în care, în lipsa unei rambursări imediate către Republica Elenă a sumei de 29 366 975,06 euro, Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 19 noiembrie 2015 în cauza T-107/14 nu a fost pe deplin executată; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive de anulare.
   Mai precis, în ceea ce privește corecția financiară în cuantum total de 166 797 866,22 euro aplicată cheltuielilor efectuate cu titlu de ajutoare directe decuplate pentru exercițiile financiare 2012 și 2013, Republica Elenă invocă trei motive de anulare.
   Primul motiv de anulare, care privește corecția aplicată pentru exercițiul financiar 2012, se întemeiază pe interpretarea și aplicarea eronată a dispozițiilor articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 796/2004 (1) [și a dispozițiilor ulterioare ale articolului 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009 (2)].
   Al doilea motiv de anulare, care privește de asemenea corecția aplicată pentru exercițiul financiar 2012, se întemeiază pe interpretarea și aplicarea eronată a liniilor directoare din documentul VI/5530/1997 și se referă la condițiile care trebuie îndeplinite pentru a aplica o corecție financiară de 25 % pentru anul 2012; prin intermediul acestui motiv, se susține în special că Comisia a depășit limitele puterii sale de apreciere și, prin urmare, a săvârșit o încălcare a principiului proporționalității (partea A), precum și un calcul eronat al corecției financiare (partea B).
   Prin intermediul celui de al treilea motiv de anulare, întemeiat pe corecția impusă pentru exercițiul financiar 2013, se susține că aceasta din urmă este nelegală și abuzivă, iar motivarea sa este contradictorie, dat fiind faptul că aceasta se întemeiază pe interpretarea și aplicarea eronată a liniilor directoare din documentul VI/5530/1997 și încalcă principiile bunei administrări, proporționalității și ne bis in idem, precum și a dreptului la apărare.
   În plus, în ceea ce privește corecția financiară în domeniul dezvoltării rurale (FEADR), axele 1 + 3 – Măsuri orientate spre investiți (2007-2013), au fost invocate patru motive de anulare.
   Al patrulea și al cincilea motiv, care privesc corecția financiară aplicată în temeiul măsurii 125, se întemeiază pe lipsa unui temei legal și a motivării, precum și pe o eroare de fapt, în măsura în care autoritatea de gestiune și-a exercitat competențele pe deplin și în mod legal (al patrulea motiv), iar corecția financiară forfetară de 5 % pentru cheltuielile efectuate în cursul exercițiului financiar 2010, în cuantum de 506 480,19 euro a fost aplicată cu încălcarea articolului 31 din Regulamentul nr. 1290/2005 (3), fiind vorba despre cheltuieli care au fost efectuate cu mai mult de 24 de luni înaintea comunicării scrise a Comisiei către statele membre a rezultatelor verificărilor.
   Al șaselea motiv de anulare, care privește corecția aplicată în temeiul măsurii 121, se întemeiază pe caracterul nelegal al deciziei, în măsura în care corecția aplicată și metoda de calcul utilizată în acest scop prin aplicarea prin analogie a articolului 63 din Regulamentul nr. 809/2014 (4) contravin articolului 31 din Regulamentul nr. 1290/2005 și liniilor directoare din documentul VI/5530/1997 al Comisiei; aplicarea sa produce, pe de altă parte, efecte disproporționate în raport cu lipsurile constatate. În subsidiar, în ceea ce privește aceeași măsură, al șaptelea motiv al acțiunii se întemeiază pe lipsa de temei juridic și de motivare a deciziei atacate și pe încălcarea liniilor directoare din documentul VI/5530/1997 al Uniunii.
   Al optulea motiv de anulare privește încălcarea articolului 266 TFUE, în ceea ce privește obligația Comisiei de a adopta măsurilor pe care le presupune punerea în executare a hotărârii Tribunalului, în măsura în care, prin nerambursarea către Republica Elenă a sumei de 29 366 975,06 euro, Comisia nu s-a conformat Hotărârii Tribunalului în cauza T-107/14, precum și pe încălcarea principiilor bunei administrări, securității juridice și cooperării loiale între Comisie și statele membre.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 796/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a eco-condiționării, a modulării și a sistemului integrat de gestionare și control, prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori (JO 2004, L 141, p. 18).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1120/2009 al Comisiei din 29 octombrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a schemei de plată unică prevăzute în titlul III din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori (JO 2009, L 316, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO 2005, L 209, p. 1).

      (4)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 809/2014 al Comisiei din 17 iulie 2014 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește sistemul integrat de administrare și control, măsurile de dezvoltare rurală și ecocondiționalitatea (JO 2014, L 227, p. 69).


title: Cauza T-11/07: Acțiune introdusă în data de 12 ianuarie 2007 — Frucona Košice/Comisie

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/36

         Acțiune introdusă în data de 12 ianuarie 2007 — Frucona Košice/Comisie
   (Cauza T-11/07)
   (2007/C 56/68)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Frucona Kosice a.s. (Košice, Republica Slovacă) (reprezentanți: B. Hartnett, O. Geiss, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei C(2006)2082 final a Comisiei din 7 iunie 2006 în cauza nr. C25/2005 cu privire la un ajutor de stat;

               —

               anularea totală sau parțială a articolului 1 al deciziei menționate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea sa, reclamantul solicită anularea Deciziei Comisiei din 7 iunie 2006 cu privire la ajutorul de stat acordat reclamantului de către Republica Slovacă (C25/2005), în măsura în care această decizie consideră că reclamantul este beneficiarul unui ajutor de stat incompatibil și îl obligă pe acesta să restituie Republicii Slovace toate impozitele care i-au fost anulate împreună cu dobânzile aferente.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamantul invocă următoarele zece motive:

               Prin primul său motiv, reclamantul afirmă că s-a greșit în mod evident atunci când Comisia a stabilit valoarea ajutorului de stat pretins.

               Prin al doilea motiv al său, reclamantul susține că decizia contestată încalcă o cerință procedurală esențială și nu respectă prevederile articolului 33 CE. În fapt, reclamantul argumentează că direcția competentă pentru a efectua investigația și pentru a lua măsurile formale și procedurale care au condus la adoptarea deciziei contestate era Direcția Generală pentru Agricultură, iar nu Direcția Generală pentru Concurență.

               Prin cel de-al treilea motiv al său, reclamantul susține în continuare că decizia contestată încalcă prevederile secțiunii 3 din anexa IV la Tratatul de aderare, ale articolului 253 CE, ale articolului 88 CE și ale Regulamentului (CE) nr. 659/1999 întrucât Comisia nu avea competența de a adopta decizia contestată.

               Prin cel de-al patrulea motiv al său, reclamantul argumentează că s-a comis o eroare de drept și de fapt de către Comisie prin aplicarea prevederilor articolului 87 alineatul (1) CE când a stabilit că procedura falimentului este mai avantajoasă decât lichidarea datorilor fiscale.

               Prin cel de-al cincilea motiv al său, reclamantul susține că în continuare Comisia a comis o eroare apreciind că executarea creanțelor fiscale este mai avantajoasă decât lichidarea datorilor fiscale.

               Prin cel de-al șaselea motiv al său, reclamantul susține că în mod evident s-a comis o eroare de drept și de fapt de către Comisie prin neîndeplinirea sarcinii probei încălcând astfel prevederile articolului 87 alineatul (1) CE și ale articolului 253 CE. În plus, reclamantul susține că standardele legale stabilite de Curte cu privire la aplicarea testului creditorului privat au fost ignorate de către Comisie.

               Prin cel de-al șaptelea motiv al său, reclamantul susține că s-a comis o eroare de drept și de fapt de către Comisie prin neevaluarea corespunzătoare și prin ignorarea dovezilor pe care le-a avut la dispoziție.

               Prin cel de-a optulea motiv al său, reclamantul pretinde că s-a comis o eroare de drept și de fapt de către Comisie prin luarea în considerare a unor probe nerelevante, precum divergențe interne în cadrul administrației fiscale.

               Prin cel de-al nouălea motiv al său, reclamantul susține în continuare că decizia încalcă prevederile articolului 253 CE prin lipsa unei motivări suficiente care să justifice concluziile acesteia.

               În sfârșit, prin cel de-al zecelea motiv al său, reclamantul pretinde că s-a comis o eroare de către Comisie care nu a scutit lichidarea datoriilor fiscale ca ajutor de restructurare și prin aplicarea retroactivă a Liniilor directoare din anul 2004 cu privire la restructurări.


title: Cauza T-552/12: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2012 — North Drilling/Consiliul

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/22

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2012 — North Drilling/Consiliul
   (Cauza T-552/12)
   2013/C 46/39
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: North Drilling Co. (Teheran, Iran) (reprezentanți: J. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea și J. Iriarte Ángel, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 2 din Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului, în ceea ce o privește și excluderea sa din anexa acesteia;

               —

               anularea articolului 1 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în ceea ce o privește și excluderea sa din anexa acesteia;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe eroarea vădită

                           —

                           Primul motiv este întemeiat pe eroarea vădită de apreciere în ceea ce privește faptele pe care se bazează dispozițiile atacate, în măsura în care sunt lipsite de temei factual și probatoriu real.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe neîndeplinirea obligației de motivare

                           —

                           Al doilea motiv este întemeiat pe neîndeplinirea obligației de motivare, în măsura în care normele atacate sunt motivate în cazul NDC în mod eronat, motivare care este lipsită de fundament, este generală și stereotipă.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la protecție jurisdicțională

                           —

                           Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă în ceea ce privește motivarea actelor, lipsa probei privind motivul invocat și a dreptului la apărare și de proprietate, în măsura în care s-a încălcat obligația de motivare, care afectează celelalte drepturi.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate

                           —

                           Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate, întrucât a fost limitat fără o justificare reală

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament

                           —

                           Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament, în măsura în care s-a adus atingere poziției relative a reclamantei, fără nicio justificare.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe întemeiat pe abuzul de putere

                           —

                           Al șaselea motiv este întemeiat pe întemeiat pe abuzul de putere, în măsura în care există indicii obiective, precise și concordante care permit să se afirme că atunci când s-a adoptat măsura sancționatorie s-au urmărit alte scopuri decât cele invocate de Consiliu.