title: Cauza C-606/18 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2020 – Nexans France SAS, Nexans SA/Comisia Europeană [Recurs – Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine – Împărțire a pieței în cadrul proiectelor – Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Articolul 20 – Competențe de inspecție ale Comisiei în cadrul procedurii în materie de înțelegeri – Competența de a copia date fără examinare prealabilă și de a le examina ulterior în birourile Comisiei – Amenzi – Competență de fond]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/6

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2020 – Nexans France SAS, Nexans SA/Comisia Europeană
      (Cauza C-606/18 P) (1)

      (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine - Împărțire a pieței în cadrul proiectelor - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 20 - Competențe de inspecție ale Comisiei în cadrul procedurii în materie de înțelegeri - Competența de a copia date fără examinare prealabilă și de a le examina ulterior în birourile Comisiei - Amenzi - Competență de fond)
      (2020/C 297/08)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Nexans France SAS, Nexans SA (reprezentanți: G. Forwood, avocat, și M. Powell și A. Rogers, solicitors)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito, P. Rossi, C. Sjödin și F. Castilla Contreras, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Nexans France SAS și Nexans SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-610/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – AFMB Ltd și alții/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank [Trimitere preliminară – Lucrători migranți – Securitate socială – Legislație aplicabilă – Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 – Articolul 14 alineatul (2) litera (a) – Noțiunea de „persoană care este membru al personalului de călătorie al unei întreprinderi” – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 13 alineatul (1) litera (b) – Noțiunea de „angajator” – Șoferi pentru transportul rutier care desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată în două sau mai multe state membre sau state ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS) – Șoferi pentru transportul rutier care au încheiat un contract de muncă cu o întreprindere, plasați însă sub autoritatea efectivă a unei alte întreprinderi stabilite în statul membru de reședință a acestor șoferi – Determinarea întreprinderii care are calitatea de „angajator”]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – AFMB Ltd și alții/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Cauza C-610/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Lucrători migranți - Securitate socială - Legislație aplicabilă - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 14 alineatul (2) litera (a) - Noțiunea de „persoană care este membru al personalului de călătorie al unei întreprinderi” - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Articolul 13 alineatul (1) litera (b) - Noțiunea de „angajator” - Șoferi pentru transportul rutier care desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată în două sau mai multe state membre sau state ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS) - Șoferi pentru transportul rutier care au încheiat un contract de muncă cu o întreprindere, plasați însă sub autoritatea efectivă a unei alte întreprinderi stabilite în statul membru de reședință a acestor șoferi - Determinarea întreprinderii care are calitatea de „angajator”)
      (2020/C 297/09)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Centrale Raad van Beroep

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: AFMB Ltd și alții

         Pârât: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Dispozitivul

      Articolul 14 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea sa modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 631/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004, precum și articolul 13 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 465/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012, trebuie interpretate în sensul că angajatorul unui șofer pentru transportul internațional rutier, în sensul acestor dispoziții, este întreprinderea care exercită autoritatea efectivă asupra acestui șofer pentru transportul rutier, suportă, în fapt, sarcina salarială corespunzătoare și dispune de puterea efectivă de a l concedia, iar nu întreprinderea cu care respectivul șofer pentru transportul rutier a încheiat un contract de muncă și care este prezentată în mod formal în acest contract drept angajatorul aceluiași șofer.

         (1)  JO C 455, 17.12.2018.


title: Cauza C-658/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di pace di Bologna – Italia) – UX/Governo della Repubblica italiana (Trimitere preliminară – Admisibilitate – Articolul 267 TFUE – Noțiunea de „instanță națională” – Criterii – Politica socială – Directiva 2003/88/CE – Domeniu de aplicare – Articolul 7 – Concediu anual plătit – Directiva 1999/70/CE – Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP – Clauzele 2 și 3 – Noțiunea de „lucrător pe durată determinată” – Judecători de pace și magistrați de drept comun – Diferență de tratament – Clauza 4 – Principiul nediscriminării – Noțiunea de „motive obiective”)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/8

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di pace di Bologna – Italia) – UX/Governo della Repubblica italiana
      (Cauza C-658/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Admisibilitate - Articolul 267 TFUE - Noțiunea de „instanță națională” - Criterii - Politica socială - Directiva 2003/88/CE - Domeniu de aplicare - Articolul 7 - Concediu anual plătit - Directiva 1999/70/CE - Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauzele 2 și 3 - Noțiunea de „lucrător pe durată determinată” - Judecători de pace și magistrați de drept comun - Diferență de tratament - Clauza 4 - Principiul nediscriminării - Noțiunea de „motive obiective”)
      (2020/C 297/10)
      Limba de procedură: italiana

            Instanța de trimitere

         Giudice di pace di Bologna

            Părțile din procedura principală

         Reclamantă: UX

         Pârât: Governo della Repubblica italiana

            Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 267 TFUE trebuie interpretat în sensul că Giudice di pace (Judecătorul de Pace, Italia) intră în sfera noțiunii de „instanță dintr-un stat membru”, în sensul acestui articol.

                  2)

                  Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru și articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că un judecător de pace care, în cadrul exercitării funcțiilor sale, efectuează prestații reale și efective care nu sunt nici pur marginale, nici accesorii și pentru care primește indemnizații care prezintă un caracter remuneratoriu poate intra în sfera noțiunii de „lucrător”, în sensul acestor dispoziții, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  3)

                  Clauza 2 alineatul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că noțiunea de „lucrător pe durată determinată”, care figurează la această dispoziție, poate include un judecător de pace numit pentru o perioadă limitată, care, în cadrul funcțiilor sale, efectuează prestații reale și efective care nu sunt nici pur marginale, nici accesorii și pentru care primește indemnizații care au un caracter remuneratoriu, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  4)

                  Clauza 4 alineatul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70, trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale care nu prevede dreptul unui judecător de pace de a beneficia de un concediu anual plătit de 30 de zile, precum cel prevăzut pentru magistrații de drept comun, în ipoteza în care acest judecător de pace ar intra în sfera noțiunii de „lucrător pe durată determinată”, în sensul clauzei 2 alineatul (1) din acest acord-cadru, și s-ar afla într-o situație comparabilă cu cea a unui magistrat de drept comun, cu excepția cazului în care o astfel de diferență de tratament este justificată de diferențele în ceea ce privește calificările necesare și natura sarcinilor pentru care magistrații menționați trebuie să își asume răspunderea, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza C-714/18 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2020 – ACTC GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Taiga AB [Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene tigha – Opoziție formulată de titularul mărcii anterioare a Uniunii Europene TAIGA – Respingere parțială a cererii de înregistrare – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) – Aprecierea riscului de confuzie – Aprecierea similitudinii pe plan conceptual a semnelor în conflict – Articolul 42 alineatul (2) – Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare – Dovada utilizării „pentru o parte dintre produse sau servicii” – Stabilirea unei subcategorii autonome de produse]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/10

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2020 – ACTC GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Taiga AB
      (Cauza C-714/18 P) (1)

      (Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene tigha - Opoziție formulată de titularul mărcii anterioare a Uniunii Europene TAIGA - Respingere parțială a cererii de înregistrare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Aprecierea riscului de confuzie - Aprecierea similitudinii pe plan conceptual a semnelor în conflict - Articolul 42 alineatul (2) - Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare - Dovada utilizării „pentru o parte dintre produse sau servicii” - Stabilirea unei subcategorii autonome de produse)
      (2020/C 297/12)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: ACTC GmbH (reprezentanți: V. Hoene, D. Eickemeier și S. Gantenbrink, Rechtsanwälte)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent), Taiga AB (reprezentanți: C. Eckhartt, A. von Mühlendahl, K. Thanbichler-Brandl și C. Fluhme, Rechtsanwälte)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recusul.

                  2)

                  Obligă ACTC GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 82, 4.3.2019.


title: Cauza C-80/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – procedură inițiată de E. E [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (UE) nr. 650/2012 – Domeniu de aplicare – Noțiunea de „succesiune cu elemente de extraneitate” – Noțiunea de „reședință obișnuită a defunctului” – Articolul 3 alineatul (2) – Noțiunea de „instanță judecătorească” – Aplicarea normelor privind competența judiciară în privința notarilor – Articolul 3 alineatul (1) literele (g) și (i) – Noțiunile de „hotărâre” și de „act autentic” – Articolele 5, 7 și 22 – Acord de alegere a forului și de alegere a legii aplicabile succesiunii – Articolul 83 alineatele (2) și (4) – Dispoziții tranzitorii]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – procedură inițiată de E. E
      (Cauza C-80/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 650/2012 - Domeniu de aplicare - Noțiunea de „succesiune cu elemente de extraneitate” - Noțiunea de „reședință obișnuită a defunctului” - Articolul 3 alineatul (2) - Noțiunea de „instanță judecătorească” - Aplicarea normelor privind competența judiciară în privința notarilor - Articolul 3 alineatul (1) literele (g) și (i) - Noțiunile de „hotărâre” și de „act autentic” - Articolele 5, 7 și 22 - Acord de alegere a forului și de alegere a legii aplicabile succesiunii - Articolul 83 alineatele (2) și (4) - Dispoziții tranzitorii)
      (2020/C 297/15)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Parte din procedura principală

      E. E.

         cu participarea: Kauno miesto 4-ojo notaro biuro notarė Virginija Jarienė, K.-D. E.

         Dispozitivul

                  1)

                  Regulamentul (UE) nr. 650/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești și acceptarea și executarea actelor autentice în materie de succesiuni și privind crearea unui certificat european de moștenitor trebuie interpretat în sensul că o situație în care defunctul, resortisant al unui stat membru, avea reședința în alt stat membru la data decesului său, dar nu rupsese legăturile pe care le avea cu primul dintre aceste state membre, în care se află bunurile care compun succesiunea sa, în timp ce succesibilii săi au reședința în aceste două state membre, intră în sfera noțiunii de „succesiune cu elemente de extraneitate”. Ultima reședință obișnuită a defunctului în sensul acestui regulament trebuie să fie stabilită de autoritatea sesizată cu privire la succesiune numai în unul dintre statele membre menționate.

                  2)

                  Articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie interpretat în sensul că, sub rezerva verificării de către instanța de trimitere, notarii lituanieni nu exercită atribuții judiciare cu ocazia eliberării unui certificat național de moștenitor. Cu toate acestea, revine instanței de trimitere sarcina de a stabili dacă acești notari acționează pe baza delegării sau acționează sub controlul unei autorități judiciare și, în consecință, pot fi calificați drept „instanțe judecătorești” în sensul aceleiași dispoziții.

                  3)

                  Articolul 3 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care instanța de trimitere ar considera că notarii lituanieni pot fi calificați drept „instanțe judecătorești” în sensul acestui regulament, certificatul de moștenitor pe care îl eliberează poate fi considerat „hotărâre” în sensul acestei dispoziții, astfel încât, în scopul eliberării lui, acești notari pot aplica normele privind competența prevăzute în capitolul II din regulamentul menționat.

                  4)

                  Articolele 4 și 59 din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie interpretate în sensul că un notar dintr-un stat membru, care nu este calificat drept „instanță judecătorească” în sensul acestui regulament, poate, fără a aplica normele generale privind competența prevăzute de regulamentul menționat, să elibereze certificatele naționale de moștenitor. În cazul în care instanța de trimitere consideră că aceste certificate îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (i) din același regulament și, prin urmare, pot fi considerate ca fiind „acte autentice” în sensul acestei dispoziții, acestea produc, în celelalte state membre, efectele pe care articolul 59 alineatul (1) și articolul 60 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012 le atribuie actelor autentice.

                  5)

                  Articolele 4, 5, 7, și 22, precum și articolul 83 alineatele (2) și (4) din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie interpretate în sensul că voința lui de cuius și acordul dintre succesibilii săi pot conduce la stabilirea unei alte instanțe competente în materie de succesiuni și la aplicarea unei alte legi succesorale a unui stat membru decât cele care ar rezulta din aplicarea criteriilor stabilite de acest regulament.

         (1)  JO C 148, 29.4.2019.


title: Cauza C-97/19: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln (Trimitere preliminară – Codul vamal – Declarații vamale – Articolul 78 din acest cod – Revizuirea declarației vamale – Numele declarantului – Modificarea informațiilor referitoare la persoana declarantului prin care se urmărește să se menționeze existența unui raport de reprezentare indirectă – Reprezentare indirectă a persoanei care a obținut o licență de export)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/13

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln
      (Cauza C-97/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Codul vamal - Declarații vamale - Articolul 78 din acest cod - Revizuirea declarației vamale - Numele declarantului - Modificarea informațiilor referitoare la persoana declarantului prin care se urmărește să se menționeze existența unui raport de reprezentare indirectă - Reprezentare indirectă a persoanei care a obținut o licență de export)
      (2020/C 297/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

         Pârât: Hauptzollamt Köln

         Dispozitivul

      Articolul 78 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar trebuie interpretat în sensul că autoritățile vamale pot da un răspuns pozitiv unei cereri de revizuire a unei declarații vamale prin care se urmărește să se menționeze existența unui raport de reprezentare indirectă între, pe de o parte, un mandatar care, din eroare, a indicat că acționează exclusiv în nume propriu și pe seama sa, deși dispunea de o împuternicire din partea persoanei titulare a licenței de import, și, pe de altă parte, mandantul pe seama căruia a fost efectuată declarația.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauzele conexate C-224/19 și C-259/19: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Juzgado de Primera Instancia n° 17 de Palma de Mallorca și de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta – Spania) – CY/Caixabank SA (C-224/19), LG, PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19) [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Articolele 6 și 7 – Contracte încheiate cu consumatorii – Împrumuturi ipotecare – Clauze abuzive – Clauză care impune totalitatea cheltuielilor de constituire și de radiere a ipotecii în sarcina împrumutatului – Efectele declarării nulității clauzelor menționate – Puterile instanței naționale în prezența unei clauze calificate drept „abuzivă” – Repartizarea cheltuielilor – Aplicarea unor dispoziții naționale de natură supletivă – Articolul 3 alineatul (1) – Aprecierea caracterului abuziv al clauzelor contractuale – Articolul 4 alineatul (2) – Excluderea clauzelor referitoare la obiectul principal al contractului sau la caracterul adecvat al prețului sau al remunerației – Condiție – Articolul 5 – Obligația de redactare clară și inteligibilă a clauzelor contractuale – Cheltuieli de judecată – Prescripție – Principiul efectivității]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/15

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca și de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta – Spania) – CY/Caixabank SA (C-224/19), LG, PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)
      (Cauzele conexate C-224/19 și C-259/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Articolele 6 și 7 - Contracte încheiate cu consumatorii - Împrumuturi ipotecare - Clauze abuzive - Clauză care impune totalitatea cheltuielilor de constituire și de radiere a ipotecii în sarcina împrumutatului - Efectele declarării nulității clauzelor menționate - Puterile instanței naționale în prezența unei clauze calificate drept „abuzivă” - Repartizarea cheltuielilor - Aplicarea unor dispoziții naționale de natură supletivă - Articolul 3 alineatul (1) - Aprecierea caracterului abuziv al clauzelor contractuale - Articolul 4 alineatul (2) - Excluderea clauzelor referitoare la obiectul principal al contractului sau la caracterul adecvat al prețului sau al remunerației - Condiție - Articolul 5 - Obligația de redactare clară și inteligibilă a clauzelor contractuale - Cheltuieli de judecată - Prescripție - Principiul efectivității)
      (2020/C 297/19)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: CY (C-224/19), LG, PK (C-259/19)

         Pârâte: Caixabank SA (C-224/19), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretate în sensul că se opun ca, în cazul nulității unei clauze contractuale abuzive care impune plata totalității cheltuielilor de constituire și de radiere a ipotecii de către consumator, instanța națională să refuze restituirea către consumator a sumelor plătite în temeiul acestei clauze, cu excepția cazului în care dispozițiile dreptului național care s-ar aplica în lipsa clauzei menționate impun consumatorului plata totalității sau a unei părți din aceste cheltuieli.

                  2)

                  Articolul 3, articolul 4 alineatul (2) și articolul 5 din Directiva 93/13 trebuie interpretate în sensul că clauzele contractuale care se circumscriu noțiunii de „obiect principal al contractului” trebuie înțelese ca fiind cele care stabilesc prestațiile esențiale ale acestui contract și care, ca atare, îl caracterizează. În schimb, clauzele care au un caracter accesoriu în raport cu cele care definesc esența însăși a raportului contractual nu pot fi circumscrise acestei noțiuni. Faptul că un comision de acordare este inclus în costul total al unui împrumut ipotecar nu poate implica faptul că acesta este o prestație esențială a împrumutului respectiv. În orice caz, o instanță a unui stat membru este obligată să controleze caracterul clar și inteligibil al unei clauze contractuale privind obiectul principal al contractului, independent de transpunerea articolului 4 alineatul (2) din această directivă în ordinea juridică a acestui stat membru.

                  3)

                  Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că o clauză a unui contract de împrumut încheiat între un consumator și o instituție financiară, care impune consumatorului plata unui comision de acordare, poate crea în detrimentul consumatorului un dezechilibru semnificativ între drepturile și obligațiile părților care decurg din contract, în pofida cerinței de bună-credință, atunci când instituția financiară nu demonstrează că acest comision corespunde unor servicii furnizate și unor cheltuieli pe care le-a efectuat, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  4)

                  Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca introducerea acțiunii prin care se urmărește invocarea efectelor restitutorii ale constatării nulității unei clauze contractuale abuzive să fie supusă unui termen de prescripție, cu condiția ca momentul de la care începe să curgă acest termen, precum și durata sa să nu facă practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea dreptului consumatorului de a solicita o astfel de restituire.

                  5)

                  Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13, precum și principiul efectivității trebuie interpretate în sensul că se opun unui regim care permite ca o parte din cheltuielile de procedură să fie suportate de consumator în funcție de nivelul sumelor plătite în mod nejustificat care îi sunt restituite în urma constatării nulității unei clauze contractuale din cauza caracterului său abuziv, dat fiind că un astfel de regim creează un obstacol substanțial de natură să descurajeze consumatorii să exercite dreptul la un control jurisdicțional efectiv al caracterului potențial abuziv al unor clauze contractuale precum cel conferit de Directiva 93/13.

         (1)  JO C 246, 22.7.2019.


title: Cauza C-253/19: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Guimarães – Portugalia) – MH, NI/OJ, Novo Blanco SA [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Proceduri de insolvență – Regulamentul (UE) 2015/848 – Articolul 3 – Competență internațională – Centrul intereselor principale ale debitorului – Persoană fizică ce nu exercită o activitate independentă sau o activitate profesională – Prezumție refragabilă potrivit căreia centrul intereselor principale ale acestei persoane este reședința sa obișnuită – Răsturnarea prezumției – Situația în care singurul bun imobil al debitorului este situat în afara statului membru în care are reședința obișnuită]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/16

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Guimarães – Portugalia) – MH, NI/OJ, Novo Blanco SA
      (Cauza C-253/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Proceduri de insolvență - Regulamentul (UE) 2015/848 - Articolul 3 - Competență internațională - Centrul intereselor principale ale debitorului - Persoană fizică ce nu exercită o activitate independentă sau o activitate profesională - Prezumție refragabilă potrivit căreia centrul intereselor principale ale acestei persoane este reședința sa obișnuită - Răsturnarea prezumției - Situația în care singurul bun imobil al debitorului este situat în afara statului membru în care are reședința obișnuită)
      (2020/C 297/21)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal da Relação de Guimarães

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: MH, NI

         Intimați: OJ, Novo Blanco SA

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (1) primul și al patrulea paragraf din Regulamentul (UE) 2015/848 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 mai 2015 privind procedurile de insolvență trebuie interpretat în sensul că prezumția pe care o prevede pentru a stabili competența internațională în vederea deschiderii unei proceduri de insolvență, potrivit căreia centrul intereselor principale ale unei persoane fizice care nu exercită o activitate independentă sau o activitate profesională este reședința sa obișnuită, nu este răsturnată doar prin faptul că unicul bun imobil al acestei persoane este situat în afara statului membru în care are reședința obișnuită.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauza C-436/19 P: Recurs introdus la 6 iunie 2019 de Abaco Energy SA și alții împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a noua) din 25 martie 2019 în cauza T-186/18, Abaco Energy/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/20

      Recurs introdus la 6 iunie 2019 de Abaco Energy SA și alții împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a noua) din 25 martie 2019 în cauza T-186/18, Abaco Energy/Comisia
      (Cauza C-436/19 P)
      (2020/C 297/26)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Abaco Energy SA și alții (reprezentant: P. Holtrop, abogado)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 21 iulie 2020, Curtea de Justiție (Camera a șaptea) a respins recursul ca fiind în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat și a dispus suportarea de către recurente a propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-218/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Mureş (România) la data de 27 mai 2020 – Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD / SC Samidani Trans SRL

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Mureş (România) la data de 27 mai 2020 – Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD / SC Samidani Trans SRL
      (Cauza C-218/20)
      (2020/C 297/31)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Mureş

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamanți: Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD

         Pârâtă: SC Samidani Trans SRL

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Interpretarea articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) (1)[:] dacă alegerea legii aplicabile contractului individual de muncă înlătură aplicarea legii țării în care salariatul și-a desfășurat în mod obișnuit activitatea/dacă existența alegerii legii aplicabile înlătură incidența articolului 8 alineatul (l) a doua teză din regulament;

                  2)

                  Interpretarea articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I): dacă salariul minim aplicabil în țara în care salariatul și-a desfășurat în mod obișnuit activitatea reprezintă un drept care intră în sfera „dispozițiilor de la care nu se poate deroga prin convenție în virtutea legii care, în absența unei alegeri, ar fi fost aplicabilă”, în înțelesul articolului 8 alineatul (1) a doua teză din regulament;

                  3)

                  Interpretarea articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I): dacă indicarea în cuprinsul contractului individual de muncă a prevederilor Codului muncii român echivalează cu alegerea legii române, atât timp cât în România este de notorietate că angajatorul prestabilește conținutul contractului individual de muncă.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) (JO 2008 L 177, p. 6).


title: Cauza C-225/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanţa (România) la data de 29 mai 2020 – Euro Delta Danube Srl / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanţa (România) la data de 29 mai 2020 – Euro Delta Danube Srl / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea
      (Cauza C-225/20)
      (2020/C 297/32)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Constanţa

         Părţile din acţiunea principală

         Recurentă: Euro Delta Danube Srl

         Intimată: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile articolului 2 punctul 23 și cele ale articolului 19 din Regulamentul delegat nr. 6[4]0/2014 de completare a Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (1) în ceea ce privește Sistemul Integrat de Administrare și Control și condițiile pentru refuzarea sau retragerea plăților și pentru sancțiunile administrative aplicabile în cazul plăților directe, al sprijinului pentru dezvoltare rurală și al ecocondiționalității se opun unei reglementări naționale care, în împrejurări precum cele din litigiul principal, aplică fermierului sancțiuni administrative pentru supradeclarare motivat de faptul că acesta nu îndeplinește condițiile de eligibilitate pentru suprafața considerată supradeclarată, întrucât cultivă o suprafață de teren amenajare piscicolă, deținută în baza unui contract de concesiune, fără a face dovada acordului concedentului pentru utilizarea terenului în scop agricol?

         (1)  Regulamentul delegat (UE) nr. 640/2014 al Comisiei din 11 martie 2014 de completare a Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește Sistemul Integrat de Administrare și Control și condițiile pentru refuzarea sau retragerea plăților și pentru sancțiunile administrative aplicabile în cazul plăților directe, al sprijinului pentru dezvoltare rurală și al ecocondiționalității (JO 2014 L 181, p. 48).


title: Cauza C-213/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polonia) la 12 mai 2020 – G.W., E.S./A. Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A.

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polonia) la 12 mai 2020 – G.W., E.S./A. Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A.
      (Cauza C-213/20)
      (2020/C 304/09)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: G.W., E.S.

         Pârâtă: A. Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 36 alineatul (1) coroborat cu punctul A subpunctul (a)12 din anexa nr. III la Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață (1) trebuie interpretat în sensul că obligația de a comunica informațiile indicate de aceste dispoziții se aplică și în privința unui asigurat care nu este, în același timp, titularul poliței de asigurare și care acționează ca persoană care aderă în calitate de consumator la un contract de asigurare de grup de viață cu un fond de tip unit-linked, încheiat între o întreprindere de asigurare și un titular al poliței de asigurare-profesionist, și ca investitor efectiv al sumelor plătite cu titlu de prime de asigurare?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 36 alineatul (1) coroborat cu punctul A subpunctele (a)11 și (a)12 din anexa nr. III la Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață trebuie interpretat în sensul că, în cadrul unui raport juridic precum cel descris la prima întrebare, obligația de informare cu privire la caracteristicile activelor legate de fondul de tip unit-linked implică de asemenea că un consumator-asigurat trebuie să fie informat în mod exhaustiv și inteligibil cu privire la toate riscurile aferente investiției în activele unui fond de tip unit-linked (cum ar fi obligațiuni structurate sau instrumente financiare derivate), natura și amploarea acestor riscuri sau dacă, în sensul dispoziției menționate, este suficient să se furnizeze consumatorului-asigurat doar informații de bază privind principalele tipuri de riscuri legate de investirea unor sume prin intermediul unui fond de tip unit-linked?

                  3)

                  Articolul 36 alineatul (1) coroborat cu punctul A subpunctele (a)11 și (a)12 din anexa nr. III la Directiva 2002/83/CE trebuie interpretat în sensul că, în cadrul unui raport juridic precum cel descris la prima și la a doua întrebare, din acesta rezultă obligația ca un consumator care aderă la un contract de asigurare de viață în calitate de asigurat să fie informat cu privire la toate riscurile de investiții și la condițiile aferente acestora, despre care emitentul activelor (obligațiuni structurate sau instrumente derivate), care compun fondul de tip unit-linked, l-a informat pe asigurător?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările anterioare, articolul 36 alineatul (1) din Directiva 2002/83/CE privind asigurarea de viață trebuie interpretat în sensul că un consumator care aderă, în calitate de asigurat, la un contract de asigurare de grup de viață cu un fond de tip unit-linked trebuie să primească informațiile privind caracteristicile activelor și riscurile legate de investiția în aceste active înainte de încheierea contractului, în cadrul unei proceduri precontractuale distincte, și prin urmare acest alineat se opune unei dispoziții de drept intern precum articolul 13 alineatul 4 din Legea privind activitatea de asigurare din 22 mai 2003 (Dz. U. nr. 124, poziția 11510; text codificat din 16 decembrie 2009, Dz. U. 2010 nr. 11, poziția 66), potrivit căruia este suficient ca aceste informații să fie divulgate abia în cuprinsul contractului de asigurare și la momentul încheierii acestuia, iar momentul primirii informațiilor nu este în mod clar și explicit determinat și distinct în procedura de aderare la contract?

                  5)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima-a treia întrebare, articolul 36 alineatul (1) coroborat cu punctul A subpunctele (a)11 și (a)12 din anexa nr. III la Directiva 2002/83/CE privind asigurarea de viață trebuie interpretat și în sensul că îndeplinirea corectă a obligației de informare menționate de aceste dispoziții trebuie considerată un element esențial al contractului de asigurare de grup de viață cu un fond de tip unit-linked și că, prin urmare, constatarea că această obligație nu a fost îndeplinită în mod corect poate avea ca efect acordarea asiguratului-consumator a dreptului de a cere restituirea tuturor primelor de asigurare plătite, ca urmare a eventualei constatări a nulității sau a ineficacității inițiale a contractului ori ca urmare a eventualei constatări a nulității sau a ineficacității declarației individuale de aderare la un asemenea contract?

         (1)  JO 2002, L 345, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 192.


title: Cauza T-446/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Confédération nationale du Crédit mutuel și alții/SRB

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/15

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Confédération nationale du Crédit mutuel și alții/SRB
      (Cauza T-446/20)
      (2020/C 304/18)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Confédération nationale du Crédit mutuel (Paris, Franța) și celelalte 25 de reclamante (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei nr. SRB/ES/2020/24 privind calcularea contribuțiilor ex ante 2020 la FUR, în măsura în care le privește pe reclamante;

                  —

                  în temeiul articolului 277 TFUE, declararea inaplicabilității următoarelor dispoziții ale Regulamentului MUR, ale regulamentului de punere în aplicare și ale regulamentului delegat:

                              —

                              articolele 69 alineatul (1), 69 alineatul (2), 70 alineatul (1) și 70 alineatul (2) literele (a) și (b) din Regulamentul MUR;

                              —

                              articolele 4 alineatul (2), 6 și 7, precum și Anexa I la regulamentul delegat;

                              —

                              articolul 4 din regulamentul de punere în aplicare;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cauza T-444/20, Société générale și alții/SRB.


title: Cauza T-741/17: Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2019 – Trasys International și Axianseu – Digital Solutions/AESA („Contracte de achiziții publice de servicii – Procedură de cerere de ofertă – Servicii de gestionare a aplicațiilor și a infrastructurii informatice – Respingerea ofertei unui ofertant și atribuirea contractului altor ofertanți – Obligația de motivare – Aprecierea existenței unor oferte anormal de mici – Caracteristici și avantaje relative ale ofertelor câștigătoare – Cerere de motivare din partea unui ofertant care nu se află într-o situație de excludere și a cărui ofertă este conformă cu documentele de achiziție”)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/59

      Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2019 – Trasys International și Axianseu – Digital Solutions/AESA
      (Cauza T-741/17) (1)

      („Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Servicii de gestionare a aplicațiilor și a infrastructurii informatice - Respingerea ofertei unui ofertant și atribuirea contractului altor ofertanți - Obligația de motivare - Aprecierea existenței unor oferte anormal de mici - Caracteristici și avantaje relative ale ofertelor câștigătoare - Cerere de motivare din partea unui ofertant care nu se află într-o situație de excludere și a cărui ofertă este conformă cu documentele de achiziție”)
      (2019/C 383/66)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Trasys International EEIG (Bruxelles, Belgia) și Axianseu – Digital Solutions SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: L. Masson și G. Tilman, avocați)

         Pârâtă: Agenția Europene de Siguranță a Aviației (AESA) (reprezentanți: S. Rostren, E. Tellado Vásquez și H. Köppen, agenți, asistați de V. Ost, M. Vanderstraeten și F. Tulkens, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei AESA din 28 august 2017 de respingere a ofertei depuse de consorțiul reclamantelor în cadrul cererii de ofertă EASA.2017.HVP.08 referitoare la un contract de achiziții publice de servicii privind gestionarea aplicațiilor și a infrastructurii informatice din Köln (Germania) și atribuirea contractului în cascadă altor trei ofertanți

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează decizia Agenției Europene de Siguranță a Aviației (AESA) din 28 august 2017 de respingere a ofertei depuse de consorțiul TRASYS International EEIG și Axianseu – Digital Solutions SA în cadrul cererii de ofertă EASA.2017.HVP.08 referitoare la un contract de achiziții publice de servicii privind gestionarea aplicațiilor și a infrastructurii informatice din Köln (Germania) și atribuirea contractului în cascadă altor trei ofertanți.

                  2)

                     Obligă AESA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 13, 15.1.2018.


title: Cauza T-464/18: Hotărârea Tribunalului din 17 septembrie 2019 – Grupo Bimbo/EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Tia Rosa – Marca națională figurativă anterioară TIA ROSA – Motiv relativ de refuz – Similitudinea produselor – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/51

      Hotărârea Tribunalului din 17 septembrie 2019 – Grupo Bimbo/EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa)
      (Cauza T-464/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Tia Rosa - Marca națională figurativă anterioară TIA ROSA - Motiv relativ de refuz - Similitudinea produselor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2019/C 399/61)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexico, Mexic) (reprezentant: N. Fernández Fernández-Pacheco, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Crespo Carrillo și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Rubio Snacks, SL (Bullas, Spania) (reprezentanți: I. Temiño Ceniceros și J. Oria Sousa-Montes, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 mai 2018 (cauza R 2739/2017-5) privind o procedură de opoziție între Rubio Snacks și Grupo Bimbo

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Grupo Bimbo, SAB de CV la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 328, 17.9.2018.


title: Cauza T-744/19: Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2019 – Methanol Holdings (Trinidad)/Comisia

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/48

      Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2019 – Methanol Holdings (Trinidad)/Comisia
      (Cauza T-744/19)
      (2020/C 10/58)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Methanol Holdings (Trinidad) Ltd (Couva, Trinidad și Tobago) (reprezentanți: B. Servais și V. Crochet, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/1688 al Comisiei din 8 octombrie 2019 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de colectare definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de amestecuri de uree și de azotat de amoniu originare din Rusia, Trinidad și Tobago și Statele Unite ale Americii, în măsura în care acesta o vizează pe reclamantă;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv în temeiul căruia metodologia Comisiei pentru stabilirea marjelor de subcotare a prețurilor de vânzare și a prețurilor indicative încalcă articolul 1 alineatul (1), articolul 3 alineatele (1), (2), (3) și (5) – (8) și articolul 9 alineatul (4) din regulamentul de bază, jurisprudența Tribunalului și a OMC, precum și principiul comparării echitabile prin faptul că nu a comparat, în scopul calculării marjelor de subcotare a prețurilor de vânzare și a prețurilor indicative, prețurile importurilor cu prețul produsului similar fabricat de industria Uniunii în același stadiu comercial.
      În esență, reclamanta susține, mai întâi, că stabilirea prețului importurilor de uree și de azotat de amoniu originare din Trinidad și Tobago în scopul calculării marjelor de subcotare a prețurilor de vânzare și a prețurilor indicative în temeiul aplicării prin analogie a articolului 2 alineatul (9) din regulamentul de bază încalcă articolul 3 alineatul (1) din regulamentul de bază și că prin utilizarea acestui preț alcătuit în scopul stabilirii marjelor de subcotare a prețurilor de vânzare și a prețurilor indicative, Comisia nu comparat prețurile în același stadiu comercial cu încălcarea articolului 3 alineatele (2), (3) și (5) – (8) și, în consecință, a articolului 9 alineatul (4) din regulamentul de bază, a jurisprudenței Curții și a OMC, precum și a principiului comparării echitabile.


title: Cauza T-702/19: Acțiune introdusă la 11 octombrie 2019 – Compass Overseas Holdings și alții/Comisia

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/34

      Acțiune introdusă la 11 octombrie 2019 – Compass Overseas Holdings și alții/Comisia
      (Cauza T-702/19)
      (2020/C 10/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Compass Overseas Holdings Ltd (Chertsey, Regatul Unit), Compass Overseas Holdings No.2 Ltd (Chertsey), Hospitality Holdings Ltd (Chertsey) (reprezentanți: A. von Bonin, O. Brouwer și A. Pliego Selie, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei pârâtei C(2019) 2526 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau a săvârșit erori vădite de apreciere și nu a motivat suficient identificarea sistemului de referință în decizia atacată.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau a săvârșit erori vădite de apreciere și nu a motivat suficient caracterizarea eronată în decizia atacată a exonerării referitoare la finanțarea grupurilor ca o derogare de la funcționarea normală a sistemului de referință.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a stabilit, în decizia atacată, că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor realizează o discriminare între operatorii economici.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau a săvârșit erori vădite de apreciere în decizia atacată, atunci când a concluzionat că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor nu este justificată de caracterul sau de structura generală a sistemului de referință.


title: Cauza T-728/19: Acțiune introdusă la 29 octombrie 2019 – PL/Comisia

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/56

      Acțiune introdusă la 29 octombrie 2019 – PL/Comisia
      (Cauza T-728/19)
      (2020/C 19/68)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: PL (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziilor Comisiei din 13 august și din 26 septembrie 2019 prin care s-a refuzat în parte accesul la documentele menționate în cererile și în cererile de confirmare ale reclamantului din 4 decembrie 2018, înregistrate la 28 februarie 2019, pe baza excepției prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, referitoare la protecția vieții private și a integrității individului;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO 2001, L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.


title: Cauza C-813/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d’appel d'Aix-en-Provence (Franța) la 5 noiembrie 2019 – MN

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d’appel d'Aix-en-Provence (Franța) la 5 noiembrie 2019 – MN
      (Cauza C-813/19)
      (2020/C 19/35)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d’appel d'Aix-en-Provence

         Părțile din procedura principală

         Apelant: MN

         Alte părți: RJA, RJO, FD, BG, PG, KL, LK, MJ, NI, OH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Condițiile de emitere a unui mandat european de arestare de către parchetul francez, astfel cum sunt prevăzute de dispozițiile articolului 695-16 și următoarele din Codul de procedură penală, îndeplinesc pe deplin cerințele unei protecții jurisdicționale efective în sensul dreptului Uniunii Europene?

                  2)

                  Parchetul francez îndeplinește cerințele necesare pentru a putea fi calificat drept „autoritate judiciară emitentă” în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 (1)?

         (1)  Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO 2002, L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza C-167/16: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 3 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia n 2 de Santander – Spania) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Articolele 6 și 7 – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Clauză de decădere anticipată într-un contract de împrumut ipotecar – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Întrebare identică cu o întrebare asupra căreia Curtea s-a pronunțat deja sau al cărei răspuns poate fi dedus cu claritate din jurisprudență – Declararea caracterului parțial abuziv al clauzei – Competențele instanței naționale în cazul în care există o clauză considerată „abuzivă” – Substituirea clauzei abuzive cu o dispoziție de drept național – Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții – Chestiune vădit inadmisibilă)

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/3

      Ordonanța Curții (Camera întâi) din 3 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia n 2 de Santander – Spania) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García
      (Cauza C-167/16) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Articolele 6 și 7 - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Clauză de decădere anticipată într-un contract de împrumut ipotecar - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Întrebare identică cu o întrebare asupra căreia Curtea s-a pronunțat deja sau al cărei răspuns poate fi dedus cu claritate din jurisprudență - Declararea caracterului parțial abuziv al clauzei - Competențele instanței naționale în cazul în care există o clauză considerată „abuzivă” - Substituirea clauzei abuzive cu o dispoziție de drept național - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Chestiune vădit inadmisibilă)
      (2020/C 19/03)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

         Pârâți: Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García

         Dispozitivul

      Articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretate în sensul că, pe de o parte, se opun posibilității ca o clauză de decădere anticipată într-un contrat de împrumut ipotecar considerat abuziv să fie menținută parțial prin eliminarea de către instanța națională a elementelor care o fac abuzivă. În schimb, aceste articole nu se opun ca instanța națională să remedieze nulitatea unei astfel de clauze abuzive al cărei text este inspirat dintr-o dispoziție legislativă aplicabilă, dacă părțile la contract sunt de acord, substituind-o cu noul text al acestei dispoziții legislative introdus ulterior încheierii contractului, atunci când contractul în discuție nu poate subzista în cazul eliminării acestei clauze abuzive, iar anularea acestui contract în întregime are pentru consumator consecințe deosebit de prejudiciabile.

         (1)  JO C 200, 6.6.2016.


title: Cauza C-778/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 22 octombrie 2019 – ZX/BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 22 octombrie 2019 – ZX/BNP Paribas Personal Finance SA
      (Cauza C-778/19)
      (2020/C 19/26)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de grande instance de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: ZX

         Pârâtă: BNP Paribas Personal Finance SA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva 93/13 (1), interpretată în lumina principiului efectivității, se opune, într-un dosar precum cel din litigiul principal, aplicării normelor de prescripție în următoarele cazuri: (a) pentru declararea caracterului abuziv al unei clauze, (b) pentru eventualele restituiri, (c) atunci când consumatorul este reclamant și (d) atunci când consumatorul este pârât, inclusiv în cazul unei cereri reconvenționale?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ, în totalitate sau parțial, la prima întrebare, Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității, se opune, într-un dosar precum cel în discuție în litigiul principal, aplicării unei jurisprudențe naționale care stabilește începutul termenului de prescripție la data acceptării ofertei de împrumut în loc de data apariției unor dificultăți financiare serioase?

                  3)

                  Clauze precum cele în discuție în litigiul principal, care prevăd printre altele că francul elvețian este moneda de calcul, iar euro moneda de plată, și care au ca efect plasarea riscului de schimb valutar în sarcina împrumutatului, fac parte din obiectul principal al contractului în sensul articolului 4 [alineatul] 2 din Directiva 93/13, în lipsa contestării cuantumului comisioanelor de schimb valutar și în prezența unor clauze care prevăd, la date fixe, posibilitatea împrumutatului de a exercita o opțiune de conversie în euro potrivit unei formule prestabilite?

                  4)

                  Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității dreptului comunitar, se opune unei jurisprudențe naționale care consideră că o clauză sau un ansamblu de clauze, precum cele în discuție în litigiul principal, sunt „clare și inteligibile” în sensul directivei, pentru motivele că:

                              —

                              oferta prealabilă de împrumut detaliază operațiunile de schimb valutar realizate pe durata creditului și precizează că cursul de schimb euro - franci elvețieni va fi cel aplicabil cu două zile lucrătoare înainte de data evenimentului care determină operațiunea și este publicat pe site-ul Băncii Centrale Europene;

                              —

                              în ofertă se menționează că împrumutatul acceptă operațiunile de schimb din franci elvețieni în euro și din euro în franci elvețieni necesare funcționării și rambursării creditului și că împrumutătorul va efectua conversia în franci elvețieni a soldului plăților lunare în euro după plata comisioanelor aferente creditului;

                              —

                              oferta indică faptul că, în cazul în care din operațiunea de schimb valutar rezultă o sumă inferioară ratei lunare în franci elvețieni exigibile, amortizarea capitalului va fi mai puțin rapidă, iar partea eventuală de capital neamortizat aferent unei rate lunare va fi înscrisă în soldul debitor al contului în franci elvețieni, și se precizează că amortizarea capitalului împrumutului va evolua în funcție de variațiile, în sens crescător sau descrescător, ale cursului de schimb aplicat plăților lunare, că această evoluție poate duce la majorarea sau la reducerea duratei de amortizare a împrumutului și, dacă este cazul, poate modifica suma totală de rambursat;

                              —

                              articolele „cont intern în euro” și „cont intern în franci elvețieni” detaliază operațiunile efectuate la fiecare plată a ratei lunare pentru soldul creditor și debitor al fiecărui cont, iar contractul prezintă în mod transparent funcționarea concretă a mecanismului de conversie a monedei străine, și în condițiile în care nu figurează în ofertă, în special, o mențiune expresă a „riscului de schimb valutar” care revine împrumutatului având în vedere că nu își primește veniturile în moneda de calcul și nici o mențiune explicită a „riscului ratei dobânzii”?

                  5)

                  În cazul unui răspuns pozitiv la cea de a patra întrebare, Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității dreptului comunitar, se opune unei jurisprudențe naționale care consideră că o clauză sau un ansamblu de clauze, precum cele în discuție în litigiul principal, sunt „clare și inteligibile” în sensul directivei, având în vedere că la elementele indicate în cea de a patra întrebare se adaugă numai o simulare a unei scăderi de 5,29 % a monedei de plată în raport cu moneda de calcul, într-un contract cu o durată inițială de 25 de ani, fără a menționa termeni precum „risc” sau „dificultate”?

                  6)

                  Sarcina probei caracterului „clar și inteligibil” al unei clauze în sensul Directivei 93/13, inclusiv în privința circumstanțelor care însoțesc încheierea contractului, revine profesionistului sau consumatorului?

                  7)

                  În cazul în care sarcina probei caracterului clar și inteligibil al clauzei aparține profesionistului, Directiva 93/13 se opune unei jurisprudențe naționale care consideră, în prezența unor documente referitoare la tehnicile de vânzare, că revine împrumutaților sarcina de a dovedi, pe de o parte, că au fost destinatari ai informațiilor conținute în aceste documente și, pe de altă parte, că acestea le-au fost adresate de bancă sau, dimpotrivă, impune ca aceste elemente să constituie o prezumție cu privire la faptul că informațiile conținute în documentele menționate au fost transmise, inclusiv verbal, împrumutaților, prezumție simplă a cărei răsturnare incumbă profesionistului, care trebuie să răspundă pentru informațiile comunicate de intermediarii pe care i-a ales?

                  8)

                  Existența unui dezechilibru semnificativ poate fi caracterizată într-un contract precum cel în discuție în litigiul principal, în care ambele părți suportă un risc de schimb valutar, având în vedere că, pe de o parte, profesionistul dispune de mijloace superioare consumatorului pentru a anticipa riscul de schimb valutar și că, pe de altă parte, riscul suportat de profesionist este limitat, în timp ce acela suportat de consumator nu este?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-780/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 22 octombrie 2019 – BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 22 octombrie 2019 – BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Cauza C-780/19)
      (2020/C 19/28)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de grande instance de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: BW, CX

         Pârâți: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva 93/13 (1), interpretată în lumina principiului efectivității, se opune, într-un dosar precum cel din litigiul principal, aplicării normelor de prescripție în următoarele cazuri: (a) pentru declararea caracterului abuziv al unei clauze, (b) pentru eventualele restituiri, (c) atunci când consumatorul este reclamant și (d) atunci când consumatorul este pârât, inclusiv în cazul unei cereri reconvenționale?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ, în totalitate sau parțial, la prima întrebare, Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității, se opune, într-un dosar precum cel în discuție în litigiul principal, aplicării unei jurisprudențe naționale care stabilește începutul termenului de prescripție la data acceptării ofertei de împrumut în loc de data apariției unor dificultăți financiare serioase?

                  3)

                  Clauze precum cele în discuție în litigiul principal, care prevăd printre altele că francul elvețian este moneda de calcul, iar euro moneda de plată, și care au ca efect plasarea riscului de schimb valutar în sarcina împrumutatului, fac parte din obiectul principal al contractului în sensul articolului 4 [alineatul] 2 din Directiva 93/13, în lipsa contestării cuantumului comisioanelor de schimb valutar și în prezența unor clauze care prevăd, la date fixe, posibilitatea împrumutatului de a exercita o opțiune de conversie în euro potrivit unei formule prestabilite?

                  4)

                  Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității dreptului comunitar, se opune unei jurisprudențe naționale care consideră că o clauză sau un ansamblu de clauze, precum cele în discuție în litigiul principal, sunt „clare și inteligibile” în sensul directivei, pentru motivele că:

                              —

                              oferta prealabilă de împrumut detaliază operațiunile de schimb valutar realizate pe durata creditului și precizează că cursul de schimb euro - franci elvețieni va fi cel aplicabil cu două zile lucrătoare înainte de data evenimentului care determină operațiunea și este publicat pe site-ul Băncii Centrale Europene;

                              —

                              în ofertă se menționează că împrumutatul acceptă operațiunile de schimb din franci elvețieni în euro și din euro în franci elvețieni necesare funcționării și rambursării creditului și că împrumutătorul va efectua conversia în franci elvețieni a soldului plăților lunare în euro după plata comisioanelor aferente creditului;

                              —

                              oferta indică faptul că, în cazul în care din operațiunea de schimb valutar rezultă o sumă inferioară ratei lunare în franci elvețieni exigibile, amortizarea capitalului va fi mai puțin rapidă, iar partea eventuală de capital neamortizat aferent unei rate lunare va fi înscrisă în soldul debitor al contului în franci elvețieni, și se precizează că amortizarea capitalului împrumutului va evolua în funcție de variațiile, în sens crescător sau descrescător, ale cursului de schimb aplicat plăților lunare, că această evoluție poate duce la majorarea sau la reducerea duratei de amortizare a împrumutului și, dacă este cazul, poate modifica suma totală de rambursat;

                              —

                              articolele „cont intern în euro” și „cont intern în franci elvețieni” detaliază operațiunile efectuate la fiecare plată a ratei lunare pentru soldul creditor și debitor al fiecărui cont, iar contractul prezintă în mod transparent funcționarea concretă a mecanismului de conversie a monedei străine, și în condițiile în care nu figurează în ofertă, în special, o mențiune expresă a „riscului de schimb valutar” care revine împrumutatului având în vedere că nu își primește veniturile în moneda de calcul și nici o mențiune explicită a „riscului ratei dobânzii”?

                  5)

                  În cazul unui răspuns pozitiv la cea de a patra întrebare, Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității dreptului comunitar, se opune unei jurisprudențe naționale care consideră că o clauză sau un ansamblu de clauze, precum cele în discuție în litigiul principal, sunt „clare și inteligibile” în sensul directivei, având în vedere că la elementele indicate în cea de a patra întrebare se adaugă numai o simulare a unei scăderi de 5,29 % a monedei de plată în raport cu moneda de calcul, într-un contract cu o durată inițială de 25 de ani, fără a menționa termeni precum „risc” sau „dificultate”?

                  6)

                  Sarcina probei caracterului „clar și inteligibil” al unei clauze în sensul Directivei 93/13, inclusiv în privința circumstanțelor care însoțesc încheierea contractului, revine profesionistului sau consumatorului?

                  7)

                  În cazul în care sarcina probei caracterului clar și inteligibil al clauzei aparține profesionistului, Directiva 93/13 se opune unei jurisprudențe naționale care consideră, în prezența unor documente referitoare la tehnicile de vânzare, că revine împrumutaților sarcina de a dovedi, pe de o parte, că au fost destinatari ai informațiilor conținute în aceste documente și, pe de altă parte, că acestea le-au fost adresate de bancă sau, dimpotrivă, impune ca aceste elemente să constituie o prezumție cu privire la faptul că informațiile conținute în documentele menționate au fost transmise, inclusiv verbal, împrumutaților, prezumție simplă a cărei răsturnare incumbă profesionistului, care trebuie să răspundă pentru informațiile comunicate de intermediarii pe care i-a ales?

                  8)

                  Existența unui dezechilibru semnificativ poate fi caracterizată într-un contract precum cel în discuție în litigiul principal, în care ambele părți suportă un risc de schimb valutar, având în vedere că, pe de o parte, profesionistul dispune de mijloace superioare consumatorului pentru a anticipa riscul de schimb valutar și că, pe de altă parte, riscul suportat de profesionist este limitat, în timp ce acela suportat de consumator nu este?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-695/18: Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2019 – Werner/EUIPO – Merck (fLORAMED) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative fLORAMED – Marca Uniunii Europene verbală anterioară MEDIFLOR – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/47

      Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2019 – Werner/EUIPO – Merck (fLORAMED)
      (Cauza T-695/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative fLORAMED - Marca Uniunii Europene verbală anterioară MEDIFLOR - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2020/C 19/56)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamant: Stefan Werner (Baldham, Germania) (reprezentant: T Büttner, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Merck KGaA (Darmstadt, Germania) (reprezentanți: U. Pfleghar, M. Best, M. Giannakoulis și S. Schäffner, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 17 septembrie 2018 (cauza R 197/2018-2) privind o procedură de opoziție între Merck și domnul Werner

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Îl obligă pe domnul Stefan Werner la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza C-612/19 P: Recurs introdus la 14 august 2019 de CC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 iunie 2019 în cauza T-248/17 RENV, CC/Parlamentul

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/7

      Recurs introdus la 14 august 2019 de CC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 iunie 2019 în cauza T-248/17 RENV, CC/Parlamentul
      (Cauza C-612/19 P)
      (2020/C 19/09)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: CC (reprezentant: G. Maximini, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile

                  —

                  anularea Hotărârii pronunțate de Tribunal la 13 iunie 2019 în cauza T-248/17 RENV, cu excepția punctului 3 din dispozitiv referitor la cheltuielile de judecată;

                  —

                  obligarea Parlamentului la plata în integralitate a prejudiciilor moral și material suferite de recurentă, conform metodei de calcul stabilite în cererea sa introductivă de instanță F-9/12;

                  —

                  obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta solicită anularea în parte a Hotărârii din 13 iunie 2019 în cauza CC/Parlamentul, T-248/17 RENV (mai puțin în ceea ce privește punctul 3 din dispozitiv), prin care Tribunalul a obligat Parlamentul la plata către recurentă a sumei de 6 000 de euro și a tuturor cheltuielilor de judecată, acțiunea fiind respinsă în rest.
      În susținerea recursului formulat, recurenta invocă cinci motive:

                  —

                  Încălcarea articolului 106 din Regulamentul de procedură al Tribunalului– Încălcarea principiului securității juridice – Încălcarea articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

                  —

                  Erori de drept întrucât Tribunalul nu a luat măsurile de cercetare judecătorească și de organizare a procedurii solicitate;

                  —

                  Denaturarea anunțului de concurs – Încălcarea hotărârii de anulare – Substituire nelegală de apreciere – Încălcarea articolului 1d alineatul (2) din Statutul funcționarilor;

                  —

                  Eroare de drept întrucât Tribunalul a exclus anumite posturi de la evaluarea pierderii unei șanse;

                  —

                  Evaluare arbitrară, eroare de drept, lipsa motivării, lipsa imparțialității.


               23.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 23/8

      Cerere înaintată, la 13 august 2019, Curții de Justiție a AELS de către Curtea de Apel a Principatului Liechtenstein în vederea formulării unui aviz consultativ în cadrul unei proceduri penale împotriva lui H și I

         (Cauza E-6/19)

      (2020/C 23/08)
      Prin scrisoarea din 13 august 2019, Curtea de Apel a Principatului Liechtenstein (Fürstliches Obergericht) a înaintat Curții de Justiție a AELS o cerere, înregistrată la grefă la 20 august 2019, în vederea formulării unui aviz consultativ în cadrul unei proceduri penale împotriva lui H și I, cu privire la următoarele chestiuni:

                  1.

                  În legătură cu articolul 13 alineatul (1) litera (m) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006:

                              (a)

                              Se aplică această dispoziție și „deplasărilor fără încărcătură” ale vehiculelor specializate pentru transportul de bani și/sau de obiecte de valoare menționate, cu alte cuvinte, deplasărilor efectuate de aceste vehicule în scopul colectării banilor sau a obiectelor de valoare și deplasărilor de întoarcere, după livrarea banilor sau a obiectelor de valoare?

                              (b)

                              Se aplică această dispoziție și vehiculelor care însoțesc vehiculele specializate pentru transportul de bani și/sau de obiecte de valoare?

                  2.

                  Este necesar sau proporțional, în lumina articolului 19 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006, ca un stat membru să aplice sancțiuni pentru încălcarea regulamentului menționat, în cazul în care deplasările în cauză au fost efectuate de vehicule specializate pentru transportul de bani sau de obiecte de valoare pe teritoriul altor state membre, iar aceste state membre și-au exercitat dreptul de a aplica derogarea prevăzută la articolul 13 alineatul (1) litera (m) din regulamentul menționat, astfel încât, în temeiul dreptului național relevant al statelor membre în cauză, nu există încălcări?

                  3.

                  Articolul 6 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 trebuie interpretat în sensul că, chiar și în cazul în care un stat membru și-a exercitat dreptul de a aplica derogarea prevăzută la articolul 13 alineatul (1) litera (m) din regulamentul menționat, orice perioadă de timp petrecută astfel cum se descrie la articolul 4 litera (e) din regulamentul menționat și timpul de conducere (în fiecare caz, pentru călătorii care implică vehicule specializate pentru transportul de bani și/sau de obiecte de valoare) trebuie să fie înregistrată ca „altă muncă”, în conformitate cu articolul 6 alineatul (5) din regulamentul menționat?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebare, articolul 6 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 trebuie aplicat și în cazul în care statul membru vizat a exceptat vehiculele în cauză, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 [devenit articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 165/2014]?


title: Cauza T-14/18: Hotărârea Tribunalului din 19 decembrie 2019 – Grecia/Comisia („FEGA și FEADR – Cheltuieli excluse de la finanțare - Ajutoare directe decuplate – Corecție financiară forfetară – Articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 – Articolul 12 din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 – Obligația de motivare – Evaluarea prejudiciului – Proporționalitate”)

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/24

      Hotărârea Tribunalului din 19 decembrie 2019 – Grecia/Comisia
      (Cauza T-14/18) (1)

      („FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Ajutoare directe decuplate - Corecție financiară forfetară - Articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 - Articolul 12 din Regulamentul delegat (UE) nr. 907/2014 - Obligația de motivare - Evaluarea prejudiciului - Proporționalitate”)
      (2020/C 61/28)
      Limba de procedură: elena

         Părțile

         Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou și A. Vasilopoulou, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și D. Bianchi, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2017/2014 a Comisiei din 8 noiembrie 2017 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2017, L 292, p. 61) în măsura în care privește Republica Elenă.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-935/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polonia) la 23 decembrie 2019 – Grupa Warzywna Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               8.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polonia) la 23 decembrie 2019 – Grupa Warzywna Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Cauza C-935/19)
      (2020/C 191/02)
      Limba de procedură: poloneza

         Instanța de trimitere

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Grupa Warzywna Sp. z o.o.

         Pârât: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Întrebarea preliminară

      O obligație fiscală suplimentară precum cea prevăzută în cuprinsul articolului 112b alineatul (2) din Legea privind TVA-ul este compatibilă cu prevederile Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) (și în special articolele 2, 250, 273), cu articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană, cu articolul 325 TFUE și cu principiul proporționalității?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-949/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 31 decembrie 2019 – M.A./Konsulowi Rzeczypospolitej Polskiej w N.

text:
               8.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 31 decembrie 2019 – M.A./Konsulowi Rzeczypospolitej Polskiej w N.
      (Cauza C-949/19)
      (2020/C 191/03)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: M.A.

         Pârât: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

         Întrebarea preliminară

      Articolul 21 alineatul (2a) din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor di Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune (1) coroborat cu articolul 47 primul paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că unui resortisant al unei țări terțe, căruia i s a refuzat eliberarea unei vize de lungă ședere și care nu poate beneficia de dreptul prevăzut la articolul 21 alineatul (1) din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen de a circula liber pe teritoriul celorlalte state membre, trebuie să i se asigure dreptul la o cale de atac efectivă în fața unei instanțe judecătorești?

         (1)  JO 2000, L 239, p. 19, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 183.


title: Cauza C-19/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Gdańsku (Polonia) la 16 ianuarie 2020 – I.W., R.W./Bank BPH S.A.

text:
               8.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Gdańsku (Polonia) la 16 ianuarie 2020 – I.W., R.W./Bank BPH S.A.
      (Cauza C-19/20)
      (2020/C 191/04)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: I.W., R.W.

         Pârâtă: Bank BPH S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 alineatele (1) și (2) coroborat cu articolul 4 alineatul (1) coroborat cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) trebuie interpretat în sensul că instanța națională este obligată să constate caracterul abuziv [în sensul articolului 3 alineatul (1) din directivă] al unei clauze contractuale încheiate cu un consumator, chiar dacă, la data pronunțării hotărârii, ca urmare a modificării de către părți a conținutului contractului prin intermediul unui act adițional, clauza a fost modificată astfel încât nu mai are caracter abuziv, iar constatarea caracterului abuziv al clauzei în versiunea sa inițială poate determina inaplicabilitatea (anularea) întregului contract?

                  2)

                  Articolul 6 alineatul (1) coroborat cu articolul 3 alineatul (1) și alineatul (2) teza a doua, precum și cu articolul 2 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că permite unei instanțe naționale să constate doar caracterul abuziv al anumitor elemente ale unei clauze contractuale privind cursul de schimb stabilit de o bancă, la care este indexat creditul acordat consumatorului (precum în cauza principală), respectiv prin eliminarea mențiunii privind marja băncii stabilită în mod unilateral și în mod neclar ca element al cursului de schimb, iar menținerea unei clauze clare privind cursul mediu al băncii centrale (Narodowy Bank Polski, Banca Națională a Poloniei), care nu dă naștere unei înlocuiri necesare a conținutului eliminat prin vreo normă de drept, […] va determina vreo reechilibrare efectivă între consumator și profesionist, deși modifică esența mențiunii privind executarea obligațiilor de către consumator în favoarea acestuia?

                  3)

                  Articolul 6 alineatul (1) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că, chiar și în ipoteza în care legiuitorul național a instituit măsuri destinate să prevină utilizarea în continuare a clauzelor abuzive, precum cele în discuție în litigiul principal, prevăzând obligația băncilor de a preciza modalitățile și termenele de stabilire a cursului de schimb valutar pe baza căruia se calculează cuantumul creditului, ratele cuprinzând capitalul și dobânzile, precum și modalitățile de conversie în valută a sumelor plătite, precum și a sumelor rambursate, interesul public se opune constatării caracterului abuziv al doar unor elemente dintr-o clauză contractuală în modul descris la a doua întrebare?

                  4)

                  Nevaliditatea contractului menționată la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, care rezultă din excluderea clauzelor abuzive menționate la articolul 2 litera (a) coroborat cu articolul 3 din directivă, trebuie interpretată în sensul că reprezintă o sancțiune care poate fi percepută ca rezultat al unei decizii constitutive de drepturi a unei instanțe, pronunțată la cererea expresă a consumatorului, care produce efecte de la momentul încheierii contractului, respectiv ex tunc, iar cererile de restituire ale consumatorului și ale profesionistului rămân exigibile de la rămânerea definitivă a hotărârii?

                  5)

                  Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din 30 martie 2010 trebuie interpretat în sensul că impune instanței naționale obligația de a informa consumatorul care a solicitat constatarea nulității unui contract ca urmare a eliminării clauzelor abuzive cu privire la consecințele juridice ale acestei decizii, inclusiv cu privire la acțiunile în restituire ale profesionistului (banca), chiar și neintroduse în procedura respectivă, precum și la cele a căror validitate nu este clar determinată, chiar în situația în care consumatorul beneficiază de un reprezentant profesionist?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-29/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Köln (Germania) la 23 ianuarie 2020 – Biofa AG/Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

text:
               8.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Köln (Germania) la 23 ianuarie 2020 – Biofa AG/Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG
      (Cauza C-29/20)
      (2020/C 191/05)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Biofa AG

         Pârâtă: Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

         Întrebarea preliminară

      În cadrul unei proceduri judiciare într-un stat membru, prin aprobarea unei substanțe active prin intermediul unui regulament de punere în aplicare, în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 528/2012 (1), se stabilește în mod obligatoriu că substanța care se află la originea aprobării este destinată să acționeze în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 528/2012 în orice alt mod decât prin simpla acțiune fizică sau mecanică ori instanței din statul membru sesizate să pronunțe o decizie îi revine sarcina să efectueze constatările de fapt privind aspectul dacă sunt îndeplinite condițiile materiale prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 528/2012, chiar și după adoptarea unui regulament de punere în aplicare?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 528/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012 privind punerea la dispoziție pe piață și utilizarea produselor biocide (JO 2012, L 167, p. 1).


title: Cauza C-46/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 29 ianuarie 2020 – Z/Finanzamt G

text:
               8.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 29 ianuarie 2020 – Z/Finanzamt G
      (Cauza C-46/20)
      (2020/C 191/07)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant și recurent: Z

         Pârâtă și intimată în recurs: Finanzamt G

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 168 litera (a) coroborat cu articolul 167 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) se opune unei jurisprudențe naționale potrivit căreia, în cazul în care persoana impozabilă are un drept de alegere a afectării la momentul achiziției unui bun, dreptul de deducere este exclus dacă până la expirarea termenului prevăzut de lege pentru depunerea declarației anuale privind TVA-ul, nu s-a adoptat nicio decizie privind afectarea care să poată fi identificată de autoritatea fiscală?

                  2)

                  Articolul 168 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată se opune unei jurisprudențe naționale potrivit căreia se consideră sau se prezumă că bunurile sunt afectate patrimoniului privat dacă nu există indicii (suficiente) în sensul că sunt afectate patrimoniului întreprinderii?

         (1)  ABl. 2006, L 347, S. 1.


title: Cauza C-48/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 28 ianuarie 2020 – UAB „P”/Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku

text:
               8.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 28 ianuarie 2020 – UAB „P”/Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku
      (Cauza C-48/20)
      (2020/C 191/08)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: UAB „P”

         Intimat: Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku

         Întrebarea preliminară

      Articolul 203 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), și principiul proporționalității trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, a unei dispoziții naționale precum articolul 108 alineatul 1 din Ustawa o podatku od towarów i usług (Legea privind taxa pe bunuri și servicii (2)) din 11 martie 2004 (Dz. U. din 2011, nr. 177, poziția 1054, cu modificările ulterioare), în cazul facturilor cu TVA care nu este datorat de o persoană impozabilă de bună-credință, în cazul în care:

                  —

                  comportamentul persoanei impozabile nu constituia o fraudă fiscală, ci rezultă dintr-o interpretare eronată a normelor de drept realizată de către părțile implicate în operațiune și întemeiată pe o interpretare a dispozițiilor autorităților fiscale și pe o practică curentă în materie la momentul operațiunii, făcând abstracție de faptul că emitentul facturii efectuează o livrare de bunuri, deși în realitate furnizează efectiv un serviciu de intermediere financiară scutit de TVA, și

                  —

                  destinatarul unei facturi cu TVA care nu este datorat ar avea dreptul să solicite restituirea acestuia cu ocazia facturării corecte a operațiunii de către persoana impozabilă care efectuează în mod efectiv livrarea de bunuri în beneficiul său?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.

         (2)  Dz. U. din 2011, nr. 177, poz. 1054, cu modificările ulterioare.