title: Cauza T-95/10: Acțiune introdusă la 17 februarie 2010 — Cindu Chemicals și alții/AEPC

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/65

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2010 — Cindu Chemicals și alții/AEPC
   (Cauza T-95/10)
   2010/C 113/97
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Cindu Chemicals BV (Uithoorn, Țările de Jos), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Republica Cehă), Koppers Denmark A/S (Nyborg, Danemarca), Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Regatul Unit) (reprezentanți: K. Van Maldegem, R. Cana, avocați și P. Sellar, Solicitor)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (AEPC)

      Concluziile reclamanților

               —

               Declararea admisibilității și temeiniciei acțiunii;

               —

               anularea parțială a deciziei atacate, în măsura în care se referă la uleiul de antracen cu conținut scăzut de antracen;

               —

               obligarea AEPC la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea parțială a Deciziei Agenției Europene pentru Produse Chimice (AEPC) (ED/68/2009) prin care se identifică uleiul de antracen cu conținut scăzut de antracen (număr CAS 90640-82-7) [denumit în continuare „ulei de antracen (cu conținut scăzut)”] ca o substanță care îndeplinește criteriile prevăzute la articolul 57 literele (d) și (e) din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (1) (denumit în continuare „Regulamentul REACH”), în conformitate cu articolul 59 din Regulamentul REACH.
   Prin decizia atacată, care a fost adusă la cunoștința reclamantelor prin intermediul unui comunicat de presă al AEPC, uleiul de antracen (cu conținut scăzut) a fost inclus în lista celor 14 substanțe chimice din Lista substanțelor candidate la identificarea ca substanță care prezintă un risc foarte ridicat, pentru a fi inclus în final în anexa XIV la Regulamentul REACH. Motivele menționate în actul atacat pentru identificarea uleiul de antracen cu conținut scăzut de antracen ca o substanță care prezintă un risc foarte ridicat sunt că substanța este cancerigenă, mutagenă și foarte bioacumulativă („vPvB”), în conformitate cu criteriile formulate în anexa XIII la Regulamentul REACH.
   Reclamantele consideră că decizia atacată încalcă normele aplicabile stabilite de Regulamentul REACH pentru identificarea substanțelor care prezintă un risc foarte ridicat și invocă patru argumente în susținerea acțiunii lor, argumente care sunt identice cu cele din cauza T-94/10, Rütgers Germany și alții/AEPC.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO 2006 L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3).


title: Cauza T-572/10: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2010 — Comisia/Commune de Millau

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/19

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2010 — Comisia/Commune de Millau
   (Cauza T-572/10)
   2011/C 72/33
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Petrova, agent, și E. Bouttier, avocat)

      Pârâtă: Commune de Millau (Millau, Franța)

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Să constate că pârâta Commune de Millau este obligată în solidar pentru angajamentele luate de Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA), precum și pentru datoriile acesteia față de Comisia Europeană;

               —

               să oblige Commune de Millau, în solidar cu SEMEA, la plata către reclamantă a sumei de 41 012 euro cu titlu principal, precum și a dobânzilor scadente începând cu 10 martie 1992 sau, cu titlu subsidiar, începând cu 27 aprilie 1993;

               —

               să dispună capitalizarea dobânzilor;

               —

               să oblige Commune de Millau în solidar cu SEMEA la plata sumei de 5 000 de euro pentru opoziția abuzivă manifestată de SEMEA;

               —

               să oblige Commune de Millau în solidar cu SEMEA la plata cheltuielilor de judecată din prezenta cauză;

               —

               să dispună conexarea prezentei cauze cu cauza T-168/10, Comisia/SEMEA.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt identice cu cele invocate în cadrul cauzei T-168/10, Comisia/SEMEA (1); în plus, Comisia invocă răspunderea solidară a Commune de Millau pentru rambursarea datoriei SEMEA, în măsura în care Commune de Millau ar fi preluat activul și pasivul SEMEA, inclusiv contractul încheiat între SEMEA și Comisie care constituie obiectul litigiului.

      (1)  JO 2010, C 161, p. 48.


title: Cauza T-159/10: Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Air France/OAPI (Formă de paralelogram) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative reprezentând o formă de paralelogram — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               28.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 160/22

         Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Air France/OAPI (Formă de paralelogram)
   (Cauza T-159/10) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative reprezentând o formă de paralelogram - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 160/34
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Société Air France (Roissy-en-France, Franța) (reprezentant: A. Grolée, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 27 ianuarie 2010 (cauza R 1018/2009-2), privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn reprezentând o formă de paralelogram

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Société Air France la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza T-186/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 2 iulie 2008 — Ashoka/OAPI (DREAM IT, DO IT!) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DREAM IT, DO IT! — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/51

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 2 iulie 2008 — Ashoka/OAPI (DREAM IT, DO IT!)
   (Cauza T-186/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DREAM IT, DO IT! - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 209/89)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Ashoka (Arlington, Virginia, Statele Unite) (reprezentanți: A. Link și A. Jaeger-Lenz, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 15 martie 2007 (cauza R 635/2006-1) privind înregistrarea semnului verbal DREAM IT, DO IT! ca marcă comunitară.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Ashoka la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 170, 21.7.2007.


title: Cauza T-346/15: Acțiune introdusă la 18 iunie 2015 – Bank Tejarat/Consiliul

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/62

         Acțiune introdusă la 18 iunie 2015 – Bank Tejarat/Consiliul
   (Cauza T-346/15)
   (2015/C 302/77)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Tejarat (Teheran, Iran) (reprezentanți: S. Zaiwalla, P. Reddy, A. Meskarian, Solicitors, M. Brindle, QC, și R. Blakeley, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/556 a Consiliului din 7 aprilie 2015 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 92, p. 101), în măsura în care se aplică reclamantei;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/549 al Consiliului din 7 aprilie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 92, p. 12), în măsura în care se aplică reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului la plata către cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în legătură cu această procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 266 TFUE

                           —

                           Măsurile contestate încalcă articolul 266 TFUE, întrucât Consiliul nu a luat măsurile necesare pentru a se conforma Hotărârii Tribunalului în cauza T-176/12.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului autorității de lucru judecat

                           —

                           Măsurile contestate încalcă principiile autorității de lucru judecat și/sau al securității juridice și/sau al caracterului definitiv.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la protecție judiciară efectivă

                           —

                           Adoptarea măsurilor contestate încalcă principiul eficacității, dreptul la protecție judiciară efectivă, precum și drepturile reclamantei în temeiul articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și/sau al articolelor 6 și 13 din Convenția europeană a drepturilor omului, în măsura în care acestea au anulat Hotărârea Tribunalului în cauza T-176/12.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la bună administrare

                           —

                           Măsurile contestate încalcă dreptul reclamantei la bună administrare, în măsura în care Consiliul nu a tratat-o pe reclamantă nici imparțial și nici just.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la respectarea reputației și a dreptului de proprietate:

                           —

                           Măsurile contestate încalcă drepturile reclamantei în temeiul articolelor 7 și 17 din Carta drepturilor fundamentale și/sau al articolului 8 CEDO și al articolului 1 din Protocolul întâi la Convenția europeană a drepturilor omului și/sau principiul proporționalității.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe nerespectarea obligației de motivare

                           —

                           Consiliul nu a motivat suficient măsurile contestate, astfel încât reclamanta nu a fost în măsură să răspundă în mod adecvat susținerii Consiliului.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere

                           —

                           Criteriile materiale de desemnare sunt în orice caz neîndeplinite iar Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin adoptarea măsurilor contestate, în măsura în care susținerile din expunerea de motive sunt false și criteriile de desemnare neîndeplinite.


title: Cauza C-132/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Fővárosi Bíróság (Republica Ungară) la 2 aprilie 2008 — Lidl Magyarország Kereskedelmi Bt./Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Fővárosi Bíróság (Republica Ungară) la 2 aprilie 2008 — Lidl Magyarország Kereskedelmi Bt./Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa
   (Cauza C-132/08)
   (2008/C 183/14)
   Limba de procedură: maghiara
   Instanța de trimitere
   Fővárosi Bíróság
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Lidl Magyarország Kereskedelmi Bt.

      Pârât: Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 8 din Directiva 1999/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) poate fi interpretat în sensul că, în ceea ce privește libera circulație a echipamentelor hertziene și a echipamentelor terminale de telecomunicații (denumite în continuare „aparate”), nu pot fi impuse alte obligații în afară de cele prevăzute de dispoziția menționată cu privire la comercializarea de aparate cărora li se aplică directiva și pe care a fost aplicat marcajul CE de către un producător al cărui sediu social este situat într-un alt stat membru?

               2)

               În ceea ce privește obligațiile privind comercializarea, dispozițiile articolului 2 literele (e) și (f) din Directiva 2001/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2) pot fi interpretate în sensul că va putea fi considerat producător și entitatea care comercializează aparatele într-un stat membru (fără să fi participat la fabricarea acestora) și al cărei sediu social nu se află în același stat membru precum cel al producătorului?

               3)

               Dispozițiile articolului 2 litera (e) punctele (i), (ii) și (iii) și litera (f) din Directiva 2001/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului pot fi interpretate în sensul că distribuitorul (care nu este același cu producătorul) de aparate fabricate în alt stat membru poate fi obligat să elibereze o declarație de conformitate care să cuprindă datele tehnice ale aparatelor menționate?

               4)

               Dispozițiile articolului 2 litera (e) punctele (i), (ii) și (iii) și litera (f) din Directiva 2001/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului pot fi interpretate în sensul că o entitate însărcinată doar cu comercializarea anumitor aparate într-un stat membru, pe teritoriul căruia își are sediul social, poate fi considerată ca fiind și producătorul aparatelor menționate atunci când activitatea sa de distribuitor nu afectează caracteristicile de siguranță ale aparatelor?

               5)

               Articolul 2 litera (f) din Directiva 2001/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului poate fi interpretat în sensul că distribuitorului definit în dispoziția respectivă îi pot fi impuse cerințele care, potrivit directivei menționate, pot fi impuse doar producătorului definit la articolul 2 litera (e), de exemplu să elibereze o declarație de conformitate privind condițiile tehnice?

               6)

               Se poate întemeia pe articolul 30 (fostul articol 36) din Tratatul de la Roma și pe cerințele denumite cerințe imperative (mandatory requirements) o excepție de la aplicarea formulei Dassonville, ținând cont în același timp de principiile echivalenței (principle of equivalence) și recunoașterii reciproce (mutual recongnition)?

               7)

               Articolul 30 (fostul articol 36) din Tratatul de la Roma poate fi interpretat în sensul că se opune oricărei restricții la comerțul și la importul de mărfuri în tranzit pentru alte motive decât cele prevăzute în dispoziția menționată?

               8)

               Marcajul CE îndeplinește cerințele principiilor echivalenței și recunoașterii reciproce sau cerințele stabilite la articolul 30 (fostul articol 36) din Tratatul de la Roma?

               9)

               Marcajul CE poate fi interpretat în sensul că statele membre nu pot aplica în temeiul niciunei dispoziții alte norme tehnice sau privind calitatea în privința aparatelor care poartă marcajul respectiv?

               10)

               Prevederile articolului 6 alineatul (1) și ale articolului 8 alineatul (2) teza a doua din Directiva 2001/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului pot fi interpretate în sensul că, în vederea comercializării mărfurilor, producătorul și distribuitorul pot fi considerați ca fiind supuși unor obligații identice, în cazul în care producătorul nu comercializează produsele?

      (1)  Directiva 1999/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 1999 privind echipamentele hertziene și echipamentele terminale de telecomunicații și recunoașterea reciprocă a conformității acestora (JO L 91, p. 10, Ediție specială, 13/vol. 26, p. 73).

      (2)  Directiva 2001/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 decembrie 2001 privind siguranța generală a produselor (JO 2002 L 11, p. 4, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 52).


title: Cauza C-496/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Ufficio del Giudice di Pace di Venafro (Italia) din 15 octombrie 2010 — Procedură penală împotriva lui Aldo Patriciello

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/34

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Ufficio del Giudice di Pace di Venafro (Italia) din 15 octombrie 2010 — Procedură penală împotriva lui Aldo Patriciello
   (Cauza C-496/10)
   ()
   2010/C 346/58
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Ufficio del Giudice di Pace di Venafro

      Partea din acțiunea principală

   Aldo Patriciello

      Întrebarea preliminară

   Fapta penală imputată deputatului european Patriciello Aldo (descrisă în actul de acuzare și care a făcut deja obiectul deciziei privind apărarea imunității adoptate de Parlamentul European la 5 mai 2009), calificată drept insultă în temeiul articolului 594 din Codul penal, constituie o opinie exprimată în cadrul exercitării funcției sale de parlamentar în sensul articolului 9 din Protocol?


title: Cauza T-394/15: Acțiune introdusă la 17 iulie 2015 – KPN/Comisia

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/67

         Acțiune introdusă la 17 iulie 2015 – KPN/Comisia
   (Cauza T-394/15)
   (2015/C 302/83)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: KPN BV (Haga, Țările de Jos) (reprezentanți: J. de Pree și C. van der Hoeven, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei C(2014) 7241 final din 10 octombrie 2014 de declarare a compatibilității unei concentrări cu piața internă și cu Acordul privind SEE (cazul M.7000 – Liberty Global/Ziggo) și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 2 și a articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 (1), întrucât Comisia a săvârșit o eroare vădită în aprecierea efectelor verticale ale concentrării pe piață pentru canalele de televiziune cu plată „premium”, specializate în sport.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 TFUE, întrucât Comisia a omis să menționeze motivele pentru care nu a analizat posibilele efecte anticoncurențiale verticale pe piața canalelor de televiziune cu plată „premium”, specializate în sport.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 2 și a articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 139/2004, întrucât Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere în decizie cu privire la rolul și influența domnului Malone în alte întreprinderi active pe aceleași piețe.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi [Regulamentul (CE) privind concentrările economice] (JO 2004 L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201).


               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/2

         Desemnarea camerei care are sarcina să judece cauzele prevăzute de articolul 104b din Regulamentul de procedură al Curții de Justiție
   (2008/C 116/02)
   În cadrul ședinței din 12 februarie 2008, Curtea de Justiție a Comunităților Europene a desemnat, pentru perioada cuprinsă între 1 martie și 6 octombrie 2008, Camera a treia a Curții drept cameră care, conform articolului 9 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții de Justiție, are sarcina să judece cauzele prevăzute de articolul 104b din regulament.


title: Cauza C-335/15: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 14 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Maria Cristina Elisabetta Ornano/Ministero della Giustizia, Direzione Generale dei Magistrati del Ministero [Trimitere preliminară — Politica socială — Articolul 119 din Tratatul CE (devenit articolul 141 CE) — Directiva 75/117/CEE — Egalitate de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin — Articolul 1 — Directiva 92/85/CEE — Măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează — Articolul 11 punctul 2 litera (b) și articolul 11 punctul 3 — Legislație națională care prevede pentru magistrații ordinari o indemnizație pentru cheltuielile pe care aceștia le suportă în exercitarea activității lor profesionale — Inexistența dreptului la această indemnizație pentru un magistrat ordinar de sex feminin în cazul unui concediu de maternitate obligatoriu luat anterior datei de 1 ianuarie 2005]

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/23

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 14 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Maria Cristina Elisabetta Ornano/Ministero della Giustizia, Direzione Generale dei Magistrati del Ministero
   (Cauza C-335/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Politica socială - Articolul 119 din Tratatul CE (devenit articolul 141 CE) - Directiva 75/117/CEE - Egalitate de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin - Articolul 1 - Directiva 92/85/CEE - Măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează - Articolul 11 punctul 2 litera (b) și articolul 11 punctul 3 - Legislație națională care prevede pentru magistrații ordinari o indemnizație pentru cheltuielile pe care aceștia le suportă în exercitarea activității lor profesionale - Inexistența dreptului la această indemnizație pentru un magistrat ordinar de sex feminin în cazul unui concediu de maternitate obligatoriu luat anterior datei de 1 ianuarie 2005])
   (2016/C 335/31)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Maria Cristina Elisabetta Ornano

      Pârâți: Ministero della Giustizia, Direzione Generale dei Magistrati del Ministero

      Dispozitivul

   Articolul 119 din Tratatul CE (devenit articolul 141 CE), articolul 1 din Directiva 75/117/CEE a Consiliului din 10 februarie 1975 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la aplicarea principiului egalității de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin, articolul 11 punctul 2 litera (b) din Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează [A zecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE], precum și articolul 11 punctul 3 din Directiva 92/85 trebuie interpretate în sensul că, în ipoteza în care statul membru în cauză nu a prevăzut menținerea tuturor elementelor remunerației la care un magistrat ordinar de sex feminin avea dreptul anterior concediului său de maternitate, acestea nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia, în cazul unei perioade de concediu de maternitate obligatoriu anterioare datei de 1 ianuarie 2005, un magistrat ordinar de sex feminin este exclus de la beneficiul unei indemnizații pentru cheltuielile pe care magistrații ordinari le suportă în exercitarea activității lor profesionale, cu condiția ca lucrătoarea respectivă să fi beneficiat în acea perioadă de un venit în cuantum cel puțin echivalent cu cel al prestației prevăzute de legislația națională în materie de securitate socială pe care ar fi primit o în cazul unei întreruperi a activității sale din motive de sănătate, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza C-261/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spania) la 25 mai 2010 — Pedro Antonio Macedo Lozano/Gerardo García S.L.

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spania) la 25 mai 2010 — Pedro Antonio Macedo Lozano/Gerardo García S.L.
   (Cauza C-261/10)
   ()
   2010/C 221/34
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Pedro Antonio Macedo Lozano

      Pârâtă: Gerardo García S.L.

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 3, articolul 5 alineatul (2) și articolele 6 și 7 din Directiva 2003/10/CE (1) trebuie interpretate în sensul că o societate în care nivelul de expunere zilnică a lucrătorilor la zgomot este situat peste 85 dB(A) (măsurat fără să se ia în considerare efectele echipamentelor de protecție auditivă) respectă obligațiile de prevenire stabilite de respectiva directivă în legătură cu condițiile efective de muncă prin punerea la dispoziția lucrătorilor a unor echipamente de protecție auditive astfel încât, cu nivelul de atenuare asigurat de acestea, expunerea zilnică la zgomot a lucrătorilor să fie redusă sub 80 dB(A)?

               2.

               Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2003/10/CE trebuie interpretat în sensul că „programul de măsuri tehnice și/sau organizatorice” pe care trebuie să îl adopte o societate în care nivelul de expunere zilnică a lucrătorilor la zgomot este de peste 85 dB(A) (măsurat fără a se lua în considerare efectele echipamentelor de protecție auditivă) are drept scop reducerea nivelului de expunere la zgomot sub 85 dB(A)?

               3.

               Dacă răspunsul la prima întrebare este negativ, trebuie să se interpreteze că Directiva 2003/10/CE este contrară unei norme sau unei practici judiciare naționale care scutește societatea de plata unei compensații bănești pe care în principiu ar trebui să o achite lucrătorilor afectați de niveluri de expunere zilnică la zgomot mai mari de 85 dB(A), prin punerea la dispoziția acestora a unor echipamente de protecție auditivă al căror efect de atenuare face ca expunerea zilnică să se mențină sub 80 dB(A)?

      (1)  A Parlamentului European și a Consiliului din 6 februarie 2003 privind cerințele minime de securitate și sănătate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscuri generate de agenți fizici (zgomot) [a șaptesprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] (JO L 42, p. 38, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 169).


title: Cauza T-468/16: Acțiune introdusă la 23 august 2016 – Verein Deutsche Sprache/Comisia

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/26

         Acțiune introdusă la 23 august 2016 – Verein Deutsche Sprache/Comisia
   (Cauza T-468/16)
   (2016/C 371/29)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Verein Deutsche Sprache eV (Dortmund, Germania) (reprezentant: W. Ehrhardt, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei din 10 iunie 2016 adoptată de secretarul general în numele Comisiei în temeiul articolului 4 din normele de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1049/2001;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 10 alineatul (3) TUE, a articolului 11 alineatul (2) TUE și a articolului 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) – inexistența unui dialog deschis și transparent

                           —

                           Reclamanta susține că, în decizie, nu este luată în considerare intenția acesteia, evidențiată în cererea de acces la documente, de a avea o privire de ansamblu asupra procesului care a condus la adoptarea deciziei de transformare a sălii de presă din clădirea Berlaymont a Comisiei, cu o reducere la limbile engleză și franceză. Au fost prezentate câteva documente care includ preponderent unele formalități, dar care nu expun date privind emitentul și motivele deciziei.
                           În decizia atacată, Comisia nu prezintă în detaliu sursele documentare menționate de reclamantă, își rezervă motivele pentru refuzul accesului și încalcă astfel obligația consecutivă, rezultată din articolul 10 alineatul (3) TUE și din alte dispoziții ale dreptului Uniunii Europene, de luare a deciziilor cât mai deschis și la un nivel cât mai apropiat posibil de cetățean.

                           —

                           În plus, reclamanta invocă încălcarea de către Comisie a obligației, prevăzută la articolul 11 alineatul (2) TUE, de a menține un dialog deschis și transparent cu asociațiile reprezentative, prin faptul că a ignorat preocuparea exprimată de asociație, nu a pus la dispoziție documente și a furnizat informații insuficiente cu privire la motivele pentru refuzul punerii la dispoziție a documentelor.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 15 alineatul (1) TFUE, a articolului 42 din cartă, precum și a articolului 2 alineatul (1), a articolului 3 și a articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1) – refuzul parțial al accesului la documente

                           —

                           În cadrul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că neluarea în considerare a unor părți esențiale a cererii de acces încalcă principiul transparenței al Uniunii Europene.

                           —

                           În plus, reclamanta arată că, în decizie, Comisia a statuat în mod eronat că în cazul unui anumit document nu putea fi acordat accesul, pentru motive de protecție a datelor, fără ca acest document să fie desemnat în detaliu, fără să i se descrie conținutul și fără ca decizia să fie suficient motivată.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 245, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-118/14: Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – LDC Argentina/Consiliul

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/23

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – LDC Argentina/Consiliul
   (Cauza T-118/14)
   2014/C 151/31
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: LDC Argentina SA (Buenos Aires, Argentina) (reprezentanți: J. Bellis și R. Luff, lawyers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1194/2013 al Consiliului din 19 noiembrie 2013 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse asupra importurilor de biomotorină originară din Argentina și Indonezia (JO L 315, p. 2), în măsura în care se aplică reclamantei, și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe împrejurarea că instituțiile au comis o eroare vădită de apreciere a faptelor atunci când au concluzionat că există o denaturare a prețurilor boabelor de soia și uleiului de soia care justifică aplicarea articolului 2 alineatul (5) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului (1) (denumit în continuare „regulamentul antidumping de bază”).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că articolului 2 alineatul (5) al doilea paragraf din regulamentul antidumping de bază, astfel cum a fost interpretat de instituții în prezenta cauză, nu este aplicabil importurilor provenind dintr-un stat membru al OMC pentru motivul că este incompatibil cu Acordul antidumping al OMC.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că evaluarea prejudiciului nu ține seama de factori care rup legătura de cauzalitate între prejudiciul invocat și importurile care fac obiectul unui pretins dumping, cu încălcarea articolului 3 alineatul (7) din regulamentul antidumping de bază.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51).


title: Cauza C-262/07: Ordonanța Curții din 19 februarie 2008 — Tokai Europe GmbH/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Regulamentul (CE) nr. 384/2004 — Clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura Combinată — Persoană nevizată individual — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/17

         Ordonanța Curții din 19 februarie 2008 — Tokai Europe GmbH/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-262/07) (1)

   (Recurs - Regulamentul (CE) nr. 384/2004 - Clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura Combinată - Persoană nevizată individual - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   (2008/C 128/28)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Tokai Europe GmbH (reprezentant: G. Kroemer, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Schønberg și M. B. Schima, agenți)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 19 martie 2007, Tokai Europe/Comisia (T-183/04), prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă acțiunea în anularea Regulamentului (CE) nr. 384/2004 al Comisiei din 1 martie 2004 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura Combinată (JO L 64, p. 21, Ediție specială, 02/vol. 16, p. 203) — Cerința de a fi vizat individual prin regulamentul atacat — Dreptul de a fi audiat în justiție.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Tokai Europe GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 170, 21.7.2007.


title: Cauza T-214/17: Acțiune introdusă la 6 aprilie 2017 – Out of the blue KG/EUIPO – Dubois și MFunds USA (FUNNY BANDS)

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/29

         Acțiune introdusă la 6 aprilie 2017 – Out of the blue KG/EUIPO – Dubois și MFunds USA (FUNNY BANDS)
   (Cauza T-214/17)
   (2017/C 178/43)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Out of the blue KG (Lilienthal, Germania) (reprezentanți: G. Hasselblatt, V. Töbelmann și A. Zarm, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Celelalte părți din procedura care s-au aflat pe rolul camerei de recurs: Frédéric Dubois (Lasne, Belgia) și MFunds USA LLC (Miami Beach, Florida, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „FUNNY BANDS” – marca Uniunii Europene nr. 9 350 794.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 20 ianuarie 2017 în cauza R 1081/2016-2.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               declararea nulității mărcii Uniunii Europene nr. 009 350 794„FUNNY BANDS” în temeiul articolului 52 alineatul (1) litera (a), al articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene;

               —

               obligarea EUIPO la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă;

               —

               în cazul în care titularul mărcii Uniunii Europene intervine în prezenta procedură, obligarea sa la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-385/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Arbeitsgericht Verden (Germania) la 26 iunie 2017 – Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co.

text:
               25.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 318/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Arbeitsgericht Verden (Germania) la 26 iunie 2017 – Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co.
   (Cauza C-385/17)
   (2017/C 318/11)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Arbeitsgericht Verden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Torsten Hein

      Pârâtă: Albert Holzkamm GmbH & Co.

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 31 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE (1) din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale conform căreia în contractele colective de muncă se poate stabili că reducerea veniturilor din perioada de calcul aferentă timpului de muncă redus afectează calculul indemnizației de concediu, ceea ce are drept consecință faptul că pentru durata concediului minim anual de patru săptămâni lucrătorul primește o indemnizație de concediu în cuantum mai redus, respectiv după încetarea raportului de muncă acesta beneficiază de o compensație în bani a concediului în cuantum mai redus decât ar fi primit în cazul în care la calcularea indemnizației de concediu s-ar lua în considerare drept bază de calcul salariul mediu pe care lucrătorul l-ar fi primit dacă nu ar fi existat astfel de reduceri ale venitului? În cazul unui răspuns afirmativ: care este cota procentuală maximă, calculată în raport cu salariul mediu neredus al lucrătorului, pe care poate să o aibă reducerea indemnizației de concediu din perioada de calcul aferentă timpului de lucru redus, permisă în cadrul unor reglementări naționale legale dintr-un contract colectiv de muncă, pentru a se putea prezuma existența unei interpretări conforme cu dreptul Uniunii a acestei reglementări naționale?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: principiile generale din dreptul Uniunii – principiul securității juridice și al neretroactivității – impun limitarea în timp a posibilității oricărei persoane interesate de a invoca interpretarea dată de Curtea de Justiție dispozițiilor articolului 31 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și ale articolului 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru în cadrul hotărârii preliminare care urmează să fie pronunțată în prezenta procedură, întrucât în jurisprudența instanței supreme naționale s-a statuat anterior că interpretarea conformă dreptului Uniunii a normelor relevante naționale legale și dintr-un contract colectiv de muncă se dovedește imposibilă? În cazul unui răspuns negativ din partea Curții la această întrebare: este compatibilă cu dreptul Uniunii situația în care instanțele naționale acordă în temeiul dreptului național protecția încrederii legitime angajatorilor, care s-au întemeiat pe continuitatea jurisprudenței instanței supreme naționale, sau acordarea protecției încrederii legitime este rezervată Curții de Justiție a Uniunii Europene?

      (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediţie specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza F-8/07: Acțiune introdusă la data de 26 ianuarie 2007 — Chassagne/Comisie

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/56

         Acțiune introdusă la data de 26 ianuarie 2007 — Chassagne/Comisie
   (Cauza F-8/07)
   (2007/C 82/118)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Olivier Chassagne (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: Y. Minatchy, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziilor Comisiei din data de 23 iunie 2006 și din 27 octombrie 2006 și dispunerea măsurilor care decurg din acest fapt, în privința reclamantului;

               —

               dispunerea măsurilor necesare pentru respectarea drepturilor și intereselor reclamantului;

               —

               obligarea pârâtei să-i plătească reclamantului daune-interese în valoare de un euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin deciziile atacate, Comisia a dispus ca reclamantul, funcționar în cadrul DG TREN, la momentul respectiv fiind detașat cu jumătate de normă în cadrul sindicatului, să fie trecut de pe lista respectivei DG pe lista „lista A*10 a anexei IV ”în temeiul exercițiului de promovare 2006.
   În susținerea acțiunii, reclamantul a invocat în principal faptul că aceste decizii: i) încalcă principiul referitor la obligația de motivare, ii) sunt lipsite de un fundament legal, iii) încălcă articolul 6 alineatul (3) litera (b) din Dispozițiile generale de executare a articolului 43 din Statutul funcționarilor.


title: Cauza T-139/09: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — Franța/Comisia ( „Ajutoare de stat — Sectorul fructelor și legumelor — «Planuri de urgență» prin care se urmărește sprijinirea pieței fructelor și legumelor din Franța — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună — Noțiunea de ajutor de stat — Resurse de stat — Cofinanțare de către un organism public și prin contribuții voluntare din partea organizațiilor de producători — Argumente neinvocate în cadrul procedurii administrative — Obligația de motivare” )

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/20

         Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — Franța/Comisia
   (Cauza T-139/09) (1)

   (Ajutoare de stat - Sectorul fructelor și legumelor - «Planuri de urgență» prin care se urmărește sprijinirea pieței fructelor și legumelor din Franța - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună - Noțiunea de ajutor de stat - Resurse de stat - Cofinanțare de către un organism public și prin contribuții voluntare din partea organizațiilor de producători - Argumente neinvocate în cadrul procedurii administrative - Obligația de motivare)
   2012/C 355/41
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: inițial E. Belliard, G. de Bergues și A. L. During, ulterior E. Belliard, G. de Bergues și J. Gstalter, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: B. Stromsky, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2009) 203 final a Comisiei din 28 ianuarie 2009 privind „planurile de urgență” în sectorul fructelor și legumelor puse în aplicare de către Republica Franceză

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 141, 20.6.2009.


title: Cauza T-592/11: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2013 — Anbouba/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Prezumție de nevinovăție — Sarcina probei — Eroare vădită de apreciere — Dreptul la apărare — Obligația de motivare” )

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/25

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2013 — Anbouba/Consiliul
   (Cauza T-592/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Prezumție de nevinovăție - Sarcina probei - Eroare vădită de apreciere - Dreptul la apărare - Obligația de motivare)
   2013/C 313/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Issam Anbouba (Homs, Siria) (reprezentanți: M.-A. Bastin, J.-M. Salva și J.-N. Louis, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial R. Liudvinaviciute-Cordeiro și M.-M. Joséphidès, ulterior R. Liudvinaviciute-Cordeiro și A. Vitro, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, anularea Deciziei 2011/684/PESC a Consiliului din 13 octombrie 2011 de modificare a Deciziei 2011/273/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 269, p. 33) a Deciziei 2011/782/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și de abrogare a Deciziei 2011/273 (JO L 319, p. 56), a Regulamentului (UE) nr. 1011/2011 al Consiliului din 13 octombrie 2011 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 269, p. 18) a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 (JO L 16, p. 1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 410/2012 al Consiliului din 14 mai 2012 privind punerea în aplicare a articolului 32 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 36/2012 (JO L 126, p. 3), în măsura în care numele reclamantului figurează pe lista persoanelor cărora li se aplică măsurile restrictive având în vedere situația din Siria, și, pe de altă parte, cerere de plată a unor despăgubiri pentru repararea prejudiciului suferit.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Issam Anbouba la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza C-311/10: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 27 octombrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Polonă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2007/46/CE — Omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective — Netranspunere în termenul prevăzut — Transpunere incompletă)

text:
               17.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 370/13

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 27 octombrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-311/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2007/46/CE - Omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective - Netranspunere în termenul prevăzut - Transpunere incompletă)
   2011/C 370/20
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Zavvos și Ł. Habiak, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă (reprezentant: M. Szpunar, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea sau necomunicarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directivă-cadru) (JO L 263, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că nu a comunicat Comisiei Europene actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru punerea în aplicare a Directivei 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 48 din această directivă.

               2.

               Prin neadoptarea în termenul prevăzut a tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru punerea în aplicare a Directivei 2007/46, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 48 din această directivă.

               3.

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 246, 11.9.2010.


title: Cauzele conexate T-27/03, T-46/03, T-58/03, T-79/03, T-80/03, T-97/03 și T-98/03: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 octombrie 2007 — SP și alții/Comisia Comunităților Europene ( Înțelegeri — Producători de fier-beton — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO — Decizie întemeiată pe Tratatul CECO, ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv — Necompetența Comisiei )

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/36

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 octombrie 2007 — SP și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauzele conexate T-27/03, T-46/03, T-58/03, T-79/03, T-80/03, T-97/03 și T-98/03) (1)

   („Înțelegeri - Producători de fier-beton - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO - Decizie întemeiată pe Tratatul CECO, ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv - Necompetența Comisiei’)
   (2007/C 297/73)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă în cauza T-27/03: SP SpA (Brescia, Italia) (reprezentanți: G. Belotti și N. Pisani, avvocati)

      Reclamantă în cauza T-46/03: Leali SpA (Odolo, Italia) (reprezentanți: G. Vezzoli și G. Belotti, avvocati)

      Reclamantă în cauza T-58/03: Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA (Brescia) (reprezentanți: G. Vezzoli, G. Belotti, E. Piromalli și C. Carmignani, avvocati)

      Reclamantă în cauza T-79/03: Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO) (Odolo) (reprezentant: A. Giardina, avvocato)

      Reclamantă în cauza T-80/03: Lucchini SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: inițial A. Santa Maria și C. Biscaretti di Ruffia, ulterior M. Delfino, M. van der Woude, S. Fontanelli și P. Sorvillo, avvocati)

      Reclamante în cauza T-97/03: Ferriera Valsabbia SpA (Odolo) și Valsabbia Investimenti SpA (Odolo) (reprezentanți: D. Fosselard și P. Fattori, avvocati)

      Reclamantă în cauza T-98/03: Alfa Acciai SpA (Brescia) (reprezentanți: D. Fosselard, P. Fattori și G. d'Andria, avvocati)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin și A. Whelan, agenți, asistați în cauzele T-27/03 și T-58/03, de M. Moretto, avvocato, și în cauzele T-79/03, T-97/03 et T-98/03, de P. Manzini, avvocato)

      Intervenientă în susținerea reclamantelor: Republica Italiană (reprezentanți: I. Braguglia și M. Fiorilli, agenți)
   Obiectul
   Cereri de constatare a inexistenței și cereri de anulare în tot sau în parte a Deciziei C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 — Fier-beton).
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 — Fier-beton) față de SP SpA, Leali SpA, Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA, Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO), Lucchini SpA, Ferriera Valsabbia SpA, Valsabbia Investimenti SpA și Alfa Acciai SpA.

               2)

               Obligă Comisia să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de SP, Leali, Acciaierie e Ferriere Leali Luigi, IRO, Lucchini, Ferriera Valsabbia, Valsabbia Investimenti și Alfa Acciai, inclusiv pe cele aferente procedurilor privind măsurile provizorii în cauzele T-46/03 și T-79/03.

               3)

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 70, 22.3.2003.


title: Cauza C-100/07 P: Ordonanța Curții din 4 octombrie 2007 — É.R. și alții/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Comunităților Europene (Recurs — Răspundere extracontractuală a Comunității — Encefalopatie spongiformă bovină — Lipsa măsurilor corespunzătoare luate de Consiliu și de Comisie pentru a evita propagarea maladiei — Recurs vădit nefondat)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/24

         Ordonanța Curții din 4 octombrie 2007 — É.R. și alții/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-100/07 P) (1)

   (Recurs - Răspundere extracontractuală a Comunității - „Encefalopatie spongiformă bovină’ - Lipsa măsurilor corespunzătoare luate de Consiliu și de Comisie pentru a evita propagarea maladiei - Recurs vădit nefondat)
   (2007/C 315/43)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurenți: É.R., O. O., J. R., A. R., B. P. R., T. D., J. D., D. D., V. D., D. E., É. E., C. R., H. R., M. S. R., I. R., B. R., M. R., C. S. (reprezentant: F. Honnorat, avocat)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Florindo Gijón și Z. Kupčová, agenți), Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: T. van Rijn și G. Berscheid, agenți)
   Obiectul
   Recurs introdus împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 13 decembrie 2006, É.R. și alții/Consiliul și Comisia (T-138/03), prin care Tribunalul a respins în parte ca inadmisibilă și, în rest, ca nefondată acțiunea reclamanților având ca obiect o cerere în despăgubire formulată în temeiul articolelor 235 CE și 288 al doilea paragraf CE, care urmărea obținerea reparării prejudiciilor pe care le-ar fi suferit din cauza contaminării și decesului ulterior al unor membri ai familiilor lor care au suferit o nouă formă a maladiei Creutzfeldt-Jakob, maladie care ar avea legătură cu apariția și propagarea în Europa a encafalopatiei spongiforme bovine, de care ar fi responsabili Consiliul și Comisia — Condiții de angajare a răspunderii extracontractuale a Comunităților
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă pe É.R., O. O., J. R., A. R., B. P. R., T. D., J. D., D. D., V. D., D. E., É. E., C. R., H. R., M. S. R., I. R., B. R., M. R. și C. S. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 129, 9.6.2007.


title: Cauza T-561/13: Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 – Spania/Comisia [„FEOGA — Secțiunea «Garantare» — FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțare — Program de dezvoltare rurală pentru Galicia (2007-2013) — Măsuri de sprijin pentru dezvoltare rurală — Plăți compensatorii pentru handicapurile naturale — Cheltuieli efectuate de Spania — Controale la fața locului — Obligație de a efectua numărarea animalelor — Articolul 10 alineatele (2) și (4) și articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1975/2006 — Articolul 35 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 796/2004 — Judecare în lipsă”]

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/49

         Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 – Spania/Comisia
   (Cauza T-561/13) (1)

   ([„FEOGA - Secțiunea «Garantare» - FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Program de dezvoltare rurală pentru Galicia (2007-2013) - Măsuri de sprijin pentru dezvoltare rurală - Plăți compensatorii pentru handicapurile naturale - Cheltuieli efectuate de Spania - Controale la fața locului - Obligație de a efectua numărarea animalelor - Articolul 10 alineatele (2) și (4) și articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1975/2006 - Articolul 35 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 796/2004 - Judecare în lipsă”])
   (2015/C 302/63)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial N. Díaz Abad, ulterior M. Sampol Pucurull, abogados del Estado)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: I. Galindo Martín și P. Rossi, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei de punere în aplicare 2013/433/UE a Comisiei din 13 august 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 219, p. 49), în ceea ce privește cheltuielile efectuate de Regatul Spaniei, în cuantum de 7 57  968,97 euro

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 367, 14.12.2013.


title: Cauza C-86/15 P: Recurs introdus la 20 februarie 2015 de Ferriera Valsabbia SpA, Valsabbia Investimenti SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 9 decembrie 2014 în cauza T-92/10, Ferriera Valsabbia și Valsabbia Investimenti/Comisia

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/19

         Recurs introdus la 20 februarie 2015 de Ferriera Valsabbia SpA, Valsabbia Investimenti SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 9 decembrie 2014 în cauza T-92/10, Ferriera Valsabbia și Valsabbia Investimenti/Comisia
   (Cauza C-86/15 P)
   (2015/C 146/28)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurente: Ferriera Valsabbia SpA, Valsabbia Investimenti SpA (reprezentanți: D.M. Fosselard, avocat, D. Slater, solicitor, A. Duron, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               Anularea hotărârii atacate a Tribunalului pentru motivele indicate în expunerea cererii

               —

               pronunțându-se cu titlu definitiv, în conformitate cu articolul 61 din Statutul Curții de Justiție, anularea deciziei în ceea ce le privește pe recurente;

               —

               cu titlu subsidiar, în ipoteza în care Curtea ar ajunge la concluzia că nu există niciun motiv care să permită anularea în întregime a deciziei, reducerea amenzii aplicate recurentelor pentru motivele indicate mai sus;

               —

               în caz contrar, în cazul în care Curtea nu s-ar pronunța în mod definitiv în cauză, lăsarea cererii privind cheltuielile de judecată spre a fi soluționată odată cu fondul și trimiterea cauzei la Tribunalul Uniunii Europene spre rejudecare în conformitate cu hotărârea Curții;

               —

               în sfârșit, în conformitate cu articolul 69 din Regulamentul de procedură, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate atât în procedura de pe rolul Tribunalului, cât și în cea de pe rolul Curții.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentele invocă următoarele motive:
   Prin intermediul primului motiv, recurentele susțin că Tribunalul a încălcat articolul 10 din Regulamentul nr. 773/2004 (1) . În special, Tribunalul a reținut că în mod legitim Comisia a readoptat decizia atacată în cadrul procedurii în primă instanță (denumită în continuare „decizia”), fără să fie necesară transmiterea anterioară a unei noi comunicări privind obiecțiunile.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele rețin că Tribunalul a încălcat articolul 14 din Regulamentul nr. 773/2014. Încălcarea constă în faptul că Tribunalul a stabilit că în temeiul dispozițiilor Regulamentului nr. 1/2003 (2), Comisia putea readopta decizia, fără ca reprezentanții statelor membre să fi avut posibilitatea de a audia în mod direct întreprinderile.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a încălcat principiul colegialității. Tribunalul a statuat că în mod legitim Comisia a adoptat decizia potrivit unei proceduri în care colegiul nu a adoptat întregul text al deciziei în același moment, ci două părți ale deciziei au fost adoptate în două momente diferite, întemeindu-se pe împrejurarea că aceste două părți, luate împreună, puteau constitui o decizie completă.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurentele denunță o încălcare a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale, interpretat în lumina articolului 6 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului. Această încălcare constă într-o încălcare de către Tribunal a dreptului recurentelor la un proces desfășurat într-un termen rezonabil. În concret, între închiderea fazei scrise a procedurii și decizia de deschidere a fazei orale de către Tribunal au trecut aproximativ trei ani. O astfel de întârziere a încălcat dreptul prevăzut la articolul 47 din cartă la o cale de atac eficientă și la judecarea cauzei într-un termen rezonabil. În speță, încălcarea articolului 47 rezultă ca fiind deosebit de gravă, ținând seama că recurentele au trebuit să aștepte mai mult de 14 ani până când o instanță (Tribunalul) a soluționat cauza pe fond, întrucât prima decizie a Comisiei a fost anulată pentru motive procedurale după o procedură care a durat aproximativ șapte ani.
   Prin intermediul celui de al cincilea motiv, recurentele denunță o încălcare a articolului 65 din Tratatul CECO. În special, recurentele susțin că Tribunalul nu a ținut seama de contextul specific al Tratatului CECO și de obligațiile de publicitate și de nediscriminare impuse întreprinderilor în contextul tratatului, ceea ce a determinat o aplicare eronată a jurisprudenței Curții cu privire la noțiunea de înțelegere. Recurentele susțin că publicarea, de altfel în mod repetat de a lungul timpului, a unor liste de prețuri nealineate la prețul propus în contextul înțelegerii, a avut ca efect suspendarea înțelegerii, al cărei obiect, potrivit Tribunalului, era stabilirea prețurilor minime. Cu toate acestea, Tribunalul a considerat că era necesară în plus o distanțare publică.
   Prin intermediul celui de al șaselea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a încălcat articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale interpretat în lumina articolului 6 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului, atunci când a statuat că durata procedurii administrative (mai precis a procedurii de la Comisia Europeană) nu era excesivă, în sensul dispozițiilor sus-menționate. În speță, procedura administrativă a durat, în întregime, aproape 54 de luni, procedura inițială și procedura ulterioară de readoptare inclusiv. În plus, termenul de mai mult de doi ani necesar Comisiei pentru a readopta decizia pare excesiv. Motivarea invocată de Tribunal pentru a justifica durata procedurii de readoptare este necorespunzătoare și contradictorie, pe lângă faptul că este evidentă încălcarea jurisprudenței anterioare a Tribunalului.
   Prin intermediul celui de al șaptelea motiv, recurentele denunță o încălcare a articolului 23 din Regulamentul nr. 1/2003 și a principiului egalității de tratament. În special, în speță, Comisia a împărțit întreprinderile în grupuri pentru a stabili amenda de bază care va fi aplicată fiecărei întreprinderi, încercând, potrivit afirmațiilor din decizie, să mențină o corelație între cota medie de piață a fiecărui grup și amenda de bază aplicată fiecărei întreprinderi din cadrul fiecărui unui grup. Deși a recunoscut ulterior că în cazul unuia dintre aceste grupuri Comisia a subestimat cota medie de piață, astfel încât nu fusese menținut raportul de proporționalitate pe care Comisia intenționa să îl mențină, Tribunalul nu a considerat că trebuie să restabilească acest raport.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 [CE] și 82 [CE] (JO L 123, p. 18, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 242).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 TFUE] și [102 TFUE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială 08/vol. 4, p. 269).


title: Cauza T-389/09: Ordonanța Tribunalului din 10 ianuarie 2011 — Labate/Comisia

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/33

         Ordonanța Tribunalului din 10 ianuarie 2011 — Labate/Comisia
   (Cauza T-389/09) (1)

   2011/C 72/51
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.


title: Cauza F-21/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 26 iunie 2013 — Achab/CESE [Funcție publică — Funcționari — Remunerație — Indemnizație de expatriere — Condiție prevăzută la articolul 4 alineatul (1) literele (a) și (b) din anexa VII la statut — Restituire a plății nedatorate]

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/46

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 26 iunie 2013 — Achab/CESE
   (Cauza F-21/12) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Remunerație - Indemnizație de expatriere - Condiție prevăzută la articolul 4 alineatul (1) literele (a) și (b) din anexa VII la statut - Restituire a plății nedatorate)
   2013/C 252/79
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mohammed Achab (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârât: Comitetul Economic și Social European (CESE) (reprezentanți: M. Arsène și G. Boudot, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei prin care se înlătură beneficiul indemnizației de expatriere în ceea ce îl privește pe reclamant și prin care se recuperează retroactiv această indemnizație

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Comitetului Economic și Social European din 9 iunie 2011 în măsura în care dispune restituirea indemnizației de expatriere plătite domnului Achab începând cu 1 iulie 2010.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Comitetul Economic și Social European suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de domnul Achab.

               4.

               Domnul Achab suportă jumătate din cheltuielile sale de judecată.

      (1)  JO C 133, 5.5.2012, p. 30.


title: Cauza C-55/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Judicial da Comarca do Porto (Portugalia) la 13 februarie 2008 — Santa Casa da Misericórdia de Lisboa/Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Baw International Ltd și Betandwin.Com Interactive Entertainment

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Judicial da Comarca do Porto (Portugalia) la 13 februarie 2008 — Santa Casa da Misericórdia de Lisboa/Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Baw International Ltd și Betandwin.Com Interactive Entertainment
   (Cauza C-55/08)
   (2008/C 92/35)
   Limba de procedură: portugheza
   Instanța de trimitere
   Tribunal Judicial da Comarca do Porto
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

      Pârâte: Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Baw International Ltd și Betandwin.Com Interactive Entertainment
   Întrebările preliminare

               1)

               Rezervarea în favoarea statului a „dreptului de a exploata jocurile de noroc sau de hazard”(articolul 9 din DL 422/89 din 2 decembrie 1989, modificat prin DL 10/95 din 19 ianuarie 1995 și prin DL 40/2005 din 17 februarie 2005) și a dreptului de a „promova concursuri de pariuri reciproce” (articolul 1 din DL 84/85 din 17 decembrie 1985, modificat prin DL 317/2002) este în conformitate cu normele de drept comunitar […] care stabilesc principiul libertății de a presta servicii, al liberei concurențe și al interzicerii monopolurilor de stat?

               2)

               Care sunt criteriile pe baza cărora trebuie orientată interpretarea legislației interne care presupune o limitare a acestor principii, în scopul de a stabili dacă o astfel de limitare este admisibilă în lumina normelor dreptului comunitar […]?

               3)

               Interzicerea publicității pentru jocurile de noroc sau hazard, în măsura în care acestea constituie obiectul esențial al mesajului, ținând seama de excepția privind acest tip de publicitate în cazul jocurilor promovate de Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, este conformă cu normele dreptului comunitar […] care stabilesc principiile libertății de a presta servicii, al liberei concurențe și al interzicerii monopolurilor de stat?


title: Cauza C-107/15 P: Recurs introdus la 4 martie 2015 de Petros Chatzithoma și Elenitsa Chatzithoma împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 16 octombrie 2014 în cauza T-329/13, Petros Chatzithoma și Elenitsa Chatzithoma/Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană

text:
               1.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/4

         Recurs introdus la 4 martie 2015 de Petros Chatzithoma și Elenitsa Chatzithoma împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 16 octombrie 2014 în cauza T-329/13, Petros Chatzithoma și Elenitsa Chatzithoma/Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană
   (Cauza C-107/15 P)
   (2015/C 178/04)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurenți: Petros Chatzithoma și Elenitsa Chatzithoma (reprezentanți: E. Efstathiou, K. Efstathiou și K. Liasidou, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană

      Concluziile recurenților

   Recurenții solicită Curții:

               —

               anularea ordonanței atacate;

               —

               anularea concluziei Tribunalului de admitere a excepției de inadmisibilitate și, în special, a concluziei că „o declarație a Eurogrupului nu poate fi considerată […] un act destinat să producă efecte juridice față de terți” și, în consecință, față de reclamanți și că, prin declarația atacată, Eurogrupul „a efectuat, […] într-un mod foarte general, un rezumat al anumitor măsuri convenite pe plan politic cu Republica Cipru”;

               —

               anularea ordonanței atacate prin care a fost imputată Republicii Cipru reducerea valorii depozitelor, fără a se atribui vreun comportament, act sau decizie Eurogrupului, pârâților sau acestora din urmă în cadrul Eurogrupului;

               —

               anularea obligării recurenților la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenții invocă patru motive în susținerea recursului. În special:

               1.

               Ordonanța atacată este afectată de nemotivare și a fost pronunțată în temeiul unei interpretări eronate de fapt și de drept în legătură cu instituția care a adoptat în mod efectiv decizia cu privire la reducerea valorii depozitelor „bail in”.

               2.

               Ordonanța atacată a fost pronunțată cu încălcarea principiilor generale de drept, întrucât Tribunalul a interpretat în mod greșit faptul că, indiferent de tipul sau de forma pe care a îmbrăcat-o decizia atacată a Eurogrupului, aceasta din urmă era, în speță, un act atacabil cu acțiune în anulare.

               3.

               Ordonanța atacată este viciată, întrucât Tribunalul, în cadrul pronunțării ordonanței, nu examinase raportul juridic și factual dintre Comisia Europeană, Banca Centrală Europeană și Eurogrup, nici nu examinase faptul că, în temeiul principiului „legal causation” și al criteriului adevăratului autor, actele Eurogrupului constituiau acte ale Băncii Centrale Europene și ale Comisiei Europene, care ar fi trebuit să acționeze conform tratatului și protocoalelor Uniunii Europene, precum și în temeiul dreptului secundar și derivat.
               În consecință, Tribunalul nu a examinat substanța argumentelor și a litigiului recurenților, respingând astfel în mod eronat acțiunea în anulare.

               4.

               În cazul admiterii prezentului recurs, recurenții nu trebuie să fie obligați nici la plata cheltuielilor de judecată ale prezentei proceduri, nici la a celor efectuate în procedura în primă instanță.


title: Cauza C-248/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Antwerpen (Belgia) la 23 mai 2007 — Trespa International B.V./Nova Haven- en Vervoerbedrijf N.V. și Meadwestvaco Europe B.V.B.A.

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/15

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Antwerpen (Belgia) la 23 mai 2007 — Trespa International B.V./Nova Haven- en Vervoerbedrijf N.V. și Meadwestvaco Europe B.V.B.A.
   (Cauza C-248/07)
   (2007/C 170/27)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hof van beroep te Antwerpen
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Trespa International B.V.

      Pârâte: Nova Haven- en Vervoerbedrijf N.V. și Meadwestvaco Europe B.V.B.A.
   Întrebările preliminare

               1)

               Persoana care importă sau care dispune importul mărfurilor pentru a le pune în liberă circulație, în înțelesul articolului 291 din Dispozițiile de aplicare a Codului Vamal Comunitar (1) în versiunea aplicabilă între 1 iulie 1997 și 15 mai 1998, este și agentul vamal care depune declarația în numele și pe seama sa ori numai importatorul căruia îi sunt destinate mărfurile?

               2)

               În înțelesul articolului 297, respectiv al articolului 1a, există o furnizare intracomunitară atunci când mărfurile sunt importate în Uniunea Europeană la Anvers, iar apoi sunt transportate în Țările de Jos? În această situație, persoana vizată la articolului 291 din Dispozițiile de aplicare [menționate la prima întrebare] trebuie să fie în posesia autorizației prevăzute în acest articol?

               3)

               Noțiunea de „cesionar” în înțelesul articolului 297 din Dispozițiile de aplicare [menționate la prima întrebare] cuprinde și agentul vamal care efectuează formalitățile vamale a mărfurilor la importul dintr-o țară terță într-un stat membru al Uniunii Europene pe seama importatorului propriu-zis?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziţii de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 253, p. 1).


title: Cauza C-51/08: Acțiune introdusă la 12 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/19

         Acțiune introdusă la 12 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-51/08)
   (2008/C 128/32)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: domnii J.-P. Keppenne și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin impunerea unei condiții de cetățenie pentru accesul la profesia de notar și pentru exercitarea acesteia și prin netranspunerea Directivei 89/48/CEE (1) pentru activitatea de notar, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Tratatului CE, în special al articolelor 43 CE și 45 CE, și în temeiul Directivei 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea formulată, Comisia reproșează pârâtului în primul rând faptul că, prin impunerea unei condiții de cetățenie pentru accesul la profesia de notar și pentru exercitarea acesteia, a adus o atingere disproporționată libertății de stabilire prevăzute la articolul 43 CE. Este cert că articolul 45 CE exceptează de la aplicarea dispozițiilor capitolului privitor la dreptul de stabilire activitățile care sunt asociate în mod direct și specific exercitării autorității publice. Cu toate acestea, potrivit Comisiei, atribuțiile pe care le au notarii în virtutea dreptului luxemburghez prezintă un grad de participare la exercitarea autorității publice atât de scăzut încât nu pot să intre în domeniul de aplicare al acestui articol și să justifice un astfel de obstacol în calea libertății de stabilire. În realitate, aceste atribuții nu conferă notarilor puteri de constrângere, iar legiuitorul național ar putea stabili măsuri mai puțin restrictive decât condiția de cetățenie, cum ar fi, spre exemplu, supunerea operatorilor respectivi unor condiții stricte de acces la profesie, unor îndatoriri profesionale speciale și/sau unui control specific.
   Pe de altă parte, prin cel de al doilea motiv, Comisia reproșează pârâtului încălcarea obligațiilor care îi revin prin netranspunerea Directivei 98/48/CEE pentru profesia de notar. Fiind vorba despre o profesie reglementată, directiva ar fi în realitate deplin aplicabilă acestei profesii, iar nivelul înalt de calificare cerut pentru notari ar putea să fie garantat cu ușurință printr-un test de aptitudine sau printr-un stagiu de adaptare.

      (1)  Directiva 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO L 19, 24.1.1989, p. 16, Ediție specială 05/vol. 2, p. 76).


title: Cauza C-281/09: Acțiune introdusă la 22 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/7

         Acțiune introdusă la 22 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-281/09)
   2009/C 256/14
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Lozano Palacios și C. Vrignon, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin permiterea unor încălcări flagrante, repetate și grave ale normelor de la articolul 18 alineatul (2) din Directiva 89/552/CEE (1) a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 alineatul (2) din directiva menționată, coroborat cu articolul 10 din Tratatul CE;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia susține că interpretarea restrictivă conferită de Regatul Spaniei noțiunii de spoturi publicitare, care are drept efect faptul că anumite practici în materie de publicitate (în special reportajele de reclamă, spoturile de promovare televizată, informațiile publicitare privind sponsorizarea și microspațiile publicitare) nu sunt considerate spoturi publicitare, neintrând așadar sub incidența limitelor orare impuse prin Directiva 89/552/CEE, contravine prevederilor directivei menționate.

      (1)  JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol.1, p. 215.


title: Cauza T-271/13: Hotărârea Tribunalului din 21 mai 2015 – Nutrexpa/OAPI – Kraft Foods Italia Intellectual Property (Cuétara MARĺA ORO) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Cuétara MARÍA ORO — Mărci comunitară și națională figurative anterioare ORO — Refuz în parte al înregistrării — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/11

         Hotărârea Tribunalului din 21 mai 2015 – Nutrexpa/OAPI – Kraft Foods Italia Intellectual Property (Cuétara MARĺA ORO)
   (Cauza T-271/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Cuétara MARÍA ORO - Mărci comunitară și națională figurative anterioare ORO - Refuz în parte al înregistrării - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 221/14)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Nutrexpa, SL (Barcelona, Spania) (reprezentanți: J. Grau Mora, M. Ferrándiz Avendaño și Y. Sastre Canet, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: Ó. Mondéjar Ortuño și V. Melgar, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Kraft Foods Italia Intellectual Property Srl (Milano, Italia) (reprezentanți: A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli și G. Petrocchi, avocați)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 18 martie 2013 (cauza R 1285/2012-1) privind o procedură de opoziție între Kraft Foods Italia Intellectual Property Srl și Nutrexpa, SL.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Nutrexpa, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 215, 27.7.2013.


title: Cauza C-510/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Beroep te Gent (Belgia) la 9 noiembrie 2012 — Bloomsbury NV/Belgische Staat

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Beroep te Gent (Belgia) la 9 noiembrie 2012 — Bloomsbury NV/Belgische Staat
   (Cauza C-510/12)
   2013/C 46/23
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Beroep te Gent

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bloomsbury NV

      Pârât: Belgische Staat

      Întrebarea preliminară

   Articolul 2 alineatele (3), (4) și (5) din A patra directivă 78/660/CEE a Consiliului din 25 iulie 1978 în temeiul articolului 54 alineatul (3) litera (g) din tratat, privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale (1) trebuie interpretat în sensul că în cazul în care o societate dobândește cu titlu gratuit un activ important și nu există, prin urmare, o valoare de achiziție pe care să o poată înregistra în contabilitate, astfel încât se formează o imagine denaturată a patrimoniului, a situației financiare și a rezultatelor societății, activul important în discuție dobândit cu titlu gratuit trebuie să fie înregistrat totuși în contabilitate la valoarea sa reală?

      (1)  JO L 222, p. 11, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 21.


title: Cauza T-3/09: Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2009 — Italia/Comisia

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/45

         Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2009 — Italia/Comisia
   (Cauza T-3/09)
   (2009/C 55/81)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C (2008) 6015 final a Comisiei din 21 octombrie 2008, notificată Republicii Italiene la 22 octombrie 2008 prin Nota nr. SG-Greffe (2008) D/206436 din 22 octombrie 2008, care privește ajutorul de stat C 20/2008 (ex 62/2008) pe care Italia intenționează să îl execute printr-o modificare a schemei de ajutor N 59/2004 privind mecanismul temporar de apărare în sectorul construcțiilor navale.

         Motivele și principalele argumente
   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași cu decizia atacată în cauza Cantiere Navale De Poli/Comisia (T-584/08).
   Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în această cauză.


title: Cauza C-338/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 20 iunie 2013 — Marjan Noorzia

text:
               10.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 20 iunie 2013 — Marjan Noorzia
   (Cauza C-338/13)
   2013/C 233/07
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Marjan Noorzia

      Pârâtă: Bundesministerin für Inneres

      Întrebarea preliminară

   Articolul 4 alineatul (5) din Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (1) trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări potrivit căreia soții și partenerii înregistrați trebuie să fi împlinit vârsta de 21 de ani la momentul depunerii cererii pentru a putea fi considerați membri de familie care au dreptul la reîntregirea familiei?

      (1)  JO L 251, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 164.


title: Cauza T-169/10: Acțiune introdusă la 14 aprilie 2010 — Grupo Osborne/OAPI — Industria Licorera Quezalteca (TORO XL)

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/49

         Acțiune introdusă la 14 aprilie 2010 — Grupo Osborne/OAPI — Industria Licorera Quezalteca (TORO XL)
   (Cauza T-169/10)
   2010/C 148/79
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Spania) (reprezentant: J. Iglesias Monravá, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Industria Licorera Quezalteca, SA

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei camerei de recurs a OAPI din 22 ianuarie 2010 în cauza R 223/2009-2 prin care se respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 4 769 279 TORO XL pentru clasa 33;

               —

               admiterea, pe cale de consecință, a cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 4 769 279 TORO XL pentru clasa 33 și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „TORO XL” (cererea de înregistrare nr. 4 769 279) pentru produse și servicii din clasele 32, 33 și 43

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: INDUSTRIA LICORERA QUEZALTECA S.A.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca comunitară figurativă (nr. 4 027 124) ce cuprinde mențiunea „XL” pentru produse din clasa 33 (băuturi alcoolice)

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite opoziția și respinge cererea de înregistrare.

      Motivele invocate: interpretarea incorectă a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară.


title: Cauza T-464/09: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2009 — Comisia Europeană/New Acoustic Music Association și Anna Hildur Hildibrandsdottir

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/33

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2009 — Comisia Europeană/New Acoustic Music Association și Anna Hildur Hildibrandsdottir
   (Cauza T-464/09)
   2010/C 51/65
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A.-M. Rouchaud-Joët, N. Bambara, agenți, asistați de C. Erkelens, avocat)

      Pârâte: New Acoustic Music Association (Orpington, Regatul Unit), Anna Hildur Hildibrandsdottir (Orpington)

      Concluziile reclamantei

               —

               Obligarea pârâtelor la restituirea către Comisie a cuantumului principal de 31 136,23 euro cu dobânzi de 7,70 % pe an calculate de la 14 ianuarie 2008 și până la finalizarea plății,

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de Comisie.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune privește un acord de subvenționare materializat prin contractul nr. 2003-1895/001-001 încheiat de Comisia Europeană (denumită în continuare „Comisia”) cu New Acoustic Music Association (denumită în continuare „NAMA”), reprezentată de doamna Anna Hildur Hildibrandsdottir, în vederea realizării acțiunii intitulate CLT2003/A1/GB-317 — European Music Roadwork în cadrul programului „Culture 2000” (1).
   Prin intermediul acestei acțiuni, Comisia solicită Curții pronunțarea unei decizii prin care pârâtele să fie obligate, în solidar, să restituie Comisiei suma de 31 136,23 de euro cu dobânzi de întârziere, sumă care reprezintă diferența dintre suma plătită de reclamantă către NAMA sub formă de avans pentru implementarea acțiunilor prevăzute în acordul de subvenționare și suma pe care NAMA avea dreptul să o primească.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv. Aceasta invocă faptul că NAMA și-a încălcat obligațiile contractuale prin nerestituirea unei părți din avansul plătit de Comisie, întrucât cheltuielile eligibile reale au fost mai mici decât costurile totale estimate.
   Comisia arată că atât NAMA, cât și doamna Anna Hildur Hildibrandsdottir în calitate de partener și de mandatar al NAMA, sunt solidar responsabile pentru suma datorată.

      (1)  Decizia nr. 508/2000/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 februarie 2000 de instituire a programului „Cultura 2000” (JO 2000, L 63, p. 1).


title: Cauza C-348/12 P: Recurs introdus la 16 iulie 2012 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 25 aprilie 2012 în cauza T-509/10, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft/Consiliul

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/27

         Recurs introdus la 16 iulie 2012 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 25 aprilie 2012 în cauza T-509/10, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft/Consiliul
   (Cauza C-348/12 P)
   2012/C 287/53
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, agenți)

      Celelalte părți în proces: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               anularea Hotărârii pronunțate de Tribunal (Camera a patra) la 25 aprilie 2012 în cauza T-509/10;

               —

               pronunțarea în mod definitiv asupra litigiului și respingerea ca inadmisibilă a acțiunii formulate de Kala Naft împotriva actelor Consiliului în discuție sau, în subsidiar, respingerea acțiunii ca neîntemeiată;

               —

               obligarea Kala Naft la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu în primă instanță și în cadrul prezentului recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Consiliul consideră că hotărârea Tribunalului în cauza menționată mai sus este viciată de două erori de drept și că această hotărâre ar trebui, prin urmare, să fie anulată.
   În primul rând, Consiliul consideră că Tribunalul ar fi comis o eroare de drept respingând ca inadmisibilă acțiunea formulată de societatea Kala Naft, având în vedere că această societate ar constitui, în opinia Consiliului, o entitate guvernamentală iraniană.
   În al doilea rând, Consiliul consideră că Tribunalul ar fi comis o eroare de drept apreciind că unul dintre motivele reținute pentru a justifica impunerea de măsuri restrictive împotriva Kala Naft nu era suficient pentru a îndeplini obligația de motivare și că Consiliul avea obligația de a aduce elemente de probă pentru susținerea unui alt asemenea motiv. Consiliul susține, de asemenea, că Tribunalul ar fi comis o eroare de drept considerând că elementul de motivare potrivit căruia societatea Kala Naft comercializează echipamente pentru sectorul petrolului și al gazelor care pot fi utilizate în programul nuclear iranian nu poate fi considerat în sensul că „susține” proliferarea nucleară, fără a pune acest element în legătură cu alte elemente de motivare.