title: Cauza T-259/11: Acțiune introdusă la 16 mai 2011 — Zinātnes, inovāciju un testēšanas centrs/Comisia

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/33

         Acțiune introdusă la 16 mai 2011 — Zinātnes, inovāciju un testēšanas centrs/Comisia
   (Cauza T-259/11)
   2011/C 252/78
   Limba de procedură: letona

      Părțile

      Reclamantă: Zinātnes, inovāciju un testēšanas centrs (reprezentant: E. Darapoļskis, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Comisiei privind contractul referitor la programul național PHARE 2003 în Letonia, „crearea unui centru de inovare și testare a materialelor de construcții” (2003/004-979-06-03/1/0027), declarând nejustificată recuperarea finanțării PHARE în cuantum de 1 576 010,80 euro.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul deciziei Comisiei referitoare la contractul 2003/004-979-06-03/1/0027 „crearea unui centru de inovare și testare a materialelor de construcții”, încheiat în cadrul programului național PHARE 2003 în Letonia (denumită în continuare „decizia atacată”), s-a decis recuperarea unui ajutor financiar al Uniunii Europene în cuantum de 1 474 200 de euro.
   Reclamanta consideră că prin adoptarea deciziei atacate, Comisia nu a respectat protocolul financiar încheiat la 19 septembrie 2003 între Comunitatea Europeană și Republica Letonia privind finanțarea programului național PHARE în Letonia pe baza căruia a fost încheiat cu reclamanta un contract de finanțare la 23 august 2005 și s-a plătit un ajutor PHARE în cuantum de 1 576 010,80 euro. De asemenea, reclamanta susține că pârâta nu a respectat Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (1) (denumit în continuare „Regulamentul financiar”) și Regulamentul nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (2) (denumit în continuare „Regulamentul de aplicare”).
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive:

               În primul rând, reclamanta susține că pârâta a adoptat decizia atacată fără a fi realizat o examinare atentă a circumstanțelor cauzei și o apreciere a faptelor, întemeindu-se numai pe rapoarte ale funcționarilor Republicii Letonia care nu sunt susținute de avize sau de decizii ale autorităților competente. Reclamanta consideră că, înainte de a declanșa procedura de recuperare, Comisia ar fi trebuit să verifice existența încălcărilor menționate în rapoartele respectivilor funcționari ai Republicii Letonia și să obțină toate dovezile necesare, ceea ce Comisia nu a realizat, limitându-se la o examinare formală a corespondenței anterioare. În opinia sa, în prezenta cauză au fost ignorate fapte importante, iar rambursarea finanțării PHARE a fost solicitată în mod nejustificat.

               În al doilea rând, reclamanta susține că pârâta nu a utilizat posibilitățile conferite de protocolul financiar, de Regulamentul financiar și de Regulamentul de aplicare. În acest sens, reclamanta afirmă că, la constatarea încălcărilor, Comisia trebuia mai întâi să calculeze impactul financiar asupra bugetului comunitar; ulterior, daca ar fi constatat că încălcările pot avea consecințe financiare importante, ar fi trebuit să acorde Republicii Letonia un termen pentru a pune capăt încălcărilor. Reclamanta afirmă că, în speță, Comisia nu a utilizat posibilitățile menționate, ceea ce a avut drept rezultat încălcarea de către decizia atacată a protocolului financiar, a articolului 71 din Regulamentul financiar și a articolelor 79 și 80 din Regulamentul de aplicare.

               În al treilea rând, reclamanta afirmă că decizia atacată este disproporționată și că a fost adoptată cu încălcarea procedurii de adoptare a deciziilor, stabilită nu numai în protocolul financiar, ci și în Regulamentul financiar și în Regulamentul de aplicare. De asemenea, aceasta susține că decizia atacată nu a fost publicată, nu conține data adoptării și că a luat cunoștință de existența sa abia după data de 9 martie 2011, în cadrul unei proceduri judiciare declanșate în Letonia.

               În al patrulea rând, reclamanta consideră că decizia atacată a avut consecințe grave în ceea ce o privește și că a determinat pierderi întrucât reprezintă temeiul unei proceduri judiciare declanșate împotriva sa și că o împiedică să obțină pe viitor finanțare prin programul PHARE.

               În al cincilea și ultimul rând, reclamanta consideră că decizia atacată i-a afectat grav reputația întrucât din cauza acțiunilor nelegale ale Comisiei a fost compromisă participarea unor noi parteneri în cadrul proiectului și a fost diminuată în mare măsură încrederea investitorilor în reclamantă ca partener financiar sigur și stabil.

      (1)  JO L 248, 16.9.2002, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198.

      (2)  JO L 357, 31.12.2002, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3.


title: Cauza T-207/12 P: Recurs introdus la 11 mai 2012 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 29 februarie 2012 în cauza F-3/11, Marcuccio/Comisia

text:
               30.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/27

         Recurs introdus la 11 mai 2012 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 29 februarie 2012 în cauza F-3/11, Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-207/12 P)
   2012/C 194/45
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate și fără nicio excepție a ordonanței atacate;

               —

               în principal, admiterea tuturor cererilor formulate de reclamant în cadrul procedurii în primă instanță în cauza care face obiectul prezentului recurs;

               —

               obligarea pârâtei la rambursarea către recurent a cheltuielilor efectuate de acesta în cadrul prezentei proceduri de recurs;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei care face obiectul recursului spre rejudecare Tribunalului Funcției Publice, care, într-o compunere diferită, să se pronunțe din nou pe fond asupra fiecăreia dintre cererile menționate anterior.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 29 februarie 2012 în cauza F-3/11, prin care a fost respinsă ca vădit inadmisibilă o acțiune având ca obiect, pe de o parte, anularea pretinsului refuz al Comisiei Europene de a depune un document la dosarul privind accidentul recurentului și, pe de altă parte, obligarea Comisiei la plata către recurent a sumei de 1 000 EUR cu titlu de reparație pentru prejudiciul suferit.
   În susținerea recursului, recurentul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o lipsă absolută de motivare a concluziei privind inadmisibilitatea vădită, inclusiv ca urmare a unei incertitudini evidente, pe caracterul paradoxal, pe denaturarea și interpretarea eronată a faptelor, pe caracterul apodictic și ilogic al exprimării, pe caracterul nerezonabil, pe încălcarea obligației de clare loqui, pe nepronunțarea cu privire la una dintre cererile formulate de recurent, precum și pe o interpretare și pe o aplicare incorectă, eronată, falsă și nerezonabilă:

                           —

                           a articolelor 26 și 26a din Statutul funcționarilor Uniunii Europene;

                           —

                           a normelor de drept privind noțiunea de act atacabil (în special punctele 30-47 din ordonanța atacată);

                           —

                           a normelor de drept referitoare la tratamentul și la accesul persoanei fizice la datele cu caracter personal care o privesc și care sunt deținute de o instituție a Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe nelegalitatea concluziilor primei instanțe cu privire la cheltuielile de judecată (între punctele 47 și 48 din ordonanța atacată).


title: Cauza T-386/17: Acțiune introdusă la 23 iunie 2017 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (Лидер)

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/40

         Acțiune introdusă la 23 iunie 2017 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (Лидер)
   (Cauza T-386/17)
   (2017/C 256/46)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Germania) (reprezentant: A. Lingenfelser, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii figurativă care cuprinde elementul verbal „Лидер” – cererea de înregistrare nr. 15 466 791

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 28 aprilie 2017 în cauza R 2066/2016-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-197/06: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank van koophandel Hasselt — Belgia) — Confederatie van immobiliën-beroepen België, Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars/Willem Van Leuken (Recunoașterea diplomelor — Directiva 89/48/CEE — Agent imobiliar)

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank van koophandel Hasselt — Belgia) — Confederatie van immobiliën-beroepen België, Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars/Willem Van Leuken
   (Cauza C-197/06) (1)

   (Recunoașterea diplomelor - Directiva 89/48/CEE - Agent imobiliar)
   (2008/C 142/04)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Rechtbank van koophandel Hasselt
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Confederatie van immobiliën-beroepen België, Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars

      Pârât: Willem Van Leuken
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Rechtbank van koophandel Hasselt — Interpretarea articolelor 3 și 4 din Directiva 89/48/CE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO L 19, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 76) — Obligația agentului imobiliar stabilit într-un stat membru și care desfășoară o activitate de intermediere imobiliară într-un alt stat membru, de a îndeplini condițiile privind exercitarea acestei profesii impuse de legislația acestui stat în temeiul directivei — Cerință valabilă și în cazul unui contract de colaborare între acest agent și un agent autorizat de statul în cauză
   Dispozitivul
   Articolele 3 și 4 din Directiva 89/48 a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 mai 2001, se opun unei reglementări a unui stat membru care condiționează exercitarea, pe teritoriul său, a unor activități precum cele în cauză în acțiunea principală de către un prestator de servicii stabilit într-un alt stat membru, care se găsește într o situație precum cea a pârâtului din acțiunea principală, de deținerea unei autorizații a cărei acordare este condiționată de promovarea unei probe de aptitudine în domeniul dreptului.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006.


title: Cauza T-117/07 și T-121/07: Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2011 — Areva și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Dreptul la apărare — Obligația de motivare — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Durata încălcării — Amenzi — Răspundere solidară pentru plata amenzii — Circumstanțe agravante — Rol de conducător — Circumstanțe atenuante — Cooperareﾝ )

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/10

         Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2011 — Areva și alții/Comisia
   (Cauza T-117/07 și T-121/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Dreptul la apărare - Obligația de motivare - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Durata încălcării - Amenzi - Răspundere solidară pentru plata amenzii - Circumstanțe agravante - Rol de conducător - Circumstanțe atenuante - Cooperare)
   2011/C 113/20
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Areva, societate pe acțiuni (Paris, Franța), Areva T D Holding SA (Paris), Areva T D SA (Paris), Areva T D AG (Oberentfelden, Elveția) (reprezentanți: A. Schild și J.-M. Cot, avocați) și Alstom, societate pe acțiuni (Levallois-Perret, Franța) (reprezentanți: inițial J. Derenne, avocat, W. Broere, solicitor, A. Müller-Rappard și C. Guirado, avocați, ulterior J. Derenne și A. Müller-Rappard)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial X. Lewis și F. Arbault, ulterior X. Lewis, iar în final V. Bottka și N. Von Lingen, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2006) 6762 final a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz) și, cu titlu subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Conexează cauzele T-117/07 și T-121/07 în vederea pronunțării hotărârii.

               2.

               Anulează articolul 2 literele (b) și (c) din Decizia C(2006) 6762 final a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz).

               3.

               În privința încălcărilor constatate la articolul 1 literele (b)-(f) din Decizia C(2006) 6762 final, aplică următoarele amenzi:

                           —

                           Alstom, societate pe acțiuni: 10 327 500 de euro;

                           —

                           Alstom: 48 195 000 de euro, în solidar cu Areva T D SA, suma de 20 400 000 de euro din cuantumul datorat de Areva T D SA urmând a fi plătită, în solidar, de aceasta din urmă și de Areva T D AG, de Areva, societate pe acțiuni, și de Areva T D Holding SA.

               4.

               Respinge în rest acțiunile.

               5.

               În cauza T-117/07, Comisia Europeană suportă o zecime din cheltuielile de judecată efectuate de Areva, de Areva T D Holding, de Areva T D SA și de Areva T D AG și o zecime din propriile cheltuieli de judecată. Areva, Areva T D Holding, Areva T D SA și Areva T D AG suportă nouă zecimi din propriile cheltuieli de judecată și nouă zecimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.

               6.

               În cauza T-121/07, Comisia suportă o zecime din cheltuielile de judecată efectuate de Alstom și o zecime din propriile cheltuieli de judecată. Alstom suportă nouă zecimi din propriile cheltuieli de judecată și nouă zecimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Hotărârea Curții din 27 octombrie 2015 în cauza E-11/15 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Neîndeplinirea de către un stat SEE/AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Directiva 2011/83/UE privind drepturile consumatorilor)

text:
               15.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 467/24

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 27 octombrie 2015
   în cauza E-11/15
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda
   (Neîndeplinirea de către un stat SEE/AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Directiva 2011/83/UE privind drepturile consumatorilor)
   (2016/C 467/11)
   În cauza E-11/15, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de constatare a faptului că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului la care se face referire la punctele 7a, 7e și 7i din anexa XIX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului), astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, și al articolului 7 din acord, prin faptul că nu adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea actului menționat, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 27 octombrie 2015, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               Constată că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului la care se face referire la punctele 7a, 7e și 7i din anexa XIX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului), astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, și în temeiul articolului 7 din acord, prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare pentru transpunerea actului menționat.

               2.

               Dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza T-423/16: Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – De Masi/Comisia

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/15

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – De Masi/Comisia
   (Cauza T-423/16)
   (2016/C 371/17)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Fabio De Masi (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: A. Fischer-Lescano)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei pârâtei din 20 mai 2016 privind cererea de acces la documentele grupului „Code of Conduct”;

               —

               anularea deciziei pârâtei din 13 iulie 2016 privind cererea de acces la documentele grupului „Code of Conduct”;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată în conformitate cu articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului și la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul își întemeiază acțiunea pe două motive.

               1.

               Primul motiv: încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1)

               Reclamantul susține că deciziile pârâtei din 20 mai 2016 și din 13 iulie 2016 încalcă dreptul pe care i-l conferă dispoziția menționată la un tratament adecvat al cererii sale confirmative.

               2.

               Al doilea motiv: încălcarea articolului 15 alineatul (3) TFUE coroborat cu articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001
               În plus, reclamantul susține că prin refuzul unui acces complet la documentele grupului „codul de conduită” (fiscalitatea întreprinderilor) înființat de Consiliu i-a fost încălcat și dreptul de a consulta aceste documente, drept care îi este garantat de dispozițiile menționate anterior.
               În acest context, reclamantul arată că excepțiile de la principiul transparenței prevăzute la articolul 4 alineatul (3) și articolul 1 litera (a) a patra liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 nu sunt aplicabile în speță.
               În plus, un interes public superior impune comunicarea documentelor, dar pârâta nu a efectuat o evaluare comparativă a acestui interes și nu a motivat de ce a refuzat accesul.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza F-34/12: Acțiune introdusă la 13 martie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/23

         Acțiune introdusă la 13 martie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-34/12)
   2012/C 184/50
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: A. Salerno, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de neadmitere a reclamantei la probele de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/207/11

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei implicite a juriului concursului general EPSO/AD/207/11 din 3 decembrie 2011 de respingere a cererii de reexaminare introdusă de reclamantă la 3 august 2011 împotriva deciziei anterioare a respectivului juriu de concurs de a nu invita reclamanta la etapa „centru de evaluare”, comunicată acesteia prin scrisoarea EPSO din 26 iulie 2011;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamantă a sumei de 10 000 de euro cu titlu de reparație a prejudiciului moral cauzat ca urmare a deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-43/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 septembrie 2010 — van Heuckelom/Oficiul European de Poliție (Europol) (Funcție publică — Statutul personalului Europol — Articolul 29 — Avansare în treaptă acordată pe baza raporturilor de evaluare — Excepție de nelegalitate a deciziei de adoptare a politicii de stabilire a gradelor și treptelor — Competențele directorului și, respectiv, ale Consiliului de administrație al Europol — Putere de apreciere a directorului Europol — Limite)

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/47

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 septembrie 2010 — van Heuckelom/Oficiul European de Poliție (Europol)
   (Cauza F-43/09) (1)

   (Funcție publică - Statutul personalului Europol - Articolul 29 - Avansare în treaptă acordată pe baza raporturilor de evaluare - Excepție de nelegalitate a deciziei de adoptare a politicii de stabilire a gradelor și treptelor - Competențele directorului și, respectiv, ale Consiliului de administrație al Europol - Putere de apreciere a directorului Europol - Limite)
   2010/C 317/82
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: Carlo van Heuckelom ('s-Gravenhage, Țările de Jos) (reprezentanți: W. J. Dammingh și N. D. Dane, avocați)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol) (reprezentanți: D. Neumann și D. El Khoury, agenți, asistați inițial de B. Wägenbaur și R. Van der Hout, avocați, ulterior de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Anularea deciziei din 14 iulie 2008 prin care se atribuie reclamantului o avansare cu o singură treaptă, precum și a deciziei din 19 ianuarie 2009 de respingere a contestației introduse împotriva primei decizii

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea domnului van Heuckelom.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 180, 1.8.2009, p. 63.


title: Rectificarea comunicării din Jurnalul Oficial privind cauza T-698/16 (JO C 441, 28.11.2016)

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/57

         Rectificarea comunicării din Jurnalul Oficial privind cauza T-698/16
   (
         Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 441 din 28 noiembrie 2016
      )
   (2017/C 006/72)
   Comunicarea privind cauza T-698/16, Trasta Komercbanka și alții/BCE, se va citi după cum urmează:

      „Acțiune introdusă la 23 septembrie 2016 – Trasta Komercbanka și alții/BCE
      (Cauza T-698/16)
      (2016/C 441/34)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: Trasta Komercbanka AS (Riga, Letonia) și alții 6 (reprezentanți: O. Behrends, L. Feddern și M. Kirchner, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei BCE din 11 iulie 2016 privind retragerea licenței bancare a Trasta Komercbanka AS; și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat articolul 24 din Regulamentul privind MUS (1) și dispozițiile conexe acestuia în legătură cu controlul deciziei anterioare a BCE de Comitetul administrativ de control.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE nu a examinat și nu a analizat cu atenție și cu imparțialitate toate elementele de fapt, inclusiv, dar nu limitativ, împrejurarea că nu a reacționat în mod adecvat la faptul că informațiile și documentele prezentate de autoritatea letonă locală de reglementare erau inexacte.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat principiul proporționalității întrucât nu a recunoscut că era posibil să ia măsuri alternative.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat principiul egalității de tratament.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat articolul 19 și considerentul (75) al Regulamentului privind MUS și a săvârșit un abuz de putere.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat principiile încrederii legitime și securității juridice.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat normele de procedură, în special dreptul de a fi ascultat, dreptul de acces la dosar, dreptul la o decizie motivată în mod adecvat, și pe o încălcare a articolului 83 alineatul (1) din Regulamentul-cadru privind MUS.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO L 287, 29.10.2013, p. 63).”


title: Cauza T-473/12: Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2015 – Aer Lingus/Comisia [ „Ajutor de stat — Taxa irlandeză pe transportul aerian de pasageri — Tarif redus pentru destinațiile situate la maximum 300 km de aeroportul din Dublin — Decizie prin care se declară ajutorul incompatibil cu piața internă și prin care se ordonă recuperarea acestuia — Avantaj — Caracter selectiv — Identificarea beneficiarilor ajutorului — Articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Obligația de motivare” ]

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/12

         Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2015 – Aer Lingus/Comisia
   (Cauza T-473/12) (1)

   ([„Ajutor de stat - Taxa irlandeză pe transportul aerian de pasageri - Tarif redus pentru destinațiile situate la maximum 300 km de aeroportul din Dublin - Decizie prin care se declară ajutorul incompatibil cu piața internă și prin care se ordonă recuperarea acestuia - Avantaj - Caracter selectiv - Identificarea beneficiarilor ajutorului - Articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Obligația de motivare”])
   (2015/C 096/15)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aer Lingus Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: K. Bacon, D. Scannell, D. Bailey, barristers, și A. Burnside, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, D. Grespan și T. Maxian Rusche, agents)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Irlanda (reprezentanți: E. Creedon, A. Joyce și J. Quaney, agenți, asistați de E. Regan, SC, și B. Doherty, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2013/199/UE a Comisiei din 25 iulie 2012 privind ajutorul de stat SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Rate diferențiate ale taxei pe transportul aerian aplicate de Irlanda (JO 2013, L 119, p. 30).

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 4 din Decizia 2013/199/UE a Comisiei din 25 iulie 2012 privind ajutorul de stat SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Rate diferențiate ale taxei pe transportul aerian aplicate de Irlanda, în măsura în care prin aceasta se ordonă recuperarea ajutorului de la beneficiari, într-o valoare stabilită la opt euro per pasager în considerentul (70) al deciziei menționate.

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3)

               Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Aer Lingus Ltd.

               4)

               Aer Lingus suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

               5)

               Irlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza C-194/09 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 iulie 2011 — Alcoa Trasformazioni Srl/Comisia Europeană [ „Recurs — Ajutoare de stat — Tarif preferențial pentru energia electrică — Constatare privind lipsa ajutorului — Modificarea și prelungirea măsurii — Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE — Ajutor existent sau ajutor nou — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Articolul 1 litera (b) punctul (v) — Obligația de motivare — Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime” ]

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/3

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 iulie 2011 — Alcoa Trasformazioni Srl/Comisia Europeană
   (Cauza C-194/09 P) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Tarif preferențial pentru energia electrică - Constatare privind lipsa ajutorului - Modificarea și prelungirea măsurii - Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE - Ajutor existent sau ajutor nou - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolul 1 litera (b) punctul (v) - Obligația de motivare - Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime)
   2011/C 269/03
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Alcoa Trasformazioni Srl (reprezentanți: M. Siragusa, avvocato, T. Müller-Ibold și T. Graf, Rechtsanwälte, F. Salerno, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentant: N. Khan, agent]

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 25 martie 2009 în cauza T-332/06, Alcoa Trasformazioni Srl/Comisia, prin care Tribunalul a respins o acțiune prin care se urmărea anularea Deciziei Comisiei din 19 iulie 2006 de angajare a procedurii prevăzute la articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE cu privire la prelungirea regimului tarifului preferențial de electricitate acordat unor industrii mari consumatoare de energie în Italia [ajutorul de stat nr. C 36/06 (ex NN 38/06)], în măsura în care privește tariful pentru electricitate de care beneficiază cele două instalații producătoare de aluminiu deținute de reclamantă la Fusina (Veneția) și la Portovesme (Sardinia)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Alcoa Trasformazioni Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza T-34/15: Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2015 – Wolf Oil/OAPI – SCT Lubricants (CHEMPIOIL)

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/38

         Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2015 – Wolf Oil/OAPI – SCT Lubricants (CHEMPIOIL)
   (Cauza T-34/15)
   (2015/C 089/46)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Wolf Oil Corp. (Hemiksem, Belgia) (reprezentanți: P. Maeyaert și J. Muyldermans, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: UAB SCT Lubricants (Klaipeda, Lituania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii „CHEMPIOIL” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 076 327

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 31 octombrie 2014 în cauza R 1596/2013-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Wolf Oil.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b), a articolului 75 și a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-301/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 30 iulie 2009 — Staatssecretaris van Justitie/I. Oguz

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/33

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 30 iulie 2009 — Staatssecretaris van Justitie/I. Oguz
   (Cauza C-301/09)
   2009/C 267/61
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Justitie

      Pârât: I. Oguz

      Întrebarea preliminară

   Articolul 13 din Decizia nr. 1/80 [din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii, adoptată de Consiliul de asociere instituit prin Acordul de asociere între Comunitatea Economică Europeană și Turcia] trebuie să fie interpretat în sensul că o nouă restricție, în înțelesul acestei prevederi, include o consolidare prin raportare la o normă care a intrat în vigoare după 1 decembrie 1980, și care constituia o atenuare a prevederii aplicabile la 1 decembrie 1980, în măsura în care această consolidare nu determină o deteriorare prin raportare la prevederea aplicabilă la 1 decembrie 1980?


title: Cauza F-112/14: Acțiune introdusă la 17 octombrie 2014 – ZZ și alții/Comisia

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/47

         Acțiune introdusă la 17 octombrie 2014 – ZZ și alții/Comisia
   (Cauza F-112/14)
   (2015/C 026/62)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor AIPN de a încadra reclamanții, potrivit noilor norme privind cariera și promovarea aplicabile după reforma Statutului funcționarilor de la 1 ianuarie 2014, în postul-tip „administrator principal în tranziție” care îi privează, în opinia lor, de vocația la promovarea în gradul AD 14 și ulterior constatarea nelegalității articolului 30 alineatul (3) din anexa XIII la statut.

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor de încadrare a reclamanților în postul-tip „administrator principal în tranziție”;

               —

               declararea nelegalității articolului 30 alineatul (3) din anexa XIII la statut;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-240/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 17 septembrie 2007 — Franța/Comisia Comunităților Europene ( Comunitatea Europeană a Energiei Atomice — Investiții — Comunicarea proiectelor de investiție Comisiei — Proceduri de efectuare — Regulamentul (Euratom) nr. 1352/2003 — Necompetența Comisiei — Articolele 41 EA-44 EA — Principiul securității juridice )

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/46

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 17 septembrie 2007 — Franța/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-240/04) (1)

   („Comunitatea Europeană a Energiei Atomice - Investiții - Comunicarea proiectelor de investiție Comisiei - Proceduri de efectuare - Regulamentul (Euratom) nr. 1352/2003 - Necompetența Comisiei - Articolele 41 EA-44 EA - Principiul securității juridice’)
   (2007/C 269/81)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: inițial F. Alabrune, G. de Bergues, C. Lemaire și E. Puisais, ulterior G. de Bergues și S. Gasri, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: M. Patakia, agent)

      Intervenienți în susținerea reclamantei: Republica Federală Germania (reprezentanți: C.-D. Quassowski și A. Tiemann, agenți) și Regatul Belgiei (reprezentanți: inițial D. Haven, ulterior M. Wimmer și în final A. Hubert, agenți, asistați de J.-F. De Bock, avocat)
   Obiectul
   Anularea Regulamentului (Euratom) nr. 1352/2003 al Comisiei din 23 iulie 2003 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1209/2000 de definire a procedurilor de efectuare a comunicărilor prevăzute la articolul 41 din Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice (JO L 192, p. 15)
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Regulamentul nr. 1352/2003 al Comisiei din 23 iulie 2003 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1209/2000 de definire a procedurilor de efectuare a comunicărilor prevăzute la articolul 41 din Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Republica Franceză.

               3)

               Obligă Republica Federală Germană și Regatul Belgiei să suporte propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 307, 13.12.2003 (fosta cauză C-455/03).


title: Cauza C-510/09: Acțiune introdusă la 9 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/24

         Acțiune introdusă la 9 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-510/09)
   2010/C 37/29
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Patakia și G. Zavvos, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că prin omisiunea de a notifica sub formă de proiect Decretul din 13 martie 2006 privind utilizarea amestecurilor extemporanee de produse vizate la articolul L.253-1 din Codul rural în cadrul procedurii consacrate de Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE din 20 iulie 1998, referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale (1) Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii formulate, Comisia Europeană reproșează pârâtei necomunicarea, anterior adoptării, a decretului ministerial în cauză referitor la utilizarea anumitor amestecuri extemporanee de produse fitosanitare care prezintă un interes agronomic, în timp ce acest decret constituie fără discuție o reglementare tehnică în sensul Directivei 98/34 și ar fi trebuit, în acest sens, să îi fi fost notificat sub formă de proiect deoarece nu se încadrează în derogarea prevăzută la articolul 10 din aceeași directivă.
   Potrivit Comisiei, pârâta a admis existența acestei încălcări întrucât, ca urmare a primirii avizului motivat, autoritățile franceze au notificat Comisiei un proiect de decret care prevede abrogarea decretului ministerial contestat și care reia conținutul acestuia. Totuși, la data introducerii prezentei acțiuni, acest proiect de decret nu fusese încă adoptat de autoritățile franceze sau, în orice caz, Comisia nu fusese încă informată cu privire la aceasta.

      (1)  Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998 de modificare a Directivei 98/34/CE de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO L 217, p. 18, Ediție specială 13/vol. 23, p. 282).


title: Cauza C-396/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte d'appello di Roma (Italia) la 12 septembrie 2008 — Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)/Daniela Lotti și Clara Matteucci

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte d'appello di Roma (Italia) la 12 septembrie 2008 — Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)/Daniela Lotti și Clara Matteucci
   (Cauza C-396/08)
   (2008/C 327/14)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Corte d'appello di Roma
   Părțile din acțiunea principală

      Apelant: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

      Intimate: Daniela Lotti și Clara Matteucci
   Întrebările preliminare

               1)

               Legislația statului italian [art. 7 alineatul (1) din Legea 638/83] care determină să nu se ia în considerare drept perioade de contribuții utile pentru dobândirea dreptului la pensie perioadele nelucrate în sistem de fracțiune de normă de tip vertical este conformă cu Directiva 97/81/CE (1) și în special cu clauza 4 [din acordul-cadru anexat la directivă] privind principiul nediscriminării?

               2)

               Legislația națională menționată este conformă cu respectiva directivă și în special cu clauza 1 [din acordul-cadru], în care se prevede că reglementarea națională trebuie să faciliteze dezvoltarea muncii pe fracțiune de normă, cu clauza 4 și cu clauza 5 din acord, în care li se impune statelor membre să elimine obstacolele de natură juridică care restrâng accesul la munca pe fracțiune de normă, fiind incontestabil că neluarea în considerare în vederea pensiei a săptămânilor nelucrate constituie un obstacol important privind alegerea muncii pe fracțiune de normă de tip vertical?

               3)

               Clauza 4 [din acordul-cadru] privind principiul nediscriminării poate fi extinsă și în domeniul diferitelor tipuri de contracte pe fracțiune de normă, întrucât în ipoteza muncii pe fracțiune de normă de tip orizontal, la un număr egal de ore lucrate și remunerate în anul calendaristic, în temeiul legislației naționale sunt considerate utile toate săptămânile din anul calendaristic, spre deosebire de munca pe fracțiune de normă de tip vertical?

      (1)  Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES — Anexă: Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă (JO 1998, L 14, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 35).


title: Cauza T-325/12: Acțiune introdusă la 23 iulie 2012 — Țările de Jos/Comisia

text:
               8.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 273/21

         Acțiune introdusă la 23 iulie 2012 — Țările de Jos/Comisia
   (Cauza T-325/12)
   2012/C 273/36
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C. Wissels, J. Langer și M. de Ree, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei SG-Greffe (2012) D/3150 adoptată de Comisie la 11 mai 2012 în cazul SA. 28855 (N 373/2009) (ex C 10/2009 și N 528/2009 — Țările de Jos/ING — ajutor pentru restructurare) și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a principiului solicitudii

                           —

                           Reclamantul susține că Comisia nu putea adopta decizia emisă fără a-i acorda acestuia posibilitatea de a se exprima cu privire la motivele pentru care Comisia a considerat că prin modificarea condițiilor de rambursare s-a acordat un ajutor în favoarea ING.

                           —

                           În subsidiar, Comisia a încălcat principiul solicitudinii, adoptând decizia fără a ține seama de argumentele pe care guvernul olandez le-a expus în cursul procedurii inițiate anterior în fața Tribunalului în cauzele conexate T-29/10 și T-33/10, argumente pe care Tribunalul le-a reținut în Hotărârea pronunțată la 2 martie 2012 în aceste cauze.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE

                           —

                           Reclamantul susține că decizia este incompatibilă cu articolul 107 TFUE întrucât la punctul 213 din aceasta, Comisia a considerat în mod eronat că modificarea condițiilor de rambursare constituie un ajutor de stat.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE, a regulamentului de procedură și a articolului 266 TFUE.

                           —

                           Reclamantul afirmă că Comisia nu a executat în mod corect Hotărârea Tribunalului din 2 martie 2012 și că a încălcat articolul 107 TFUE, regulamentul de procedură și articolul 266 TFUE întrucât, în decizia adoptată, Comisia a condiționat aprobarea aportului de capital acelorași măsuri compensatorii precum în cadrul deciziei anterioare din 2009 (pe care Tribunalul a anulat-o prin Hotărârea din 2 martie 2012), în pofida faptului că a estimat ajutorul în litigiu la o valoare cu 2 miliarde de euro mai mică față de valoarea reținută anterior.


title: Cauza C-251/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de commerce de Bruxelles — Belgia) — Christian van Buggenhout și Ilse van de Mierop în calitate de lichidatori ai Grontimmo SA/Banque Internationale à Luxembourg [Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 — Proceduri de insolvență — Articolul 24 alineatul (1) — Executarea unei obligații „în beneficiul debitorului supus unei proceduri de insolvență” — Plată efectuată unui creditor al acestui debitor]

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/29

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de commerce de Bruxelles — Belgia) — Christian van Buggenhout și Ilse van de Mierop în calitate de lichidatori ai Grontimmo SA/Banque Internationale à Luxembourg
   (Cauza C-251/12) (1)

   (Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 - Proceduri de insolvență - Articolul 24 alineatul (1) - Executarea unei obligații „în beneficiul debitorului supus unei proceduri de insolvență” - Plată efectuată unui creditor al acestui debitor)
   2013/C 344/50
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de commerce de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Christian van Buggenhout și Ilse van de Mierop în calitate de lichidatori ai Grontimmo SA

      Pârâtă: Banque Internationale à Luxembourg

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunal de commerce de Bruxelles — Interpretarea articolului 24 din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (JO L 160, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143) — Executarea unei plăți efectuate în favoarea unui creditor al debitorului intrat în faliment, la cererea acestuia, în lipsa unor măsuri de publicitate a deciziei de deschidere a procedurii de insolvabilitate într-un alt stat membru — Eliberarea mandatarului de bună credință — Domeniu de aplicare rationae personae — Noțiunea „executare în beneficiul debitorului” care include doar plata efectuată în favoarea debitorului intrat în faliment sau de asemenea plata efectuată în favoarea creditorilor săi

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 24 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență trebuie interpretat în sensul că nu intră în domeniul de aplicare al acestei dispoziții o plată efectuată la ordinul unui debitor supus unei proceduri de insolvență unui creditor al acestuia.

      (1)  JO C 200, 7.7.2012.


title: Cauza C-445/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 8 august 2016 – Docteur De Bruyne SPRL/État belge

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 8 august 2016 – Docteur De Bruyne SPRL/État belge
   (Cauza C-445/16)
   (2016/C 410/06)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Mons

      Părțile din procedura principală

      Apelantă-reclamantă: Docteur De Bruyne SPRL

      Intimat-pârât: État belge

      Întrebarea preliminară

   Este compatibil cu normele de întocmire a bilanțului prevăzute de A patra directivă a Consiliului din 25 iulie 1978 privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale (Directiva 78/660/CEE, JO L 222, 14 august 1978, p. 11, Ediţie specială, 17/vol. 1, p. 21), norme potrivit cărora:

               —

               conturile anuale trebuie să ofere o imagine fidelă a patrimoniului, a situației financiare, precum și a rezultatelor societății [articolul 2 alineatul (3) din directivă];

               —

               provizioanele pentru riscuri și cheltuieli sunt destinate acoperirii pierderilor sau datoriilor a căror natură este clar definită și care, la data închiderii bilanțului, sunt fie probabile, fie sigure, dar în privința cărora nu sunt determinate valoarea sau data la care urmează să survină [articolul 20 alineatul (1) din directivă];

               —

               evaluarea trebuie efectuată cu respectarea principiului prudenței, în special:

                           —

                           pot fi incluse doar beneficiile realizate la data închiderii bilanțului;

                           —

                           trebuie să se țină cont de toate riscurile previzibile și pierderile potențiale apărute în cursul exercițiului financiar în cauză sau în cursul exercițiului anterior, chiar dacă astfel de riscuri sau pierderi devin evidente între data închiderii bilanțului și data întocmirii acestuia [articolul 31 alineatul (1) litera (c) punctele (aa) și (bb) din directivă];

               —

               trebuie să se țină cont de veniturile și cheltuielile aferente exercițiului la care se raportează conturile, indiferent de data încasării sau a plății veniturilor sau a cheltuielilor în cauză [articolul 31 alineatul (1) litera (d) din directivă];

               —

               elementele posturilor de activ și de pasiv trebuie evaluate separat [articolul 31 alineatul (1) litera (e) din directivă],

         faptul ca o societate emitentă a unei opțiuni pe acțiune să poată contabiliza ca venit prețul cesiunii opțiunii respective în cursul exercițiului contabil în care se ridică opțiunea respectivă sau la expirarea duratei de valabilitate a acesteia pentru a ține seama de riscul pe care și-l asumă emitentul opțiunii în urma angajamentului asumat, [iar nu] în cursul exercițiului în care se realizează opțiunea și prețul acesteia este dobândit în mod definitiv, riscul asumat de emitentul opțiunii fiind evaluat separat prin contabilizarea unui provizion?


title: Cauza T-433/08: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — SIAE/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/57

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — SIAE/Comisia
   (Cauza T-433/08)
   (2008/C 301/95)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Società Italiana degli Autori ed Editori — SIAE (Roma, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa, avvocato, M. Mandel, avvocato, L. Vullo, avvocato, S. Valentino, avvocato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 3 și a articolului 4 alineatul (2) din decizie;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantei aferente acestui proces;

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri, chiar și de investigare, pe care Tribunalul o consideră adecvată.

         Motivele și principalele argumente
   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași precum decizia din cauza T-392/08 AEPI/Comisia.
   În susținerea pretențiilor sale, reclamanta invocă cinci motive.
   Prin intermediul primului motiv reclamanta invocă încălcarea și aplicarea greșită a articolului 81 CE și lipsa de investigare, în măsura în care prin decizie se constată existența unei practici concertate, fără a se prezenta alt element de probă cu excepția simplei împrejurări că multe dintre acordurile de reprezentare reciprocă limitează competența de acordare de licențe la teritoriul în care își desfășoară activitatea cealaltă societate de gestiune. În această privință, Comisia nu ia în considerare faptul că multe societăți de gestiune consideră într-adevăr că pot garanta cel mai bine drepturile persoane afiliate la acestea, încredințând propriul repertoriu acelor societăți de gestiune care pot să le asigure o protecție eficientă a drepturilor de autor și este foarte evident faptul că tocmai societățile care sunt bine stabilite în teritoriu sunt pe deplin în măsură să răspundă acestei cerințe.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta invocă încălcarea și aplicarea greșită a articolului 81 CE și caracterul ilogic al motivării deciziei cu privire la faptul că, în încercarea de a demonstra viabilitatea unei gestiuni de licențe multiteritoriale pentru transmiterea operelor muzicale prin satelit, prin cablu și prin Internet, Comisia însăși furnizează în final proba inexistenței unui comportament paralel al societăților de gestiune. Imputările Comisiei sunt de fapt anulate de aceleași exemple citate de Comisie privind acordarea de către societățile de gestiune de mandate care cuprind un teritoriu mai extins decât cel în care își desfășoară activitatea o singură societate.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta invocă încălcarea și aplicarea greșită a articolului 81 CE, întrucât în ipoteza contestată în care Comisia ar confirma existența unei practici concertate, aceasta nu ar produce niciun efect de restrângere a concurenței, în măsura în care delimitările teritoriale constituie corolarul necesar al caracterului exclusiv al drepturilor deținute de autori.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta susține încălcarea de către Comisie a principiul contradictorialității și încălcarea articolului 253 CE pentru lipsă de motivare cu privire la faptul că, în speță, Comisia nu a informat societățile cu privire la elementele esențiale de fapt pe care s-a întemeiat pentru a nu accepta, în urma verificării pieței, angajamentele propuse de SIAE.
   Prin intermediul celui de al cincilea motiv, reclamanta susține încălcarea articolului 253 CE pentru lipsă de motivare, încălcarea principiului proporționalității, a principiului securității juridice, a principiului contradictorialității și caracterul ilogic al măsurilor prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din decizie. Caracterul total nedeterminat al activității de „revizuire” solicitate de societățile de gestiune o plasează în mod injust pe SIAE într-o situație de incertitudine în ceea ce privește identificarea măsurilor pe care Comisia să le considere suficiente pentru a conduce la încetarea presupusei practici concordate. De asemenea, întrucât Comisia recunoaște în mod expres că faptul de a limita mandatul la teritoriul celeilalte societăți de gestiune nu constituie o restrângere a concurenței, obligarea societăților de gestiune să revizuiască în mod bilateral delimitarea teritorială în cadrul tuturor mandatelor proprii pentru transmisiile prin satelit, prin cablu și prin Internet, și, în consecință, furnizarea către Comisie a unei copii a revizuirii tuturor acordurilor de reprezentare reciprocă menționate, este în contradicție evidentă cu o astfel de premisă. La aceasta se adaugă faptul că, întrucât Comisia solicită o revizuire „bilaterală” a delimitărilor teritoriale, respectarea pe deplin de către SIAE a articolului 4 alineatul (2) din decizie excede în orice caz sfera de decizie a SIAE însăși, întrucât aceasta este de asemenea supusă deciziilor autonome ale altor 23 societăți de gestiune.


title: Cauza T-389/06: Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Inter-IKEA Systems BV/OAPI

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/34

         Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Inter-IKEA Systems BV/OAPI
   (Cauza T-389/06)
   (2007/C 20/53)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Inter-IKEA Systems BV (Delft, Țările de Jos) (reprezentată de: J. Gulliksson, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei primei camere de recurs din 26 septembrie 2006 în cauza R 355/2006-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: Marcă figurativă reprezentând o paletă formată dintr-o platformă sau bază dreptunghiulară alungită și o bordură la fel de alungită, ornamentată cu găuri triunghiulare, fiecare formând un unghi de 90 de grade cu cealaltă, pentru produse și servicii din clasele 6, 7, 16, 20, 35, 39 și 42 — cererea nr. 4 073 748

      Decizia examinatorului: Respingerea cererii

      Decizia camerei de recurs: Respingerea recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul Consiliului (CE) nr. 40/94 pe motiv că marca este suficient de distinctivă pentru a putea fi înregistrată.


title: Cauza C-345/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) – SIA „Maxima Latvija” /Konkurences padome

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) – SIA „Maxima Latvija”/Konkurences padome
   (Cauza C-345/14)
   2014/C 329/06
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: SIA „Maxima Latvija”

      Intimat: Konkurences padome

      Întrebările preliminare

               1)

               Acordul analizat în prezenta cauză, încheiat între un locator de spații comerciale și un comerciant cu amănuntul (locatar de referință), prin care se restrânge dreptul locatorului de a decide în mod individual, fără consimțământul prealabil al locatarului de referință, cu privire la alte închirieri de spații comerciale către posibili concurenți ai locatarului de referință, poate fi considerat un acord între întreprinderi, care are ca obiect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în sensul prevederilor articolului 101 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

               2)

               Trebuie efectuată – și cu ce scop– o analiză a structurii pieței pentru evaluarea compatibilității acestui acord cu prevederile articolului 101 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

               3)

               Puterea de piață a participanților la acordul din prezenta cauză și posibila sa creștere reprezintă o circumstanță care trebuie avută în vedere în mod necesar pentru aprecierea compatibilității acestui acord cu prevederile articolului 101 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

               4)

               Dacă, pentru a stabili natura acordului și pentru a determina elementele constitutive ale acordului interzis, este necesar să se aprecieze efectele sale potențiale asupra pieței, aceste efecte pot fi în același timp suficiente pentru a se constata că acordul corespunde noțiunii de acord interzis, fără să se aprecieze dacă efectele negative s-au produs în realitate?


title: Cauza T-542/08: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2008 — Evropaïki Dynamiki/ECHA

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/58

         Acțiune introdusă la 3 decembrie 2008 — Evropaïki Dynamiki/ECHA
   (Cauza T-542/08)
   (2009/C 44/100)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis, P. Katsimani, și M. Dermitzakis, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Agenției Europene pentru Produse Chimice prin care a fost respinsă oferta prezentată de reclamantă ca răspuns la cererea de ofertă deschisă ECHA/2008/24 pentru „Dezvoltarea unui instrument de evaluare a siguranței chimice” (JO 2008/S 115-152918), comunicată reclamantei printr-o scrisoare nedatată primită de reclamantă la 25 septembrie 2008 și a tuturor deciziilor ulterioare ale ECHA, inclusiv a celei prin care contractul a fost atribuit ofertantului câștigător;

               —

               obligarea Agenției Europene pentru Produse Chimice la repararea prejudiciului suferit de reclamantă în urma procedurii în discuție, în valoare de 1 500 000 EUR;

               —

               obligarea Agenției Europene pentru Produse Chimice la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta acțiune, chiar dacă aceasta este respinsă.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea formulată, reclamanta urmărește anularea deciziei Agenției Europene pentru Produse Chimice („ECHA”), decizie care i-a fost notificată prin scrisoarea din 25 septembrie 2008 și prin care era informată că oferta sa, prezentată în cadrul contractului ECHA/2008/24 pentru „Dezvoltarea unui instrument de evaluare a siguranței chimice” (JO 2008/S 115-152918), nu fusese selecționată, iar contractul fusese atribuit TRASYS SA.
   Reclamanta susține că au fost săvârșite mai multe erori de apreciere de către comitetul de evaluare în legătură cu criteriile de atribuire, iar regulile fundamentale și principiile de bază ale achizițiilor publice ar fi fost încălcate de autoritatea contractantă. Mai mult, se afirmă că ECHA a săvârșit un abuz de putere la evaluarea ofertei, a încălcat Regulamentul financiar și/sau principiile transparenței și egalității de tratament și că a utilizat termeni vagi sau a motivat insuficient decizia. În sfârșit, reclamanta arată că pârâta a încălcat o normă fundamentală de procedură derivată din articolul 158a din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 478/2007 al Comisiei (1), în care se prevede o perioadă de așteptare anterioară semnării contractului cu ofertantul câștigător. Reclamanta susține că pârâta a întârziat orice formă de comunicare cu aceasta, în mod deliberat, pentru a putea să finalizeze semnarea contractului cu ofertantul câștigător înainte de a primi observațiile reclamantei, încălcând în acest mod spiritul și scopul perioadei de așteptare.
   În plus, reclamanta solicită o compensație financiară în valoare de 1 500 000 EUR, corespunzătoare beneficiului brut pe care apreciază că l-ar fi obținut din procedura publică de contractare susmenționată, dacă i s-ar fi atribuit contractul. Reclamanta susține că cererea de despăgubire se întemeiază pe argumente de fond ce constau în faptul că a fost săvârșită o încălcare suficient de gravă a unei norme superioare de drept de protecție a particularilor și în faptul că instituțiile în cauză au încălcat în mod evident și grav limitele exercitării puterilor lor.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 478/2007 al Comisiei din 23 aprilie 2007 de modificare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2342/2002 de stabilire a normelor de punere în aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2007, L 111, p. 13).


title: Cauza C-78/14 P: Hotărârea Curții (Camera înâi) din 29 octombrie 2015 – Comisia Europeană/NKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias [Recurs — Clauză compromisorie — Al șaptelea program cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) — Contracte privind susținerea financiară a Uniunii Europene acordată proiectelor Perform și Oasis — Nereguli constatate în cadrul auditurilor privind alte proiecte — Decizie a Comisiei de a suspenda rambursarea sumelor avansate de beneficiară — Costuri eligibile — Denaturări ale elementelor dosarului]

text:
               21.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 429/3

         Hotărârea Curții (Camera înâi) din 29 octombrie 2015 – Comisia Europeană/NKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias
   (Cauza C-78/14 P) (1)

   ([Recurs - Clauză compromisorie - Al șaptelea program cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) - Contracte privind susținerea financiară a Uniunii Europene acordată proiectelor Perform și Oasis - Nereguli constatate în cadrul auditurilor privind alte proiecte - Decizie a Comisiei de a suspenda rambursarea sumelor avansate de beneficiară - Costuri eligibile - Denaturări ale elementelor dosarului])
   (2015/C 429/03)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou, B. Conte și R. Lyal, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (reprezentanți: V. Christianos și S. Paliou, dikigoroi)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza T-126/04: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2008 — Goris/Comisia ( Funcție publică — Funcționari — Hotărâre interlocutorie — Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului )

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/34

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2008 — Goris/Comisia
   (Cauza T-126/04) (1)

   („Funcție publică - Funcționari - Hotărâre interlocutorie - Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului’)
   (2008/C 301/57)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Willem Goris (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și H. Krämer, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)
   Obiectul
   Pe de o parte, cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 5 mai 2003 de modificare a încadrării în grad a reclamantului, în măsura în care aceasta stabilește încadrarea sa în treaptă, la data numirii sale, corespunzător gradului B 4 a doua treaptă, în măsura în care stabilește data de 5 octombrie 1995 ca dată de la care aceasta începe să își producă efectele financiare și în măsura în care nu a reconstituit cariera în grad a reclamantului, precum și o cerere de anulare a deciziei de respingere a reclamației formulate de reclamant și, pe de altă parte, cerere având ca obiect repararea pretinsului prejudiciu suferit ca urmare a acestei decizii
   Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Comisia suportă toate cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 118, 30.4.2004.


title: Cauza C-491/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgerichts für Strafsachen Wien (Austria) la 31 octombrie 2007 — Procedură penală împotriva lui Vladimir Turansky

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgerichts für Strafsachen Wien (Austria) la 31 octombrie 2007 — Procedură penală împotriva lui Vladimir Turansky
   (Cauza C-491/07)
   (2008/C 22/49)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Landesgericht für Strafsachen Wien
   Partea din acțiunea principală
   Vladimir Turansky
   Întrebare preliminară
   Principiul ne bis in idem prevăzut la articolul 54 din Convenția de punere în aplicarea a Acordului Schengen la 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune (1), semnată la Schengen (Luxemburg) la 19 iunie 1990, trebuie interpretat în sensul că se opune urmăririi penale a unui învinuit în Republica Austria pentru o anumită faptă, în cazul în care urmărirea penală începută în Republica Slovacă pentru aceleași fapte, după aderarea acestei țări la Uniunea Europeană, s-a încheiat întrucât o autoritate polițienească a dispus încetarea procedurii, după examinarea pe fond și fără să aplice alte sancțiuni?

      (1)  JO 2000, L 239, p. 19, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 183.


title: Cauza T-438/07: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2007 — Spa Monopole/OAPI — De Francesco Import (SpagO)

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/26

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2007 — Spa Monopole/OAPI — De Francesco Import (SpagO)
   (Cauza T-438/07)
   (2008/C 37/41)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgia) (reprezentanți: L. de Brouwer, E. Cornu, E. De Gryse și D. Moreau, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: De Francesco Import GmbH (Nürnberg, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 13 septembrie 2007 în cauza R 1285/2006-2 și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: De Francesco Import GmbH

      Marca comunitară vizată: marca verbală „SpagO” pentru produse din clasa 33 — cererea nr. 2 320 844.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile comunitare, naționale și internaționale verbale și figurative „SPA”, „SPA Citron” și „SPA Orange” pentru produse din clasa 32.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge opoziția.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, deoarece Camera de recurs a subestimat notorietatea SPA în Benelux și nu a luat în considerare în mod suficient următorii factori:

               —

               similitudinile fonetice și vizuale dintre mărcile în discuție;

               —

               faptul că utilizarea mărcii „SpagO” pentru băuturi alcoolice ar aduce atingere notorietății apei minerale „SPA”, pentru care înalta calitate, puritatea și efectele benefice asupra sănătății reprezintă elementele pe care și-a clădit notorietatea;

               —

               faptul că utilizarea mărcii „SpagO” pentru băuturi ar genera un profit necuvenit din notorietatea mărcii „SPA” și din imaginea acesteia de calitate și puritate.


title: Cauza C-425/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalia) la 18 septembrie 2012 — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA/Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

text:
               15.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalia) la 18 septembrie 2012 — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA/Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional
   (Cauza C-425/12)
   2012/C 389/04
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA

      Pârât: Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

      Întrebarea preliminară

   Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 93/38/CEE (1) a Consiliului din 14 iunie 1993 și articolul 14 alineatul (1) litera (c) punctul (i) din aceeași directivă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/4/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998, precum și celelalte dispoziții ale directivelor menționate sau principiile generale de drept comunitar aplicabile pot fi interpretate în sensul că creează obligații pentru particularii care sunt concesionari ai unor servicii publice [în special, o entitate prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 93/38/CEE, citată anterior] în condițiile în care directiva menționată nu a fost transpusă în dreptul intern de statul portughez și că neîndeplinirea acestor obligații poate fi invocată împotriva respectivei entități concesionare particulare de statul portughez, prin intermediul unui act al unuia dintre ministerele acestuia?

      (1)  Directiva Consiliului din 14 iunie 1993 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor (JO L 199, p. 84).

      (2)  JO L 101, p. 1.


title: Cauza T-101/10: Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Polonia/Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/68

         Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Polonia/Comisia
   (Cauza T-101/10)
   2010/C 113/101
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: M. Szpunar, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 1193/2009 al Comisiei din 3 noiembrie 2009 de rectificare a Regulamentelor (CE) nr. 1762/2003, (CE) nr. 1775/2004, (CE) nr. 1686/2005, (CE) nr. 164/2007 și de stabilire, pentru anii de comercializare 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 și 2005/2006, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului (1), în măsura în care această dispoziție modifică cuprinsul articolului 2 din Regulamentul (CE) nr. 1686/2005 al Comisiei din 14 octombrie 2005 de stabilire, pentru anul de comercializare 2004/2005, a valorilor cotizațiilor la producție și a coeficientului pentru cotizația suplimentară pentru sectorul zahărului (2);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta susține că măsura atacată prevede o diferențiere a coeficientului cotizației suplimentare în sectorul zahărului pentru campania de comercializare 2004/2005, în sensul că acel coeficient a fost stabilit la 0,25466 pentru noile state membre și la 0,14911 pentru statele din Comunitatea compusă din 15 state membre.
   Împotriva măsurii atacate, reclamanta invocă următoarele motive.
   În primul rând, reclamanta invocă motivul întemeiat pe lipsa de competență a Comisiei și pe încălcarea articolului 16 din Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului (3), care autoriza Comisia să stabilească numai un coeficient unic cu o valoare uniformă pentru întreaga Uniune Europeană. Reclamanta susține că diferitele versiuni lingvistice ale dispozițiilor Regulamentului nr. 1260/2001 sunt, în această privință, absolut echivalente și concordante. Potrivit reclamantei, nu numai că normele de organizare comună a piețelor în sectorul zahărului nu pot justifica o îndepărtare de la o interpretare literală a dispozițiilor Regulamentului nr. 1260/2001, ci acestea exclud o astfel de posibilitate. Reclamanta apreciază că un coeficient unic constituie astfel un instrument esențial pentru aplicarea normelor de organizare comună a piețelor în sectorul zahărului.
   În al doilea rând, reclamanta invocă motivul întemeiat pe încălcarea principiului adoptării imediate și integrale a acquis-ului comunitar de către noile state membre. În opinia reclamantei, măsura atacată este de fapt o măsură tranzitorie care nu se întemeiază nici pe actul de aderare din 2003, nici pe actele adoptate pentru aplicarea acestuia. Reclamanta invocă în această privință articolul 2 din actul de aderare, în baza căruia Republica Polonă a acceptat totalitatea drepturilor și obligațiilor care decurg din apartenența la Uniune, printre care figurează, în opinia reclamantei, dreptul de a beneficia de sumele încasate în plus și obligația de a acoperi pierderile suportate pe piața zahărului în cursul campaniilor de comercializare precedente.
   În al treilea rând, reclamanta invocă motivul întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării. Aceasta constată că singurul criteriu de diferențiere a coeficientului este data aderării statelor membre ale Uniunii Europene. Reclamanta apreciază că aderarea noilor state nu poate constitui în sine un criteriu obiectiv care să poată justifica diferența de tratament instituită, întrucât consecințele aderării sunt guvernate în mod exhaustiv de actul de aderare și de actele adoptate pentru aplicarea acestuia.
   În al patrulea rând, reclamanta invocă încălcarea principiului solidarității. Aceasta susține că principiul solidarității producătorilor constituie principiul de bază al organizării comune a piețelor în sectorul zahărului și implică faptul că cheltuielile de finanțare a pieții sunt suportate în mod solidar de către toți producătorii și că neutralitatea financiară nu este obținută la nivelul diferitelor state membre, ci la scara întregii Uniuni, potrivit unor criterii obiective. În opinia reclamantei, existența unui coeficient diferit pentru anumite state membre dovedește existența unei repartizări arbitrare, disproporționate și nesolidare a cheltuielilor de finanțare a pieței zahărului.
   În al cincilea rând, reclamanta invocă motivul întemeiat pe încălcarea articolului 253 CE (în prezent articolul 296 al doilea paragraf TFUE), întrucât măsura atacată nu a fost suficient motivată. În opinia reclamantei, Comisia nu a indicat nici împrejurările care ar justifica existența unui coeficient diferit, nici obiectivele pe care ar trebui să le urmărească o astfel de diferențiere.

      (1)  JO L 321, p. 1.

      (2)  JO L 271, p. 12.

      (3)  Regulamentul din 19 iunie 2001 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 178, p. 1).


title: Cauza T-208/14: Acțiune introdusă la 28 martie 2014 – Richard Anton/ECHA

text:
               30.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/25

         Acțiune introdusă la 28 martie 2014 – Richard Anton/ECHA
   (Cauza T-208/14)
   2014/C 202/32
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Richard Anton KG (Grâfelfing, Germania) (reprezentanți: M. Ahlhaus și J. Schrotz, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei SME(2013) 4524 a Agenției Europene pentru Produse Chimice din 21 ianuarie 2014, precum și a facturii nr. 10046845 din 23 ianuarie 2014 și

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe necompetența pârâtei

                           —

                           Pârâta nu avea competența să adopte decizia atacată SME(2013) 4524. Nici Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (1), nici Regulamentul (CE) nr. 340/2008 (2) nu atribuie pârâtei competența de a adopta o decizie separată cu privire la îndeplinirea criteriilor referitoare la întreprinderile mici și mijlocii de către un solicitant.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea Regulamentului nr. 1 din 15 aprilie 1958

                           —

                           În toate comunicările către reclamată, pârâta nu și-a respectat obligația de a se adresa unei persoane aflate sub jurisdicția unui stat membru în limba oficială a acestui stat. Această încălcare a legii a împiedicat reclamanta să îndeplinească cerințele care i-au fost impuse cu privire la dovedirea statutului său de întreprindere mică.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că decizia atacată nu este justificată, iar taxa administrativă impusă reclamantei este disproporționată

                           —

                           Deciziile atacate sunt eronate pe fond. Reclamanta avea dreptul să beneficieze de o reducere a taxei conform Regulamentului (CE) nr. 340/2008. Factura emisă de pârâtă cu privire la taxa administrativă nu este justificată întrucât această taxă a fost stabilită în sarcina reclamantei în temeiul unei proceduri eronate. Taxa administrativă nu are un temei juridic adecvat și este disproporționată.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 340/2008 al Comisiei din 16 aprilie 2008 privind redevențele și drepturile plătite Agenției Europene pentru Produse Chimice în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH).


title: Cauza F-84/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 16 septembrie 2013 — CN/Consiliul (Funcție publică — Articolul 78 din statut — Comisia pentru invaliditate — Raport medical — Date medicale cu caracter psihiatric sau psihologic — Secret medical — Acces — Acțiune în anulare — Acțiune în despăgubire)

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/33

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 16 septembrie 2013 — CN/Consiliul
      (Cauza F-84/12) (1)

      (Funcție publică - Articolul 78 din statut - Comisia pentru invaliditate - Raport medical - Date medicale cu caracter psihiatric sau psihologic - Secret medical - Acces - Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubire)
      (2014/C 71/64)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: CN (Brumath, Franța) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J. Herrmann și M. Bauer, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei prin care se refuză accesul direct al reclamantului la raportul final al concluziilor comisiei pentru invaliditate și accesul său la diagnosticul celui de al treilea medic al acestei comisii

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă CN la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

         (1)  JO C 295, 29.9.2012, p. 35.


title: Cauza C-201/09 P: Recurs introdus la 8 iunie 2009 de ArcelorMittal Luxembourg SA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 31 martie 2009 în cauza T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg și alții/Comisia

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/19

         Recurs introdus la 8 iunie 2009 de ArcelorMittal Luxembourg SA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 31 martie 2009 în cauza T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg și alții/Comisia
   (Cauza C-201/09 P)
   2009/C 205/33
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: ArcelorMittal Luxembourg SA, fostă Arcelor Luxembourg SA (reprezentant: A. Vandencasteele, avocat)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene, ArcelorMittal Belval & Differdange, fostă Arcelor Profil Luxembourg SA, ArcelorMittal International, fostă Arcelor International SA

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță pronunțate în cauza T-405/06 în măsura în care, în ceea ce privește ArcelorMittal Luxembourg SA, menține Decizia C (2006) 5342 final a Comisiei din 8 noiembrie 2006 privind procedura de aplicare a articolului 65 [CO] acordurilor și practicilor concertate în care sunt implicați producători europeni de bare (Cazul COMP/F/38.907 — Bare de oțel);

               —

               obligarea pârâtei din recurs la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură și în procedura care s-a desfășurat la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea concluziilor sale, recurenta invocă patru motive.
   Prin intermediul primului motiv, care cuprinde două aspecte, recurenta susține, pe de o parte, că Tribunalul a încălcat articolul 97 CO și a săvârșit un abuz de putere prin aplicarea articolului 65 CO după data expirării Tratatului CECO, 23 iulie 2002. Or, obligația instituțiilor de a dezvolta o interpretare coerentă a diverselor tratate nu poate, sub nicio formă, să justifice menținerea în ordinea juridică comunitară a dispozițiilor unui tratat după ajungerea la termen a acestuia.
   În cadrul celui de al doilea aspect al aceluiași motiv, recurenta susține pe de altă parte că Tribunalul a încălcat Regulamentul nr. 1/2003 (1) și a săvârșit un abuz de putere întemeind competența Comisiei de a adopta o decizie de aplicare a articolului 65 CO pe un regulament care nu îi conferă competențe decât pentru punerea în aplicare a articolelor 81 CE și 82 CE. Adoptat după expirarea Tratatului CECO numai în temeiul Tratatului CE, acest regulament nu ar putea conferi astfel Comisiei nicio competență pentru sancționarea unei încălcări a articolului 65 CO, fără a încălca atât Tratatul CECO, cât și regulile de ierarhizare a normelor.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, care cuprinde trei aspecte, recurenta invocă încălcarea de către Tribunal a principiului caracterului personal al răspunderii, a jurisprudenței Curții în materie de imputabilitate, a autorității de lucru judecat și a regulii ierarhizării normelor, întrucât această instanță ar recunoaște dreptul Comisiei de a imputa unei societăți răspunderea pentru o practică anticoncurențială a unei alte societăți a grupului, fără ca prima să fi participat la aceasta. Nici faptul că diferitele societăți în cauză, care aparțin aceluiași grup, constituie o entitate economică unică, nici faptul că societatea-mamă controlează în proporție de 100 % filiala autoare a comportamentului ilicit, și nici chiar influența determinantă a societății-mamă asupra filialei sale, nu ar fi suficient pentru a dovedi participarea recurentei la încălcare și prin urmare nu poate justifica imputabilitatea comportamentului filialei societății-mamă.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta invocă aplicarea eronată de către Tribunal a normelor în materie de prescripție a investigațiilor și încălcarea principiului autorității de lucru judecat întrucât Tribunalul, în hotărârea pe care a pronunțat-o, i-ar opune acte de întrerupere a prescripției, deși în decizia inițială a Comisiei, adoptată în 1994, s-ar arăta în mod clar că recurenta nu a participat la încălcare.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta susține că hotărârea Tribunalului i-a încălcat dreptul la apărare, fiind nemotivată în ceea ce privește aspectul duratei deosebit de îndelungate a procedurii, ceea ce a determinat imposibilitatea recurentei de a mai prezenta elementele de probă necesare pentru a răsturna prezumția de răspundere care i se aplica. În plus, hotărârea Tribunalului ar încălca autoritatea de lucru judecat a Hotărârii din 2 octombrie 2003 (C-176/99 P, ARBED/Comisia) prin care s-a dispus anularea deciziei Comisiei în ceea ce o privește pe recurentă.

      (1)  Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269).


title: Cauza T-341/10: Ordonanța Tribunalului din 16 aprilie 2012 — F91 Diddeléng și alții/Comisia ( „Acțiune în anulare — Clasarea unei plângeri — Neinițierea unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor — Inexistența unui act atacabil — Inadmisibilitate” )

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/23

         Ordonanța Tribunalului din 16 aprilie 2012 — F91 Diddeléng și alții/Comisia
   (Cauza T-341/10) (1)

   (Acțiune în anulare - Clasarea unei plângeri - Neinițierea unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor - Inexistența unui act atacabil - Inadmisibilitate)
   2012/C 174/38
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: F91 Diddeléng (Dudelange, Luxemburg), Julien Bonnetaud (Yutz, Franța), Thomas Gruszczynski (Amnéville, Franța), Rainer Hauck (Maxdorf, Germania), Stéphane Martine (Esch-sur-Alzette, Luxemburg), Grégory Molnar (Moyeuvre-Grande, Franța) și Yann Thibout (Algrange, Franța) (reprezentanți: L. Misson, C. Delrée și G. Ernes, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Rozet și P. Van Nuffel, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF) (Mondercange, Luxemburg) (reprezentanți: inițial K. Daly, solicitor, și D. Keane, SC, ulterior K. Daly)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 3 iunie 2010 de clasare a plângerii depuse de reclamanți împotriva Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF), cerere de anulare a regulamentelor FLF care încalcă articolele 39 CE și 81 CE, precum și o cerere prin care se solicita aplicarea „oricărei sancțiuni utile”.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               F91 Diddeléng, Julien Bonnetaud, Thomas Gruszczynski, Rainer Hauck, Stéphane Martine, Grégory Molnar și Yann Thibout suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Fédération luxembourgeoise de football (FLF) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 301, 6.11.2010.