title: Cauza C-149/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Bratislava V (Slovacia) la 22 februarie 2019 — Procedură penală privind pe R. B.

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Bratislava V (Slovacia) la 22 februarie 2019 — Procedură penală privind pe R. B.
      (Cauza C-149/19)
      (2019/C 148/26)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Okresný súd Bratislava V

         Partea din procedura principală

      R. B.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este conformă cu articolul 4 și cu articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2012/13/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale (denumită în continuare „Directiva 2012/13/UE”), cu dreptul la libertate și la siguranță prevăzut la articolul 6 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), cu dreptul la apărare prevăzut la articolul 48 alineatul (2) din cartă și cu dreptul la un proces echitabil prevăzut la articolul 47 din cartă împrejurarea că autoritățile naționale nu comunică în formă scrisă persoanei reținute, în perioada de detenție, toate (adică în mod complet) informațiile menționate la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2012/13/UE (în special dreptul de acces la materialele cauzei) și nici nu permit contestarea unei astfel de omisiuni a informațiilor potrivit articolului 8 alineatul (2) din Directiva 2012/13/UE? În cazul unui răspuns negativ la această întrebare, o asemenea încălcare a dreptului Uniunii Europene influențează, în oricare etapă a procedurii penale, legalitatea privării de libertate personală prin reținerea și arestarea preventivă, precum și prin prelungirea arestării preventive înseși?

                  2)

                  Este compatibilă cu articolul 4 din Decizia-cadru 2004/757/JAI (2) a Consiliului din 25 octombrie 2004 de stabilire a dispozițiilor minime privind elementele constitutive ale infracțiunilor și sancțiunile aplicabile în domeniul traficului ilicit de droguri, cu principiul cooperării loiale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană și la articolul 267 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, cu articolele 82 și 83 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, cu dreptul la un proces echitabil statuat la articolul 47 din cartă, cu principiul proporționalității pedepselor consacrat la articolul 49 alineatul (3) din cartă și cu principiile proporționalității, unității, eficacității și supremației dreptului Uniunii o dispoziție națională precum articolul 172 alineatul 4 din Codul penal slovac, care sancționează traficul ilicit de droguri, care nu permite instanței să aplice o pedeapsă privativă de libertate mai mică de 20 de ani, fără posibilitatea de a ține seama de principiul individualizării pedepselor? Pentru a răspunde la această întrebare, este relevant faptul că traficul ilicit de droguri nu a fost săvârșit de o organizație criminală în sensul dreptului Uniunii Europene?

         (1)  JO 2012, L 142, p. 1.

         (2)  JO 2004, L 335, p. 8, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 66.


title: Cauza C-420/16 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 martie 2019 — Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis/Comisia Europeană, Ungaria, Republica Elenă, România, Republica Slovacă (Recurs — Drept instituțional — Inițiativă cetățenească — Regulamentul (UE) nr. 211/2011 — Înregistrarea propunerii de inițiativă cetățenească — Articolul 4 alineatul (2) litera (b) — Condiția ca propunerea să nu se afle vădit în afara sferei de competență a Comisiei Europene în ceea ce privește prezentarea unei propuneri de act juridic în scopul punerii în aplicare a tratatelor — Sarcina probei — Coeziune economică, socială și teritorială — Articolul 174 TFUE — Inițiativa cetățenească „Politica de coeziune pentru egalitatea regiunilor și menținerea culturilor regionale” — Cerere de înregistrare — Refuz al Comisiei)

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/2

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 martie 2019 — Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis/Comisia Europeană, Ungaria, Republica Elenă, România, Republica Slovacă
      (Cauza C-420/16 P) (1)

      (Recurs - Drept instituțional - Inițiativă cetățenească - Regulamentul (UE) nr. 211/2011 - Înregistrarea propunerii de inițiativă cetățenească - Articolul 4 alineatul (2) litera (b) - Condiția ca propunerea să nu se afle vădit în afara sferei de competență a Comisiei Europene în ceea ce privește prezentarea unei propuneri de act juridic în scopul punerii în aplicare a tratatelor - Sarcina probei - Coeziune economică, socială și teritorială - Articolul 174 TFUE - Inițiativa cetățenească „Politica de coeziune pentru egalitatea regiunilor și menținerea culturilor regionale” - Cerere de înregistrare - Refuz al Comisiei)
      (2019/C 148/02)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Recurenți: Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis (reprezentant: D. Sobor, ügyvéd)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Banks, K. Talabér-Ritz, H. Krämer și B.-R. Killmann, agenți), Ungaria (reprezentanți: M. Z. Fehér, agent), Republica Elenă, România (reprezentanți: R. H. Radu, C. R. Canțăr, C.-M. Florescu, L. Lițu și E. Gane, agenți), Republica Slovacă (reprezentanți: B. Ricziová, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 10 mai 2016, Izsák și Dabis/Comisia (T-529/13, EU:T:2016:282).

                  2)

                  Anulează Decizia C(2013) 4975 final a Comisiei din 25 iulie 2013 privind cererea de înregistrare a propunerii de inițiativă cetățenească europeană denumită „Politica de coeziune pentru egalitatea regiunilor și menținerea culturilor regionale”.

                  3)

                  Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii de recurs.

                  4)

                  Ungaria, România și Republica Slovacă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 392, 24.10.2016.


title: Cauza C-728/17 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 martie 2019 — Comisia Europeană/Alain Laurent Brouillard (Recurs — Funcție publică — Recrutare — Concurs — Condiții de admitere la concurs — Diplome și nivel de învățământ cerute — Concurs general EPSO/AD/306/15 — Preselecție a candidaților pe baza dosarului — Nivel de învățământ care corespunde unei formări juridice complete, urmată într-o instituție de învățământ superior belgiană, franceză sau luxemburgheză — Eliberare în urma unei „validări a experienței dobândite” — Respingere a candidaturii)

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/6

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 martie 2019 — Comisia Europeană/Alain Laurent Brouillard
      (Cauza C-728/17 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Recrutare - Concurs - Condiții de admitere la concurs - Diplome și nivel de învățământ cerute - Concurs general EPSO/AD/306/15 - Preselecție a candidaților pe baza dosarului - Nivel de învățământ care corespunde unei formări juridice complete, urmată într-o instituție de învățământ superior belgiană, franceză sau luxemburgheză - Eliberare în urma unei „validări a experienței dobândite” - Respingere a candidaturii)
      (2019/C 148/06)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Mihaylova și G. Gattinara, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Alain Laurent Brouillard (reprezentant: H. Brouillard, avocat)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-392/18 P: Recurs introdus la 13 iunie 2018 de Mauro Bettani împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) din 24 aprilie 2018 în cauza T-80/18, Bettani/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/6

      Recurs introdus la 13 iunie 2018 de Mauro Bettani împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) din 24 aprilie 2018 în cauza T-80/18, Bettani/Comisia
      (Cauza C-392/18 P)
      (2019/C 148/07)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurent: Mauro Bettani (reprezentant: M. Bettani, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 7 martie 2019, Curtea (Camera a șasea) a respins recursul și a dispus ca domnul Mauro Bettani să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-757/18 P: Recurs introdus la 3 decembrie 2018 de M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 28 septembrie 2018 în cauza T-709/17, M-Sansz/Comisia Europeană

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/7

      Recurs introdus la 3 decembrie 2018 de M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 28 septembrie 2018 în cauza T-709/17, M-Sansz/Comisia Europeană
      (Cauza C-757/18 P)
      (2019/C 148/08)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Recurentă: M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) (reprezentant: Ravasz L., avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Prin recursul formulat, M Sansz Kft. solicită Curții:

                  —

                  anularea Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 28 septembrie 2018 în cauza T-709/17, M-Sansz/Comisia, respingerea excepției de inadmisibilitate ridicată de pârâtă și admiterea acțiunii recurentei în primă instanță, constatând, cu titlu principal, în legătură cu deciziile Comisiei în cauzele SA.29432 (CP 290/2009) și SA.45498 (FC/2016), că deciziile menționate nu au constatat o compatibilitate a ajutorului de stat, în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și, cu titlu subsidiar, că deciziile atacate nu constituie, în cadrul cauzei nr. 23.P.25.843/2016 pendinte în fața Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta-Capitală, Ungaria), acte juridice care să producă efecte juridice obligatorii pentru recurentă — aceasta nefiind, prin urmare, o persoană direct și individual vizată — întrucât recurenta a introdus acțiunea sa în despăgubire în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE, iar nu al articolului 107 alineatul (3) TFUE. În plus, în cazul în care deciziile atacate ar constitui, în cadrul acțiunii întemeiate pe articolul 107 alineatul (1) TFUE, acte juridice care o vizează pe recurentă, admiterea acțiunii în primă instanță, constatând că deciziile menționate sunt lipsite de validitate pentru motivul că ajutorul acordat de autoritățile maghiare încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE (anulare);

                  —

                  în ipoteza în care Curtea ar considera că nu este posibil să se pronunțe pe fond, anularea ordonanței atacate a Tribunalului și trimiterea cauzei spre rejudecare în fața acestuia, în calitate de primă instanță;

                  —

                  în ipoteza în care Curtea s-ar pronunța asupra capetelor de cerere formulate la prima liniuță, obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fond și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Încălcarea articolului 263 TFUE și a dispozițiilor și a jurisprudenței subliniate în bold, în temeiul următoarelor considerații:
      Societatea maghiară recurentă a introdus plângeri în cauzele SA.29432 și SA.45498. Plângerile contestau un ajutor de stat ilegal și un tratament discriminatoriu față de o categorie de entități din care recurenta face parte, deși atât societățile beneficiare, cât și cele care fac obiectul discriminării desfășoară activitățile identice în Ungaria, sediile lor sunt situate în același departament din Ungaria, iar întreprinderile lor angajează lucrători handicapați. Pe de altă parte, cuantumul ajutorului ilicit este excesiv și nelegal de ridicat. În aceste proceduri, potrivit recurentei, Comisia nu a adoptat decizii și, în nici un caz, nu a adoptat decizii care să producă efecte juridice în privința sa. În procedura națională vizată de acțiune [cauza nr. 23.P.25.843/2016 pendinte în fața Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta-Capitală, Ungaria)], recurenta a solicitat să fie despăgubită pentru prejudiciul care i-a fost cauzat prin ajutorul de stat ilegal și, prin urmare, rezultatul prezentei proceduri va avea în mod evident incidență asupra hotărârii care trebuie pronunțată în acea cauză. Este important ca acte care, din punct de vedere juridic, nu constituie decizii ale Comisiei, să nu determine rezultatul procedurii naționale. Aceste decizii nu au constatat o compatibilitate a ajutorului de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și nu constituie acte juridice care să producă efecte juridice pentru recurentă — aceasta nefiind deci o persoană vizată în mod direct și individual — întrucât recurenta a introdus acțiunea sa în despăgubire întemeindu-se pe încălcarea prin ajutorul de stat a articolului 107 alineatul (1) TFUE, iar nu a articolului 107 alineatul (3) TFUE.
      Recurenta susține că întrunește, în speță, criteriile stabilite în Hotărârea din 15 iulie 1963, Plaumann/Comisia (25/62, EU:C:1963:17). Recurenta afirmă că a dovedit că este o „persoană interesată”, în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, și în sensul articolului 108 alineatul (2) TFUE și al articolului 1 litera (h) din Regulamentul 2015/1589 (1)”, și că, în Hotărârea din 24 mai 2011, Comisa/Kronoply și Kronotex (C-83/09 P, EU:C:2011:341), Curtea a declarat că stabilirea calității de concurent nici măcar nu necesită desfășurarea unei activități identice.

         Încălcarea drepturilor procedurale (încălcarea dispozițiilor subliniate în bold), astfel cum este indicat în continuare:

      În plus, dacă tabelul anexat și celelalte explicații prezentate drept probă a calității de persoană interesată erau considerate insuficiente de Tribunalul, acesta ar fi trebuit să aplice articolul 83 alineatele (1)-(3), articolul 88 alineatul (1), articolul 89 alineatul (1), alineatul (2) literele (a)-(c), alineatul (3) literele (a) și (d) și alineatul (4), precum și articolul 92 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, și ar fi trebuit să îi solicite informații recurentei sau să formuleze o cererea de informații referitoare la această problemă. Prin urmare, încălcarea dreptului s-a produs întrucât Tribunalul nu a acționat din oficiu. Pe de altă parte, raportul Sargentini, care examinează de asemenea perioada vizată, a condamnat Ungaria pe planul principiului statului de drept, inclusiv statul de drept în materie economică (a se vedea punctele 12, 13, 22 și 23).

         (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza C-809/18 P: Recurs introdus la 20 decembrie 2018 de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 octombrie 2018 în cauza T-7/17, John Mills/EUIPO

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/8

      Recurs introdus la 20 decembrie 2018 de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 octombrie 2018 în cauza T-7/17, John Mills/EUIPO
      (Cauza C-809/18 P)
      (2019/C 148/09)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Ivanauskas, agent)

         Celelalte părți din procedură: John Mills Ltd, Jerome Alexander Consulting Corp.

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  obligarea John Mills Ltd la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiu.

         Motivele și principalele argumente

         Încălcarea articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul 207/2009 (1)

                  —

                  Tribunalul a interpretat greșit dispozițiile articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul 207/2009 prin faptul că a limitat domeniul de aplicare al acestuia la noțiunea de „identitate” a semnelor și i-a atribuit acesteia semnificația proprie articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 207/2009;

                  —

                  Tribunalul nu a luat în considerare în suficientă măsură scopul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul 207/2009, și anume acela de a-l împiedica pe agentul titularului unei mărci să abuzeze de aceasta, având în vedere că agentul poate exploata cunoștințele și experiența dobândite în cursul relației comerciale cu titularul și, prin urmare, poate obține foloase necuvenite din eforturile și din investiția pe care le-ar fi realizat titularul, privilegiind o interpretare literală discutabilă. Or, interpretarea teleologică este cea aplicată în mod constant de instanța Uniunii Europene în domeniul dreptului mărcilor;

                  —

                  o interpretare literală nu conduce nici la concluzia că articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul 207/2009 se aplică numai unor mărci identice. Prin urmare, este suficient dacă semnele în cauză coincid în ceea ce privește elementele în care constă în esență caracterul distinctiv al mărcii anterioare. În acest temei, pentru a examina mărcile în conflict în raport cu articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul 207/2009, trebuie să se determine dacă cererea de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene reproduce elementele esențiale ale mărcii anterioare într-un mod care să facă evident că solicitantul abuzează de drepturile titularului legitim asupra mărcii. De fapt, agentul neloial ar fi în situația de a împiedica nu numai orice înregistrare ulterioară a mărcii anterioare de către titularul inițial în cadrul Uniunii, ci și orice utilizare a sa de către acesta din urmă în cadrul Uniunii.

         Încălcarea articolului 36 din Statutul Curții de Justiție

                  —

                  Hotărârea atacată este afectată de o motivare contradictorie în măsura în care admite, pe de o parte, că semnele sunt identice atunci când unul îl reproduce pe celălalt fără nicio modificare sau adăugare și, pe de altă parte, că acestea sunt identice și atunci când variațiile nu alterează caracterul distinctiv (a se vedea punctele 38-40 din hotărârea atacată). O astfel de motivare este contradictorie, deoarece aceeași noțiune de „identitate” este aplicată pentru situații de drept și de fapt distincte și i se atribuie în mod greșit două conținuturi diferite;

                  —

                  Tribunalul nu a furnizat niciun argument referitor la motivul pentru care mărcile în conflict nu intră sub incidența articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul 207/2009 ca urmare a aplicării criteriilor stabilite la punctul 39 din hotărârea atacată.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (JO 2009, L 78, p. 1).


title: Cauza C-818/18 P: Recurs introdus la 21 decembrie 2018 de The Yokohama Rubber Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 24 octombrie 2018 în cauza T-447/16, Pirelli Tyre/EUIPO

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/9

      Recurs introdus la 21 decembrie 2018 de The Yokohama Rubber Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 24 octombrie 2018 în cauza T-447/16, Pirelli Tyre/EUIPO
      (Cauza C-818/18 P)
      (2019/C 148/10)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurenta: The Yokohama Rubber Co. Ltd (reprezentanți: D. Martucci, F. Boscariol de Roberto, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Pirelli Tyre SpA

         Concluziile recurentului

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  în măsura în care este necesar, trimiterea cauzei la Tribunal;

                  —

                  obligarea Pirelli Tyre SpA la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în fața Tribunalului și a camerei de recurs.

         Motivele și principalele argumente

         Primul aspect al primului motiv: marca constituie forma produsului în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (2) punctul (ii) din Regulamentul nr. 40/94 (1)
         ?

      Tribunalul a afirmat că, deși reprezentarea grafică care constituie semnul contestat nu reliefează niciun contur și acest semn nu este însoțit de nicio descriere suplimentară, Pirelli nu a negat faptul că anumite modele de pneuri conțin, pe suprafața de rulare, o canelură de forma reprezentată de semnul contestat. De asemenea, posibilitatea recunoscută autorității competente de a lua în considerare elemente utile pentru identificarea caracteristicilor esențiale ale unui semn tridimensional contestat a fost extinsă la examinarea semnelor bidimensionale. Tribunalul și-a încheiat raționamentul cu afirmația: „analizată în mod obiectiv și concret, marca contestată nu reprezintă desenul unei benzi de rulare. Aceasta reprezintă, cel mult, o canelură izolată a unei benzi de rulare”. Curtea de Justiție a reiterat că jurisprudența dezvoltată în privința mărcilor tridimensionale constând din aspectul unui produs sau a unei părți a unui produs se aplică și în cazul în care, precum în speță, marca solicitată este o marcă figurativă constând într-o reprezentare bidimensională a produsului sau a unei părți a acestuia. Într-un asemenea caz, marca solicitată nu constă într-un semn care nu are legătură cu aspectul produsului pe care în acoperă. Reprezentarea grafică a mărcii contestate reproduce cu exactitate forma produsului (de exemplu modelul) căruia îi este destinată sau a produsului la care se referă pentru rațiuni tehnice. Explicația furnizată de Tribunal potrivit căreia semnul nu este o parte semnificativă a produsului este arbitrară și contrară jurisprudenței Curții de Justiției și a Tribunalului însuși. Problema nu este dacă semnul constituie o parte semnificativă a produsului, ci dacă semnul este o parte a produsului.

         Al doilea aspect al primului motiv: a adăugat camera de recurs elemente care nu făceau parte din semn și care erau astfel exterioare sau străine?

      Tribunalul afirmă că camera de recurs s-a îndepărtat de la forma reprezentată de semnul contestat și a modificat-o. Cu alte cuvinte, camera de recurs a modificat natura semnului, reținând sau presupunând că există elemente exterioare sau străine. În realitate, camera de recurs nu a adăugat elemente la semn, ci a examinat forma propriu-zisă a produsului, iar nu o formă abstractă. În cazul în care, așa cum a afirmat Tribunalul, semnul este o reprezentare realistă a unei părți a produselor acoperite de semn, este necesar să se analizeze caracteristicile formei care rezultă din reprezentarea grafică din punct de vedere al funcției produselor vizate. În opinia noastră, Tribunalul pare să afirme că EUIPO a încercat să identifice caracteristici ascunse care nu sunt vizibile în forma reprezentată. Deși această analiză ar trebui să se limiteze indubitabil prima facia la o analiză a formei astfel cum a fost solicitată, raportul dintre forma (canelura) și funcția produsului (pneu) necesită luarea în considerare a unor informații suplimentare. În opinia noastră, analiza semnului astfel cum a fost solicitat este relativ simplă deoarece marca apare pe produse într-o reproducere în serie a semnului. Prin urmare, întrebarea este „imaginea constituie în mod indubitabil o reprezentare a unui element funcțional al unei părți a produsului?”, și nu, contrar celor reținute de Tribunal, „imaginea constituie în mod indubitabil o reprezentare a unei părți semnificative sau a unei mici porțiuni a produsului?”

         Al doilea motiv: denaturarea faptelor

      Tribunalul a săvârșit o eroare la evaluarea tuturor faptelor și a tuturor înscrisurilor prezentate de Yokohama. În ceea ce ne privește, am prezentat cu precizie probele care considerăm că au fost denaturate de Tribunal și am arătat care sunt erorile de apreciere care, în opinia noastră, au condus la această denaturare. Această denaturare rezultă cu evidență din înscrisele aflate la dosar, fără a fi necesară o nouă examinare a faptelor și a probelor.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-825/18 P: Recurs introdus la 28 decembrie 2018 de Mamas and Papas Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 23 octombrie 2018 în cauza T-672/17, Mamas and Papas/EUIPO

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/11

      Recurs introdus la 28 decembrie 2018 de Mamas and Papas Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 23 octombrie 2018 în cauza T-672/17, Mamas and Papas/EUIPO
      (Cauza C-825/18 P)
      (2019/C 148/11)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Mamas and Papas Ltd (reprezentanți: S. Malynicz QC, B. Whitehead, J. Dainty, Solicitors)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T-672/17, Mamas and Papas/EUIPO;

                  —

                  statuarea asupra aspectului divulgării anterioare;

                  —

                  trimiterea cauzei Tribunalului pentru celelalte motive invocate la Tribunal dar asupra cărora acesta a omis să se pronunțe;

                  —

                  obligarea EUIPO și a celeilalte părți la plata propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor efectuate de recurentă.

         Motivele și principalele argumente

      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept privind puterea de apreciere a faptelor legate de divulgarea desenului sau a modelului industrial anterior, acordată EUIPO în temeiul articolului 63 alineatul (1) din Regulamentul nr 6/2002 al Consiliului (1). În cazul în care titularul desenului sau al modelului industrial afirmă în mod explicit că a avut loc o divulgare anterioară, EUIPO nu poate ajunge la o concluzie diferită cu privire la acest aspect.
      În al doilea rând și în orice caz, în ceea ce privește aprecierea dovezilor divulgării anterioare, Tribunalul a denaturat dovezile și a apreciat în mod eronat faptele, hotărârea sa fiind afectată de o inexactitate materială a constatărilor făcute cu privire la fundamentul documentelor prezentate în fața sa, ceea ce reiese cu claritate din dosarul cauzei.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare (JO 2002, L 3, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 70).


title: Cauza C-6/19 P: Recurs introdus la 4 ianuarie 2019 de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 24 octombrie 2018 în cauza T-447/16, Pirelli Tyre/EUIPO

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/12

      Recurs introdus la 4 ianuarie 2019 de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 24 octombrie 2018 în cauza T-447/16, Pirelli Tyre/EUIPO
      (Cauza C-6/19 P)
      (2019/C 148/12)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Ivanauskas, agent)

         Celelalte părți din procedură: Pirelli Tyre SpA, The Yokohama Rubber Co. Ltd

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  obligarea Pirelli Tyre SpA la plata cheltuielilor efectuate de Oficiu.

         Motivele și principalele argumente

      Oficiul invocă un singur motiv constând în încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (2) punctul (ii) din Regulamentul nr. 40/94 (1):

                  —

                  Impunând ca, pentru a intra în domeniul de aplicare al articolului 7 alineatul (1) litera (2) punctul (ii) din Regulamentul nr. 40/94, semnul constituit din forma unei părți a produsului să reprezinte, pe plan cantitativ și calitativ, o parte semnificativă a produsului respectiv, Tribunalul a interpretat în mod eronat cerințele acestui motiv de refuz;

                  —

                  Tribunalul a considerat în mod eronat că o canelură izolată reprezentată în semnul contestat nu poate îndeplini o funcție tehnică în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (2) punctul (ii) din Regulamentul nr. 40/94, deoarece pe banda de rulare a pneului apare în combinație cu alte elemente. În primul rând, articolul 7 alineatul (1) litera (2) punctul (ii) din Regulamentul nr. 40/94 impune examinarea rezultatului tehnic pe care îl realizează caracteristica produsului reprezentat de semnul în discuție, iar nu a rezultatului tehnic pe care îl îndeplinește întregul produs. În al doilea rând, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (2) punctul (ii) din Regulamentul nr. 40/94, nu este relevant dacă o canelură izolată reprezentată în semnul contestat se combină cu alte elemente ale benzii de rulare, din moment ce produce rezultatul tehnic și contribuie la funcționarea pneului;

                  —

                  Tribunalul a prezumat în mod eronat că înregistrarea unei caneluri izolate, reprezentată în semnul contestat, ar putea împiedica concurenții Pirelli să producă și să comercializeze pneuri care încorporează caneluri identice sau similare. Deși banda de rulare a pneului constă în combinația și interacțiunea diferitor elemente, cel puțin o parte a publicului va fi capabilă să identifice diversele tipuri de caneluri prezente pe o bandă de rulare.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-13/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Zaragoza (Spania) la 9 ianuarie 2019 — Ibercaja Banco, S.A./TJ y UK

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Zaragoza (Spania) la 9 ianuarie 2019 — Ibercaja Banco, S.A./TJ y UK
      (Cauza C-13/19)
      (2019/C 148/13)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Zaragoza

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Ibercaja Banco, S.A.

         Intimați: TJ și UK

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În lumina articolului 3 din Directiva 93/13 (1), modificarea clauzei-prag în forma care figurează în acordul încheiat, astfel cum se menționează în situația de fapt, poate fi calificată drept o condiție contractuală generală?

                  2)

                  În aceleași circumstanțe, renunțarea la introducerea unei acțiuni în justiție împotriva băncii poate fi calificată drept o condiție contractuală generală, cu alte cuvinte, o clauză contractuală redactată de profesionistul ofertant cu caracter general și cu privire la al cărei conținut nu se furnizează nicio explicație consumatorului aderent poate fi calificată drept o condiție contractuală generală?

                  3)

                  În aceste condiții, în cazul în care consecințele respectivei condiții generale au o importanță considerabilă pentru consumator, au fost respectate cerințele privind claritatea, transparența, inteligibilitatea reală a sarcinii economice, informarea precontractuală și negocierea individuală, prevăzute la articolele 3 și 4 din Directiva 93/13?

                  4)

                  În vederea aprecierii caracterului abuziv al unei clauze contractuale (articolele 4 și 5 din Directiva [93/13]), cerința privind informarea precontractuală trebuie să fie aceeași sau chiar mai strictă atunci când este convenită moderarea unei condiții care este în mod previzibil nulă (consecințele economice concrete ale moderării, menționarea jurisprudenței aferente și efectele sale concrete etc.)?

                  5)

                  Copia manuscrisă întocmită de consumator în care se reiterează moderarea clauzei potențial nule este suficientă pentru a fi îndeplinite cerințele privind informarea precontractuală și claritatea prevăzute la articolele 4 și 5 din Directiva [93/13] pentru a modera o clauză care este în mod previzibil nulă?

                  6)

                  Faptul că inițiativa de moderare sau de tranzacționare pornește de la instituția bancară și interdicția de a scoate documentul din sucursala băncii, cu excepția cazului în care acesta a fost semnat de consumator, trebuie să aibă o relevanță deosebită atunci când se apreciază eventualul caracter abuziv al clauzei de moderare (articolele 4 și 5 din Directiva [93/13])?

                  7)

                  O clauză care este în mod previzibil nulă ca urmare a caracterului său abuziv poate fi moderată (principiul neobligativității)?

                  8)

                  În ceea ce privește o clauză care este în mod previzibil nulă ca urmare a caracterului său abuziv în raport cu consumatorul, [este posibilă] o renunțare la introducerea de acțiuni în justiție de către acesta [articolul 3 din Directiva [93/13] coroborat cu punctul 1 litera (q) din anexa la Directiva 93/13 și principiul neobligativității prevăzut la articolul 6 din directivă]??

                  9)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, cerința privind informarea precontractuală trebuie să fie aceeași sau mai strictă decât cea impusă în momentul încheierii acordului inițial?

                  10)

                  Cerința privind informarea precontractuală (articolele 4 și 5 din Directiva [93/13]) împiedică tratarea clauzei privind renunțarea la introducerea de acțiuni în justiție ca un document secundar și auxiliar (articolele 3-5 din Directiva [93/13])?

                  11)

                  Validitatea moderării clauzelor care sunt în mod previzibil nule și renunțarea la introducerea de acțiuni în justiție prin care să se solicite declararea nulității clauzelor și neproducerea de efecte sunt contrare efectului disuasiv față de profesionistul ofertant [articolul 7 din Directiva [93/13] și [Hotărârea din 21 decembrie 2016, Gutiérrez Naranjo și alții, C-154/15 (2)]?

                  12)

                  O clauză contractuală care este în mod previzibil nulă ca urmare a caracterului său abuziv, prin aplicarea articolelor 3 și 4 din Directiva 93/13, poate crea obligații pentru consumatorul afectat de aceasta prin procedura de încheiere între instituție și client, ulterior încheierii contractului care o conține, a unui acord privind neaplicarea de către profesionist a clauzei abuzive în schimbul unei alte prestații din partea consumatorului? Cu alte cuvinte, se conferă efect clauzei nule prin acordul încheiat cu consumatorul privind înlocuirea acesteia cu o clauză mai favorabilă consumatorului? Un astfel de acord este contrar articolului 6 alineatul (1) din Directiva [93/13]?

                  13)

                  Un comportament al instituției bancare precum cel descris în situația de fapt respectă interdicția comportamentului neloial și a practicilor comerciale neloiale cu consumatorii care figurează în considerentul (14) și la articolele 6 și 7 din Directiva 2005/29 (3)?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).

         (2)  Hotărârea din 21 decembrie 2016, Gutiérrez Naranjo și alții (C-154/15, C-307/15 și C-308/15, EU:C:2016:980).

         (3)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 20052005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO 2005, L 149, p. 22).


title: Cauza C-151/19 P: Recurs introdus la 21 februarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-684/14, Krka/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/29

      Recurs introdus la 21 februarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-684/14, Krka/Comisia
      (Cauza C-151/19 P)
      (2019/C 148/27)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Mongin, F. Castilla Contreras, C. Vollrath, agenți, D. Bailey, Barrister)

         Cealaltă parte din procedură: Krka Tovarna Zdravil d.d.

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea punctelor 1-4 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-684/14;

                  —

                  trimiterea cauzei la Tribunalul Uniunii Europene în temeiul articolului 61 din statut;

                  —

                  obligarea Krka la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv, Comisia susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că Krka nu era o sursă de presiune concurențială asupra Servier la data acordurilor în cauză.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv, Comisia reproșează Tribunalului faptul că a săvârșit erori de drept prin aceea că a considerat că conținutul și obiectivele acordurilor de licență erau un stimulent pentru Krka de a accepta restricțiile acordului de soluționare.
      Prin intermediul celui de al treilea motiv, Comisia reproșează Tribunalului faptul că a săvârșit erori de drept în aplicarea noțiunii de restrângere a concurenței prin obiect în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE.
      Prin intermediul celui de al patrulea motiv, Comisia reproșează Tribunalului faptul că a săvârșit erori de drept în analiza intențiilor părților în scopul aplicării articolului 101 alineatul (1) TFUE.
      Prin intermediul celui de al cincilea motiv, Comisia arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a luat în considerare efectele proconcurențiale ale licenței pe piețe care nu intră sub incidența încălcării articolului 101 alineatul (1) TFUE constatate prin decizie.
      Prin intermediul celui de al șaselea motiv, Comisia arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea obiectului acordului de cesiune.
      Prin intermediul celui de al șaptelea motiv, Comisia arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aplicarea noțiunii de restrângere a concurenței prin efect în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE.


title: Cauza C-164/19 P: Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Niche Generics Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-701/14, Niche Generics/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/31

      Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Niche Generics Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-701/14, Niche Generics/Comisia
      (Cauza C-164/19 P)
      (2019/C 148/29)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Niche Generics Ltd (reprezentanți: F. Carlin, Barrister, M. Healy, Solicitor, B. Hoorelbeke, advocaat, S. Mobley, Solicitor, H. Sheraton, Solicitor, A. Robertson QC)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea în întregime a hotărârii atacate;

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care o privește pe Niche și

                  —

                  obligarea Comisiei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată ale Niche efectuate în prezenta procedură și în procedura în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Niche susține că Tribunalul a săvârșit erori de drept:

                  —

                  În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a aplicat criteriul necesității obiective din Hotărârea BAT.

                  —

                  În al doilea rând, în cazul în care acordurile de soluționare amiabilă intră în domeniul de aplicare al articolului 101 TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că caracterizat în mod greșit acordul de soluționare amiabilă a Niche ca fiind o încălcare „prin obiect”.

                  —

                  În al treilea rând, Tribunalul a încălcat obligația de motivare prevăzută la articolul 36 din Statutul Curții de Justiție prin faptul că a respins interpretarea Niche a acordului de soluționare fără a răspunde argumentelor juridice ale acesteia.

                  —

                  În al patrulea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a concluzionat că Niche era un concurent potențial al Servier.

                  —

                  În al cincilea rând, Tribunalul a încălcat principiul fundamental al egalității de tratament prin faptul că a aplicat Niche un tratament diferit de cel aplicat altor societăți producătoare de medicamente generice în situații similare și prin faptul că a calificat în mod greșit acordul de soluționare amiabilă drept încălcare „prin obiect” a articolului 101 alineatul (1) TFUE.

                  —

                  În al șaselea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin aceea că nu a recunoscut faptul că acordul de soluționare amiabilă îndeplinește criteriile de exceptare prevăzute la articolul 101 alineatul (3) TFUE.

                  —

                  În al șaptelea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a aplicat în mod greșit criteriile juridice pentru stabilirea existenței unei încălcări a dreptului la apărare al Niche și/sau a principiului bunei administrări.

                  —

                  În al optulea rând, Tribunalul a încălcat principiul general al dreptului Uniunii privind cerința proporționalității prin faptul că a confirmat un cuantum disproporționat al amenzii în raport cu mijloacele financiare ale Niche.


title: Cauza C-166/19 P: Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Unichem Laboratories Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-705/14, Unichem Laboratories/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/33

      Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Unichem Laboratories Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-705/14, Unichem Laboratories/Comisia
      (Cauza C-166/19 P)
      (2019/C 148/31)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Unichem Laboratories Ltd (reprezentanți: F. Carlin, Barrister, M. Healy, Solicitor, B. Hoorelbeke, advocaat, S. Mobley, Solicitor, H. Sheraton, Solicitor, A. Robertson QC)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea în întregime a hotărârii atacate;

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care o privește pe Unichem și

                  —

                  obligarea Comisiei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată ale Unichem efectuate în prezenta procedură și în procedura în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Unichem susține că Tribunalul a săvârșit erori de drept:

                  —

                  În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a concluzionat că Comisia are competența de a adresa Unichem o decizie în temeiul articolului 101 alineatul (1), întrucât:
                  Tribunalul a aplicat în mod greșit criteriile juridice pentru a stabili existența unei entități economice unice și
                  Tribunalul a afirmat în mod greșit faptul că Unichem era în mod direct responsabilă în calitate de cosemnatară a acordului de soluționare amiabilă.

                  —

                  În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a aplicat criteriul necesității obiective din Hotărârea BAT.

                  —

                  În al treilea rând, în cazul în care acordurile de soluționare amiabilă intră în domeniul de aplicare al articolului 101 TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că caracterizat în mod greșit acordul de soluționare amiabilă a Unichem ca fiind o încălcare „prin obiect”.

                  —

                  În al patrulea rând, Tribunalul a încălcat obligația de motivare prevăzută la articolul 36 din Statutul Curții de Justiție prin faptul că a respins interpretarea Unichem a acordului de soluționare fără a răspunde argumentelor juridice ale acesteia.

                  —

                  În al cincilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a concluzionat că Niche și Unichem erau un concurent potențial al Servier.

                  —

                  În al șaselea rând, Tribunalul a încălcat principiul fundamental al egalității de tratament prin faptul că a aplicat Unichem și Niche un tratament diferit de cel aplicat altor societăți producătoare de medicamente generice în situații similare și prin faptul că a calificat în mod greșit acordul de soluționare amiabilă drept încălcare „prin obiect” a articolului 101 alineatul (1) TFUE.

                  —

                  În al șaptelea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin aceea că nu a recunoscut faptul că acordul de soluționare amiabilă îndeplinește criteriile de exceptare prevăzute la articolul 101 alineatul (3) TFUE.

                  —

                  În al optulea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a aplicat în mod greșit criteriile juridice pentru stabilirea existenței unei încălcări a dreptului la apărare al Unichem și/sau a principiului bunei administrări.


title: Cauza C-173/19 P: Recurs introdus la 25 februarie 2019 de Scandlines Danmark ApS și de Scandlines Deutschland GmbH împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) din 13 decembrie 2018 în cauza T-890/16, Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/34

      Recurs introdus la 25 februarie 2019 de Scandlines Danmark ApS și de Scandlines Deutschland GmbH împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) din 13 decembrie 2018 în cauza T-890/16, Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia
      (Cauza C-173/19 P)
      (2019/C 148/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Scandlines Danmark ApS și Scandlines Deutschland GmbH (reprezentant: L. Sandberg-Mørch, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Danemarcei

         Concluziile recurentelor

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  anularea Ordonanței Tribunalului din 13 decembrie 2018 în cauza T-890/16 în măsura în care este în contradicție cu Hotărârea Tribunalului în cauza T-630/15 în ceea ce privește natura deciziei Comisiei de act de confirmare cu privire la măsurile de construcție adiționale;

                  —

                  obligarea intimatei la plata propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor de judecată ale recurentelor.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, recurentele invocă două motive:

                  —

                  Primul motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a adoptat ordonanța atacată în temeiul unei poziții care este opusă în totalitate celei reținute în Hotărârea Tribunalului în cauza T-630/15;

                  —

                  Al doilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a adoptat ordonanța atacată cu o motivare care este afectată de contradicții interne.


title: Cauza C-174/19 P: Recurs introdus la 25 februarie 2019 de Scandlines Danmark ApS și de Scandlines Deutschland GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 decembrie 2018 în cauza T-630/15, Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/35

      Recurs introdus la 25 februarie 2019 de Scandlines Danmark ApS și de Scandlines Deutschland GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 decembrie 2018 în cauza T-630/15, Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia
      (Cauza C-174/19 P)
      (2019/C 148/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH (reprezentanți: L. Sandberg-Mørch, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Danemarcei, Föreningen Svensk Sjöfart, Naturschutzbund Deutschland (NABU) eV

         Concluziile recurentelor

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 13 decembrie 2018 în cauza T-630/15 în măsura în care a respins motivele recurentelor potrivit cărora: măsurile acordate în favoarea A/S Femern Landanlæg constituie un ajutor; costurile legate de conexiuni cu hinterlandul nu constituie costuri eligibile din punctul de vedere al compatibilității ajutorului acordat Femern A/S; măsurile acordate Femern A/S nu au efect stimulativ; analiza contrafactuală este ilegală; măsurile acordate Femern A/S nu cauzează o denaturare nejustificată a concurenței; și noile motive invocate de recurente erau inadmisibile.

                  —

                  obligarea intimatei la plata propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor de judecată ale recurentelor.

         Motivele și principalele argumente

      Recurentele invocă șapte motive de drept împotriva hotărârii atacate:

                  —

                  Primul motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (1) și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că Comisia nu a săvârșit o eroare de drept și nu a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a decis că garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate A/S Femern Landanlæg pentru conexiunile feroviare daneze cu hinterlandul nu puteau denatura concurența întrucât piața relevantă nu este deschisă concurenței.
                  Recurentele susțin că această concluzie eronată a Tribunalului se bazează pe patru erori de drept, cărora le corespund următoarele patru aspecte:

                              a)

                              Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate A/S Femern Landanlæg nu pot afecta concurența deși legătura fixă (operată de Femern A/S) și conexiunile feroviare daneze cu hinterlandul (operate de Femern Landanlæg) constituie împreună un proiect integrat și că garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate A/S Femern au fost deja declarate ca fiind de natură să denatureze concurența;

                              b)

                              Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că piața managementului infrastructurii feroviare în Danemarca nu este deschisă concurenței „de lege”;

                              c)

                              Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că piața pentru managementul infrastructurii feroviare în Danemarca nu este deschisă concurenței „de facto”;

                              d)

                              Piețele construcției și întreținerii infrastructurii feroviare, care sunt deschise concurenței, sunt separate de piața managementului și a exploatării, stricto sensu, a infrastructurii feroviare;

                  —

                  Al doilea motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (1) și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că Comisia nu a săvârșit o eroare de drept și nu a întâmpinat dificultăți serioase prin stabilirea faptului că garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate A/S Femern Landanlæg pentru finanțarea conexiunilor feroviare daneze cu hinterlandul nu putea afecta schimburile comerciale dintre statele membre;

                  —

                  Al treilea motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (b) și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că costurile legate de conexiunile cu hinterlandul pot fi incluse în calcularea intensității ajutorului maxim admisibil pentru legătura fixă (în contextul analizei compatibilității) deși, potrivit Tribunalului, finanțarea acordată conexiunilor cu hinterlandul nu constituie ajutor de stat;

                  —

                  Al patrulea motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (b) TFUE și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că Comisia nu a săvârșit o eroare de drept și nu a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a decis că ajutorul acordat în favoarea Femern A/S a avut un efect stimulativ;

                  —

                  Al cincilea motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (b) TFUE și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că Comisia nu a săvârșit o eroare de drept și nu a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a decis că autoritățile daneze au prezentat un scenariu contrafactual adecvat pentru aprecierea sa privind necesitatea ajutorului;

                  —

                  Al șaselea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a concluzionat că ajutorul acordat în favoarea Femern A/S nu cauzează o denaturare nejustificată a concurenței.

                  —

                  Al șaptelea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a respins introducerea de către recurente a unor noi motive privind măsurile de construcție adiționale, pentru motivul că acestea nu au fost autorizate prin Decizia Comisiei din 23 iulie 2015.


title: Cauza T-716/14: Hotărârea Tribunalului din 7 martie 2019 — Tweedale/EFSA („Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente referitoare la studii de toxicitate întocmite în cadrul reînnoirii aprobării substanței active glifosat — Refuz parțial de acces — Excepția privind protecția intereselor comerciale — Interes public superior — Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 — Noțiunea de informații care se referă la emisii în mediu”)

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/40

      Hotărârea Tribunalului din 7 martie 2019 — Tweedale/EFSA
      (Cauza T-716/14) (1)

      („Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente referitoare la studii de toxicitate întocmite în cadrul reînnoirii aprobării substanței active glifosat - Refuz parțial de acces - Excepția privind protecția intereselor comerciale - Interes public superior - Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 - Noțiunea de informații care se referă la emisii în mediu”)
      (2019/C 148/36)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Anthony C. Tweedale (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: B. Kloostra, avocat)

         Pârât: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (reprezentanți: D. Detken, J. Tarazona, C. Pintado și B. Vagenende, agenți, asistați inițial de R. van der Hout și A. Köhler, ulterior R. van der Hout și C. Wagner, avocați)

         Intervenient în susținerea reclamantului: Regatul Suediei (reprezentanți: inițial A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, E. Karlsson și L. Swedenborg, ulterior A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, L. Swedenborg și F. Bergius, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea parțială a Deciziei EFSA din 16 octombrie 2017 de anulare și înlocuire a Deciziei din 30 iulie 2014 prin care se acordă un drept de acces parțial la două studii de toxicitate referitoare la substanța activă glifosat, întocmite în cadrul procedurii de reînnoire a aprobării acestei substanțe active în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului (JO 2009, L 309, p. 1)

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia Autorității Europene pentru siguranța Alimentelor (EFSA) din 16 octombrie 2017 de anulare și înlocuire a Deciziei din 30 iulie 2014 și prin care se acordă un drept de acces parțial la două studii de toxicitate referitoare la substanța activă glifosat, efectuate în cadrul procedurii de reînnoire a autorizării acestei substanțe active, dat fiind că EFSA refuză divulgarea tuturor acestor studii, cu excepția numelor și a semnăturilor persoanelor pe care le menționează.

                  2)

                     EFSA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Anthony Tweedale.

                  3)

                     Regatul Suediei suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 448, 15.12.2014.


title: Cauza T-139/15: Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2019 — Ungaria/Comisia (FEOGA — secțiunea Garantare — FEGA — Zahăr — Regimul temporar de restructurare a industriei zahărului în Comunitatea Europeană — Regulamentul (CE) nr. 320/2006 — Regulamentul (CE) nr. 968/2006 — Cheltuieli excluse de la finanțare — Cheltuieli efectuate de Ungaria — Condiții pentru acordarea ajutorului pentru dezafectare integrală și a ajutorului pentru dezafectare parțială — Noțiunea „instalații de producție” — Aprecierea utilizării silozurilor la data introducerii cererii de acordare a ajutorului — Noțiunea „dezafectare integrală” — Anexa 2 la documentul VI/5330/97 — Dificultăți de interpretare a reglementării Uniunii — Cooperare loială)

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/42

      Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2019 — Ungaria/Comisia
      (Cauza T-139/15) (1)

      (FEOGA - secțiunea Garantare - FEGA - Zahăr - Regimul temporar de restructurare a industriei zahărului în Comunitatea Europeană - Regulamentul (CE) nr. 320/2006 - Regulamentul (CE) nr. 968/2006 - Cheltuieli excluse de la finanțare - Cheltuieli efectuate de Ungaria - Condiții pentru acordarea ajutorului pentru dezafectare integrală și a ajutorului pentru dezafectare parțială - Noțiunea „instalații de producție” - Aprecierea utilizării silozurilor la data introducerii cererii de acordare a ajutorului - Noțiunea „dezafectare integrală” - Anexa 2 la documentul VI/5330/97 - Dificultăți de interpretare a reglementării Uniunii - Cooperare loială)
      (2019/C 148/38)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Ungaria (reprezentanți: inițial M. Fehér, G. Koós, A. Pálfy, ulterior M. Fehér, G. Koós, Zs. Biró-Tóth și E. Tóth, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Ondrůšek și B. Béres, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentant: D. Colas, agent), Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent și C. Colelli, avvocato dello Stato)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea în parte a Deciziei de punere în aplicare (UE) 2015/103 a Comisiei din 16 ianuarie 2015 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2015, L 16, p. 33), în măsura în care prin aceasta a fost exclusă suma de 11 709 400 de euro de la finanțarea de către FEGA a ajutoarelor de restructurare acordate de Ungaria în sectorul industriei zahărului

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Ungaria suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                     Comisia suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

                  4)

                     Republica Franceză și Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 190, 8.6.2015.


title: Cauza T-197/19: Acțiune introdusă la 4 aprilie 2019 — Wiegand-Glashüttenwerke/Comisia

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/51

      Acțiune introdusă la 4 aprilie 2019 — Wiegand-Glashüttenwerke/Comisia
      (Cauza T-197/19)
      (2019/C 206/54)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Wiegand-Glashüttenwerke GmbH (Steinbach am Wald, Germania) (reprezentanți: F. Wagner și N. Voß, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) din 28 mai 2018, având referința C(2018) 3166 (JO 2019, L 14, p. 1), în ceea ce privește anii 2012 și 2013;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea, în privința reclamantei, a Deciziei SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) din 28 mai 2018, având referința C(2018) 3166, în ceea ce privește anii 2012 și 2013;

                  —

                  cu titlu mai subsidiar, anularea Deciziei SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) din 28 mai 2018, având referința C(2018) 3166, în măsura în care aceasta dispune recuperarea a mai mult de 20 % din taxele de rețea publicate de la consumatorii de energie electrică la sarcină de bază de cel puțin 7 000 de ore anuale de utilizare, recuperarea a mai mult de 15 % din taxele de rețea publicate de la consumatorii de energie electrică la sarcină de bază de cel puțin 7 500 de ore anuale de utilizare și recuperarea a mai mult de 10 % din taxele de rețea publicate de la consumatorii de energie electrică la sarcină de bază de cel puțin 8 000 de ore anuale de utilizare;

                  —

                  cu titlu încă mai subsidiar, anularea, în privința reclamantei, a Deciziei SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) din 28 mai 2018, având referința C(2018) 3166, în măsura în care aceasta dispune recuperarea a mai mult de 20 % din taxele de rețea publicate de la consumatorii de energie electrică la sarcină de bază de cel puțin 7 000 de ore anuale de utilizare (siturile Großbreitenbach și Schleusingen) și recuperarea a mai mult de 15 % din taxele de rețea publicate de la consumatorii de energie electrică la sarcină de bază de cel puțin 7 500 de ore anuale de utilizare (situl Steinbach am Wald);

                  —

                  cu titlu foarte subsidiar, anularea, în privința reclamantei, a Deciziei SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) din 28 mai 2018, având referința C(2018) 3166, în măsura în care aceasta dispune, pentru situl Steinbach am Wald, recuperarea a mai mult de 20 % din taxele de rețea publicate, precum și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor legate de reprezentare și de deplasare.

         Motivele și principalele argumente

      Acțiunea este întemeiată pe următoarele motive.

                  1.

                  Supoziția eronată a existenței unui ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE
                  Prin intermediul primului motiv, reclamanta susține că în cadrul examinării pe care a efectuat-o cu privire la exonerarea în litigiu de taxele de rețea pârâta a presupus în mod eronat că există o intervenție prin intermediul unei resurse de stat.
                  În plus, în cadrul examinării condiției reprezentate de „selectivitate”, sistemul de referință a fost determinat în mod eronat și incomplet.
                  În continuare, reclamanta susține că din cauza determinării incomplete a sistemului de referință pârâta a încălcat obligația de motivare care îi revine potrivit articolului 296 al doilea paragraf TFUE.

                  2.

                  Încălcarea principiului egalității de tratament
                  În cadrul celui de al doilea motiv, reclamanta arată că prin decizia pârâtei au fost stabilite obligații de plată retroactivă numai pentru consumatorii de energie electrică la sarcină de bază care, în anii 2012 și 2013, au beneficiat de exonerarea completă a plății taxelor de rețea. Astfel, față de consumatorii de energie electrică la sarcină de bază care în aceeași perioadă au beneficiat de reduceri forfetare ale taxelor de rețea și în privința cărora nu au fost stabilite obligații de plată retroactivă, cei din prima categorie au fost tratați în mod inegal și au fost dezavantajați în mod nejustificat.
                  În acest context, reclamanta susține că, având în vedere inegalitatea de tratament, pârâta a încălcat obligația de motivare potrivit articolului 263 al doilea paragraf TFUE și articolului 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. În plus, inegalitatea de tratament a determinat încălcarea principiului interzicerii discriminării, potrivit articolului 32 alineatul (1) din Directiva 2009/72/CE (1).

                  3.

                  Încălcarea principiului protecției încrederii legitime
                  În cadrul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că, pe baza împrejurărilor individuale, putea nutri încrederea că poate să beneficieze în continuare de taxele de rețea speciale.

         (1)  Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE (JO L 211, 14.8.2009, p. 55).


title: Cauza C-115/19 P: Recurs introdus la 14 februarie 2019 de China Construction Bank Corp. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 6 decembrie 2018 în cauza T-665/17, China Construction Bank/EUIPO

text:
               24.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/2

      Recurs introdus la 14 februarie 2019 de China Construction Bank Corp. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 6 decembrie 2018 în cauza T-665/17, China Construction Bank/EUIPO
      (Cauza C-115/19 P)
      (2019/C 213/03)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: China Construction Bank Corp. (reprezentanți: A. Carboni, J. Gibbs, Solicitors)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Groupement des cartes bancaires

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului din 6 decembrie 2018 în cauza T-665/17;

                  —

                  pronunțarea unei hotărâri definitive în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 (1) sau în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientelor din recurs, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, la plata către recurentă a cheltuielilor de judecată din prezenta procedură și a cheltuielilor de judecată efectuate în procedurile de pe rolul Tribunalului în cauza T-665/17.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta invocă trei motive de recurs împotriva hotărârii atacate, respectiv că Tribunalul:

                  1.

                  a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene; și

                  2.

                  nu și-a îndeplinit obligația de motivare în ceea ce privește propria constatare potrivit căreia marca anterioară invocată de intervenientă („marca anterioară”) are caracter distinctiv sporit în legătură cu „afaceri financiare, afaceri monetare, afaceri bancare” și/sau

                  3.

                  a denaturat situația de fapt atât în cadrul aprecierii asupra mărcii anterioare și a mărcii invocate în sprijinul opoziției, cât și prin constatarea caracterului distinctiv sporit al acesteia.

            Motivul recurentei privind încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) poate fi împărțit la rândul său în următoarele erori săvârșite de Tribunal în aprecierea cauzei:

                  1.

                  Tribunalul a ținut seama de renumele mărcii anterioare în prima etapă a evaluării similitudinii mărcilor, și de asemenea atunci când a apreciat în mod global riscul de confuzie, ceea ce a fost o abordare incorectă și a determinat o„luare dublă în considerare”, nepermisă;

                  2.

                  Tribunalul a considerat în mod eronat ambele mărci, atât marca anterioară, cât și marca invocată în sprijinul opoziției ca fiind în esență mărci verbale, acordând o atenție insuficientă caracterului lor figurativ, ceea ce a afectat negativ aprecierea realizată asupra similitudinilor vizuală și fonetică dintre mărcile în discuție și ponderea relativă care trebuia acordată fiecărui aspect.

                  3.

                  Tribunalul a săvârșit o serie de erori în ceea ce privește identificarea serviciilor din clasa 36 în privința cărora a reținut că marca anterioară beneficiază de reputație și deci are caracter distinctiv.

                  4.

                  Ca urmare atât a erorilor sus-menționate, cât și a neluării în considerare a unor factori suplimentari importanți, Tribunalul nu a realizat o apreciere globală corectă a riscului de confuzie între marca anterioară și marca invocată în sprijinul opoziției.

         (1)  Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene (JO 2017, L 154, p. 1).


title: Cauza C-116/19 P: Recurs introdus la 14 februarie 2019 de Gregor Schneider împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 4 decembrie 2018 în cauza T-560/16, Gregor Schneider/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               24.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/4

      Recurs introdus la 14 februarie 2019 de Gregor Schneider împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 4 decembrie 2018 în cauza T-560/16, Gregor Schneider/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-116/19 P)
      (2019/C 213/04)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Gregor Schneider (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  1.

                  anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene (Camera a patra) din 4 decembrie 2018 în cauza T-560/16;

                  2.

                  anularea, în conformitate cu cele solicitate de reclamant în procedura menționată, a deciziei EUIPO (la acea dată, OAPI) din 2 octombrie 2014 de transfer din cadrul departamentului „Cooperare Internațională și Afaceri Juridice” la departamentul „Operațiuni”;
                  cu titlu subsidiar, ulterior anulării hotărârii menționate, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare;

                  3.

                  obligarea EUIPO să suporte cheltuielile de judecată aferente ambelor proceduri, respectiv atât a celor aferente procedurii care s-a aflat pe rolul Tribunalului, precum și a celor aferente recursului aflat pe rolul Curții.

         Motivele și principalele argumente

      Recurentul invocă nouă motive în susținerea recursului.
      În primul rând, arată că în hotărârea atacată, Tribunalul a interpretat în mod eronat „principiul concordanței” dintre reclamație, în sensul articolului 91 alineatul (2) din Statutul Funcționarilor, și acțiunea subsecventă, în măsura în care a declarat inadmisibil, făcând trimitere la principiul concordanței, un motiv pe care, la momentul formulării reclamației, solicitantul nu l-ar fi putut invoca întrucât nu i se atribuiseră încă sarcini.
      În al doilea rând, acesta afirmă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a interpretat criteriile care determină existența unui abuz de putere, în măsura în care a reținut principiul de drept potrivit căruia, în condițiile în care schimbarea repartizării nu a fost declarată contrară interesului serviciului, nu se poate vorbi despre abuz de putere. Mai susține că acest principiu nu poate fi corect, deoarece ar exclude din definiția ipotezei abuzului de putere toate situațiile în care administrația invocă un posibil interes al serviciului, fără a urmări însă în realitate un astfel de interes. În opinia recurentului, tocmai cazurile de abuz de putere construite în mod inteligent sunt cele care nu ar trebui să se sustragă controlului de legalitate ca urmare a unui principiu de drept astfel formulat.
      În al treilea rând, susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a interpretat condițiile unei audieri, care garantează dreptul reclamantului de a fi ascultat, recunoscut la articolul 41 alineatul (1) coroborat cu articolul 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în măsura în care a considerat că audierea este necesară numai în cazul în care, potrivit opiniei administrației, o măsură individuală care este prevăzută a fi adoptată poate avea un efect defavorabil pentru persoana interesată. Cu toate acestea, potrivit recurentului, ședința și recunoașterea dreptului de a fi ascultat trebuie să aibă tocmai obiectivul de a clarifica puncte de vedere și efecte ale deciziilor menționate pe care administrația ca atare nu le-a luat încă în considerare.
      În al patrulea rând, recurentul arată că Tribunalul i-a încălcat în mod repetat dreptul de a fi ascultat, în măsura în care, printre altele, nu a luat în considerare argumentul nou formulat în ședință în temeiul articolului 85 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului și nu a admis proba cu martori aferentă, și nici nu a adoptat vreo decizie în temeiul articolului 85 alineatul (4) din același regulament de procedură. În opinia recurentului, Tribunalul a încălcat de asemenea dreptul său de a fi ascultat în condițiile în care nu a ascultat martorii pe care recurentul i-a propus încă din cererea introductivă, în condițiile în care, în același timp, i s-a reproșat că nu a prezentat suficiente probe.
      În acest mod, în al cincilea rând, Tribunalul a încălcat principiile fundamentale de drept la un proces echitabil în sensul articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale, suscitând îndoieli cu privire la protecția jurisdicțională efectivă.
      În al șaselea rând, recurentul afirmă că Tribunalul General a denaturat în mod repetat faptele aduse la cunoștința sa.
      Recurentul invocă, în al șaptelea rând, erori săvârșite în aprecierea situației de fapt, în al optulea rând, o lipsă de motivare, și, în al nouălea rând, nerespectarea principiilor logicii.


title: Cauza C-299/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale ordinario di Torino (Italia) la 11 aprilie 2019 — Techbau SpA/Azienda Sanitaria Locale AL

text:
               24.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale ordinario di Torino (Italia) la 11 aprilie 2019 — Techbau SpA/Azienda Sanitaria Locale AL
      (Cauza C-299/19)
      (2019/C 213/15)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale ordinario di Torino

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Techbau SpA

         Pârâtă: Azienda Sanitaria Locale AL

         Întrebarea preliminară

      Articolul 2 punctul 1 din Directiva 2000/35/CE (1) se opune unei reglementări naționale precum articolul 2 alineatul 1 litera a) din Decretul legislativ nr. 231 din 9 octombrie 2002, care exclude din noțiunea „tranzacții comerciale” — înțelese ca tranzacții care „conduc în mod exclusiv sau preponderent la livrarea de bunuri sau la furnizarea de servicii contra cost” — și, prin urmare, din domeniul său de aplicare contractele de antrepriză, indiferent dacă sunt publice sau private, și în mod specific contractul de achiziții publice de lucrări în sensul Directivei 93/37/CEE (2)?

         (1)  Directiva 2000/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale (JO 2000, L 200, p. 35, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 226).

         (2)  Directiva 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (JO 1993, L 199, p. 54).


title: Cauza C-305/19: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2019 — Comisia Europeană/Republica Cehă

text:
               24.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/17

      Acțiune introdusă la 12 aprilie 2019 — Comisia Europeană/Republica Cehă
      (Cauza C-305/19)
      (2019/C 213/16)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Ondrůšek, K. Talabér-Ritz, agenți)

         Pârâtă: Republica Cehă

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Constatarea faptului că, întrucât nu s-a asigurat ca certificatele de performanță energetică să fie afișate în clădirile cu o suprafață utilă totală de peste 500 m2 care sunt vizitate frecvent de public și pentru care a fost eliberat un certificat de performanță energetică în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2010/31/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 2010 privind performanța energetică a clădirilor (1), Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatul (2) din directiva menționată;

                  —

                  obligarea Republicii Cehe la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Articolul 13 alineatul (2) din Directiva 2010/31/UE prevede obligația de a afișa certificatul de performanță energetică eliberat în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) din directivă, în cazurile în care clădirea cu o suprafață utilă totală de peste 500 m2 este vizitată frecvent de public.

                  2.

                  Dreptul ceh (articolul 7a din Legea nr. 406/2000 privind economiile de energie [zákon č. 406/2000 Sb., o hospodaření energií], cu modificările ulterioare) nu prevede însă obligația de a afișa certificatul sau pașaportul de performanță energetică pentru aceste clădiri decât în cazul în care aceste clădiri sunt ocupate de o autoritate publică. Dreptul ceh nu prevede așadar obligația de a afișa pașaportul de performanță energetică în situațiile în care aceste clădiri sunt ocupate de alte entități decât autorități publice și sunt vizitate frecvent de public. Modificarea legislativă necesară nu este, pentru moment, decât în stadiu de pregătire.

                  3.

                  Prin urmare, Republica Cehă nu s-a asigurat ca certificatele de performanță energetică să fie afișate în clădirile cu o suprafață utilă totală de peste 500 m2 care sunt vizitate frecvent de public și pentru care a fost eliberat un certificat de performanță energetică în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) din directivă și, astfel, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatul (2) din directivă.

         (1)  JO 2010, L 153, p. 13.


title: Cauza C-704/17: Ordonanța președintelui Curții din 8 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — D.H./Ministerstvo vnitra

text:
               1.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/28

      Ordonanța președintelui Curții din 8 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — D.H./Ministerstvo vnitra
      (Cauza C-704/17) (1)

      (2019/C 220/34)
      Limba de procedură: ceha
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 83, 5.3.2018.


title: Cauza T-791/16: Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2019 — Real Madrid Club de Fútbol/Comisia („Ajutoare de stat — Ajutor acordat de autoritățile spaniole în favoarea unui club de fotbal profesionist — Acord de compensare a neefectuării unui transfer funciar convenit inițial între un consiliu municipal și un club de fotbal — Cuantum excesiv al compensației acordate în favoarea clubului de fotbal — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă — Avantaj”)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/27

      Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2019 — Real Madrid Club de Fútbol/Comisia
      (Cauza T-791/16) (1)

      („Ajutoare de stat - Ajutor acordat de autoritățile spaniole în favoarea unui club de fotbal profesionist - Acord de compensare a neefectuării unui transfer funciar convenit inițial între un consiliu municipal și un club de fotbal - Cuantum excesiv al compensației acordate în favoarea clubului de fotbal - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă - Avantaj”)
      (2019/C 230/33)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Real Madrid Club de Fútbol (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. Pérez-Bustamante Köster și F. Löwhagen, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P.-J. Loewenthal, G. Luengo și P. Němečková, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei (UE) 2016/2393 a Comisiei din 4 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN) acordat de Spania pentru Real Madrid CF (JO 2016, L 358, p. 3)

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia (UE) 2016/2393 a Comisiei din 4 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN) acordat de Spania pentru Real Madrid CF.

                  2)

                     Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Real Madrid Club de Fútbol.

         (1)  JO C 243, 4.7.2016.


title: Cauza T-37/17: Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2019 — Bank Tejarat/Consiliul („Răspundere extracontractuală — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului — Înghețarea fondurilor — Restricție în materie de admitere pe teritoriile statelor membre — Repararea prejudiciului pretins suferit de reclamantă în urma includerii sau a menținerii numelui său pe lista persoanelor și a entităților cărora li se aplică măsurile restrictive în cauză — Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor”)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/29

      Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2019 — Bank Tejarat/Consiliul
      (Cauza T-37/17) (1)

      („Răspundere extracontractuală - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului - Înghețarea fondurilor - Restricție în materie de admitere pe teritoriile statelor membre - Repararea prejudiciului pretins suferit de reclamantă în urma includerii sau a menținerii numelui său pe lista persoanelor și a entităților cărora li se aplică măsurile restrictive în cauză - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor”)
      (2019/C 230/35)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Bank Tejarat (Teheran, Iran) (reprezentanți: S. Zaiwalla, P. Reddy, K. Mittal, A. Meskarian, solicitors, T. Otty, QC, R. Blakeley, V. Zaiwalla, H. Leith, barristers, și T. de la Mare, QC)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și A. Vitro, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Erupoeană (reprezentanți: L. Havas și J. Norris, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE având ca obiect repararea prejudiciilor pe care reclamanta pretinde că le-ar fi suferit din cauza Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 54/2012 al Consiliului din 23 ianuarie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2012, L 19, p. 1), a Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO 2012, L 88, p. 1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 709/2012 al Consiliului din 2 august 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 (JO 2012, L 208, p. 2)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Bank Tejarat suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                     Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 104, 3.4.2017.


title: Cauza T-107/17: Hotărârea Tribunalului din 23 mai 2019 — Steinhoff și alții/BCE („Răspundere extracontractuală — Politica economică și monetară — BCE — Băncile centrale naționale — Restructurarea datoriei publice a Greciei — Implicarea sectorului privat — Clauze de acțiune colectivă — Preschimbare obligatorie a unor titluri de creanță grecești — Creditori privați — Aviz al BCE — Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor — Principiul pacta sunt servanda — Articolul 17 alineatele 1 și 2 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 63 alineatul (1) TFUE — Articolul 124 TFUE”)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/30

      Hotărârea Tribunalului din 23 mai 2019 — Steinhoff și alții/BCE
      (Cauza T-107/17) (1)

      („Răspundere extracontractuală - Politica economică și monetară - BCE - Băncile centrale naționale - Restructurarea datoriei publice a Greciei - Implicarea sectorului privat - Clauze de acțiune colectivă - Preschimbare obligatorie a unor titluri de creanță grecești - Creditori privați - Aviz al BCE - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor - Principiul pacta sunt servanda - Articolul 17 alineatele 1 și 2 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 63 alineatul (1) TFUE - Articolul 124 TFUE”)
      (2019/C 230/36)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamanți: Frank Steinhoff (Hamburg, Germania), Ewald Filbry, (Dortmund, Germania), Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg-Forchheim-Eschenau-Heroldsberg eG (Gräfenberg, Germania), Werner Bäcker (Rodgau, Germania), EMB Consulting SE (Mühltal, Germania) (reprezentanți: O. Hoepner și D. Unrau, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: O. Heinz și G. Várhelyi, agenți, asistați de H.-G. Kamann, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește obținerea reparării prejudiciului pe care reclamanții pretind că l-ar fi suferit prin faptul că BCE ar fi omis, în avizul său din 17 februarie 2012 (CON/2012/12), să atragă atenția Republicii Elene cu privire la caracterul nelegal al restructurării datoriei publice grecești avute în vedere prin preschimbarea de titluri de creanță obligatorii

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă pe domnul Frank Steinhoff, pe domnul Ewald Filbry, Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg Forchheim Eschenau Heroldsberg eG, pe domnul Werner Bäcker și EMB Consulting SE la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 129, 24.4.2017.


title: Cauza T-728/17: Hotărârea Tribunalului din 14 mai 2019 — Marinvest și Porting/Comisia (Ajutoare de stat — Infrastructuri portuare de agrement — Concesiune a administrării unui port și punere la dispoziție a infrastructurilor și a serviciilor fără contrapartidă economică — Decizie prin care se constată inexistența unui ajutor de stat — Afectarea schimburilor comerciale între statele membre)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/30

      Hotărârea Tribunalului din 14 mai 2019 — Marinvest și Porting/Comisia
      (Cauza T-728/17) (1)

      (Ajutoare de stat - Infrastructuri portuare de agrement - Concesiune a administrării unui port și punere la dispoziție a infrastructurilor și a serviciilor fără contrapartidă economică - Decizie prin care se constată inexistența unui ajutor de stat - Afectarea schimburilor comerciale între statele membre)
      (2019/C 230/37)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamante: Marinvest d.o.o. (Izola, Slovenia) și Porting d.o.o. (Izola) (reprezentanți: G. Cecovini Amigoni și L. Daniele, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Stancanelli, S. Noë și D. Recchia, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: inițial T. Henze și R. Kanitz, ulterior R. Kanitz, agenți), Javno podjetje komunala Izola d.o.o. (Izola, Slovenia) (reprezentant: A. Mužina, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei C(2017)5049 final a Comisiei din 20 iulie 2017 privind ajutorul de stat SA. 45220 (2016/FC) — Slovenia — ajutor prezumat în favoarea Komunala Izola d.o.o.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Marinvest d.o.o. și Porting d.o.o. suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                     Republica Federală Germania și Javno podjetje komunala Izola d.o.o. suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza T-733/17: Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2019 — GMPO/Comisia („Medicamente de uz uman — Articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 — Noțiunea de «folos semnificativ» — Disponibilitatea unui produs medicamentos orfan — Articolul 5 alineatul (12) litera (b) din Regulamentul nr. 141/2000 — Decizia Comisiei de a radia un produs medicamentos din Registrul produselor medicamentoase orfane — Eroare de apreciere — Eroare de drept — Încredere legitimă”)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/31

      Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2019 — GMPO/Comisia
      (Cauza T-733/17) (1)

      („Medicamente de uz uman - Articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 - Noțiunea de «folos semnificativ» - Disponibilitatea unui produs medicamentos orfan - Articolul 5 alineatul (12) litera (b) din Regulamentul nr. 141/2000 - Decizia Comisiei de a radia un produs medicamentos din Registrul produselor medicamentoase orfane - Eroare de apreciere - Eroare de drept - Încredere legitimă”)
      (2019/C 230/38)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: GMP-Orphan (GMPO) (Paris, Franța) (reprezentanți: M. Demetriou, QC, E. Mackenzie, barrister, L. Tsang și J. Mulryne, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Petersen și A. Sipos, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei de punere în aplicare C(2017) 6102 final a Comisiei din 5 septembrie 2017 de acordare a autorizației de introducere pe piață, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului, pentru „Cuprior — trientină”, medicament de uz uman, în măsura în care, la articolul 5 din această decizie, Comisia a decis că produsul medicamentos menționat nu mai îndeplinea criteriile prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 141/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 1999 privind produsele medicamentoase orfane (JO 2000, L 18, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 233) pentru a fi înregistrat ca produs medicamentos orfan și că se impunea actualizarea în consecință a Registrului produselor medicamentoase orfane din Uniunea Europeană

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă GMP Orphan (GMPO) la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii măsurilor provizorii.

         (1)  JO C 13, 15.1.2018.


title: Cauza T-751/17: Hotărârea Tribunalului din 14 mai 2019 — Commune de Fessenheim și alții/Comisia („Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Scrisoare adresată de Comisie autorităților franceze referitoare la protocolul privind despăgubirea Grupului EDF în cadrul abrogării autorizației de exploatare a centralei nucleare de la Fessenheim — Refuzul accesului — Excepție referitoare la protecția intereselor comerciale ale unui terț — Excepție referitoare la protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit — Prezumție generală de confidențialitate — Interes public superior”)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/32

      Hotărârea Tribunalului din 14 mai 2019 — Commune de Fessenheim și alții/Comisia
      (Cauza T-751/17) (1)

      („Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Scrisoare adresată de Comisie autorităților franceze referitoare la protocolul privind despăgubirea Grupului EDF în cadrul abrogării autorizației de exploatare a centralei nucleare de la Fessenheim - Refuzul accesului - Excepție referitoare la protecția intereselor comerciale ale unui terț - Excepție referitoare la protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit - Prezumție generală de confidențialitate - Interes public superior”)
      (2019/C 230/39)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Commune de Fessenheim (Franța), Communauté de communes Pays Rhin-Brisach (Volgelsheim, Franța), Conseil départemental du Haut-Rhin, (Colmar, Franța), Conseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine, (Strasbourg, Franța) (reprezentant: G. de Rubercy, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Buchet și B. Stromsky, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentanți: E. de Moustier, B. Fodda și J. L. Carré, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea deciziei Comisiei din 18 octombrie 2017 de refuzare a accesului la scrisoarea pe care aceasta a adresat-o autorităților franceze la 22 martie 2017, referitoare la proiectul de protocol privind despăgubirea Grupului Électricité de France (EDF) pentru închiderea centralei nucleare de la Fessenheim

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Commune de Fessenheim, communauté de communes Pays Rhin-Brisach, Conseil départemental du Haut-Rhin și conseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                     Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 32, 29.1.2018.