Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 23 februarie 2006. # A-Punkt Schmuckhandels GmbH împotriva Claudia Schmidt. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Landesgericht Klagenfurt - Austria. # Libera circulație a mărfurilor - Articols 28 și 30 CE - Măsuri cu efect echivalent. # Cauza C-441/04.


title: Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 16 iulie 2009.#Pärlitigu OÜ împotriva Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tallinna Halduskohus - Estonia.#Tariful vamal comun - Nomenclatură combinată - Clasificare tarifară - Subpoziția NC 0511 91 10 - Subpoziția NC 0303 22 00 - Coloane vertebrale congelate de somon de crescătorie de Atlantic - Regulamentul (CE) nr. 85/2006 - Taxe antidumping.#Cauza C-56/08.

text:
      Cauza C-56/08
      Pärlitigu OÜ
      împotriva
      Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tallinna Halduskohus)
      „Tariful vamal comun – Nomenclatura combinată – Clasificare tarifară – Subpoziția NC 0511 91 10 – Subpoziția NC 0303 22 00 – Coloane vertebrale congelate de somon de crescătorie de Atlantic – Regulamentul (CE) nr. 85/2006 – Taxe antidumping”
      Sumarul hotărârii
      Tariful vamal comun – Poziții tarifare – Coloane vertebrale congelate de somon de crescătorie de Atlantic, obținute după filetarea
            peștilor

      Nomenclatura combinată a Tarifului vamal comun ce constituie anexa I la Regulamentul nr. 2658/87 privind Nomenclatura tarifară
         și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1719/2005, trebuie interpretată în
         sensul că acele coloane vertebrale congelate de somon de crescătorie de Atlantic (Salmo salar) obținute după filetarea peștilor
         trebuie clasificate în cadrul subpoziției 0303 22 00 din Nomenclatura combinată, cu condiția ca marfa să fie proprie alimentației
         umane la momentul vămuirii, verificare ce revine în sarcina instanței naționale.

      (a se vedea punctul 30 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
      16 iulie 2009(*)

      „Tariful vamal comun – Nomenclatura combinată – Clasificare tarifară – Subpoziția NC 0511 91 10 – Subpoziția NC 0303 22 00 – Coloane vertebrale congelate de somon de crescătorie de Atlantic – Regulamentul (CE) nr. 85/2006 – Taxe antidumping”
      În cauza C‑56/08,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Tallinna Halduskohus
         (Estonia), prin decizia din 16 ianuarie 2008, primită de Curte la 13 februarie 2008, în procedura

      Pärlitigu OÜ
      împotriva
      Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus,
      CURTEA (Camera a patra),
      compusă din domnul K. Lenaerts, președinte de cameră, doamna R. Silva de Lapuerta, domnii E. Juhász, G. Arestis (raportor)
         și J. Malenovský, judecători,

      avocat general: doamna V. Trstenjak,
      grefier: doamna C. Strömholm, administrator,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru Pärlitigu OÜ, de M. Maksing, advokaat;
      –        pentru guvernul eston, de domnul L. Uibo, în calitate de agent;
      –        pentru Consiliul Uniunii Europene, de doamna T. Tobreluts și de domnul J.‑P. Hix, în calitate de agenți, asistați de G. Berrisch,
         Rechtsanwalt;

      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de doamna K. Saaremäel‑Stoilov și de domnii H. van Vliet și A. Sipos, în calitate de
         agenți,

      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 12 februarie 2009,
      având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea subpozițiilor 0511 91 10 și 0303 22 00 din Nomenclatura
         combinată cuprinsă în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară
         și statistică și Tariful vamal comun (JO L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), astfel cum a fost modificată prin
         Regulamentul (CE) nr. 1719/2005 al Comisiei din 27 octombrie 1998 (JO L 286, p. 1, denumită în continuare „NC”), precum și
         validitatea articolului 1 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 85/2006 al Consiliului din 17 ianuarie 2006 de instituire
         a dreptului antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit la importul de somon de crescătorie
         originar din Norvegia (JO L 15, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 44, p. 99).

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (denumită în
         continuare „PMTK”), autoritatea fiscală și vamală din Estonia, pe de o parte, și Pärlitigu OÜ (denumită în continuare „Pärlitigu”),
         societate de drept estonian, pe de altă parte, privind un aviz de impunere împotriva acesteia din urmă.

       Cadrul juridic
      3        Titlul I secțiunea A din prima parte a NC, consacrată regulilor generale de interpretare a acesteia din urmă, prevede:

      „Clasificarea mărfurilor în [NC] se efectuează în conformitate cu următoarele principii:
      1.       Enunțul titlurilor secțiunilor, capitolelor sau subcapitolelor se consideră ca având numai o valoare orientativă, clasificarea
         considerându‑se legal determinată în cazul în care este în conformitate cu textul pozițiilor și notelor de secțiuni sau de
         capitole și, în cazul în care nu sunt contrare termenilor utilizați în respectivele poziții și note, în conformitate cu următoarele
         reguli.

      2. (a)          Orice trimitere la un articol de la o poziție determinată se referă la acest articol chiar incomplet sau nefinit, cu condiția
         ca acesta să prezinte, în aceeași stare, caracteristicile esențiale ale articolului complet sau finit. Trimiterea se referă,
         de asemenea, la articolul complet sau finit ori care trebuie considerat ca atare în temeiul dispozițiilor precedente, în cazul
         în care este prezentat nemontat sau demontat.

      […]
      6.       Clasificarea mărfurilor la subpozițiile unei aceleiași poziții se efectuează, în mod legal, cu respectarea termenilor acelor
         subpoziții și a notelor de subpoziții, precum și, mutatis mutandis, cu respectarea regulilor anterioare, înțelegând prin aceasta că nu pot fi comparate decât subpozițiile aflate pe același
         nivel. În sensul acestei reguli, se utilizează și notele de secțiuni și capitole corespunzătoare, cu excepția cazului în care
         există dispoziții contrare.” [traducere neoficială]

      4        Secțiunea I a celei de a doua părți din NC, intitulată „Animale vii și produse ale regnului animal”, cuprinde cinci capitole.

      5        Printre acestea, capitolul 3, intitulat „Pești și crustacee, moluște și alte nevertebrate acvatice”, conține poziția 0303.
         Această poziție, denumită „Pești congelați, cu excepția fileurilor de pește și a cărnii de pește de la poziția 0304”, se împarte
         după cum urmează:

      „      – Somoni de Pacific (Oncorhynchus nerka, Oncorhynchus gorbuscha, Oncorhynchus keta, Oncorhynchus tschawytscha, Oncorhynchus kisutch, Oncorhynchus masou și Oncorhynchus rhodurus), cu excepția ficatului, a icrelor și a lapților:

      […]
      0303 22 00 – – Somoni de Atlantic (Salmo salar) și somoni de Dunăre (Hucho hucho)

      […]” [traducere neoficială]
      6        Notele capitolului 3 menționat prevăd:

      „1.       Prezentul capitol nu cuprinde:
      […]
               c)      pești (inclusiv ficat, icre și lapți) și crustacee, moluște și alte nevertebrate acvatice, moarte și improprii alimentației
         umane prin natura sau starea lor de prezentare (capitolul 5); […]

      [...]” [traducere neoficială]
      7        La capitolul 5 din secțiunea I a celei de a doua părți din NC, intitulată „Alte produse de origine animală, nedenumite și
         necuprinse în altă parte”, figurează poziția 0511, ea însăși intitulată „Alte produse de origine animală, nedenumite și necuprinse
         în altă parte; animale moarte de la capitolele 1 sau 3, improprii alimentației umane”, care este subdivizată după cum urmează:

      „0511 10 00  – Spermă de bovine
                                 – altele:
      0511 91 – – Produse din pește sau crustacee, moluște sau alte nevertebrate acvatice; animale moarte cuprinse la capitolul 3:
      0511 91 10 – – – Deșeuri de pește
      […]” [traducere neoficială]
      8        Notele capitolului 5 menționat cuprind următoarele precizări:

      „1       Prezentul capitol nu cuprinde:
               a)      produsele comestibile, altele decât intestinele, vezicile și stomacurile de animale, întregi sau tranșate în bucăți și sângele
         de animal (în stare lichidă sau uscată);

      […]” [traducere neoficială]
      9        Subpozițiile Tarifului vamal integrat al Comunităților Europene (TARIC) referitoare la capitolul 3 din secțiunea I a celei
         de a doua părți din NC se împart după cum urmează:

      „0303 22 00 11 – – – Somoni de Atlantic (salmo salar)

      0303 22 00 11 – – – – sălbatic
      0303 22 00 12 – – – – alții
      0303 22 00 12 – – – – întregi
      0303 22 00 13 – – – – – Eviscerat, cu cap
      0303 22 00 15 – – – alții”. [traducere neoficială]
      10      Regulamentul nr. 85/2006 prevede la articolul 1:

      „(1) Se instituie un drept antidumping definitiv la somonul de crescătorie (altul decât somonul sălbatic) în fileuri sau nu,
         proaspăt, refrigerat sau congelat, încadrat la codurile NC ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, ex
         0304 10 13 și ex 0304 20 13 (denumit în continuare «somon de crescătorie»), originar din Norvegia.

      […]
      (4) Pentru toate […] societăți[le] [în afara Nordlaks Oppdrett AS] (cod adițional TARIC A999), valoarea dreptului antidumping
         definitiv echivalează cu diferența dintre prețul minim de import stabilit la alineatul (5) și prețul net franco frontieră
         comunitară înaintea vămuirii, în cazul în care acesta din urmă este mai mic. Niciun drept nu se percepe în cazul în care prețul
         net franco frontieră comunitară este mai mare sau egal cu prețul minim de import corespunzător stabilit la alineatul (5).

      (5) În sensul alineatului (4), se aplică prețul minim de import indicat în coloana 2 din tabelul următor. În cazul în care
         se dovedește, ca urmare a unei verificări ulterioare importului, că prețul net franco frontieră comunitară plătit efectiv
         de primul client independent în Comunitate (preț ulterior importului) este mai mic decât prețul net franco frontieră comunitară,
         înaintea vămuirii, astfel cum rezultă din declarația vamală, și că prețul ulterior importului este mai mic decât prețul minim
         de import, se aplică dreptul antidumping fix indicat în coloana 3 din tabelul următor, cu condiția ca acest drept fix adăugat
         prețului ulterior importului să nu dea o valoare (preț plătit efectiv plus dreptul fix) și mai mică decât prețul minim de
         import indicat în coloana 2 din tabelul următor. În acest caz, se aplică o valoare a dreptului echivalent cu diferența dintre
         prețul minim de import indicat în coloana 2 din tabelul următor și prețul ulterior importului. În caz de percepere a posteriori, acest drept antidumping fix se percepe după deducerea oricărui drept antidumping achitat anterior, calculat pe baza prețului
         minim de import.

               Prezentarea somonului de crescătorie

               Preț minim de import, în euro pe kilogram net de produs

               Drept fix, în euro pe kilogram net de produs

               Cod TARIC

               Pești întregi, proaspeți, refrigerați sau congelați

               2,80

               0,40

               0302 12 00 12,
               0302 12 00 33,
               0302 12 00 93,
               0303 11 00 93,
               0303 19 00 93,
               0303 22 00 12,
               0303 22 00 83

               Eviscerați cu cap, proaspeți, refrigerați sau congelați

               3,11

               0,45

               0302 12 00 13,
               0302 12 00 34,
               0302 12 00 94,
               0303 11 00 94,
               0303 19 00 94,
               0303 22 00 13,
               0303 22 00 84

               Alții (în special eviscerați fără cap), proaspeți, refrigerați sau congelați

               3,49

               0,50

               0302 12 00 15,
               0302 12 00 36,
               0302 12 00 96,
               0303 11 00 18,
               0303 11 00 96,
               0303 19 00 18,
               0303 19 00 96,
               0303 22 00 15,
               0303 22 00 86

               Fileuri întregi și porțiuni de fileuri, de mai mult de 300 g pe unitate, proaspete, refrigerate sau congelate, cu piele

               5,01

               0,73

               0304 10 13 13,
               0304 10 13 94,
               0304 20 13 13,
               0304 20 13 94

               Fileuri întregi și porțiuni de fileuri, de mai mult de 300 g pe unitate, proaspete, refrigerate sau congelate, fără piele

               6,40

               0,93

               0304 10 13 14,
               0304 10 13 95,
               0304 20 13 14,
               0304 20 13 95

               Alte fileuri întregi și porțiuni de fileuri, de 300 g sau mai puțin pe unitate, proaspete, refrigerate sau congelate

               7,73

               1,12

               0304 10 13 15,
               0304 10 13 96,
               0304 20 13 15,
               0304 20 13 96

         [...]”
      11      Regulamentul (CE) nr. 319/2009 al Consiliului din 16 aprilie 2009 de precizare a domeniului de aplicare a taxelor antidumping
         definitive instituite prin Regulamentul (CE) nr. 85/2006 (JO L 101, p. 1) a înlocuit articolul 1 alineatul (1) din acest din
         urmă regulament cu următorul text:

      „(1) Se instituie o taxă antidumping definitivă la importurile de somon de crescătorie (altul decât somonul sălbatic) în fileuri
         sau nu, proaspăt, refrigerat sau congelat, încadrat la codurile NC ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00,
         ex 0304 10 13 și ex 0304 20 13 (denumit în continuare «somon de crescătorie»), originar din Norvegia. Coloanele vertebrale
         de somon, alcătuite din oase de pește acoperite parțial cu carne, fiind un subprodus comestibil al industriei pescuitului,
         încadrat la codurile NC ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, nu intră sub incidența taxei antidumping
         definitive, în condițiile în care carnea atașată pe coloana vertebrală nu reprezintă mai mult de 40 % din greutatea coloanei
         vertebrale a somonului.”

      12      Articolul 2 din Regulamentul nr. 319/2009 prevede:

      „Pentru produsele care nu intră sub incidența articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 85/2006, astfel cum a
         fost modificat prin prezentul regulament, taxele antidumping definitive achitate sau înscrise în evidența contabilă în conformitate
         cu articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 85/2006 în versiunea inițială a acestuia și taxele antidumping provizorii
         definitiv percepute în temeiul articolului 2 din regulamentul menționat ar trebui rambursate sau remise.

      [...]”
      13      Potrivit articolului 3 din Regulamentul nr. 319/2009, acesta din urmă se aplică retroactiv începând cu 21 ianuarie 2006.

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      14      La 19 ianuarie 2006, Pärlitigu a cumpărat din Norvegia, pe o factură emisă de Fossen AS, 13 050 kg de coloanele vertebrale
         congelate de somon de crescătorie de Atlantic (Salmo salar), obținute după filetarea peștilor, la prețul de 6,54 EEK pe kg. Reiese din decizia de trimitere, în special din modul de
         redactare a primei întrebări preliminare, că este vorba despre produse comestibile și comercializate în mod normal ca produse
         alimentare.

      15      La 23 ianuarie 2006, Pärlitigu a importat această marfă în Estonia, conform declarației vamale nr. I 5446, în care a desemnat
         respectiva marfă ca deșeuri de pești, care se încadrează la codul NC 0511 91 10, cu privire la care nu se percepe nicio taxă
         vamală. La aceeași dată, PMTK a admis această declarație și a pus respectiva marfă în liberă circulație. Cu această ocazie,
         Pärlitigu a plătit cu titlu de taxă pe valoarea adăugată o sumă de 15 370 EEK.

      16      La 25 ianuarie 2006, Pärlitigu a revândut această marfă către Alkfish OÜ la prețul de 8,47 EEK pe kg.

      17      La 23 martie 2006, un agent însărcinat cu controlul a posteriori al PMTK a prelevat un eșantion din marfa în cauză în antrepozitul aparținând Alkfish OÜ, pentru a verifica dacă respectivul
         cod NC menționat pe declarația de import este corect. Ca urmare a analizei acestui eșantion s‑a concluzionat că această marfă
         era proprie consumului uman.

      18      Având în vedere această concluzie, PMTK a atribuit codul NC 0303 22 00 respectivei mărfi și a clasificat‑o la codul TARIC
         0303 22 00 15. Aceasta a emis, la 30 martie 2007, decizia de impunere nr. 12‑5/177, având ca obiect în special taxa antidumping
         prevăzută de Regulamentul nr. 85/2006.

      19      La 11 aprilie 2007, Pärlitigu a contestat această decizie în fața Tallinna Halduskohus (Tribunalul Administrativ din Tallinn),
         solicitând, pe de o parte, anularea deciziei menționate și, pe de altă parte, suspendarea executării acesteia cu titlu de
         măsură provizorie.

      20      În aceste condiții, Tallinna Halduskohus a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări
         preliminare:

      „[1)] [NC] trebuie interpretată în sensul că coloanele vertebrale congelate (oase cu carne de pește) de somon de crescătorie de
         Atlantic (Salmo salar), obținută după filetarea peștelui, care sunt comestibile și în mod normal comercializate ca produse alimentare, trebuie
         clasificate

      a)      la subpoziția 0511 91 10 «Deșeuri de pește» sau
      b)      la subpoziția 0303 22 00 15 «alte» părți ale «al[tor]» «somoni de Atlantic (Salmo salar)»?

      [2)]      În ipoteza în care se răspunde la prima întrebare în sensul literei b), trebuie să se considere că tabelul care figurează
         la articolul 1 alineatul (5) din Regulamentul [nr. 85/2006] este invalid întrucât încalcă principiul proporționalității consacrat
         la articolul 5 din Tratatul [CE], în măsura în care prețul minim la import pe care acest tabel îl prevede pentru coloanele
         vertebrale de somon congelate este mai ridicat decât prețul minim la import prevăzut pentru peștii întregi și pentru peștii
         eviscerați cu cap?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Cu privire la prima întrebare
      21      Prin intermediul primei întrebări formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă aceste coloane
         vertebrale congelate de somon de crescătorie de Atlantic (Salmo salar), obținute după filetarea peștelui, se încadrează la subpoziția NC 0511 91 10, ca deșeuri de pește, sau la subpoziția NC
         0303 22 00 15 ca somoni de Atlantic (Salmo salar), și în special la subpoziția TARIC 0303 22 00 15.

      22      În opinia Pärlitigu, NC trebuie interpretată în sensul că marfa în litigiu trebuie clasificată la subpoziția NC 0511 91 10,
         intitulată „deșeuri de pește”, întrucât această denumire ar corespunde naturii acestei mărfuri și nu ar exista nicio altă
         subpoziție mai exactă care să îi corespundă. Guvernul estonian și Comisia Comunităților Europene apreciază, în schimb, că
         respectiva marfă, fiind proprie consumului uman, se încadrează la subpoziția NC 0303 22 00 și, mai exact, la subpoziția TARIC
         0303 22 00 15.

      23      Trebuie amintit că, atunci când Curtea este sesizată cu o trimitere preliminară în materia clasificării tarifare, funcția
         sa constă în a oferi clarificări instanței naționale cu privire la criteriile a căror punere în aplicare îi va permite acesteia
         din urmă să clasifice în mod corect produsele în cauză în NC, mai degrabă decât în a efectua ea însăși această clasificare,
         aceasta cu atât mai mult cu cât Curtea nu dispune în mod necesar de toate elementele indispensabile în această privință. Astfel,
         instanța națională ar fi, în orice caz, mai bine plasată pentru a efectua respectiva clasificare (Hotărârea din 7 noiembrie
         2002, Lohmann și Medi Bayreuth, C‑260/00-C‑263/00, Rec., p. I‑10045, punctul 26, precum și Hotărârea din 16 februarie 2006,
         Proxxon, C‑500/04, Rec., p. I‑1545, punctul 23). Totuși, pentru a oferi acesteia un răspuns util, Curtea poate, într‑un spirit
         de cooperare cu instanțele naționale, să îi furnizeze toate indicațiile pe care le consideră necesare (a se vedea printre
         altele Hotărârea din 1 iulie 2008, MOTOE, C‑49/07, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 30).

      24      Trebuie amintit de asemenea că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, pentru garantarea securității juridice și
         a facilitării controalelor, criteriul decisiv pentru clasificarea tarifară a mărfurilor trebuie să aibă în vedere, în general,
         caracteristicile și proprietățile lor obiective, astfel cum au fost definite în textul poziției din NC și al notelor de secțiuni
         sau de capitole (a se vedea printre altele Hotărârea din 16 septembrie 2004, DFDS, C‑396/02, Rec., p. I‑8439, punctul 27,
         Hotărârea din 15 septembrie 2005, Intermodal Transports, C‑495/03, Rec., p. I‑8151, punctul 47, și Hotărârea din 15 februarie
         2007, RUMA, C‑183/06, Rec., p. I‑1559, punctul 27).

      25      În speță trebuie să se constate că marfa în cauză în acțiunea principală nu este prevăzută în mod expres nici în textul respectivelor
         poziții NC, nici în notele de secțiuni sau de capitole ale acesteia din urmă. Totuși, este cert că această marfă se încadrează
         în secțiunea I a celei de a doua părți din NC, intitulată „Animale vii și produse ale regnului animal”. Această secțiune este
         subdivizată în cinci capitole, printre care capitolul 3, intitulat „Pești și crustacee, moluște și alte nevertebrate acvatice”,
         și capitolul 5, intitulat „Alte produse de origine animală, nedenumite și necuprinse în altă parte”. Reiese în mod evident
         din modul de redactare a acestui din urmă titlu că acest capitol 5 privește produsele care nu corespund niciunei denumiri
         din celelalte patru capitole ale secțiunii menționate. În plus, nota 1 litera (a) a aceluiași capitol 5 prevede că acesta
         nu cuprinde produsele comestibile, altele decât intestinele, vezicile și stomacurile de animale, întregi sau tranșate în bucăți
         și sângele de animal. În acest context, trebuie să se stabilească criteriile care pot justifica clasificarea eventuală a mărfii
         în cauză în acțiunea principală într‑o subpoziție a capitolului 3 din secțiunea I a celei de a doua părți din NC.

      26      Este constant în jurisprudență că atât notele care precedă capitolele din Tariful vamal comun, cât și notele explicative ale
         Nomenclaturii Consiliului de Cooperare Vamală reprezintă mijloace importante de asigurare a unei aplicări uniforme a acestui
         tarif și oferă, prin ele însele, elemente valabile pentru interpretarea acestuia (a se vedea Hotărârea din 20 noiembrie 1997,
         Wiener SI, C‑338/95, Rec., p. I‑6495, punctul 11, și Hotărârea din 7 februarie 2002, Turbon International, C‑276/00, Rec.,
         p. I‑1389, punctul 22).

      27      În speță, nota 1 litera (c) a capitolului 3 din cea de a doua parte secțiunea I din NC prevede că acest capitol nu cuprinde
         peștii improprii alimentației umane prin natura sau starea lor de prezentare. Prin urmare, reiese din textul acestei note
         că acel criteriu decisiv pentru a stabili dacă marfa în cauză în acțiunea principală se încadrează în capitolul menționat
         constă în caracterul său propriu sau impropriu alimentației umane. În aceste condiții, aspectul decisiv este să se stabilească
         faptul dacă, la momentul vămuirii, coloanele vertebrale congelate de somon de crescătorie de Atlantic obținute după filetarea
         peștilor, ce constituie această marfă, erau proprii alimentației umane (a se vedea, prin analogie, Hotărârea din 9 august
         1994, Neckermann Versand, C‑395/93, Rec., p. I‑4027, punctul 8, și Hotărârea din 13 iulie 2006, Anagram International, C‑14/05,
         Rec., p. I‑6763, punctul 26), verificare ce revine în sarcina instanței naționale.

      28      În această privință, reclamanta din acțiunea principală susține că valoarea limitată a respectivei mărfi arată că, deși produsul
         care o compune este propriu alimentației umane în anumite condiții, acesta nu poate fi considerat un produs alimentar. Astfel,
         structura capitolului 3 din a doua parte secțiunea I a NC ar privi pești ale căror părți sau produse pot fi încă utilizate
         ca pești întregi sau ca părți esențiale ale acestora. Or, coloana vertebrală a peștilor nu ar îndeplini aceste cerințe, întrucât
         nu ar avea aceste proprietăți și caracteristici esențiale care să permită, pe baze obiective și în funcție de considerații
         economice, să se procedeze la o clasificare într‑o subpoziție care face parte din capitolul 3 menționat.

      29      Cu toate acestea, dat fiind că, în conformitate cu jurisprudența citată la punctul 24 din prezenta hotărâre, clasificarea
         mărfii în cauză în acțiunea principală trebuie să se bazeze pe caracteristicile și proprietățile obiective ale acesteia având
         în vedere caracteristicile și proprietățile obiective definite în textul pozițiilor și al notelor capitolului 3 din cea de
         a doua parte secțiunea I din NC, este evident că, pentru această marfă, factorul decisiv pentru clasificare constă în caracterul
         propriu alimentației umane al acesteia, iar nu în valoarea sau cantitatea sa.

      30      Având în vedere elementele ce precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare adresată că NC trebuie interpretată în sensul
         că aceste coloane vertebrale congelate de somon de crescătorie de Atlantic (Salmo salar) obținute după filetarea peștilor trebuie clasificate la codul NC 0303 22 00, cu condiția ca marfa să fie proprie alimentației
         umane la momentul vămuirii, verificare ce revine în sarcina instanței de trimitere.

       Cu privire la a doua întrebare
      31      Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă articolul 1 alineatul (5)
         din Regulamentul nr. 85/2006 este invalid, în măsura în care acesta ar încălca principiul proporționalității prevăzând un
         preț minim la import mai ridicat pentru coloanele vertebrale de somon congelate decât cel prevăzut pentru peștii întregi și
         pentru peștii eviscerați cu cap.

      32      Acest regulament instituie o taxă antidumping definitivă asupra somonului de crescătorie, filetat sau nu, proaspăt, refrigerat
         sau congelat, originar din Norvegia, pentru mărfurile care se încadrează în codul TARIC 0303 22 00 15, intitulat „Altele (printre
         care eviscerate fără cap), proaspete, refrigerate sau congelate”, în care trebuie clasificate mărfurile în cauză în acțiunea
         principală, potrivit deciziei de impunere nr. 12‑5/177 emise de PMTK. Regulamentul menționat prevede la articolul 1 alineatul
         (4) că valoarea taxei antidumping definitive echivalează cu diferența dintre prețul minim la import stabilit la alineatul
         (5) al aceluiași articol și prețul net franco frontieră comunitară înaintea vămuirii, în cazul în care acesta din urmă este
         mai mic decât cel dintâi. Pentru mărfurile care se încadrează în codul TARIC 0303 22 00 15, tabelul care figurează la alineatul
         (5) menționat stabilește un preț minim la import de 3,49 euro pe kg, care este în mod efectiv mai ridicat decât cele prevăzute
         pentru peștii eviscerați cu cap, care sunt de 2,80 și, respectiv, 3,11 euro pe kg.

      33      Domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 85/2006 a fost clarificat ulterior prin Regulamentul nr. 319/2009, intrat în vigoare
         la 16 aprilie 2009.

      34      Din considerentele (5)-(7) ale acestui din urmă regulament, având în vedere cea de a doua întrebare adresată în cadrul prezentei
         proceduri preliminare, reiese că s‑a inițiat de către Comisie o reexaminare intermediară parțială a măsurilor antidumping
         aplicabile somonului de crescătorie originar din Norvegia, limitând această examinare la definiția produsului. Prin urmare,
         s‑a considerat oportun să se verifice dacă aceste coloane vertebrale de somon congelate sunt acoperite de definiția produsului
         în cauză potrivit Regulamentului nr. 85/2006, în special cele prevăzute sub denumirea „Altele (inclusiv eviscerați, fără cap),
         proaspeți, refrigerați sau congelați”, care corespund, printre aletele, codului TARIC 0303 22 00 15.

      35      În urma verificării menționate, s‑a concluzionat că aceste coloane vertebrale de somon congelate și somonul de crescătorie
         astfel cum a fost definit la articolul 1 din Regulamentul nr. 85/2006 sunt două produse diferite, întrucât nu sunt interschimbabile
         și nu sunt concurente pe piața comunitară. În consecință, articolul 1 alineatul (1) din acest regulament, în versiunea ce
         rezultă din Regulamentul nr. 319/2009, prevede, din acel moment: coloanele vertebrale de somon, alcătuite din oase de pește
         acoperite parțial cu carne, fiind un subprodus comestibil al industriei pescuitului, încadrat la codurile NC ex 0302 12 00,
         ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, nu intră sub incidența taxei antidumping definitive prevăzute de Regulamentul
         nr. 85/2006, în condițiile în care carnea atașată pe coloana vertebrală nu reprezintă mai mult de 40 % din greutatea coloanei
         vertebrale a somonului.

      36      În plus, articolul 3 din Regulamentul nr. 319/2009 prevede că acesta din urmă se aplică retroactiv începând cu 21 ianuarie
         2006. În consecință, articolul 2 din acesta prevede rambursarea sau remiterea taxelor antidumping definitive achitate sau
         înscrise în evidența contabilă în conformitate cu articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 85/2006 în versiunea inițială
         a acestuia, precum și a taxelor antidumping provizorii definitiv percepute pentru produsele care nu intră sub incidența articolului
         1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 85/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 319/2009.

      37      Trebuie să se constate că modificarea retroactivă a Regulamentului nr. 85/2006 prin Regulamentul nr. 319/2009 a privat de
         orice interes pentru soluționarea acțiunii principale un răspuns al Curții la cea de a doua întrebare adresată de instanța
         de trimitere.

      38      Astfel, reiese din cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare că respectiva instanță dispune de dovezi prezentate de
         reclamantă care demonstrează că, în cazul mărfii în cauză în acțiunea principală, carnea de pește aflată pe coloana vertebrală
         a somonului nu depășește 24 % din greutatea acesteia, ceea ce a determinat în mod precis instanța menționată să ridice problema
         conformității taxelor antidumping aplicate acestei mărfi în temeiul Regulamentului nr. 85/2006 cu principiul proporționalității.

      39      Având în vedere situația de fapt stabilită, rezultă că, în temeiul Regulamentului nr. 319/2009, respectiva marfă este considerată
         că nu a făcut în niciun moment obiectul aplicării taxelor antidumping instituite de Regulamentul nr. 85/2006.

      40      În aceste condiții, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      41      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
      Nomenclatura combinată ce constituie anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura
            tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1719/2005 al Comisiei
            din 27 octombrie 2005, trebuie interpretată în sensul că acele coloane vertebrale congelate de somon de crescătorie de Atlantic
            (Salmo salar) obținute după filetarea peștilor trebuie clasificate la codul NC 0303 22 00, cu condiția ca marfa să fie proprie alimentației
            umane la momentul vămuirii, verificare ce revine în sarcina instanței de trimitere.
      Semnături
      * Limba de procedură: estoniana.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 31 mai 1979. # Ministerul Public împotriva Gilbert Even și Office national des pensions pour travailleurs salariés (ONPTS). # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Cour du travail de Liège - Belgia. # # Cauza 207/78.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 5 martie 1998. # Compañía Internacional de Pesca y Derivados SA (Inpesca) împotriva Comisiei Comunităților Europene și Pesquería Vasco-Montañesa SA (Pevasa). # Inadmisibilitate. # Cauze conexate C-199/94 P și C-200/94 P REV.


Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 11 iunie 2015.#Skatteministeriet împotriva Baby Dan A/S.#Cerere de decizie preliminară formulată de Vestre Landsret.#Trimitere preliminară – Uniune vamală și Tariful vamal comun – Nomenclatura combinată – Clasificare tarifară – Poziția 7318 și poziția 8302 – Articol special conceput pentru fixarea grilelor de siguranță destinate protecției copiilor.#Cauza C-272/14.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 10 iulie 1990. # Automec Srl împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Admisibilitate - Concurență. # Cauza T-64/89.


title: Hotărârea Curții (camera a treia) din 16 iunie 2011.#Stichting de Thuiskopie împotriva Opus Supplies Deutschland GmbH și alții.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Hoge Raad der Nederlanden - Țările de Jos.#Apropierea legislațiilor - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Dreptul de reproducere - Excepții și limitări - Excepția privind copia pentru uz personal - Articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) - Compensație echitabilă - Debitorul redevenței destinate finanțării acestei compensații - Vânzare la distanță între două persoane cu reședința în state membre diferite.#Cauza C-462/09.

text:
      Cauza C‑462/09
      Stichting de Thuiskopie
      împotriva
      Opus Supplies Deutschland GmbH și alții
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden)
      „Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29/CE – Dreptul de reproducere – Excepții și limitări – Excepția privind copia pentru uz personal – Articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) – Compensație echitabilă – Debitorul redevenței destinate finanțării acestei compensații – Vânzare la distanță între două persoane cu reședința în state membre diferite”
      Sumarul hotărârii
      1.        Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29 – Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului
            de autor și ale drepturilor conexe în societatea informațională – Dreptul de reproducere – Excepția privind copia privată
            – Compensație echitabilă – Debitor
      [Directiva 2001/29 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 5 alin. (2) lit. (b) și alin. (5)]
      2.        Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29 – Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului
            de autor și ale drepturilor conexe în societatea informațională – Dreptul de reproducere – Excepția privind copia privată
      [Directiva 2001/29 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 5 alin. (2) lit. (b) și alin. (5)]
      1.        Directiva 2001/29 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională,
         în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) din aceasta, trebuie interpretată în sensul că utilizatorul
         final care realizează în scop personal reproducerea unei opere protejate trebuie, în principiu, să fie considerat debitorul
         compensației echitabile prevăzute la alineatul (2) litera (b) menționat. Totuși, ținând cont de dificultățile practice de
         identificare a utilizatorilor privați, precum și de obligare a acestora să îi despăgubească pe titularii de drepturi pentru
         prejudiciul cauzat, statele membre pot institui o redevență pentru copia privată în sarcina persoanelor care pun la dispoziția
         acestui utilizator final echipamente, aparate sau suporturi de reproducere, în cazul în care aceste persoane au posibilitatea
         de a repercuta cuantumul redevenței menționate asupra prețului de punere la dispoziție achitat de utilizatorul final.

      (a se vedea punctele 27 și 29 și dispozitiv 1)
      2.        Directiva 2001/29 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională,
         în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) din aceasta, trebuie interpretată în sensul că revine statului
         membru care a instituit un sistem de redevență pentru copia privată în sarcina producătorului sau a importatorului de suporturi
         de reproducere a unor opere protejate și pe teritoriul căruia se produce prejudiciul cauzat autorilor prin utilizarea în scopuri
         private a operelor acestora de către cumpărători rezidenți ai statului membru respectiv obligația de a garanta că acești autori
         percep în mod efectiv compensația echitabilă destinată despăgubirii pentru prejudiciul menționat. În această privință, simplul
         fapt că vânzătorul profesionist de echipamente, de aparate sau de suporturi de reproducere este stabilit în alt stat membru
         decât cel în care au reședința cumpărătorii nu are nicio incidență asupra acestei obligații de rezultat. Revine instanței
         naționale, în cazul în care nu este posibilă asigurarea perceperii compensației echitabile de la cumpărători, obligația de
         a interpreta dreptul intern astfel încât să permită perceperea acestei compensații de la un debitor care acționează în calitate
         de comerciant.

       (a se vedea punctul 41 și dispozitiv 2)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
      16 iunie 2011(*)

      „Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29/CE – Dreptul de reproducere – Excepții și limitări – Excepția privind copia pentru uz personal – Articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) – Compensație echitabilă – Debitorul redevenței destinate finanțării acestei compensații – Vânzare la distanță între două persoane cu reședința în state membre diferite”
      În cauza C‑462/09,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Hoge Raad der
         Nederlanden (Țările de Jos), prin decizia din 20 noiembrie 2009, primită de Curte la 25 noiembrie 2009, în procedura

      Stichting de Thuiskopie
      împotriva
      Opus Supplies Deutschland GmbH,
      Mijndert van der Lee,
      Hananja van der Lee,
      CURTEA (Camera a treia),
      compusă din domnul K. Lenaerts, președinte de cameră, doamna R. Silva de Lapuerta, domnii G. Arestis, J. Malenovský (raportor)
         și T. von Danwitz, judecători,

      avocat general: domnul N. Jääskinen,
      grefier: doamna M. Ferreira, administrator principal,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 15 decembrie 2010,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru Stichting de Thuiskopie, de T. Cohen Jehoram și de V. Rörsch, advocaten;
      –        pentru Opus Supplies Deutschland GmbH, precum și pentru domnii van der Lee, de D. Visser și de A. Quaedvlieg, advocaten;
      –        pentru guvernul belgian, de domnii T. Materne și J.-C. Halleux, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul spaniol, de doamna N. Díaz Abad, în calitate de agent;
      –        pentru guvernul lituanian, de domnul D. Kriaučiūnas și de doamna L. Liubertaitė, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul austriac, de domnii E. Riedl și G. Kunnert, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul finlandez, de domnul J. Heliskoski, în calitate de agent;
      –        pentru Comisia Europeană, de domnul A. Nijenhuis și de doamna J. Samnadda, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 10 martie 2011,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul
         (5) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte
         ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Stichting de Thuiskopie (denumită în continuare „Stichting”),
         pe de o parte, și Opus Supplies Deutschland GmbH (denumită în continuare „Opus”), precum și domnul și doamna van der Lee,
         doi administratori ai acestei societăți, pe de altă parte, privind plata de către aceasta a redevenței destinate finanțării
         compensației echitabile plătite titularilor de drepturi de autor în temeiul excepției privind copia pentru uz personal (denumită
         în continuare „redevență pentru copia privată”).

       Cadrul juridic
       Directiva 2001/29
      3        Considerentele (9), (10), (31), (32) (35) și (38) ale Directivei 2001/29 au următorul cuprins:

      „(9)      Orice armonizare a dreptului de autor și a drepturilor conexe trebuie să aibă la bază un nivel ridicat de protecție, deoarece
         aceste drepturi sunt esențiale pentru creația intelectuală. Protecția lor contribuie la menținerea și dezvoltarea creativității
         în interesul autorilor, artiștilor interpreți sau executanți, producătorilor, consumatorilor, culturii, industriei și publicului
         larg. În consecință, proprietatea intelectuală a fost recunoscută ca parte integrantă a proprietății.

      (10)      Autorii sau artiștii interpreți sau executanți trebuie să primească o remunerație adecvată pentru utilizarea operelor lor,
         pentru a‑și putea continua munca creativă și artistică, la fel ca și producătorii, pentru a putea finanța această muncă. […]

      […]
      (31)      Trebuie păstrat un echilibru just între drepturile și interesele diverselor categorii de titulari de drepturi, precum și între
         acestea și drepturile și interesele utilizatorilor de obiecte protejate. […]

      (32)      Prezenta directivă prevede o enumerare exhaustivă a excepțiilor și limitărilor privind dreptul de reproducere și dreptul de
         comunicare publică. Anumite excepții sau limitări se aplică doar dreptului de reproducere, dacă este cazul. Această listă
         ține cont în mod corespunzător de diferitele tradiții juridice ale statelor membre, având în același timp ca scop să asigure
         funcționarea pieței interne. Statele membre trebuie să aplice în mod coerent aceste excepții și limitări, care vor fi evaluate
         cu ocazia revizuirii legislației de punere în aplicare în viitor.

      […]
      (35)      În cazul anumitor excepții sau limitări, titularii drepturilor trebuie să primească o compensație echitabilă pentru a fi despăgubiți
         corespunzător pentru utilizarea operelor lor sau a altor obiecte protejate. La determinarea formei, a modalităților detaliate
         și a posibilelor niveluri ale acestei compensații echitabile, ar trebui să se țină cont de împrejurările specifice fiecărui
         caz. În evaluarea acestor împrejurări, un criteriu util ar fi potențialul prejudiciu cauzat titularului de drept prin actul
         în cauză. În cazul în care titularul dreptului a fost deja plătit în altă formă, de exemplu, sub forma unor redevențe din
         contractul de licență, nu se mai poate face o plată specifică sau separată. Nivelul compensației echitabile ar trebui să țină
         cont de gradul de utilizare a măsurilor tehnologice de protecție prevăzute prin prezenta directivă. Anumite situații în care
         prejudiciul cauzat titularului de drept este minim nu pot da naștere unei obligații de plată.

      […]
      (38)      Statelor membre ar trebui să li se permită să prevadă o excepție sau limitare de la dreptul de reproducere pentru anumite
         tipuri de reproduceri de materiale audio, vizuale și audiovizuale pentru uz personal, însoțită de o compensație echitabilă.
         O astfel de excepție poate implica introducerea sau menținerea sistemelor de remunerare în vederea compensării prejudiciului
         cauzat titularilor de drepturi. […]”

      4        Potrivit articolului 2 din Directiva 2001/29, intitulat „Dreptul de reproducere”:

      „Statele membre prevăd dreptul exclusiv de a autoriza sau de a interzice reproducerea directă sau indirectă, temporară sau
         permanentă, prin orice mijloace și în orice formă, în totalitate sau în parte:

      (a)      pentru autori, a operelor lor;
      (b)      pentru artiștii interpreți sau executanți, a fixărilor interpretărilor sau execuțiilor lor;
      (c)      pentru producătorii de fonograme, a fonogramelor lor;
      (d)      pentru producătorii primelor fixări ale filmelor, cu privire la originalul și copiile filmelor lor;
      (e)      pentru organismele de radiodifuziune sau televiziune, a fixărilor programelor difuzate de acestea, indiferent dacă difuzările
         se fac prin fir sau prin aer, inclusiv prin cablu sau prin satelit.”

      5        Articolul 5 din aceeași directivă, intitulat „Excepții și limitări”, prevede la alineatul (2) litera (b):

      „Statele membre pot să prevadă excepții și limitări de la dreptul de reproducere prevăzut la articolul 2, în următoarele cazuri:
      […]
      (b)      pentru reproduceri pe orice suport realizate de către o persoană fizică pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct
         sau indirect comerciale, cu condiția ca titularii de drepturi să primească compensații echitabile care să țină cont de aplicarea
         sau neaplicarea măsurilor tehnice menționate la articolul 6 pentru operele sau obiectele protejate în cauză.”

      6        Articolul 5 alineatul (5) din directiva menționată prevede:

      „Excepțiile și limitările prevăzute la alineatele (1), (2), (3) și (4) se aplică numai în anumite cazuri speciale care nu
         intră în conflict cu exploatarea normală a operei sau a altui obiect protejat și nu aduc în mod nejustificat atingere intereselor
         legitime ale titularului dreptului.”

       Reglementarea națională
      7        Potrivit articolului 16c alineatele 1-3 din Legea privind dreptul de autor (Auteurswet, Staatsblad 2008, nr. 538):

      „1.      Reproducerea unei opere literare, științifice sau artistice pe un suport destinat reproducerii totale sau parțiale a unei
         opere nu este considerată o încălcare a dreptului de autor asupra operei respective dacă reproducerea este realizată în scopuri
         care nu sunt nici în mod direct, nici în mod indirect comerciale și dacă servește exclusiv pentru practica, studiul sau uzul
         persoanei fizice care efectuează reproducerea.

      2.      Pentru reproducerea prevăzută la alineatul 1 se datorează autorului operei sau succesorului său legal plata unei remunerații
         echitabile. Obligația de plată a acestei remunerații revine producătorului sau importatorului suporturilor menționate la alineatul
         1.

      3.      Obligația de plată a producătorului ia naștere în momentul în care suporturile produse de acesta sunt introduse pe piață.
         Obligația importatorului ia naștere în momentul importului.”

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      8        Astfel cum reiese din articolul 16c alineatul 1 din Legea privind dreptul de autor, Regatul Țărilor de Jos a instituit în
         dreptul intern excepția privind copia pentru uz personal. Potrivit alineatului 2 al aceluiași articol, obligația de plată
         a redevenței pentru copia privată revine producătorului sau importatorului suportului pentru reproducere.

      9        Stichting este organismul olandez responsabil de perceperea redevenței pentru copia privată.

      10      Opus este o societate cu sediul în Germania care comercializează, prin internet, suporturi de reproducere neutilizate, cu
         alte cuvinte, neînregistrate. Activitatea sa este orientată în special către Țările de Jos, datorită unor site‑uri internet
         olandofone care vizează consumatorii olandezi.

      11      Contractul de vânzare încheiat de Opus prevede că, în cazul în care un consumator olandez efectuează o comandă on‑line, aceasta
         este prelucrată în Germania, iar mărfurile sunt expediate din Germania către Țările de Jos, în numele și pe seama clientului,
         de un transportator poștal, cu toate că, în realitate, acesta contractează cu Opus.

      12      Opus nu plătește o redevență pentru copia privată pentru suporturile de informații livrate clienților săi din Țările de Jos
         nici în acest stat membru, nici în Germania. În plus, instanța de trimitere precizează că prețul suporturilor de reproducere
         astfel comercializate de Opus nu include redevența pentru copia privată.

      13      Susținând că Opus trebuie considerat „importator” în sensul Legii privind dreptul de autor și, prin urmare, debitor al redevenței
         pentru copia privată, Stichting a chemat în judecată această societate în fața instanțelor olandeze pentru a obține plata
         acestei redevențe.

      14      Referindu‑se la stipulațiile contractului de vânzare, Opus a contestat faptul că ar putea fi considerată importator în Țările
         de Jos al suporturilor de reproducere pe care le comercializează. În opinia sa, cumpărătorii olandezi, și anume consumatorii
         individuali, sunt cei care trebuie să fie calificați drept importatori.

      15      Acest argument invocat în apărare de Opus a fost primit de instanțele olandeze de prim grad și, ulterior, de apel, care au
         respins cererea de plată formulată de Stichting. Aceasta a formulat recurs la instanța de trimitere.

      16      Aceasta din urmă solicită să se stabilească dacă soluția pronunțată în acțiunea principală de instanțele menționate este conformă
         cu Directiva 2001/29. Astfel, în opinia instanței de trimitere, considerarea cumpărătorului, și anume a consumatorului individual,
         drept importator și, în consecință, drept debitor al redevenței pentru copia privată echivalează cu admiterea faptului că
         aceasta este irecuperabilă în fapt, având în vedere că respectivul cumpărător individual este dificil de identificat în practică.
         Astfel, aceasta ridică problema dacă noțiunea „importator” nu ar trebui să fie definită într‑un mod mai larg decât cel care
         reiese din accepțiunea pur lingvistică a acestui termen, luându‑se în considerare și destinația finală a suporturilor de informații,
         care este clară și pentru vânzătorul profesionist.

      17      În aceste condiții, Hoge Raad der Nederlanden a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări
         preliminare:

      „1)      Directiva [2001/29] și în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) din aceasta oferă criterii pentru
         a se răspunde la întrebarea referitoare la cine este considerat în legislația națională debitor al «compensației echitabile»
         în sensul articolului 5 alineatul (2) litera (b)? În cazul [unui răspuns afirmativ], care sunt aceste criterii?

      2)      În cazul unui contract de vânzare la distanță în care cumpărătorul este stabilit în alt stat membru decât vânzătorul, articolul
         5 alineatul (5) din Directiva [2001/29] impune o interpretare atât de largă a dreptului național încât un debitor care acționează
         în calitate de comerciant să datoreze în cel puțin unul dintre statele membre implicate în vânzarea la distanță «compensația
         echitabilă» prevăzută la articolul 5 alineatul (2) litera (b)?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Cu privire la prima întrebare
      18      Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă dispozițiile Directivei 2001/29,
         în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) din aceasta, trebuie interpretate în sensul că includ criterii
         care permit să se stabilească persoana care trebuie considerată debitor al compensației echitabile în temeiul excepției privind
         copia pentru uz personal.

      19      Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, potrivit articolului 2 din Directiva 2001/29, în principiu, statele membre acordă
         autorilor dreptul exclusiv de a autoriza sau de a interzice reproducerea directă sau indirectă, temporară sau permanentă,
         prin orice mijloace și în orice formă, în totalitate sau în parte, a operelor lor.

      20      Totuși, în temeiul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din aceeași directivă, statele membre pot să prevadă o excepție
         de la dreptul exclusiv de reproducere al autorului asupra operei sale pentru reproduceri pe orice suport realizate de o persoană
         fizică pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale (excepția denumită „excepția privind copia
         privată”).

      21      Articolul 5 alineatul (5) din directiva menționată condiționează totuși instituirea excepției privind copia privată de respectarea
         a trei cerințe, și anume, mai întâi, ca această excepție să se aplice numai în anumite cazuri speciale, apoi, ca ea să nu
         aducă atingere exploatării normale a operei și, în sfârșit, ca aceasta să nu aducă în mod nejustificat atingere intereselor
         legitime ale titularului dreptului de autor.

      22      Astfel, având în vedere această ultimă condiție, statele membre, în cazul în care decid instituirea unei excepții privind
         copia privată în dreptul intern, sunt obligate, în special, să prevadă, în temeiul articolului 5 alineatul (2) litera (b)
         din Directiva 2001/29, plata unei „compensații echitabile” în favoarea titularilor de drepturi (a se vedea de asemenea Hotărârea
         din 21 octombrie 2010, Padawan, C‑467/08, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 30).

      23      În ceea ce privește răspunsul la problema identificării persoanei care trebuie considerată debitorul compensației echitabile,
         trebuie să se constate că dispozițiile Directivei 2001/29 nu reglementează în mod explicit problema determinării persoanei
         care trebuie să plătească respectiva compensație, astfel încât statele membre dispun de o largă marjă de apreciere pentru
         a stabili cine trebuie să achite această compensație echitabilă.

      24      În aceste condiții, trebuie amintit că s‑a hotărât deja de către Curte că modul de concepere și nivelul compensației echitabile
         sunt legate de prejudiciul care rezultă pentru autor din reproducerea neautorizată a operei sale protejate pentru uz personal.
         Din această perspectivă, compensația echitabilă trebuie considerată contraprestația prejudiciului cauzat autorului (Hotărârea
         Padawan, citată anterior, punctul 40).

      25      În plus, astfel cum rezultă din considerentul (31) al Directivei 2001/29, precum și din cuprinsul punctului 43 din Hotărârea
         Padawan, citată anterior, este necesară păstrarea unui „echilibru just” între drepturile și interesele autorilor care beneficiază
         de compensația echitabilă, pe de o parte, și interesele utilizatorilor de obiecte protejate, pe de altă parte.

      26      În cazul în care persoana care a cauzat respectivul prejudiciu titularului dreptului exclusiv de reproducere este cea care
         a realizat, pentru uz personal, reproducerea unei opere protejate fără a solicita autorizarea prealabilă din partea titularului,
         revine acestei persoane, în principiu, obligația de a repara prejudiciul legat de reproducerea menționată prin finanțarea
         compensației care urmează a fi plătită acestui titular (Hotărârea Padawan, citată anterior, punctul 45).

      27      Curtea a admis totuși că, ținând cont de dificultățile practice de identificare a utilizatorilor privați, precum și de obligare
         a acestora să îi despăgubească pe titularii de drepturi pentru prejudiciul cauzat, statele membre pot institui pentru a finanța
         compensația echitabilă o „redevență pentru copia privată” în sarcina nu a persoanelor private vizate, ci a celor care dispun
         de echipamente, de aparate sau de suporturi de reproducere digitală și care, în acest temei, pun respectivele echipamente,
         în drept sau în fapt, la dispoziția persoanelor private sau le furnizează acestora din urmă un serviciu de reproducere. În
         cadrul unui astfel de sistem, persoanele care dispun de aceste echipamente au obligația de a plăti redevența pentru copia
         privată (Hotărârea Padawan, citată anterior, punctul 46).

      28      Curtea a precizat de asemenea că, având în vedere că acest sistem permite debitorilor să repercuteze cuantumul redevenței
         pentru copia privată asupra prețului de punere la dispoziție a respectivelor echipamente, aparate și suporturi de reproducere
         sau asupra prețului serviciului de reproducere furnizat, sarcina redevenței va fi suportată, în definitiv, de utilizatorul
         privat care achită acest preț, conform cu „echilibrul just” care trebuie găsit între interesele autorilor și interesele utilizatorilor
         de obiecte protejate (Hotărârea Padawan, citată anterior, punctele 48 și 49).

      29      Având în vedere considerațiile anterioare, trebuie să se răspundă la prima întrebare că Directiva 2001/29, în special articolul
         5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) din aceasta, trebuie interpretată în sensul că utilizatorul final care realizează
         în scop personal reproducerea unei opere protejate trebuie, în principiu, să fie considerat debitorul compensației echitabile
         prevăzute la alineatul (2) litera (b) menționat. Totuși, statele membre pot institui o redevență pentru copia privată în sarcina
         persoanelor care pun la dispoziția acestui utilizator final echipamente, aparate sau suporturi de reproducere, în cazul în
         care aceste persoane au posibilitatea de a repercuta cuantumul redevenței menționate asupra prețului de punere la dispoziție
         achitat de utilizatorul final.

       Cu privire la a doua întrebare
      30      Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă, în cazul unui
         contract negociat la distanță între un cumpărător și un vânzător profesionist de echipamente, de aparate sau de suporturi
         de reproducere care sunt stabiliți în state membre diferite, Directiva 2001/29 impune o interpretare a dreptului național
         care să permită perceperea compensației echitabile de la un debitor care acționează în calitate de comerciant.

      31      În această privință, trebuie subliniat că articolul 5 alineatul (5) din Directiva 2001/29, care prevede condițiile cumulative
         de aplicare, între altele, ale excepției privind copia privată, nu cuprinde, în sine, nicio indicație specifică de natură
         să permită o interpretare particulară în ceea ce privește persoana care trebuie considerată debitorul compensației echitabile
         datorate autorilor în temeiul excepției privind copia privată în cadrul unui contract la distanță precum cel din acțiunea
         principală.

      32      Trebuie amintit totuși că din considerentul (9) al Directivei 2001/29 reiese că legiuitorul Uniunii a dorit garantarea unui
         nivel ridicat de protecție a dreptului de autor și a drepturilor conexe, deoarece acestea sunt esențiale pentru creația intelectuală.
         Protecția lor contribuie la menținerea și la dezvoltarea creativității în interesul autorilor, al artiștilor interpreți sau
         executanți, al producătorilor, al consumatorilor, al culturii, al industriei și al publicului larg. Astfel, potrivit considerentului
         (10) al aceleiași directive, autorii sau artiștii interpreți sau executanți trebuie să primească o remunerație adecvată pentru
         utilizarea operelor lor pentru a‑și putea continua munca creativă și artistică.

      33      În special, din articolul 5 alineatul (2) litera (b), precum și din considerentul (35) al directivei menționate reiese că,
         în statele membre care au introdus excepția privind copia privată, titularii de drepturi trebuie să primească o compensație
         echitabilă pentru a fi despăgubiți corespunzător pentru utilizarea operelor lor sau a altor obiecte protejate, realizată fără
         consimțământul lor. În plus, conform alineatului (5) al aceluiași articol, instituirea excepției privind copia privată nu
         poate aduce atingere în mod nejustificat intereselor legitime ale titularului dreptului de autor.

      34      În consecință, pentru a nu fi lipsite de orice efect util, aceste dispoziții impun statului membru care a instituit excepția
         privind copia privată în dreptul intern o obligație de rezultat, în sensul că acest stat este ținut să asigure, în cadrul
         competențelor sale, perceperea efectivă a compensației echitabile destinate despăgubirii autorilor afectați pentru prejudiciul
         suferit, în special dacă acesta s‑a produs pe teritoriul statului membru menționat.

      35      Având în vedere că, astfel cum s‑a arătat la punctul 26 din prezenta hotărâre, în principiu, utilizatorilor finali care realizează,
         pentru uz personal, reproducerea unei opere protejate fără să solicite autorizarea prealabilă din partea titularului de drepturi
         și care, în consecință, cauzează un prejudiciu acestuia din urmă le revine obligația de a repara acest prejudiciu, se poate
         prezuma că prejudiciul care trebuie reparat s‑a produs pe teritoriul statului membru în care acești utilizatori finali au
         reședința.

      36      Din cele de mai sus reiese că, în cazul în care un stat membru a instituit excepția privind copia privată în dreptul intern,
         iar utilizatorii finali care realizează în scop personal reproducerea unei opere protejate au reședința pe teritoriul acestuia,
         statul membru menționat este ținut să asigure, conform competenței sale teritoriale, perceperea efectivă a compensației echitabile
         în vederea despăgubirii pentru prejudiciul suferit de autori pe teritoriul acestui stat.

      37      În ceea ce privește acțiunea principală, este cert că prejudiciul suferit de autori s‑a produs pe teritoriul olandez, întrucât
         cumpărătorii, în calitate de utilizatori finali în scop personal ai operelor protejate, au reședința pe acest teritoriu. Este
         de asemenea cert că Regatul Țărilor de Jos a ales să instituie un sistem de percepere a compensației echitabile, datorate
         cu titlu de excepție privind copia privată, de la producătorul sau de la importatorul de suporturi destinate reproducerii
         operelor protejate.

      38      Potrivit precizărilor din decizia de trimitere, în contextul unor contracte precum cele din acțiunea principală, perceperea
         unei asemenea compensații de la utilizatorii finali în calitate de importatori ai acestor suporturi în Țările de Jos este
         practic imposibilă.

      39      În aceste condiții și având în vedere că sistemul de percepere ales de statul membru în cauză nu îl poate exonera pe acesta
         din urmă de obligația de rezultat care îi impune garantarea plății efective, în favoarea autorilor afectați, a unei compensații
         echitabile ca despăgubire pentru prejudiciul produs pe teritoriul său, revine autorităților, în special jurisdicționale, ale
         acestui stat membru obligația de a realiza o interpretare a dreptului intern conformă cu obligația de rezultat menționată
         care să garanteze perceperea respectivei compensații de la vânzătorul care a contribuit la importul suporturilor în cauză
         prin punerea lor la dispoziția utilizatorilor finali.

      40      În această privință, în circumstanțe precum cele amintite în special la punctul 12 din prezenta hotărâre, nu are nicio incidență
         asupra acestei obligații care revine statului membru menționat faptul că, în cazul unor contracte negociate la distanță precum
         cele în discuție în acțiunea principală vânzătorul profesionist care pune la dispoziția cumpărătorilor rezidenți pe teritoriul
         acestui stat membru, în calitate de utilizatori finali, echipamente, aparate sau suporturi de reproducere este stabilit în
         alt stat membru.

      41      Având în vedere considerațiile anterioare, trebuie să se răspundă la cea de a doua întrebare că Directiva 2001/29, în special
         articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) din aceasta, trebuie interpretată în sensul că revine statului membru
         care a instituit un sistem de redevență pentru copia privată în sarcina producătorului sau a importatorului de suporturi de
         reproducere a unor opere protejate și pe teritoriul căruia se produce prejudiciul cauzat autorilor prin utilizarea în scopuri
         private a operelor acestora de către cumpărători rezidenți ai statului membru respectiv obligația de a garanta că acești autori
         percep în mod efectiv compensația echitabilă destinată despăgubirii pentru prejudiciul menționat. În această privință, simplul
         fapt că vânzătorul profesionist de echipamente, de aparate sau de suporturi de reproducere este stabilit în alt stat membru
         decât cel în care au reședința cumpărătorii nu are nicio incidență asupra acestei obligații de rezultat. Revine instanței
         naționale, în cazul în care nu este posibilă asigurarea perceperii compensației echitabile de la cumpărători, obligația de
         a interpreta dreptul intern astfel încât să permită perceperea acestei compensații de la un debitor care acționează în calitate
         de comerciant.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      42      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
      1)      Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului
            de autor și drepturilor conexe în societatea informațională, în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul
            (5) din aceasta, trebuie interpretată în sensul că utilizatorul final care realizează în scop personal reproducerea unei opere
            protejate trebuie, în principiu, să fie considerat debitorul compensației echitabile prevăzute la alineatul (2) litera (b)
            menționat. Totuși, statele membre pot institui o redevență pentru copia privată în sarcina persoanelor care pun la dispoziția
            acestui utilizator final echipamente, aparate sau suporturi de reproducere, în cazul în care aceste persoane au posibilitatea
            de a repercuta cuantumul redevenței menționate asupra prețului de punere la dispoziție achitat de utilizatorul final.
      2)      Directiva 2001/29, în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și alineatul (5) din aceasta, trebuie interpretată în sensul
            că revine statului membru care a instituit un sistem de redevență pentru copia privată în sarcina producătorului sau a importatorului
            de suporturi de reproducere a unor opere protejate și pe teritoriul căruia se produce prejudiciul cauzat autorilor prin utilizarea
            în scopuri private a operelor acestora de către cumpărători rezidenți ai statului membru respectiv obligația de a garanta
            că acești autori percep în mod efectiv compensația echitabilă destinată despăgubirii pentru prejudiciul menționat. În această
            privință, simplul fapt că vânzătorul profesionist de echipamente, de aparate sau de suporturi de reproducere este stabilit
            în alt stat membru decât cel în care au reședința cumpărătorii nu are nicio incidență asupra acestei obligații de rezultat.
            Revine instanței naționale, în cazul în care nu este posibilă asigurarea perceperii compensației echitabile de la cumpărători,
            obligația de a interpreta dreptul intern astfel încât să permită perceperea acestei compensații de la un debitor care acționează
            în calitate de comerciant.
      Semnături
      * Limba de procedură: olandeza.