title: Cauza C-255/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Amtsgericht Geldern (Germania) la 24 mai 2011 — Nadine Büsch și Björn Siever/Ryanair Ltd

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Amtsgericht Geldern (Germania) la 24 mai 2011 — Nadine Büsch și Björn Siever/Ryanair Ltd
   (Cauza C-255/11)
   2011/C 226/28
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Geldern

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Nadine Büsch și Björn Siever

      Pârâtă: Ryanair Ltd

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul la compensație prevăzut la articolul 7 din Regulamentul nr. 261/2004 reprezintă un drept la despăgubiri (1), care este supus unor limitări în temeiul articolului 29 prima teză din Convenția de la Montreal (2), în cazul în care este recunoscut pentru o întârziere prelungită a zborului?

               2.

               Dreptul la compensație prevăzut la articolul 7 din Regulamentul nr. 261/2004 are o natură „necompensatorie” în sensul articolului 29 a doua teză din Convenția de la Montreal, în măsura în care acesta depășește prejudiciul care a fost cauzat pasagerului ca urmare a întârzierii prelungite a zborului? În acest caz, este exclus în mod complet dreptul la compensație sau acest drept ia naștere în situația unei întârzieri numai în limita prejudiciului efectiv suferit?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).

      (2)  Decizia Consiliului din 5 aprilie 2001 privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Convenției pentru unificarea anumitor norme referitoare la transportul aerian (Convenția de la Montreal) (JO L 194, p. 38, Ediție specială, 07/vol.8, p. 112).


title: Cauza T-406/14: Acțiune introdusă la 10 iunie 2014 – Promoinmo/Comisia

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/52

         Acțiune introdusă la 10 iunie 2014 – Promoinmo/Comisia
   (Cauza T-406/14)
   2014/C 253/68
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Promoinmo, SL (Barcelona, Spania) (reprezentant: A. López Gómez, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei prin care se califică ansamblul de măsuri fiscale grupate sub denumirea de sistemul spaniol în materie de leasing fiscal („SEAF”) drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică entitățile investitoare ale grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind unicii beneficiari ai acestor ipotetice ajutoare și, astfel, ca fiind singurele persoane cărora le revine obligația de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare cu încălcarea principiilor generale ale dreptului UE;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea contractelor private încheiate între investitori și alte entități și

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-401/14, Duro Felguera SA/Comisia.


title: Cauza T-464/12 P (R): Ordonanța Tribunalului din 3 decembrie 2012 — Marcuccio/Comisia ( „Recurs — Ordonanță adoptată în primă instanță în cadrul măsurilor provizorii, prin care se respinge o cerere având ca obiect suspendarea executării deciziei atacate — Refuzul Comisiei de a rambursa reclamantului sumele pe care acesta le consideră reținute în mod nejustificat din indemnizația sa” )

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/25

         Ordonanța Tribunalului din 3 decembrie 2012 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-464/12 P (R)) (1)

   (Recurs - Ordonanță adoptată în primă instanță în cadrul măsurilor provizorii, prin care se respinge o cerere având ca obiect suspendarea executării deciziei atacate - Refuzul Comisiei de a rambursa reclamantului sumele pe care acesta le consideră reținute în mod nejustificat din indemnizația sa)
   2013/C 38/44
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Obiectul

   Recurs având ca obiect anularea ordonanței președintelui Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 3 august 2012, Marcuccio/Comisia, F-57/12 R (nepublicată încă în Repertoriu)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 379, 8.12.2012.


title: Cauza C-478/09: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 24 iunie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă (Fuziunea sau divizarea societăților comerciale pe acțiuni — Cerința întocmirii unui raport de expertiză independentă — Netranspunere în termenul stabilit)

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/14

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 24 iunie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-478/09) (1)

   (Fuziunea sau divizarea societăților comerciale pe acțiuni - Cerința întocmirii unui raport de expertiză independentă - Netranspunere în termenul stabilit)
   2010/C 221/22
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. La Pergola și M. Karanasou Apostolopoulou, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: N. Dafniou și V. Karra, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul stabilit, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2007/63/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 de modificare a Directivelor 78/855/CEE și 82/891/CEE ale Consiliului, cu privire la cerința întocmirii unui raport de expertiză independentă în cazul fuziunii sau al divizării unor societăți comerciale pe acțiuni

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul stabilit, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2007/63/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 de modificare a Directivelor 78/855/CEE și 82/891/CEE ale Consiliului, cu privire la cerința întocmirii unui raport de expertiză independentă în cazul fuziunii sau al divizării unor societăți comerciale pe acțiuni, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010


title: Cauza C-26/10 P: Recurs introdus la 18 ianuarie 2010 de Paul Inge Hansen împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 17 noiembrie 2009 în cauza T-295/09, Paul Inge Hansen/Comisia Comunităților Europene

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/11

         Recurs introdus la 18 ianuarie 2010 de Paul Inge Hansen împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 17 noiembrie 2009 în cauza T-295/09, Paul Inge Hansen/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-26/10 P)
   ()
   2010/C 209/15
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Recurent: Paul Inge Hansen (reprezentanți: P. Löfqvist, advokat, C. von Quitzow, Juris doktor)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană
   Curtea (Camera a șaptea) a respins recursul prin Ordonanța din 6 mai 2010.


title: Cauza T-64/09: Acțiune introdusă la 16 februarie 2009 – Micro Shaping/OAPI (>packaging)

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/23

         Acțiune introdusă la 16 februarie 2009 – Micro Shaping/OAPI (>packaging)
   (Cauza T-64/09)
   2009/C 102/36
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Micro Shaping Ltd (Worthing, Regatul Unit) (reprezentant: A. Franke, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei primei camere de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 decembrie 2008, – recurs R 1063/2008-1 privind cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr.°006354311 „>packaging”

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: mărca figurativă „>packaging” pentru produse și servicii clasificate în clasele 16, 17 și 42 (cerere de înregistrare nr. 6 354 311)

      Decizia examinatorului: respingere în parte a cererii de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1) întrucât marca a cărui înregistrare se cere dispune de un caracter distinctiv suficient și nu există nicio necesitate de păstrare disponibilă a mărcii, și încălcarea dreptului de a fi audiat în conformitate cu articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146)


title: Cauza C-326/09: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 martie 2011 — Comisia Europeană/Republica Polonă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/113/CE — Politică socială — Egalitate de tratament între femei și bărbați — Acces la bunuri și servicii și furnizare de bunuri și servicii — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 martie 2011 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-326/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/113/CE - Politică socială - Egalitate de tratament între femei și bărbați - Acces la bunuri și servicii și furnizare de bunuri și servicii - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2011/C 139/06
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. van Beek și M. Kaduczak, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă (reprezentant: M. Dowgielewicz, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea sau necomunicarea în termenul prevăzut a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/113/CE a Consiliului din 13 decembrie 2004 de aplicare a principiului egalității de tratament între femei și bărbați privind accesul la bunuri și servicii și furnizarea de bunuri și servicii (JO L 373, p. 37, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 135)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea în termenul prevăzut a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/113/CE a Consiliului din 13 decembrie 2004 de aplicare a principiului egalității de tratament între femei și bărbați privind accesul la bunuri și servicii și furnizarea de bunuri și servicii, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.


               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/42

         Desemnarea judecătorului locțiitor al președintelui Tribunalului în calitate de judecător delegat cu luarea măsurilor provizorii
   (2007/C 269/75)
   La 19 septembrie 2007, Tribunalul de Primă Instanță a hotărât, în conformitate cu articolul 106 din Regulamentul de procedură, să îl desemneze pe domnul judecător Cooke, locțiitor al președintelui Tribunalului în caz de absență sau de împiedicare, în calitate de judecător delegat cu luarea măsurilor provizorii pentru perioada cuprinsă între 18 septembrie 2007 și 30 septembrie 2008.
   Cu toate acestea, referitor la cauzele privind măsuri provizorii în care a avut loc ședința de audiere a pledoariilor și/sau a căror cercetare judecătorească a fost închisă înainte de 17 septembrie 2007, judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii desemnat pentru perioada cuprinsă între 1 octombrie 2006 și 17 septembrie 2007 (JO 2006, C 190, p. 15, și JO 2007, C 155, p. 19) rămâne competent să semneze ordonanțele pronunțate în aceste cauze și după 17 septembrie 2007.


title: Cauza C-663/13: Acțiune introdusă la 13 decembrie 2013 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 31/7

         Acțiune introdusă la 13 decembrie 2013 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-663/13)
   2014/C 31/11
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, K. Herrmann, T. Maxian Rusche, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma articolului 2 literele (a), (b), (d), (f), (g), (h) și (n), articolului 3 alineatul (4) literele (a) și (b), articolului 5, articolului 13 alineatul (1) litera (e) și alineatul (6) al doilea și al treilea paragraf, articolului 14 alineatele (2), (3), (4) și (5), articolului 16 alineatul (1) a doua teză, alineatul (3) primul paragraf, alineatul (4) a doua teză, alineatele (6), (7) și (8), articolului 17 alineatul (1) litera (c), în ceea ce privește biocarburanții, alineatul (2), în ceea ce privește biolichidele, alineatul (3) litera (b) punctul (i), în ceea ce privește alte state membre și țări terțe, alineatul (3) litera (a), litera (b) punctul (ii), litera (c), alineatul (4) literele (a)-(c) și alineatul (8), articolului 18 alineatul (1), în ceea ce privește biolichidele, articolului 19 alineatele (1) și (3) în ceea ce privește biolichidele, anexei II, anexei III, anexei IV și anexei V din Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (1), pe tot teritoriul federal sau în anumite părți ale acestuia, sau prin necomunicarea acestor acte Comisiei, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 27 alineatul (1) din această directivă;

               —

               obligarea Republicii Austria, în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu pentru încălcarea obligației de a comunica măsurile de transpunere a directivei, egală cu 40 512 euro pe zi, plătibilă în contul de resurse proprii al Uniunii Europene, începând de la data pronunțării hotărârii Curții prin care a fost constatată o încălcare a obligațiilor;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 5 decembrie 2010.

      (1)  JO L 140, p. 16.


title: Cauza C-260/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 25 mai 2011 — Regina la cererea lui David Edwards și Lilian Pallikaropoulos/Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 25 mai 2011 — Regina la cererea lui David Edwards și Lilian Pallikaropoulos/Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs
   (Cauza C-260/11)
   2011/C 226/30
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: David Edwards, Lilian Pallikaropoulos

      Pârâți: Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

      Întrebările preliminare

               1.

               Cum ar trebui să abordeze o instanță națională problema obligării la plata cheltuielilor de judecată a unui membru al publicului care are calitatea de reclamant care a căzut în pretenții într–o acțiune de mediu, având în vedere cerințele articolului 9 alineatul (4) din Convenția de la Aarhus, astfel cum este acesta transpus de articolul 10a din Directiva 85/337/CEE (1) și de articolul 15a din Directiva 96/61/CE (2) (denumite în continuare „directivele”)?

               2.

               Aspectul dacă cheltuielile de judecată sunt sau nu sunt „prohibitive” în sensul articolului 9 alineatul (4) din Convenția de la Aarhus, astfel cum este transpus de directive, ar trebui stabilit pe baza unor criterii obiective (prin referire, de exemplu, la capacitatea unui membru „obișnuit” al publicului de a-și îndeplini o potențială obligație de plată a cheltuielilor de judecată) sau ar trebui stabilit pe baza unor criterii subiective (prin referire la mijloacele materiale ale unui anumit reclamant) sau printr-o combinație a celor două criterii?

               3.

               Sau trebuie să se considere că acest aspect este exclusiv o problemă de drept național al statului membru, supus doar condiției obținerii rezultatului prevăzut de directive, și anume ca procedura în cauză să nu aibă „un cost prohibitiv”?

               4.

               Atunci când se analizează dacă procedura are sau nu are „un cost prohibitiv”, prezintă relevanță faptul că reclamantul nu a fost în realitate împiedicat să inițieze sau să continue procedura?

               5.

               Este permisă o abordare diferită a acestor aspecte în stadiul (i) unui apel sau (ii) al unui recurs, în raport cu abordarea care se impune a fi adoptată în primă instanță?

      (1)  Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174).

      (2)  Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (JO L 257, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 3).


title: Cauzele conexate C-399/06 P și C-403/06 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2009 — Faraj Hassan/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană (C-399/06), Chafiq Ayadi, Consiliul Uniunii Europene [Politica externă și de securitate comună (PESC) — Măsuri restrictive împotriva unor persoane sau entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii — Regulamentul (CE) nr. 881/2002 — Înghețarea fondurilor și a resurselor economice ale unei persoane ca urmare a includerii sale într-o listă stabilită de un organ al Națiunilor Unite — Comitetul pentru sancțiuni — Includere ulterioară în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 — Acțiune în anulare — Drepturi fundamentale — Dreptul la respectarea proprietății, dreptul de a fi ascultat și dreptul la un control jurisdicțional efectiv]

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2009 — Faraj Hassan/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană (C-399/06), Chafiq Ayadi, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauzele conexate C-399/06 P și C-403/06 P) (1)

   (Politica externă și de securitate comună (PESC) - Măsuri restrictive împotriva unor persoane sau entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii - Regulamentul (CE) nr. 881/2002 - Înghețarea fondurilor și a resurselor economice ale unei persoane ca urmare a includerii sale într-o listă stabilită de un organ al Națiunilor Unite - Comitetul pentru sancțiuni - Includere ulterioară în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 - Acțiune în anulare - Drepturi fundamentale - Dreptul la respectarea proprietății, dreptul de a fi ascultat și dreptul la un control jurisdicțional efectiv)
   2010/C 24/02
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Faraj Hassan (reprezentanți: E. Grieves, barrister, H. Miller, solicitor, J. Jones, barrister și M. Arani, solicitor) (C-399/06)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Marquardt, M. Bishop și E. Finnegan, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch și P. Aalto, agenți)

      Interveniente în susținerea recurentului: Republica Franceză, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Recurent: Chafiq Ayadi (reprezentanți: S. Cox, barrister, H. Miller, solicitor)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Marquardt, M. Bishop și E. Finnegan, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch și P. Aalto, agenți)

      Intervenientă în susținerea Consiliului Uniunii Europene: Republica Franceză

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 12 iulie 2006, Hassan/Consiliul și Comisia (T-49/04) prin care Tribunalul a respins o acțiune în anularea Regulamentului (CE) nr. 2049/2003 al Comisiei din 20 noiembrie 2003 de modificare pentru a 25-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al Qaida și cu talibanii, și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului (JO L 303, p. 20, Ediție specială, 18/vol. 2, p. 114)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârile Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 12 iulie 2006, Hassan/Consiliul și Comisia (T-49/04), precum și Ayadi/Consiliul (T-253/02).

               2.

               Anulează Regulamentul (CE) nr. 881/2002 al Consiliului din 27 mai 2002 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului de interzicere a exportului anumitor mărfuri și servicii către Afganistan, de întărire a interdicției de zbor și de extindere a înghețării fondurilor și a altor resurse financiare în ceea ce-i privește pe talibanii din Afganistan, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 46/2008 al Comisiei din 18 ianuarie 2008, în măsura în care îl privește pe domnul Hassan.

               3.

               Anulează Regulamentul (CE) nr. 881/2002, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1210/2006 al Comisiei din 9 august 2006, în măsura în care îl privește pe domnul Ayadi.

               4.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de domnii Hassan și Ayadi atât în primă instanță, cât și în cadrul prezentelor recursuri.

               5.

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate atât în primă instanță în cauza care se referă la domnul Ayadi, cât și în cadrul prezentelor recursuri.

               6.

               Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

               7.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în primă instanță, cât și recursului în cauza care se referă la domnul Hassan. În plus, Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată în cauza care se referă la domnul Ayadi, în ceea ce privește atât intervenția sa în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene, cât și procesul desfășurat la Curtea de Justiție a Uniunii Europene.

      (1)  JO C 294, 2.12.2006.


title: Cauza T-649/13: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2013 — TrekStor/OAPI (SmartTV Station)

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/25

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2013 — TrekStor/OAPI (SmartTV Station)
   (Cauza T-649/13)
   2014/C 39/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: TrekStor Ltd (Hong Kong, China) (reprezentant: O. Spieker, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei din 1 octombrie 2013 a Camerei a patra de recurs din cadrul pârâtului (cauza R 128/2013-4) și modificarea deciziei atacate în sensul autorizării înregistrării integrale a mărcii „SmartTV Station” (cererea nr. 010595577);

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „SmartTV Station” pentru produse din clasa 9 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 10 595 577.

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.


title: Cauza T-330/07: Acțiune introdusă la 30 august 2007 — Kuiburi Fruit Canning/Consiliul Uniunii Europene

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/53

         Acțiune introdusă la 30 august 2007 — Kuiburi Fruit Canning/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza T-330/07)
   (2007/C 269/95)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Kuiburi Fruit Canning Co., Ltd (Bangkok, Thailanda) (reprezentanți: F. Graafsma, J. Cornelis, lawyers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Regulamentului (CE) nr. 682/2007 al Consiliului din 18 iunie 2007 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii aplicate la importurile de porumb dulce boabe preparat sau conservat, originar din Thailanda;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată suportate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente
   Prin cererea formulată, reclamanta solicită anularea Regulamentului (CE) nr. 682/2007 al Consiliului (1) în măsura în care ar încălca articolul 17 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 384/1996 (2) și articolul 6.10.2 din Acordul OMC (3), prin respingerea cererii reclamantei privind o marjă de dumping individuală, în pofida faptului că, potrivit reclamantei, aceasta este singurul producător-exportator care a transmis informațiile necesare pentru calcularea marjei individuale.
   În primul rând, potrivit reclamantei, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere, concluzionând că exista mai mult de o solicitare pentru calcularea unei marje individuale.
   În al doilea rând, reclamanta susține că, întrucât exista numai un singur producător-exportator care a solicitat calcularea unei marje individuale, Consiliul nu a avut puterea discreționară de a determina dacă o examinare individuală a reclamantei ar fi nejustificat de oneroasă și dacă ar împiedica terminarea în timp util a investigației.
   În al treilea rând, în cazul în care Consiliul ar fi avut această putere discreționară, reclamanta susține că acesta a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin constatarea că examinarea suplimentară a unui exportator ar fi fost nejustificat de oneroasă și ar fi împiedicat terminarea în timp util a investigației.
   În cele din urmă, reclamanta susține că, întrucât a concluzionat că această calculare a unei marje individuale cu privire la reclamantă ar fi fost discriminatorie față de exportatorii neincluși în eșantion, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 682/2007 al Consiliului din 18 iunie 2007 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii aplicate la importurile de porumb dulce boabe preparat sau conservat, originar din Thailanda (JO L 159, p. 14).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 56, p. 1).

      (3)  Runda Uruguay de negocieri comerciale multilaterale (1986-1994) — Anexa I — Anexa IA — Acord privind aplicarea articolului VI al Acordului General pentru Tarife și Comerț 1994 (OMC-GATT 1994) — Acordul antidumping (JO L 336, p. 103).


title: Cauza T-553/11: Hotărârea Tribunalului din 23 mai 2014 – European Dynamics Luxembourg/BCE ( „Contracte de achiziții publice de servicii — Procedura de cerere de ofertă — Prestări de servicii în materie de infrastructură și de aplicații informatice în favoarea BCE — Respingerea candidaturii — Acțiune în anulare — Act atacabil — Admisibilitate — Criterii de selecție — Conformitatea unei candidaturi cu condițiile prevăzute de cererea de ofertă — Obligație de motivare — Neexercitarea competenței de a solicita precizări cu privire la o candidatură — Erori vădite de apreciere — Abuz de putere — Acțiune în despăgubire” )

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/24

         Hotărârea Tribunalului din 23 mai 2014 – European Dynamics Luxembourg/BCE
   (Cauza T-553/11) (1)

   ((„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedura de cerere de ofertă - Prestări de servicii în materie de infrastructură și de aplicații informatice în favoarea BCE - Respingerea candidaturii - Acțiune în anulare - Act atacabil - Admisibilitate - Criterii de selecție - Conformitatea unei candidaturi cu condițiile prevăzute de cererea de ofertă - Obligație de motivare - Neexercitarea competenței de a solicita precizări cu privire la o candidatură - Erori vădite de apreciere - Abuz de putere - Acțiune în despăgubire”))
   2014/C 212/28
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxembourg) (reprezentanți: N. Korogiannakis și M. Dermitzakis, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: F. von Lindeiner și P. Pfeifhofer, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei BCE de a respinge candidatura unui grup temporar de întreprinderi, din care face parte și reclamanta, la o procedură de cerere de ofertă negociată referitoare la servicii informatice, a deciziei autorității de supraveghere a contractelor de achiziții publice a BCE de a respinge acțiunea formulată de reclamantă împotriva acestei decizii de respingere, precum și a tuturor deciziilor conexe ale BCE și, pe de altă parte, o cerere de daune interese

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               European Dynamics Luxembourg SA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Banca Centrală Europeană (BCE).

      (1)  JO C 6, 7.1.2012.


title: Cauza C-346/17 P: Recurs introdus la 9 iunie 2017 de Christoph Klein împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 28 septembrie 2016 în cauza T-309/10 RENV, Christoph Klein/Comisia Europeană

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/15

         Recurs introdus la 9 iunie 2017 de Christoph Klein împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 28 septembrie 2016 în cauza T-309/10 RENV, Christoph Klein/Comisia Europeană
   (Cauza C-346/17 P)
   (2017/C 300/19)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Christoph Klein (reprezentant: H.-J. Ahlt, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Federală Germania

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicit Curții:

               1.

               anularea Hotărârii Tribunalului din 28 septembrie 2016 în cauza T-309/10 RENV;

               2.

               obligarea intimatei la plata către recurent a sumei de 1 562 662,30 euro plus dobânzi de la data pronunțării hotărârii, cu opt puncte procentuale mai mari decât dobânda de bază aplicabilă la data în discuție;

               3.

               declararea, pe fond, a faptului că Comisia trebuie să îi despăgubească pe recurent pentru prejudiciul, care urmează să fie stabilit, pe care susține că l-a suferit de la 15 septembrie 2006;

               4.

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               5.

               în subsidiar, anularea Hotărârii Tribunalului din 28 septembrie 2016 în cauza T-309/10 RENV și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă următoarele motive.
   Primul motiv se întemeiază pe faptul că Tribunalul a încălcat al doilea paragraf al articolului 61 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene prin interpretarea eronată a efectului obligatoriu al hotărârii Curții de Justiție și a săvârșit o eroare de drept prin faptul că, din cauza inadmisibilității celui de al patrulea motiv de recurs în cauza C-120/14 P, recurentul nu ar putea solicita despăgubiri în ceea ce privește dispozitivul „effecto”.
   Al doilea motiv se întemeiază pe faptul că Tribunalul a încălcat al doilea paragraf al articolului 61 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene prin faptul că nu a fost ținut de aprecierea juridică a Curții. La punctul 95 din hotărârea sa, Curtea ar fi statuat că prima hotărâre atacată ar trebui anulată în măsura în care Tribunalul respinge acțiunea în ceea ce privește cererea având ca obiect obligarea Comisiei la repararea prejudiciului pe care susține că l-ar fi suferit recurentul. Contrar acestei aprecieri, Tribunalul ar ajunge, prin săvârșirea acestei erori, la concluzia că, în lipsa îndeplinirii condițiilor, nu ar exista în principiu un drept la despăgubire.
   Al treilea motiv se întemeiază pe faptul că, cu încălcarea articolului 84 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, acesta ar refuza să constate că, prin inacțiunea sa în procedura privind clauza de salvgardare în temeiul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 93/42, Tribunalul a încălcat de asemenea articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale pentru motivul că ar fi vorba despre un motiv nou inadmisibil. Aceasta ar constitui o eroare de drept întrucât recurentul ar fi invocat deja, în cererea sa introductivă, principiul bunei guvernări care, prin conținutul său, corespunde principiului bunei administrări și articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale. Prin urmare, nu ar exista un motiv nou inadmisibil.
   Al patrulea motiv se întemeiază pe faptul că Tribunalul ar fi plecat de la principiul că directiva nu ar conferi niciun drept personal recurentului și societății atmed AG. Recurentul susține că aceasta constituie o încălcare a dreptului Uniunii întrucât atât recurentul, cât și atmed sunt destinatari într-o procedură privind clauza de salvgardare și că aceștia pot, în calitate de principale părți vizate din punct de vedere economic, să invoce libera circulație a mărfurilor.
   Al cincilea motiv se întemeiază pe faptul că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin faptul că a negat existența unei legături de cauzalitate între conduita nelegală a Comisiei și prejudiciul invocat. Tribunalul ar fi denaturat astfel faptele și ar fi făcut o calificare juridică eronată a faptelor. În plus, acesta ar fi încălcat în acest mod încă o dată articolul 8 alineatul (2) din Directiva 93/42, nu ar efectua un control jurisdicțional și nu și-ar motiva decizia corespunzător cerințelor legale.
   Al șaselea motiv se întemeiază pe faptul că, prin neluarea în considerare a anexelor COM RENV 1 și 2, Tribunalul ar fi denaturat faptele și probele și ar fi încălcat principiul procesului echitabil, dreptul de a fi ascultat, articolul 6 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale.
   Al șaptelea motiv se întemeiază pe faptul că, prin neadmiterea cererii recurentului de a dispune Comisiei să prezinte dosarul procedurii privind clauza de salvgardare, Tribunalul ar fi încălcat principiul procesului echitabil, articolul 6 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale, precum și articolul 64 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului și articolul 24 din Statutul Curții.


title: Cauza F-56/12: Acțiune introdusă la 22 mai 2012 — ZZ/Comisia

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/34

         Acțiune introdusă la 22 mai 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-56/12)
   2012/C 243/58
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: EurAA Anwälte für Arbeitnehmer Rechtsanwaltsgesellschaft mbH, societate de avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei de a nu plăti pentru reclamant, după încetarea contractului său și în perioada de șomaj, contribuțiile la organismul german de asigurare pentru limită de vârstă sau la organismul de asigurare pentru limită de vârstă al Uniunii Europene și cerere de integrare a reclamantului în sistemul de pensii al Uniunii Europene sau de transfer al drepturilor de pensie ale acestuia la organismul german de asigurare pentru limită de vârstă

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei nr. R/813/11 din 24 februarie 2012 a autorității competente pentru a încheia contracte de serviciu din cadrul Direcției Generale a Comisiei Europene;

               —

               obligarea pârâtei la integrarea reclamantului, pentru perioada cuprinsă între 1 aprilie 2008 și 31 august 2009, în sistemul de pensii pentru limită de vârstă al funcționarilor și al celorlalți agenți ai Comunității Europene și obligarea pârâtei la plata contribuțiilor aferente;

               —

               cu titlu subsidiar, obligarea pârâtei de a depune la organismul german de asigurare pentru limită de vârstă o cerere de asigurare complementară pentru perioada cuprinsă între 1 aprilie 2008 și 31 august 2009 și obligarea pârâtei la plata pentru reclamant a contribuțiilor obligatorii la sistemul german de asigurare pentru limită de vârstă;

               —

               cu titlu subsidiar, constatarea obligației pârâtei de a plăti reclamantului, cu începere din momentul lichidării pensiei acestuia, despăgubiri în compensare pentru reducerea pensiei în raport cu pensia pe care ar fi primit-o dacă ar fi fost plătite contribuțiile obligatorii aferente perioadei cuprinse între 1 aprilie 2008 și 31 august 2009 la sistemul obligatoriu de asigurare pentru limită de vârstă.


title: Cauza F-82/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 aprilie 2016 - Bandieri/Comisia

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/46

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 aprilie 2016 - Bandieri/Comisia
   (Cauza F-82/13) (1)

   (2016/C 222/65)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 325, 9.11.2013, p. 52.


title: Cauza T-681/16: Acțiune introdusă la 23 septembrie 2016 – Henkel Electronic Materials (Belgium)/Comisia

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/23

      Acțiune introdusă la 23 septembrie 2016 – Henkel Electronic Materials (Belgium)/Comisia
      (Cauza T-681/16)
      (2016/C 441/27)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Henkel Electronic Materials (Belgium) (Westerlo, Belgia) (reprezentanți: N. Reypens, C. Docclo și T. Verstraeten, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  reunirea prezentei cauze cu cauza T-131/16, din motive de conexitate, pentru buna desfășurare a fazei orale a procedurii și în vederea pronunțării hotărârii;

                  —

                  admiterea motivelor de anulare invocate în prezenta cerere introductivă;

                  —

                  anularea articolelor 1 și 2 din decizia în litigiu (1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia în litigiu întrucât nu prevede măsuri tranzitorii;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în identificarea actelor juridice care constituie pretinsul ajutor de stat și pe o eroare de drept în interpretarea articolului 1 litera (d) din Regulamentul nr. 2015/1589 (2).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de fapt în descrierea sistemului de referință, pe o eroare vădită de apreciere în analiza sistemului de referință menționat și pe o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și a articolului 1 litera (a) din Regulamentul nr. 2015/1589.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de apreciere a avantajului economic și pe o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și a articolului 1 litera (a) din Regulamentul nr. 2015/1589.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare de apreciere a selectivității necesare pentru ca regimul în litigiu să poată fi calificat drept ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și al articolului 1 litera (a) din Regulamentul nr. 2015/1589, precum și pe o eroare de apreciere în analiza mecanismelor regimului în litigiu.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe o eroare de apreciere în analiza justificării condițiilor de aplicare a regimului în litigiu.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe o eroare de apreciere în evaluarea pretinsului avantaj care decurge din regimul în litigiu și pe o lipsă de precizie în examinarea regimului în litigiu.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea așteptărilor legitime ale contribuabilului și a securității juridice a acestuia.

         (1)  Decizia (UE) 2016/1699 a Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat privind scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Belgia [notificată cu numărul C(2015) 9837] (JO 2016 L 260, p. 61).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-674/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 27 noiembrie 2014 – SEA/Comisia ( „Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Obligație de a recupera un ajutor acordat de operatorul public al unui aeroport în favoarea unei societăți filiale însărcinate cu servicii de administrare — Lichidarea societății respective — Constituirea unei noi societăți însărcinate cu servicii de administrare — Decizie a Comisiei de deschidere a procedurii oficiale de investigare în materia ajutoarelor de stat în vederea examinării existenței unei continuități economice între cele două societăți — Cerere de suspendare a executării — Inadmisibilitate vădită a acțiunii principale — Inadmisibilitate — Lipsa urgenței” )

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/34

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 27 noiembrie 2014 – SEA/Comisia
   (Cauza T-674/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Obligație de a recupera un ajutor acordat de operatorul public al unui aeroport în favoarea unei societăți filiale însărcinate cu servicii de administrare - Lichidarea societății respective - Constituirea unei noi societăți însărcinate cu servicii de administrare - Decizie a Comisiei de deschidere a procedurii oficiale de investigare în materia ajutoarelor de stat în vederea examinării existenței unei continuități economice între cele două societăți - Cerere de suspendare a executării - Inadmisibilitate vădită a acțiunii principale - Inadmisibilitate - Lipsa urgenței”))
   (2015/C 026/43)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Società per azioni esercizi aeroportuali (SEA) (Segrate, Italia) (reprezentanți: F. Gatti, J.-F. Bellis, F. Di Gianni și A. Scalini, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Noë și G. Conte, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii prin care se urmărește, în esență, suspendarea executării Deciziei C(2014) 4537 final a Comisiei din 9 iulie 2014 de deschidere a procedurii oficiale de investigare, în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE, cu privire la constituirea societății Airport Handling [SA.21420 (2014/NN) – Italia – Constituirea Airport Handling]

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-388/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Köln (Germania) la 14 august 2014 – Timac Agro Deutschland GmbH/Finanzamt Sankt Augustin

text:
               20.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Köln (Germania) la 14 august 2014 – Timac Agro Deutschland GmbH/Finanzamt Sankt Augustin
   (Cauza C-388/14)
   2014/C 372/08
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Köln

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Timac Agro Deutschland GmbH

      Pârât: Finanzamt Sankt Augustin

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 49 TFUE (ex-articolulul 43 CE) trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții precum articolul 52 alineatul 3 EStG, în măsura în care cauza reintroducerii unui cuantum corespunzător pierderilor, anterior considerate deductibile, înregistrate de o unitate permanentă străină o reprezintă vânzarea acelei unități permanente către o altă societate pe acțiuni care aparține aceluiași grup ca și vânzătorul, iar nu realizarea de profit

               2)

               Articolul 49 TFUE (ex-articolul 43 CE) trebuie interpretat în sensul că se opune unei prevederi precum articolul 23 alineatul 1 litera a din DBA Germania/Austria 2000 [Convenţia pentru evitarea dublei impuneri dintre Germania și Austria din anul 2000], potrivit căruia profitul din Austria este exclus de la aplicarea legislației fiscale germane dacă acel profit poate fi impozitat în Austria, în cazul în care pierderile înregistrate de o unitate permanentă din Austria a unei societăți pe acțiuni germane nu mai pot fi luate în considerare în Austria întrucât unitatea permanentă este vândută unei societăți pe acțiuni austriece care aparține aceluiași grup ca și societatea pe acțiuni germană


title: Cauza C-198/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 29 aprilie 2015 – Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               13.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 228/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 29 aprilie 2015 – Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-198/15)
   (2015/C 228/07)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd

      Pârât: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Întrebările preliminare

   Întrebările dresate privesc anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 (1) al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1549/2006 al Comisiei, și poziția 8713 din aceasta.

               (1)

               Cuvintele „pentru invalizi” înseamnă „doar” pentru invalizi?

               (2)

               Care este semnificația cuvântului „invalizi”; în special:

                           (a)

                           semnificația sa este limitată la persoane care au o invaliditate în plus față de limitarea capacității lor de a merge sau de a merge cu ușurință sau include doar persoane a căror unică limitare vizează capacitatea lor de a merge sau de a merge cu ușurință?

                           (b)

                           „invalid” denotă mai mult decât o limitare marginală a unei anumite abilități?

                           (c)

                           o limitare temporară, precum cea rezultată în urma fracturării unui picior, poate să constituie o invaliditate?

               (3)

               Notele explicative la Nomenclatura combinată din 4 ianuarie 2005 (2005/C 1/03) (2), prin excluderea scuterelor echipate cu coloane de direcție separate, modifică semnificația poziției 8713?

               (4)

               Posibilitatea utilizării unui vehicul de către un invalid afectează clasificarea tarifară dacă se poate spune că vehiculul are caracteristici speciale care atenuează efectele unei invalidități?

               (5)

               Dacă adaptarea pentru utilizarea de către persoanele valide este un factor relevant, în ce măsură ar trebui ca dezavantajele unei asemenea utilizări să fie, de asemenea, un factor relevant în determinarea unei astfel de adaptări?

      (1)  JO L 301, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3.

      (2)  JO C 137, p. 1.


title: Cauza T-554/13: Acțiune introdusă la 16 octombrie 2013 — Ungaria/Comisia

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/22

         Acțiune introdusă la 16 octombrie 2013 — Ungaria/Comisia
   (Cauza T-554/13)
   2014/C 24/39
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Republica Ungară (reprezentanți: M. Z. Fehér și K. Szíjjártó, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare C(2013) 5029 final a Comisiei din 6 august 2013 privind rambursarea parțială a ajutorului financiar național acordat organizațiilor de producători pentru programele operaționale implementate de Ungaria în 2010;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă faptul că Comisia și-a depășit competențele și a încălcat normele aplicabile ale dreptului Uniunii prin stabilirea cuantumului datorat Ungariei cu titlu de rambursare parțială a ajutorului financiar național plătit în 2010 organizațiilor de producători din sectorul fructelor și al legumelor.
   Potrivit reclamantei, dreptul Uniunii nu oferă Comisiei posibilitatea, în cadrul deciziei sale privind rambursarea comunitară parțială a ajutorului financiar național plătit, în temeiul articolului 103e din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului (1), organizațiilor de producători din sectorul fructelor și al legumelor, să nu autorizeze rambursarea decât în limita cuantumurilor pe care Ungaria, la momentul cererii de autorizare a acordării ajutorului național, le-a indicat drept cuantumuri „estimate” sau „previzionale”.
   Reclamanta apreciază că, potrivit articolului 103e din Regulamentul nr. 1234/2007, autorizația acordată de Comisie privind ajutorul național privește acordarea acestui ajutor, iar nu stabilirea de către Comisie a unei limite maxime a ajutorului care poate fi acordat. În opinia reclamantei, o astfel de limită maximă este clar stabilită prin Regulamentul nr. 1234/2007, care prevede că ajutorul financiar național nu poate depăși 80 % din contribuția financiară plătită de membrii sau de organizația de producători către fondul operațional. Normele aplicabile rambursării comunitare parțiale a ajutorului național nu permit nici ele Comisiei, în cadrul acestei rambursări parțiale, să stabilească drept plafon al rambursării cuantumul pe care statul membru l-a comunicat Comisiei în cererea de autorizare, fie ca valoare totală a ajutorului, fie ca valoare a ajutorului prevăzut pentru anumite organizații de producători. Aceasta este situația în mod special întrucât prin furnizarea acestor informații, guvernul ungar a precizat că valorile în cauză nu erau decât cuantumuri previzionale sau estimate.
   În plus, reclamanta susține că Comisia are dreptul de a verifica dacă ajutorul efectiv plătit nu depășește limita maximă de 80 % menționată anterior și că rambursarea solicitată nu depășește 60 % din ajutorul acordat, dar nu are dreptul de a stabili ca limită maximă a rambursării cuantumurile care figurează în cererea de autorizare, în special atunci când caracterul de cuantumuri anticipate sau estimate al datelor a fost subliniat în cerere. Dacă, din diferite motive, în cursul unui an, intervin schimbări în cuantumul ajutorului național acordat unei organizații de producători, rambursarea comunitară parțială trebuie să fie realizată în funcție de cuantumul efectiv plătit, atât timp cât sunt îndeplinite condițiile impuse de dreptul Uniunii în această privință.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (JO L 299, p. 1).


title: Cauza T-383/17: Acțiune introdusă la 20 iunie 2017 – Hansol Paper/Comisia

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/31

         Acțiune introdusă la 20 iunie 2017 – Hansol Paper/Comisia
   (Cauza T-383/17)
   (2017/C 269/43)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Hansol Paper Co. Ltd (Seoul, Republica Coreea) (reprezentanți: J.-F. Bellis, B. Servais și A. Tel, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/763 al Comisiei din 2 mai 2017 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de hârtie termică subțire originară din Republica Coreea;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 2 alineatul (11) și a articolului 17 alineatul (2) din regulamentul de bază (1) și pe caracterul nelegal al calculului marjei de dumping a reclamantei.

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia a recurs la eșantionare în temeiul articolului 17 din regulamentul de bază chiar dacă neagă că a procedat în acest mod, încălcând astfel articolul 17 alineatul (2) din regulamentul de bază, întrucât reclamantei nu i s-a dat posibilitatea să își prezinte observațiile cu privire la eșantionul propus.

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că Comisia a calculat în mod eronat și nelegal marja de dumping a reclamantei încălcând astfel articolul 2 alineatul (11) din regulamentul de bază.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 9.3 din Acordul antidumping al OMC și a articolului 9 alineatul (4) al doilea paragraf din regulamentul de bază, precum și a principiului fundamental al bunei administrări.

                           —

                           Potrivit reclamantei, Comisia a încălcat articolul 9.3 din Acordul antidumping al OMC și articolul 9 alineatul (4) al doilea paragraf din regulamentul de bază, întrucât taxa antidumping impusă depășește cuantumul dumpingului constatat în cadrul anchetei.

                           —

                           Reclamanta pretinde de asemenea că Comisia a încălcat principiul bunei administrări prin faptul că a calculat în mod eronat și nelegal marja de dumping ad valorem a reclamantei utilizând o valoare CIF construită în loc de valoarea CIF reală.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată de către Comisie a articolului 2 alineatele (9) și (10) din regulamentul de bază prin deducerea eronată a unor ajustări nejustificate pentru vânzările de mici rulouri fabricate din rulouri jumbo obținute de Schades Ltd. de la producători din Uniunea Europeană.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 2 alineatul (1) din regulamentul de bază prin construirea în mod eronat în două situații a valorii normale prevăzute la articolul 2 alineatul (3) din regulamentul de bază.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 1 alineatul (1), a articolului 3 alineatele (1), (2), (3), (5), (6), (7) și (8) din regulamentul de bază, a jurisprudenței instanțelor Uniunii Europene și a OMC, a practicii anterioare a Comisiei și a principiilor comparației echitabile și egalității de tratament la calcularea marjei de prejudiciu.

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia a încălcat articolul 1 alineatul (1), articolul 3 alineatele (2), (3) și (6) din regulamentul de bază, întrucât a inclus revânzarea de mici rulouri (produs nevizat) în calculul marjei de prejudiciu.

                           —

                           Reclamanta pretinde de asemenea că Comisia a încălcat articolul 3 alineatele (1), (2), (3), (5), (6), (7) și (8) din regulamentul de bază, jurisprudența instanțelor Uniunii Europene și a OMC, practica anterioară a Comisiei și principiile comparației echitabile și egalității de tratament, întrucât a aplicat prin analogie articolul 2 alineatul (9) din regulamentul de bază pentru calcularea marjei de prejudiciu.

                           —

                           Reclamanta susține în sfârșit că Comisia a încălcat articolul 3 alineatele (2), (3) și (6) din regulamentul de bază, întrucât nu a evaluat în mod corespunzător incidența marjei de subcotare negative constatate pentru produsul vizat.

      (1)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza T-452/10: Acțiune introdusă la 24 septembrie 2010 — ClientEarth/Consiliul

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/37

         Acțiune introdusă la 24 septembrie 2010 — ClientEarth/Consiliul
   (Cauza T-452/10)
   ()
   2010/C 328/64
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: ClientEarth (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: S. Hockman QC, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea încălcării de către pârât a Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 (1);

               —

               constatarea încălcării de către Consiliu a articolului 294 alineatul (6) TFUE prin neinformarea completă a Parlamentului European cu privire la motivele care l-au condus la adoptarea poziției sale în prima lectură;

               —

               anularea deciziei atacate din 26 iulie 2010 (numărul de referință 15/c/01/10), prin care Consiliul a oferit un răspuns negativ în temeiul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, refuzând prezentarea documentului nr. 6865/09;

               —

               obligarea pârâtului să ofere acces la documentul solicitat și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantei potrivit articolului 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, inclusiv a cheltuielilor intervenienților.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta solicită, în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei Consiliului din 26 iulie 2010, prin care pârâtul a respins cererea de acces a reclamantei la documentul nr. 6865/09, care cuprinde un aviz al Serviciului juridic al pârâtului privind propunerea Comisiei de reformare a Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 și, în special, amendamentele propuse de Parlamentul European cuprinse în raportul Cashman.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive:

               În primul rând, aceasta susține că decizia atacată încalcă articolul 4 alineatul (2) a doua liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 și articolul 294 alineatul (6) TFUE. Divulgarea avizului juridic solicitat nu ar aduce atingere protecției avizelor juridice și nici interesului Consiliului de a solicita și de a primi avize directe, obiective și complete. Prima lectură a procedurii legislative ar trebui să implice divulgarea avizelor juridice privind admisibilitatea amendamente propuse de Parlamentul European.

               În al doilea rând, decizia atacată încalcă articolul 4 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001. Articolul 4 alineatul (3) nu este aplicabil protecției avizelor juridice. Chiar presupunând că ar fi aplicabil, divulgarea avizului solicitat nu ar aduce atingere în mod grav procesului decizional al Consiliului. Divulgarea nu ar aduce atingere capacității serviciului juridic de a apăra poziția Consiliului în procedurile jurisdicționale independent de orice influență externă și nici independenței Serviciului juridic al Consiliului, nici nu ar împiedica discuțiile interne ale Consiliului cu privire la amendamentele Parlamentului European.

               În plus, decizia atacată încalcă articolul 4 alineatul (2) ultima liniuță și articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, întrucât Consiliul nu a verificat dacă există un interes public superior care să justifice divulgarea și nici nu a oferit o motivare detaliată pentru refuzul de a divulga documentul. Consiliul nu pune în balanță protecția avizelor juridice și interesul general ca documentul să fie făcut accesibil, ținând seama de avantajele care rezultă din transparența crescută și din faptul că accesul la avizul solicitat ar permite o mai bună participare a cetățenilor la procesul de reformare a Regulamentului (CE) nr. 1049/2001, care privește publicul în general în măsura în care îi oferă acestuia temeiul pentru exercitarea drepturilor sale de acces la documente deținute de instituțiile Uniunii.

               În final, decizia atacată încalcă articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, întrucât respinge cererea de acces parțial la documentul solicitat.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001 L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-78/12: Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2013 — GRE/OAPI — Villiger Söhne (LIBERTE brunes) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative LIBERTE brunes — Mărcile comunitare verbală și figurativă anterioare La LIBERTAD — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               10.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/6

         Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2013 — GRE/OAPI — Villiger Söhne (LIBERTE brunes)
   (Cauza T-78/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative LIBERTE brunes - Mărcile comunitare verbală și figurativă anterioare La LIBERTAD - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 233/10
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (Kloster Lehnin, Germania) (reprezentanți: I. Memmler și S. Schulz, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: G. Schneider și D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Villiger Söhne GmbH (Waldshut-Tiengen, Germania) (reprezentanți: H. McKenzie și B. Pikolin, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 1 decembrie 2011 (cauza R 2109/2010-1) privind o procedură de opoziție între Villiger Söhne GmbH și GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 109, 14.4.2012.


title: Cauza T-273/12: Acțiune introdusă la 15 iunie 2012 — Unister/OAPI (Ab in den Urlaub)

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/31

         Acțiune introdusă la 15 iunie 2012 — Unister/OAPI (Ab in den Urlaub)
   (Cauza T-273/12)
   2012/C 243/54
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Unister GmbH (Leipzig, Germania) (reprezentanți: H. Hug și A. Kessler-Jensch, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 3 aprilie 2012 adoptate în cauza R 2150/2011-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Ab in den Urlaub” pentru servicii din clasele 35, 39, 41 și 43 – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 692 286

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-306/15: Acţiune introdusă la data de 23 iunie 2015 – Comisia Europeană/România

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/21

         Acţiune introdusă la data de 23 iunie 2015 – Comisia Europeană/România
   (Cauza C-306/15)
   (2015/C 311/26)
   Limba de procedură: română

      Părţile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanţi: E. Sanfrutos Cano, L. Nicolae, agenți)

      Pârâtă: România

      Concluziile reclamantei

               —

               să constate că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege şi actelor administrative necesare pentru a se conforma prevederilor Directivei 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 de modificare a anexei I la Directiva 94/62/CE a Parlamentului European şi a Consiliului privind ambalajele şi deşeurile de ambalaje (1) sau, în orice caz, pentru că nu a comunicat aceste măsuri Comisiei, România nu şi-a îndeplinit obligaţiile се-i revin în temeiul articolului 2 alineatul (1) din această directivă;

               —

               să oblige România la plata cheltuielilor de judecată.

      Motive şi argumente principale

   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul intern a expirat la 30 septembrie 2013.

      (1)  JO L 37, p. 10.


title: Cauza C-622/11: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 10 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Financiën/Pactor Vastgoed BV (A șasea directivă TVA — Articolul 13 secțiunea C și articolul 20 — Livrarea unui bun imobil — Drept de opțiune pentru taxare — Drept de deducere — Regularizarea deducerilor — Recuperarea sumelor datorate ca urmare a regularizării unei deduceri a TVA ului — Persoană impozabilă obligată la plata taxei — Altă persoană impozabilă decât cea care a efectuat inițial deducerea respectivă și străină de operațiunea impozabilă care a generat această deducere)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/16

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 10 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Financiën/Pactor Vastgoed BV
   (Cauza C-622/11) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 13 secțiunea C și articolul 20 - Livrarea unui bun imobil - Drept de opțiune pentru taxare - Drept de deducere - Regularizarea deducerilor - Recuperarea sumelor datorate ca urmare a regularizării unei deduceri a TVA ului - Persoană impozabilă obligată la plata taxei - Altă persoană impozabilă decât cea care a efectuat inițial deducerea respectivă și străină de operațiunea impozabilă care a generat această deducere)
   2013/C 344/25
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Financiën

      Pârâtă: Pactor Vastgoed BV

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 20 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Deducerea taxei achitate în amonte — Regularizarea deducerilor operate inițial — Livrarea unui bun imobil de către un furnizor unei societăți imobiliare — Livrare considerată de părți ca fiind o operație impozabilă în pofida legislației aplicabile

      Dispozitivul

   A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7/CE a Consiliului din 10 aprilie 1995, trebuie interpretată în sensul că se opune recuperării sumelor datorate ca urmare a regularizării unei deduceri a taxei pe valoarea adăugată de la o altă persoană impozabilă decât cea care a efectuat această deducere.

      (1)  JO C 73, 10.3.2012.


title: Cauza T-390/06: Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Inter-IKEA Systems BV/OAPI

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/35

         Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Inter-IKEA Systems BV/OAPI
   (Cauza T-390/06)
   (2007/C 20/54)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Inter-IKEA Systems BV (Delft, Țările de Jos) (reprezentată de: J. Gulliksson, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei primei camere de recurs din 26 septembrie 2006 în cauza R 356/2006-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: Marcă figurativă reprezentând o paletă formată dintr-o platformă sau bază dreptunghiulară alungită și o bordură la fel de alungită, ambele ornamentate cu găuri rotunde și formând fiecare un unghi de 90 de grade cu cealaltă, pentru produse și servicii din clasele 6, 7, 16, 20, 35, 39 și 42 — cererea nr. 4 073 722

      Decizia examinatorului: Respingerea cererii

      Decizia camerei de recurs: Respingerea recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul Consiliului (CE) nr. 40/94 pe motiv că marca este suficient de distinctivă pentru a putea fi înregistrată.


title: Cauza T-19/05: Hotărârea Tribunalului din 19 mai 2010 — Boliden și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Sectorul tuburilor sanitare din cupru — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Încălcare continuă și multiformă — Amenzi — Prescripție — Cooperare” )

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/30

         Hotărârea Tribunalului din 19 mai 2010 — Boliden și alții/Comisia
   (Cauza T-19/05) (1)

   („Concurență - Înțelegeri - Sectorul tuburilor sanitare din cupru - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Încălcare continuă și multiformă - Amenzi - Prescripție - Cooperare”)
   2010/C 179/49
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Boliden AB (Stockholm, Suedia), Outokumpu Copper Fabrication AB, fostă Boliden Fabrication AB (Västerås, Suedia) și Outokumpu Copper BCZ SA, fostă Boliden Cuivre & Zinc SA (Liège, Belgia) (reprezentanți: inițial C. Wetter și O. Rislund, ulterior C. Wetter și M. Johansson, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier și S. Noë, agenți)

      Obiectul

   În primul rând, o cerere de anulare a articolului 1 literele (a)-(c) din Decizia C(2004) 2826 a Comisiei din 3 septembrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/E-1/38.069 — Tuburi sanitare din cupru) în măsura în care se constată că reclamantele au participat la o încălcare între 1 iulie 1995 și 27 august 1998, precum și între 10 decembrie 1998 și 7 octombrie 1999, în al doilea rând, o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor prin această decizie și, în al treilea rând, o cerere reconvențională a Comisiei de majorare a cuantumului menționat

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Respinge cererea reconvențională formulată de Comisia Europeană.

               3.

               Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB și Outokumpu Copper BCZ SA suportă propriile cheltuieli de judecată și 90 % din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.

               4.

               Comisia suportă 10 % din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 82, 2.4.2005.


title: Cauza C-422/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/30/CE — Transport aerian — Restricții de exploatare referitoare la zgomot pe aeroporturile comunitare — Adoptarea de către statul membru, în cursul termenului pentru transpunere, a unor dispoziții de natură a compromite în mod grav rezultatul impus de directivă)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-422/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/30/CE - Transport aerian - Restricții de exploatare referitoare la zgomot pe aeroporturile comunitare - Adoptarea de către statul membru, în cursul termenului pentru transpunere, a unor dispoziții de natură a compromite în mod grav rezultatul impus de directivă)
   (2007/C 183/11)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Benyon și M. Huttunen, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: M. Wimmer și A. Hubert, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 10 al doilea paragraf și a articolului 249 al treilea paragraf CE — Măsuri adoptate de statul membru în cursul/perioadei pentru transpunerea Directivei 2002/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 martie 2002 privind stabilirea normelor și a procedurilor cu privire la introducerea restricțiilor de exploatare referitoare la zgomot pe aeroporturile comunitare (JO L 85, p. 40) care sunt de natură a compromite în mod grav rezultatul impus de directivă — Reglementare națională care limitează zborurile de noapte ale anumitor avioane civile subsonice cu reacție
   Dispozitivul

               1)

               Întrucât a adoptat decretul regal din 14 aprilie 2002 de reglementare a zborurilor de noapte ale anumitor avioane civile subsonice cu reacție, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2002/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 martie 2002 privind stabilirea normelor și a procedurilor cu privire la introducerea restricțiilor de exploatare referitoare la zgomot pe aeroporturile comunitare, precum și al articolului 10 al doilea paragraf CE, coroborat cu articolul 249 al treilea paragraf CE.

               2)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 48, 25.2.2006.


title: Cauza C-444/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado Contencioso Administrativo de La Coruña, Juzgado Contencioso Administrativo n °3 de Pontevedra — Spania) — Rosa María Gavieiro Gavieiro (C-444/09), Ana María Iglesias Torres (C-456/09)/Consejería de Educación e Ordenación Universitária de la Xunta de Galicia (Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Clauza 4 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP — Principiul nediscriminării — Aplicarea acordului cadru personalului temporar al unei comunități autonome — Reglementare națională prin care se stabilește o diferență de tratament în privința atribuirii unui spor de vechime în muncă, întemeiată exclusiv pe natura temporară a raportului de muncă — Obligația de a recunoaște, cu efect retroactiv, dreptul la sporul de vechime)

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/14

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado Contencioso Administrativo de La Coruña, Juzgado Contencioso Administrativo no 3 de Pontevedra — Spania) — Rosa María Gavieiro Gavieiro (C-444/09), Ana María Iglesias Torres (C-456/09)/Consejería de Educación e Ordenación Universitária de la Xunta de Galicia
   (Cauza C-444/09) (1)

   (Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Clauza 4 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Principiul nediscriminării - Aplicarea acordului cadru personalului temporar al unei comunități autonome - Reglementare națională prin care se stabilește o diferență de tratament în privința atribuirii unui spor de vechime în muncă, întemeiată exclusiv pe natura temporară a raportului de muncă - Obligația de a recunoaște, cu efect retroactiv, dreptul la sporul de vechime)
   2011/C 55/25
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado Contencioso Administrativo de La Coruña, Juzgado Contencioso Administrativo no 3 de Pontevedra

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Rosa María Gavieiro Gavieiro (C-444/09), Ana María Iglesias Torres (C-456/09)

      Pârâtă: Consejería de Educación e Ordenación Universitária de la Xunta de Galicia

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Juzgado Contencioso Administrativo de La Coruña — Interpretarea clauzei 4 alineatul (4) din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129) — Principiul nediscriminării — Noțiunea „condiții de vechime” — Reglementare națională care stabilește o diferență de tratament în materia atribuirii unei prime de vechime întemeiată în exclusivitate pe natura temporară a contractului

      Dispozitivul

               1.

               Un membru al personalului temporar al Comunității autonome Galicia, precum reclamanta din acțiunea principală, intră în domeniul de aplicare personal al Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP și al celui al acordului cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, anexat la această directivă.

               2.

               Un spor de vechime, precum cel în discuție în acțiunea principală, în măsura în care reprezintă o condiție de încadrare în muncă, intră în domeniul de aplicare al clauzei 4 alineatul (1) din acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, anexat la Directiva 1999/70, astfel încât lucrătorii pe durată determinată pot să se opună unui tratament care, în privința acordării acestui spor, este, cu excepția unei justificări obiective, mai puțin favorabil decât cel de care beneficiază lucrătorii pe durată nedeterminată care se află într o situație comparabilă. Natura temporară a raportului de muncă al anumitor funcționari publici nu poate să reprezinte, prin ea însăși, un motiv obiectiv în sensul acestei clauze din acordul cadru.

               3.

               Simpla împrejurare că o dispoziție națională, precum articolul 25 alineatul 2 din Legea 7/2007 privind statutul de bază al funcționarilor publici din 12 aprilie 2007, nu conține nicio trimitere la Directiva 1999/70 nu exclude posibilitatea ca această dispoziție să fie considerată măsură națională de transpunere a acestei directive.

               4.

               Clauza 4 alineatul (1) din acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, anexat la Directiva 1999/70, este necondiționată și suficient de precisă pentru a putea fi invocată în fața unei instanțe naționale de funcționarii temporari împotriva unui stat pentru a li se recunoaște beneficiul unui spor de vechime, precum sporul de vechime trienal în discuție în acțiunea principală, pentru perioada cuprinsă între data expirării termenului acordat statelor membre pentru transpunerea Directivei 1999/70 și data intrării în vigoare a legii naționale prin care se transpune această directivă în dreptul intern al statului membru în cauză, sub rezerva respectării dispozițiilor relevante din dreptul național referitoare la prescripție.

               5.

               În pofida existenței, în reglementarea națională prin care se transpune Directiva 1999/70, a unei dispoziții prin care se recunoaște dreptul funcționarilor temporari la acordarea unui spor aferent unor perioade de 3 ani de vechime, însă prin care se exclude aplicarea retroactivă a acestui drept, autoritățile competente ale statului membru în cauză au obligația, în temeiul dreptului Uniunii și întrucât este vorba despre o dispoziție a acordului cadru cu privire la munca pe durată determinată, anexat la Directiva 1999/70, ce are efect direct, să confere acestui drept la acordarea sporului efect retroactiv cu începere de la data expirării termenului acordat statelor membre pentru transpunerea acestei directive.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


               29.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 369/14

         Acțiune introdusă la 4 septembrie 2012 de Guvernul Islandei împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-9/12)
   2012/C 369/12
   A fost introdusă o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere înaintea Curții de Justiție a AELS la data de 4 septembrie 2012 de către Guvernul Islandei, reprezentat de Jóhanna Bryndís Bjarnadóttir, consilier la Ministerul Afacerilor Externe, în calitate de agent, de Haraldur Steinþórsson, jurist în cadrul Ministerului Finanțelor și Afacerilor Economice, în calitate de coagent și de Dóra Sif Tynes, avocat, în calitate de consilier juridic.
   Reclamantul solicită o declarație din partea Curții de Justiție a AELS din care să rezulte următoarele:

               1.

               articolul 5 din Decizia nr. 261/12/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 4 iulie 2012 privind măsurile referitoare la impozitele și taxele municipale; vânzarea de bunuri imobile; și vânzarea de energie electrică întreprinderii Verne Holdings ehf. se anulează;

               2.

               articolul 6 din Decizia nr. 261/12/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 4 iulie 2012 privind măsurile referitoare la impozitele și taxele municipale; vânzarea de bunuri imobile; și vânzarea de energie electrică întreprinderii Verne Holdings ehf. este nul în ceea ce privește trimiterea la articolul 5; și

               3.

               autoritatea AELS de supraveghere este obligată să plătească integralitatea cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Situația în fapt și în drept și motivele invocate:

               —

               reclamatul, Guvernul Islandei, solicită anularea parțială a Deciziei nr. 261/12/COL a Autorității AELS de Supraveghere, adoptate de către Autoritatea AELS de Supraveghere (ESA) la 4 iulie 2012 („decizia atacată”). Decizia atacată a fost adoptată în urma Deciziei nr. 418/10/COL a Autorității AELS de Supraveghere (ESA) din 3 noiembrie 2010 de deschidere a unei proceduri oficiale de investigare;

               —

               cauza se referă la aplicarea articolului 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE și a Orientărilor privind ajutorul de stat ale Autorității AELS de Supraveghere la elementele de ajutor de stat aferente vânzărilor de terenuri și clădiri de către autoritățile publice, în cazul vânzării, de către statul islandez, a unor bunuri imobile din fosta zonă militară a SUA din peninsula Reykjanes;

               —

               reclamantul susține, inter alia, că Autoritatea AELS de Supraveghere:

                           —

                           nu a fost în măsură să demonstreze, pe baza faptelor sau a elementelor de probă, că bunurile imobile au fost vândute la un preț inferior valorii acestora pe piață. Prin urmare, vânzarea nu a avut drept rezultat un avantaj economic pentru cumpărător și nu se constată prezența unui ajutor de stat;

                           —

                           nu a analizat în mod adecvat vânzarea și, în mod evident, a comis erori în ceea ce privește evaluarea presupusului ajutor de stat; și

                           —

                           nu a indicat motive adecvate în cadrul deciziei atacate.


title: Cauza T-216/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 22 mai 2007 — Mebrom NV/Comisie ( Protecția stratului de ozon — Import de bromură de metil în Uniunea Europeană — Refuz de alocare a unei cote de import pentru utilizare critică pentru anul 2005 — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Aplicare a articolelor 3, 4, 6 și 7 din Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 — Încredere legitimă — Securitate juridică )

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/22

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 22 mai 2007 — Mebrom NV/Comisie
   (Cauza T-216/05) (1)

   („Protecția stratului de ozon - Import de bromură de metil în Uniunea Europeană - Refuz de alocare a unei cote de import pentru utilizare critică pentru anul 2005 - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Aplicare a articolelor 3, 4, 6 și 7 din Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 - Încredere legitimă - Securitate juridică’)
   (2007/C 155/44)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Mebrom NV (Rieme-Ertvelde, Belgia) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: U. Wölker și X. Lewis, în calitate de agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a unei pretinse decizii conținută în scrisoarea Comisiei din 11 aprilie 2005 adresată reclamantei și privind alocarea de cote de import de bromură de metil pentru anul 2005.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă reclamanta la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 182, 23.7.2005.


title: Cauza C-249/10 P: Recurs introdus la 18 mai 2010 de Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 4 martie 2010 în cauza T-401/06, Brosmann Footwear (HK) Co. Ltd/Consiliul Uniunii Europene

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/26

         Recurs introdus la 18 mai 2010 de Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 4 martie 2010 în cauza T-401/06, Brosmann Footwear (HK) Co. Ltd/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-249/10 P)
   ()
   2010/C 209/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd (reprezentanți: L. Ruessmann, A. Willems, avocați)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Confédération européenne de l'industrie de la chaussure (CEC)

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 4 martie 2010, în măsura în care Tribunalul nu a anulat regulamentul atacat și în măsura în care a dispus obligarea recurentelor la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura desfășurată la Tribunal;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive și anularea în tot a regulamentului atacat;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în recurs și în procedura desfășurată la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că articolul 2 alineatul (7) și articolul 9 alineatul (5) din regulamentul antidumping de bază (1) nu prevăd obligația instituțiilor de a se pronunța asupra cererilor privind statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață („SEP”) și tratamentul individual („TI”) în cazul în care acestea au recurs la tehnica eșantionării.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a constatat că instituțiile au încălcat articolul 2 alineatul (7) din regulamentul antidumping de bază, întrucât acestea nu s-au pronunțat asupra cererilor privind SEP/TI formulate de producătorii-exportatori din China reținuți în eșantion în termen trei luni de la data deschiderii anchetei.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a constatat că instituțiile au încălcat articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul antidumping de bază, întrucât acestea nu au informat producătorii-exportatori din China, care nu au fost reținuți în eșantion, cu privire la examinarea cererilor privind SEP/TI în termen trei luni de la data deschiderii anchetei.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a constatat că instituțiile nu au cooperat pe durata anchetei și că, prin urmare, industria comunitară nu a îndeplinit condiția prevăzută la articolul 4 alineatul (1) coroborat cu articolul 5 alineatul (4) din regulamentul antidumping de bază, ceea ce a determinat o apreciere greșită a prejudiciului și a legăturii de cauzalitate, în conformitate cu articolul 3 din regulamentul antidumping de bază.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că articolul 6 alineatul (1) din regulamentul antidumping de bază nu interzice instituțiilor să colecteze informațiile în vederea eșantionării înainte de deschiderea anchetei.
   Cu titlu subsidiar, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a constatat că instituțiile nu au încălcat articolul 6 alineatul (9) din regulamentul antidumping de bază prin depășirea termenului de 15 luni prevăzut pentru finalizarea unei anchete antidumping.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în cadrul aprecierii sale privind efectele juridice ale diverselor informații referitoare la stabilirea existenței unui prejudiciu, în sensul articolului 3 din regulamentul antidumping de bază.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a constatat că instituțiile nu și-au îndeplinit obligația de examinare cu diligență și imparțialitate a tuturor aspectelor pertinente ale anchetei antidumping.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în cadrul aprecierii sale privind efectele juridice ale anumitor informații referitoare la obligația de motivare ce revine autorității responsabile cu ancheta.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a constatat încălcarea articolului 3 din regulamentul antidumping de bază prin lipsa evaluării, de către instituții, a impactului asupra industriei comunitare a unor factori diferiți de importurile vizate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223).


title: Cauza T-411/12: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2013 — Celtipharm/OAPI — Alliance Healthcare France (PHARMASTREET) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PHARMASTREET — Marca națională verbală anterioară PHARMASEE — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/78

         Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2013 — Celtipharm/OAPI — Alliance Healthcare France (PHARMASTREET)
   (Cauza T-411/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PHARMASTREET - Marca națională verbală anterioară PHARMASEE - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 225/173
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Celtipharm (Vannes, Franța) (reprezentanți: P. Greffe și C. Fendeleur, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Alliance Healthcare France SA (Gennevilliers, Franța)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 26 iunie 2012 (cauza R 767/2011-2) privind o procedură de opoziție între Celtipharm și Alliance Healthcare France SA

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 26 iunie 2012 (cauza R 767/2011-2).

               2.

               Admite opoziția în ceea ce privește, pe de o parte, produsele din clasa 5 care corespund descrierii „produse farmaceutice; substanțe dietetice de uz medical” și, pe de altă parte, serviciile din clasa 35 care corespund descrierii „conducerea și administrarea afacerilor; administrare comercială și lucrări de birou”.

               3.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 366, 24.11.2012.