title: Cauzele conexate C-383/06-C-385/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 martie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Raad van State — Regatul Țărilor de Jos) — Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06)/Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid și Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)/Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening (Fonduri structurale — Articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 — Întreruperea și recuperarea asistenței financiare comunitare — Articolul 249 CE — Protecția încrederii legitime și a securității juridice)

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 martie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Raad van State — Regatul Țărilor de Jos) — Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06)/Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid și Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)/Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
   (Cauzele conexate C-383/06-C-385/06) (1)

   (Fonduri structurale - Articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 - Întreruperea și recuperarea asistenței financiare comunitare - Articolul 249 CE - Protecția încrederii legitime și a securității juridice)
   (2008/C 116/10)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Raad van State
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06), Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)

      Pârâți: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid, Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Nederlandse Raad van State — Interpretarea articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce privește coordonarea colaborării între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente — Întreruperea și recuperarea asistenței financiare comunitare — Articolele 10 CE și 249 CE — Aplicarea principiilor generale de drept comunitar
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce privește coordonarea colaborării între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 2082/93 al Consiliului din 20 iulie 1993, creează o obligație pentru statele membre, fără a fi necesară o abilitare prevăzută de dreptul național, de recuperare a fondurilor pierdute ca urmare a unui abuz sau a unei neglijențe.

               2)

               Recuperarea fondurilor pierdute ca urmare a unui abuz sau a unei neglijențe trebuie să se efectueze în temeiul articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2082/93, și în conformitate cu modalitățile din dreptul național, sub rezerva ca aplicarea acestui drept să nu aducă atingere aplicării și eficacității dreptului comunitar și să nu aibă ca efect faptul că recuperarea sumelor ilegal acordate devine practic imposibilă. Este de competența instanței naționale să asigure pe deplin aplicarea dreptului comunitar, îndepărtând sau interpretând, în măsura necesară, un act normativ național precum legea generală privind dreptul administrativ (Algemene wet bestuursrecht), care i s ar putea opune. Instanța națională poate pune în aplicare principiile comunitare ale securității juridice și protecției încrederii legitime în aprecierea comportamentului atât al beneficiarilor fondurilor pierdute, cât și al autorităților administrative, cu condiția ca interesul Comunității să fie pe deplin luat în considerare. Calitatea de persoană publică a beneficiarului fondurilor nu are nicio incidență în această privință.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza T-582/16: Ordonanța Tribunalului din 22 iunie 2017 – Vankerckhoven-Kahmann/Comisia („Funcție publică — Funcționari — Reconstituire a carierei — Refuz de promovare — Transfer interinstituțional — Încadrare în grad — Cerere în sensul articolului 90 alineatul (1) din statut — Termen rezonabil — Inadmisibilitate”)

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/22

         Ordonanța Tribunalului din 22 iunie 2017 – Vankerckhoven-Kahmann/Comisia
   (Cauza T-582/16) (1)

   ((„Funcție publică - Funcționari - Reconstituire a carierei - Refuz de promovare - Transfer interinstituțional - Încadrare în grad - Cerere în sensul articolului 90 alineatul (1) din statut - Termen rezonabil - Inadmisibilitate”))
   (2017/C 269/32)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Monique Vankerckhoven-Kahmann (Enghien, Belgia) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial G. Berscheid și C. Berardis-Kayser, ulterior G. Berscheid și L. Radu Bouyon, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea, pe de o parte, a Deciziei din 17 aprilie 2015 a Comisiei privind refuzul de a revizui gradul reclamantei cu ocazia transferului acesteia și, pe de altă parte, a deciziei din 9 noiembrie 2015 a Comisiei de a respinge reclamația acesteia depusă la 17 iulie 2015.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               O obligă pe doamna Monique Vankerckhoven-Kahmann la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 145, 25.4.2016 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-11/15 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza C-69/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro — Italia) — Raffaello Visciano/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (Politică socială — Protecția lucrătorilor — Insolvabilitatea angajatorului — Directiva 80/987/CEE — Obligația de a plăti totalitatea creanțelor în limita unui plafon prestabilit — Natura creanțelor lucrătorului față de instituția de garantare — Termen de prescripție)

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro — Italia) — Raffaello Visciano/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
   (Cauza C-69/08) (1)

   (Politică socială - Protecția lucrătorilor - Insolvabilitatea angajatorului - Directiva 80/987/CEE - Obligația de a plăti totalitatea creanțelor în limita unui plafon prestabilit - Natura creanțelor lucrătorului față de instituția de garantare - Termen de prescripție)
   2009/C 220/13
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Raffaello Visciano

      Pârât: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Napoli Sezione Lavoro — Interpretarea articolelor 3 și 4 din Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, p. 23, Ediție specială 05/vol. 1, p. 197) — Garantarea salariilor corespunzătoare ultimelor trei luni ale contractului de muncă în limita unui plafon prestabilit — Deducerea din indemnizația plătită a sumelor de natură salarială plătite în avans de către angajator — Reglementare națională care admite o diferență de calificare juridică a aceleiași prestații în funcție de subiectul obligat să efectueze prestația și care admite o modificare a termenului de prescripție pentru a acționa în justiție

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 3 și 4 din Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului nu se opun unei reglementări naționale care ar permite calificarea drept „prestații de securitate socială” a creanțelor salariale ale lucrătorilor atunci când acestea sunt plătite de o instituție de garantare.

               2)

               Directiva 80/987 nu se opune unei reglementări naționale care utilizează ca simplu termen de comparație creanța salarială inițială a lucrătorului salariat pentru a stabili prestația care trebuie garantată prin intervenția unui fond de garantare.

               3)

               În cadrul unei cereri formulate de un lucrător salariat prin care acesta urmărește să obțină de la un fond de garantare plata creanțelor care privesc salarizarea, Directiva 80/987 nu se opune aplicării unui termen de prescripție de un an (principiul echivalenței). Cu toate acestea, revine instanței naționale obligația de a examina dacă reglementarea acestuia nu face practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de ordinea juridică comunitară (principiul efectivității).

      (1)  JO C 107, 26.4.2008.


title: Cauza T-366/15 P: Recurs introdus la 9 iulie 2015 de Viara Todorova Androva împotriva Hotărârii din 29 aprilie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-78/12, Todorova Androva/Consliul

text:
               12.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/16

         Recurs introdus la 9 iulie 2015 de Viara Todorova Androva împotriva Hotărârii din 29 aprilie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-78/12, Todorova Androva/Consliul
   (Cauza T-366/15 P)
   (2015/C 337/19)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Viara Todorova Androva (Rhode-Saint-Genèse, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Curtea de Conturi a Uniunii Europene

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii din 29 aprilie 2015 pronunțate în cauza F-78/12 și rejudecarea cauzei de către Tribunal;

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept constând în faptul că Tribunalul Funcției Publice (denumit în continuare „TFP”) a considerat că articolul 45 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene nu permite luarea în considerare, în vederea înscrierii pe lista funcționarilor promovabili, a vechimii dobândite în calitate de agent temporar.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de TFP prin aceea că a considerat că pentru prezenta cauză nu este relevantă jurisprudența Curții rezultată din Hotărârea din 8 septembrie 2011, Rosado Santana (C-177/10, Rep., EU:C:2011:557), ci aceea care reiese din Ordonanța din 7 martie 2013, Rivas Montes (C-178/12, EU:C:2013:150).

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept constând în faptul că TFP a considerat că motivul întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament este inadmisibil în lipsa indicării numelor exacte ale candidaților promovați în locul recurentei.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de TFP prin aceea că a considerat că motivul întemeiat pe încălcarea obligației de solicitudine este inadmisibil în lipsa respectării concordanței dintre reclamație și cererea introductivă.


title: Cauza C-445/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Regatul Unit) la 17 august 2015 – Nutricia Limited/Secretary of State for Health

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/25

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Regatul Unit) la 17 august 2015 – Nutricia Limited/Secretary of State for Health
   (Cauza C-445/15)
   (2015/C 354/27)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nutricia Limited

      Pârât: Secretary of State for Health

      Întrebările preliminare

               1)

               Pentru ca un produs să fie aliment dietetic destinat unor scopuri medicale speciale (ADSMS) în sensul definiției prevăzute la articolul 1 alineatul (2) litera (b) din Directiva 1999/21/CE a Comisiei privind alimentele dietetice destinate unor scopuri medicale speciale (1):

                           a

                           Este necesar, în mod obiectiv, ca:

                                       (i)

                                       toți pacienții cu o anumită afecțiune patologică, disfuncție sau o altă boală specifică (denumită în continuare „boala indicată”) pentru al căror regim dietetic este comercializat produsul sau

                                       (ii)

                                       un subgrup de astfel de pacienți
                                       să aibă capacitate limitată, slăbită sau dereglată de a prelua, digera, absorbi, metaboliza sau excreta alimentele obișnuite sau elementele nutritive pe care acestea sau metaboliții acestora le conțin ori să prezinte alte cerințe nutritive determinate medical care apar ca urmare a bolii indicate? Sau

                           b

                           În mod alternativ, este de asemenea suficient dacă producătorul intenționează ca utilizarea produsului să fie „determinată medical” în conformitate cu articolul 1 alineatul (2) litera (b), în sensul că: (i) producătorul urmărește ca produsul să fie utilizat numai sub supravegherea medicilor care tratează pacienții cu boala indicată și (ii) medicul responsabil de supravegherea clinică poate efectua în mod corespunzător o apreciere medicală, de la caz la caz, potrivit căreia utilizarea unui astfel de produs ar fi o formă adecvată de regim dietetic pentru unii pacienți care suferă de boala indicată, deoarece medicul consideră, în mod rezonabil, că un astfel de pacient prezintă cerințe nutritive speciale legate de boala indicată?

                           c

                           În cazul în care răspunsul la prima întrebare litera (a) punctul (ii) este afirmativ, atunci (i) ce procent din pacienții cu boala indicată trebuie să aibă capacitatea limitată, slăbită sau dereglată menționată sau să prezinte alte cerințe nutritive determinate medical, sau nu există niciun procent minim, și (ii) este necesar ca acest subgrup de pacienți să poată fi identificat în prealabil în raport cu momentul la care produsul este comercializat?

                           d

                           În cazul în care răspunsul la prima întrebare litera (b) este afirmativ, atunci care sunt „cerințele nutritive speciale” pentru satisfacerea cărora utilizarea produsului trebuie să fie sigură, benefică și eficientă în sensul articolului 3?

               2)

               În ceea ce privește expresia „al căror regim dietetic nu poate fi realizat numai prin modificarea dietei normale sau prin utilizarea altor alimente destinate utilizărilor nutriționale speciale sau printr-o combinație a celor două” de la articolul 1 alineatul (2) litera (b), cum ar trebui evaluată posibilitatea de modificare a dietei? În special:

                           a

                           Sunt relevante pentru această evaluare considerațiile legate de siguranța și caracterul practic al modificării dietei? În cazul unui răspuns afirmativ, cum trebuie să se țină seama de aceste considerații?

                           b

                           Posibilitatea de modificare a dietei normale (și, dacă este cazul, aspectele legate de siguranță și de caracterul practic) trebuie evaluată:

                                       (i)

                                       În mod generic și în prealabil prin trimitere: (i) la o persoană tipică cu o dietă tipică și cu capacitățile tipice ale unei astfel de persoane de a-și modifica dieta sau (ii) la o persoană tipică care suferă de boala indicată, cu o dietă tipică pentru o astfel de persoană și cu capacitatea de a modifica dieta tipică a unei astfel de persoane sau (iii) la un alt presupus set de caracteristici ale pacientului?

                                       (ii)

                                       În mod individual și în cursul tratamentului pacientului, pe baza aprecierii medicului curant, astfel încât este suficient dacă producătorul urmărește în mod rezonabil ca produsul să fie util din punct de vedere clinic, întrucât un medic curant, pe baza unor motive rezonabile specifice pacientului (de exemplu, din motive de siguranță sau din motive practice specifice pacientului), ar putea decide că utilizarea unui ADSMS poate fi preferabilă din punct de vedere clinic altor forme de modificare a dietei pentru unii pacienți cu boala indicată? Sau

                                       (iii)

                                       În alt mod, și, în cazul unui răspuns afirmativ, care este acesta?

                           c

                           „Modificarea dietei normale” include utilizarea „suplimentelor alimentare”, în sensul Directivei 2002/46/CE referitoare la apropierea legislațiilor statelor membre privind suplimentele alimentare, sau a „produselor alimentare îmbogățite”, care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 1925/2006 privind adaosul de vitamine și minerale, precum și de anumite substanțe de alt tip în produsele alimentare?

                           d

                           În cazul în care un grup de pacienți cu o anumită afecțiune patologică, disfuncție sau o altă boală specifică se confruntă cu dificultăți în a-și aminti să urmeze o dietă normală, cu excepția situației în care sunt determinați să facă acest lucru, un produs menit să faciliteze consumul de către astfel de pacienți a unor elemente nutritive care ar face parte din dieta normală poate fi un aliment dietetic destinat unor scopuri medicale în sensul Directivei 1999/21/CE a Comisiei privind alimentele dietetice destinate unor scopuri medicale speciale?

      (1)  JO L 91, p. 29.


title: Cauza T-363/09: Acțiune introdusă la 17 septembrie 2009 — Longevity Health Products/OAPI — Gruppo Lepetit (RESVEROL)

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/80

         Acțiune introdusă la 17 septembrie 2009 — Longevity Health Products/OAPI — Gruppo Lepetit (RESVEROL)
   (Cauza T-363/09)
   2009/C 267/143
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Longevity Health Products, Inc. (Nassau, Bahamas) (reprezentant: J. Korab, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gruppo Lepetit SpA (Lainate, Italia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Admiterea acțiunii formulate de reclamantă;

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțată la 9 iulie 2009 în cauza R 1204/2008-2 și respingerea cererii de anulare a mărcii comunitare 5 244 512 formulate de cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „RESVEROL” pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 35

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrările ca marcă națională a mărcii „LESTEROL” pentru produse din clasa 5

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2006 întrucât camera de recurs a hotărât în mod eronat că exista un risc de confuzie între mărcile în cauză.


title: Cauza C-110/07 P: Recurs introdus la 27 februarie 2007 de către Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) și Jeunes agriculteurs (JA) împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera întâi) pronunțată la 13 decembrie 2006 în cauzele conexe T-217/03 și T-245/03, FNCBV și alții/Comisie

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/28

         Recurs introdus la 27 februarie 2007 de către Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) și Jeunes agriculteurs (JA) împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera întâi) pronunțată la 13 decembrie 2006 în cauzele conexe T-217/03 și T-245/03, FNCBV și alții/Comisie
   (Cauza C-110/07 P)
   (2007/C 95/51)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurente: Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), Jeunes agriculteurs (JA) (reprezentanți: V. Ledoux și B. Néouze, avocats)

      Celelalte părți în proces: Fédération nationale de la cooperation bétail et viande (FNCBV), Comisia Comunităților Europene, Republica Franceză
   Concluziile recurentelor

               —

               anularea hotărârii Tribunalului din 13 decembrie 2006;

               —

               stabilirea faptului că nu este necesar să se aplice amenzi federațiilor recurente;

               —

               în subsidiar, reducerea cuantumului amenzilor menționate;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurilor de aplicare a unor măsuri provizorii și procedurii principale în fața Tribunalului, precum și celei în fața Curții.

         Motivele și principalele argumente
   Recurentele invocă patru motive în susținerea recursului lor. Prin primul motiv, recurentele arată că Tribunalul a schimbat înțelesul neîndoielnic al elementelor de probă care i-au fost înaintate spre analiză deoarece ar fi omis să ia în considerare două piese fundamentale care demonstrau că acordul din 24 octombrie 2001 nu a fost prelungit după data de 30 noiembrie a aceluiași an. Prin cel de-al doilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a încălcat dreptul comunitar și jurisprudența constantă a Curții atunci când a statuat că dreptul la apărare nu a fost încălcat de către Comisie prin neindicarea, în comunicarea obiecțiilor, a faptului că aceasta va calcula cuantumul amenzilor luând în considerare cifrele de afaceri cumulate ale membrilor federațiilor recurente. Prin al treilea motiv, recurentele invocă încălcarea articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17/62 deoarece, pentru a ajunge la concluzia că amenzile aplicate federațiilor recurente nu depășesc plafonul de 10 % din cifra de afaceri prevăzut de acest articol, Tribunalul ar fi luat în considerare cifra de afaceri cumulată a membrilor acestor federații, fără a fi îndeplinite, în acest scop, condițiile precise și obiective stabilite de jurisprudență. În sfârșit, prin al patrulea motiv, recurentele invocă încălcarea principiului „non bis in idem“, precum și a principiului proporționalității, întrucât Tribunalul ar fi aplicat fiecărei federații o amendă distinctă care lua în considerare cifra de afaceri cumulată a membrilor săi comuni. În opinia recurentelor, unei singure federații i s-ar fi putut aplica, în speță, o sancțiune care să ia în considerare capacitatea financiară cumulată a membrilor comuni ai federațiilor recurente.


title: Cauza T-80/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 octombrie 2009 — CureVac/OAPI — Qiagen (RNAiFect) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare RNAiFect — Marca verbală comunitară anterioară RNActive — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/20

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 octombrie 2009 — CureVac/OAPI — Qiagen (RNAiFect)
   (Cauza T-80/08) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare RNAiFect - Marca verbală comunitară anterioară RNActive - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 297/28
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: CureVac GmbH (Tübingen, Germania) (reprezentant: F. Graf von Stosch, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: M. Kicia și S. Schäffner, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Qiagen GmbH (Hilden, Germania) (reprezentanți: inițial E. Krings, ulterior V. von Bomhard, A. Renck și T. Dolde, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 11 decembrie 2007 (cauza R 1219/2006-1) privind o procedură de opoziție între CureVac GmbH și Qiagen GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă CureVac GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008.


title: Cauza T-535/13: Acțiune introdusă la 7 octombrie 2013 — Vakoma/OAPI — VACOM (VAKOMA)

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/32

         Acțiune introdusă la 7 octombrie 2013 — Vakoma/OAPI — VACOM (VAKOMA)
   (Cauza T-535/13)
   2013/C 367/57
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Vakoma GmbH (Magdeburg, Germania) (reprezentant: P. Kazzer, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH (Jena, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a pârâtului cu numărul R 0908/2012-1 din 1 august 2013, notificată la 6 august 2013, precum și anularea deciziei diviziei de opoziție a pârâtului din 12 martie 2012 și respingerea opoziției nr. B1 833 915 ca nefondată;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „VAKOMA” pentru produse și servicii din clasele 7, 40 și 42 — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 437 963

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH

      Marca sau semnul invocat: marca verbală comunitară „VACOM” pentru produse din clasele 7, 9 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009


title: Cauza T-209/08: Acțiune introdusă la 4 iunie 2008 — Stichting Administratiekantoor Portielje/Comisia Comunităților Europene

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/30

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2008 — Stichting Administratiekantoor Portielje/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-209/08)
   (2008/C 197/52)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Stichting Administratiekantoor Portielje (Rotterdam, Olanda) (reprezentant: D. Van hove, advocaat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei C(2008) 926 final a Comisiei din 11 martie 2008, notificată reclamantei la 25 martie 2008, privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE (Cauza COMP/38.543 — Servicii de mutări internaționale) în măsura în care este îndreptată împotriva reclamantei;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 2, punctul e) din decizie, în măsura în care este îndreptat împotriva reclamantei, pentru argumentele invocate în al patrulea și/sau în al cincilea motiv și reducerea corespunzătoare a amenzii aplicate la articolul 2, în măsura în care este îndreptată împotriva reclamantei;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În cadrul primului motiv invocat, reclamanta afirmă că decizia a încălcat articolul 81 CE și articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (1) în măsura în care Comisia nu a stabilit în drept că reclamanta este o întreprindere în sensul acestor articole.
   În cadrul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că decizia încalcă articolul 81 primul paragraf și CE și articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 în măsura în care Comisia a imputat în mod eronat reclamantei, având în vedere elementele de fapt, comportamentul Gosselin.
   În cadrul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că decizia încalcă articolul 81 CE. În cadrul primului aspect al acestui motiv se afirmă că Comisia nu a stabilit în drept că actele opozabile Gosselin trebuie să fie calificate drept restricții apreciabile ale concurenței în sensul articolului 81 CE. În cadrul celui de al doilea aspect al acestui motiv se susține că Comisia nu a stabilit în drept că acordul la care a participat Gosselin este susceptibil să afecteze în mod apreciabil schimburile dintre statele membre.
   În cadrul celui de al patrulea motiv se susține că decizia a încălcat articolul 23 din Regulamentul nr. 1/2003, articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17/62 (2) și Liniile directoare privind calculul amenzilor (3). Comisia ar fi încălcat aceste dispoziții prin stabilirea gravității infracțiunii, a valorii vânzărilor utilizate pentru a calcula cuantumul de bază al amenzii aplicate Gosselin și, în sfârșit, și prin neluarea în considerare a circumstanțelor atenuante pentru calcularea amenzii în privința Gosselin.
   În cadrul celui de al cincilea motiv se susține în final că Comisia a încălcat principiul egalității de tratament, în special prin stabilirea gravității infracțiunii și a valorii vânzărilor utilizate pentru calculul amenzii.

      (1)  Regulamentul (CE) nr.. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Regulamentul nr. 17: Primul regulament de punere în aplicare a articolelor 85 și 86 din tratat (JO 1962, 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3).

      (3)  Liniile directoare privind calculul amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2).


title: Cauza T-166/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 31 ianuarie 2007 — C/Comisie ( Funcționari — Executarea unei hotărâri a Tribunalului — Acțiune în anulare — Lipsa necesității de a se pronunța — Acțiune în despăgubiri — Abatere de serviciu — Pierderea unei șanse )

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/17

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 31 ianuarie 2007 — C/Comisie
   (Cauza T-166/04) (1)

   („Funcționari - Executarea unei hotărâri a Tribunalului - Acțiune în anulare - Lipsa necesității de a se pronunța - Acțiune în despăgubiri - Abatere de serviciu - Pierderea unei șanse“)
   (2007/C 69/40)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: C (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J. Sambon, P.-P. Van Gehuchten și P. Reyniers, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și L. Lozano Palacios, agenți)
   Obiectul cauzei
   Pe de o parte, cerere de anulare a hotărârii implicite de respingere a acțiunii reclamantului, care viza executarea hotărârii pronunțate de Tribunal în data de [confidențial] (2) în cauza [confidențial], precum și, în măsura în care este necesar, a hotărârii de respingere a plângerii sale din 12 februarie 2004 și, pe de altă parte, cererea prin care se solicită repararea prejudiciului material și moral presupus a fi suferit.
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Nu este necesar să se pronunțe asupra concluziilor privind anularea.

               2)

               Obligă Comisia la plata sumei de 15 000 de euro către reclamant, dl C.

               3)

               Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 179, 10.7.2004.

      (2)  Datele confidenţiale nu se publică.


title: Cauza C-432/14: Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 1 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil de prud'hommes de Paris – Fraţa) – O/Bio Philippe Auguste SARL (Trimitere preliminară — Politica socială — Principiile egalității și nediscriminării pe motive de vârstă — Directiva 2000/78/CE — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) — Tratament diferențiat pe motive de vârstă — Caracterul comparabil al situațiilor — Plata unei indemnizații pentru încetarea contractului pe durată determinată menite să compenseze precaritatea — Excluderea tinerilor care lucrează în timpul vacanțelor școlare sau universitare)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/10

         Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 1 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil de prud'hommes de Paris – Fraţa) – O/Bio Philippe Auguste SARL
   (Cauza C-432/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Politica socială - Principiile egalității și nediscriminării pe motive de vârstă - Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) - Tratament diferențiat pe motive de vârstă - Caracterul comparabil al situațiilor - Plata unei indemnizații pentru încetarea contractului pe durată determinată menite să compenseze precaritatea - Excluderea tinerilor care lucrează în timpul vacanțelor școlare sau universitare))
   (2015/C 381/11)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil de prud'hommes de Paris

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: O

      Pârâtă: Bio Philippe Auguste SARL

      Dispozitivul

   Principiul nediscriminării pe motive de vârstă, consacrat la articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și concretizat în Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia o indemnizație pentru încetarea contractului, plătită cu titlu de spor salarial la sfârșitul unui contract pe durată determinată atunci când raporturile contractuale de muncă nu continuă în cadrul unui contract pe durată nedeterminată, nu este datorată în cazul în care contractul este încheiat cu un tânăr pentru o perioadă inclusă în vacanța sa școlară sau universitară.

      (1)  JO C 431, 1.2.2014.


title: Cauza C-325/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Sąd Rejonowy w Koszalinie (Republica Polonă) la 28 iunie 2011 — Krystyna Alder și Ewald Alder/Sabina Orłowska și Czesław Orłowski

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/29

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Sąd Rejonowy w Koszalinie (Republica Polonă) la 28 iunie 2011 — Krystyna Alder și Ewald Alder/Sabina Orłowska și Czesław Orłowski
   (Cauza C-325/11)
   2011/C 269/56
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Rejonowy w Koszalinie

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Krystyna Alder, Ewald Alder

      Pârâți: Sabina Orłowska, Czesław Orłowski

      Întrebarea preliminară

   Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială (1), precum și articolul 18 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că este permis ca documentele judiciare destinate unei persoane cu domiciliul sau reședința obișnuită într-un alt stat membru să fie păstrate la dosar cu consecința că acestea sunt considerate notificate în cazul în care această persoană nu a numit un reprezentant autorizat domiciliat în statul membru în care este pendinte procedura judiciară?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială (notificarea sau comunicarea actelor) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului, JO L 324, p. 79.


title: Cauza F-104/09: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2009 — Diego Canga Fano/Consiliul

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/51

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2009 — Diego Canga Fano/Consiliul
   (Cauza F-104/09)
   2010/C 37/81
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Diego Canga Fano (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Rodriguez și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei pârâtului de a nu îl include pe reclamant în lista funcționarilor promovați la gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2009

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei AIPN de a nu îl include pe reclamant în lista funcționarilor promovați la gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2009;

               —

               anularea, în măsura în care este necesar, a deciziei AIPN de respingere a reclamației reclamantului;

               —

               obligarea AIPN la plata către reclamant a unei sume stabilite ex aequo et bono la 150 000 euro, cu titlu de reparație a prejudiciului moral al acestuia, care urmează a fi majorată cu dobânzi de întârziere la rata legală începând de la data la care suma menționată devine exigibilă, precum și la plata unei sume stabilite ex aequo et bono la 50 000 euro, cu titlu de reparație a prejudiciului profesional al acestuia, care urmează a fi majorată cu dobânzi de întârziere la rata legală începând de la data la care suma menționată devine exigibilă;

               —

               obligarea Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-10/07: Acțiune introdusă la data de 8 ianuarie 2007 — FVB/OAPI — FVD (FVB)

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/35

         Acțiune introdusă la data de 8 ianuarie 2007 — FVB/OAPI — FVD (FVB)
   (Cauza T-10/07)
   (2007/C 56/67)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: FVB Gesellschaft für Finanz- und Versorgungsberatung mbH (Osnabrück, Germania) (reprezentant: Rechtsanwalt P. Koehler)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în fața camerei de recurs: FVD Gesellschaft für Finanzplanung und Vorgorgemanagemet Deutschland mbH
   Concluziile reclamantei

               —

               modificarea deciziei camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 6 noiembrie 2006 în cauza R 1343/2005-4, în sensul anulării deciziei din 12 septembrie 2005 cu privire la opoziția nr. B 549 362 formulată de Finanz- und Versorgungsdienstgesellschaft für Finanzberatung und Vorsorgemanagement mbH împotriva cererii de înregistrare nr. 2 126 175 și respingerii opoziției;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „FVB“ pentru servicii din clasele 35 și 36 (cererea nr. 2 126 175).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: FVD Gesellschaft für Finanzplanung und Vorgorgemanagemet Deutschland mbH.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală germană „FVD“ pentru servicii din clasa 36, opoziția fiind formulată împotriva înregistrării pentru clasa 36.

      Decizia diviziei de opoziție: admiterea opoziției, respingerea în parte a cererii de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului.

      Motive invocate: decizia atacată încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1) întrucât nu există un risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1).


title: Cauza T-100/15: Acțiune introdusă la 27 februarie 2015 – Dextro Energy/Comisia

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/31

         Acțiune introdusă la 27 februarie 2015 – Dextro Energy/Comisia
   (Cauza T-100/15)
   (2015/C 155/37)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Dextro Energy GmbH & Co. KG (Krefeld, Germania) (reprezentanți: M. Hagenmeyer și T. Teufer, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului (UE) 2015/8 al Comisiei din 6 ianuarie 2015 de refuzare a autorizării anumitor mențiuni de sănătate înscrise pe produsele alimentare, altele decât cele care se referă la reducerea riscului de îmbolnăvire și la dezvoltarea și sănătatea copiilor (JO L 3, p. 6);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.
   Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 18 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1924/2006 (1)

   Reclamanta susține că nu ar exista niciun motiv care să poată justifica refuzul autorizării celor cinci mențiuni, dat fiind că Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară ar fi emis cinci evaluări științifice pozitive în această privință. Cele cinci mențiuni nu încalcă principiile nutriționale și de sănătate general acceptate și nici nu transmit un mesaj contradictoriu și confuz consumatorilor; de asemenea, acestea nu ar fi nici ambigue, nici înșelătoare.
   Al doilea motiv, întemeiat pe lipsa proporționalității
   Reclamanta susține că, ținând seama de avizele pozitive emise de Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară cu privire la cele cinci mențiuni de sănătate ale reclamantei, interzicerea absolută a publicității care rezultă din respingerea cererilor este disproporționată.
   Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității
   Reclamanta susține că pârâta a refuzat autorizarea unor mențiuni de sănătate necontestate pe plan științific, deși în trecut a admis mențiuni similare.
   Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa unei motivări suficiente
   În sfârșit, reclamanta susține că regulamentul atacat nu cuprinde o motivare suficientă; nimic nu ar demonstra că pârâta ar fi ținut seama de argumentele reclamantei și ale publicului sau că aceasta ar fi examinat aceste argumente în mod distinct.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare (JO L 404, p. 9, Ediție specială, 15/vol. 18, p. 244).


title: Cauza C-540/08: Hotărârea Curții (Marea cameră) din 9 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG/ Österreich -Zeitungsverlag GmbH (Directiva 2005/29/CE — Practici comerciale neloiale — Reglementare națională ce prevede o interdicție de principiu a practicilor comerciale care condiționează oferirea de premii consumatorilor de achiziționarea de bunuri sau de servicii)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/3

         Hotărârea Curții (Marea cameră) din 9 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG/„Österreich”-Zeitungsverlag GmbH
   (Cauza C-540/08) (1)

   (Directiva 2005/29/CE - Practici comerciale neloiale - Reglementare națională ce prevede o interdicție de principiu a practicilor comerciale care condiționează oferirea de premii consumatorilor de achiziționarea de bunuri sau de servicii)
   2011/C 13/04
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG

      Pârâtă:„Österreich”-Zeitungsverlag GmbH

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberster Gerichtshof (Austria) — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) și a articolului 5 alineatele (2) și (5) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260) — Normă națională care interzice editorilor de publicații periodice să anunțe, să propună sau să ofere consumatorilor, în lipsa unei contrapartide, premii legate de o publicație periodică și să propună un astfel de premiu legat de vânzarea de bunuri sau de furnizarea de servicii fără a ține seama de caracterul înșelător sau agresiv al practicii comerciale în discuție — Normă care urmărește nu numai protecția consumatorilor, ci și menținerea pluralismului presei și protecția concurenților mai puțin puternici — Noțiunea de practică comercială neloială

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) trebuie interpretată în sensul că se opune unei dispoziții naționale, precum cea în discuție în acțiunea principală, care prevede o interdicție generală a vânzărilor cu premii și care nu urmărește numai să protejeze consumatorii, ci vizează de asemenea alte obiective.

               2.

               Posibilitatea de a participa la un joc promoțional, legată de cumpărarea unui ziar, nu constituie o practică comercială neloială în sensul articolului 5 alineatul (2) din Directiva 2005/29 pentru simplul motiv că această posibilitate de a participa la un joc promoțional reprezintă, cel puțin pentru o parte a consumatorilor vizați, motivul decisiv care i-a determinat să cumpere acest ziar.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza F-117/13: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 17 septembrie 2014 – Wahlström/Frontex (Funcție publică – Personalul Frontex – Agent temporar – Neprelungirea unui contract încheiat pe perioadă determinată – Procedură de prelungire – Articolul 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Dreptul de a fi ascultat – Încălcare – Influență asupra sensului deciziei)

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/65

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 17 septembrie 2014 – Wahlström/Frontex
      (Cauza F-117/13) (1)

      ((Funcție publică - Personalul Frontex - Agent temporar - Neprelungirea unui contract încheiat pe perioadă determinată - Procedură de prelungire - Articolul 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Dreptul de a fi ascultat - Încălcare - Influență asupra sensului deciziei))
      (2014/C 395/79)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Kari Wahlström (Espoo, Finlanda) (reprezentant: S. A. Pappas, avocat)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene (reprezentanți: S. Vuorensola și H. Caniard, agenți, D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei de a nu prelungi contractul de agent temporar al reclamantului în urma anulării primei decizii de a nu prelungi contractul acestuia, pronunțată de Tribunalul Funcție Publice în cauza F-87/11

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia directorului executiv al Agenției Europene pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene din 19 februarie 2013 de a nu prelungi contractul de agent temporar al domnului Wahlström.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de domnul Wahlström.

         (1)  JO C 31, 1.2.2014, p. 23.


title: Cauza C-433/15: Acțiune introdusă la 6 august 2015 – Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/22

         Acțiune introdusă la 6 august 2015 – Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-433/15)
   (2015/C 354/25)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Rossi, D. Nardi, J. Guillem Carrau, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

   Comisia Europeană solicită Curții:

               —

                           a)

                           declararea faptului că, prin aceea că nu a garantat prelevarea suplimentară datorată pentru producția realizată în Italia care depășește nivelul cotei naționale, începând cu primul an de impozitare efectivă a prelevării suplimentare în Italia (1995/1996) și până la ultimul an în care în Italia s-a realizat o producție în exces (2008/2009), s-a debitat în mod efectiv producătorilor individuali care au contribuit la fiecare depășire a producției, precum și plătit la momentul potrivit, înaintea notificării valorii pe care o datorau, dobânditorul sau producătorul, în cazul unor vânzări directe, sau în cazul neplății în termele prevăzute, înscris pe rol și eventual colectat prin impunere de la aceiași dobânditori sau producători, guvernul italian nu și-a îndeplinit obligațiile prevăzute de dispozițiile pertinente ale dreptului Uniunii aplicabile în anii în discuție și în special la articolele 1 și 2 din Regulamentul (CE) nr. 3950/92 (1); la articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 (2); la articolele 79, 80 și 83 din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 (3); precum și, în ceea ce privește dispozițiile de punere în executare ale Comisiei, la articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 536/1993 (4); la articolul 11 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 (5) și, în ultimul rând, la articolele 15 și 17 din Regulamentul (CE) nr. 595/2004 (6);

               —

                           b)

                           obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea cererii, Comisia arată că, potrivit datelor furnizate de autoritățile italiene sau în orice caz dobândite în cursul procedurii precontencioase, valoarea prelevării suplimentare care mai trebuie recuperată este de 1  343 de milioane de euro. Valoarea totală a prelevării suplimentare recuperată în mod efectiv se ridică la aproximativ 282 de milioane de euro dintr-un total imputat cu titlu de prelevare de aproximativ 2  305 de milioane de euro, în cursul primei perioade a primului an de comercializare în care sistemul prelevării suplimentare a fost introdus în mod formal în Italia (anul 1995/1996) până la ultimul an în care s-a înregistrat producție în exces (anul 2008/2009). După scăderea sumelor reținute în planurile de eșalonare (469 de milioane de euro) și a sumelor declarate nerecuperabile (211 milioane de euro), raportul dintre prelevarea percepută în mod efectiv și ceea ce rămâne să se recupereze din sumele nete care fac obiectul planurilor de eșalonare și sumele declarate nerecuperabile reprezintă 21 %. În esență, sumele recuperate în mod efectiv reprezintă cel puțin 1/4 din cele care trebuie să fie încă recuperate la data stabilită în opinia motivată.
   Comisia arată că procentele din sumele recuperate în mod efectiv și cele imputate, pentru fiecare an de comercializare în discuție, sume nete rezultate din cele care fac obiectul eșalonării și cele declarate nerecuperabile, demonstrează lipsa de eficiență a sistemului de impozitare a prelevării suplimentare, în măsura în care sunt în general sub 21 %, în perioadele avute în vedere, și în pofida termenului stabilit în opinia motivată au trecut mai mult de 5 ani de la finalizarea ultimului an de comercializare în care s-a înregistrat un exces de producție în Italia.
   În ceea ce privește justificarea adoptată de Italia, potrivit căreia recuperarea efectivă a sumelor datorate cu titlu de prelevare ar fi fost împiedicată de numeroasele acțiuni care se află încă pe rol pe care debitorii le-au formulat împotriva cererilor de plată, Comisia a prezentat datele cu privire la sumele recuperate în mod efectiv în raport cu cele care urmează să fie recuperate pentru care plățile respective sunt contestate, pentru fiecare an de comercializare în discuție. Datele demonstrează că din aproximativ 1  068 de milioane de euro exigibili, numai 241 de milioane de euro au fost recuperate, care constituie 23 % din sumele exigibile, fără să existe nicio justificare în această privință.
   Dat fiind că funcția prelevării suplimentare este de a descuraja producția în exces de lapte în raport cu cantitățile de referință naționale (CRN), nerecuperarea continuată a unor sume atât de mari, la 20 de ani de la introducerea limitării producției în Italia, și la șase ani de la ultima depășire înregistrată a CRN-ului italian a determinat pierderea efectului util al sistemului de prelevare suplimentară astfel cum a fost dorit de legiuitor, după cum demonstrează și depășirile continue care au apărut în fiecare dintre anii de comercializare din 1995/1996 până la 2008/2009.
   Comisia reține că nerecuperarea unor sume atât de mari aferente prelevării suplimentare este imputabilă unor neglijențe specifice ale Republicii Italiene, care explică lipsa de eficiență a regimului de impozitare a prelevării suplimentare în Italia, în perioada avută în vedere.
   În primul rând, confuzia legislativă care a caracterizat legislația italiană de punere în aplicare a generat o întârziere în punerea în aplicare efectivă a sistemului de prelevare în Italia și un volum considerabil anomal de litigii care a avut ca efect să inhibe colectarea, din cauza suspendării plăților acordate de instanțele naționale cu titlu de măsuri provizorii.
   În al doilea rând, Italia nu a utilizat în mod efectiv toate mecanismele administrative disponibile pentru recuperarea eficientă a sumelor datorate cu titlu de prelevare, precum compensare. Posibilitatea de a compensa prelevările care trebuie colectate și ajutoarele care trebuie acordate în cadrul politicii agricole comune a fost introdusă ineficient și tardiv și persistă până acum legi italiene care se opun aplicării acestora.
   În al treilea rând, procedurile de colectare au fost în mare parte blocate de la intrarea în vigoare a Legii nr. 33/2009 până astăzi, din cauza inexistenței unor dispoziții de punere în aplicare sau a unor acorduri convenționale între autorități și entități implicate care sunt necesare pentru a le redemara.
   În al patrulea rând, Comisia concluzionează că din cauza unor erori metodologice din partea administrațiilor însărcinate să efectueze recuperarea, sumele exigibile au fost considerate în mod eronat nerecuperabile, generând astfel lipsuri ulterioare în efectivitatea colectării prelevării suplimentare.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului din 28 decembrie 1992 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și produselor lactate (JO L 405, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO L 270, p. 123).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (JO L 299, p. 1).

      (4)  Regulamentul (CEE) nr. 536/93 al Comisiei din 9 martie 1993 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și produselor lactate (JO L 57, p. 12).

      (5)  Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 al Comisiei din 9 iulie 2001 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului din 28 decembrie 1992 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și produselor lactate (JO L 187, p. 19).

      (6)  Regulamentul (CE) nr. 595/2004 al Comisiei din 30 martie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO L 94, p. 22).


title: Cauza C-171/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 2 aprilie 2010 — Andrea Sacripanti/Ministero dell’Interno

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/32

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 2 aprilie 2010 — Andrea Sacripanti/Ministero dell’Interno
      (Cauza C-171/10)
      (2010/C 161/45)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Andrea Sacripanti

         Pârât: Ministero dell’Interno

         Întrebarea preliminară

      Reglementarea națională (introdusă de Decretul Bersani, Decretul lege nr. 223 din 4 iulie 2006, transformat în Legea nr. 248 din 4 august 2006), respectiv un sistem național care prevede printre altele:

                  a)

                  existența unei tendințe generale de protejare a titularilor concesiunilor acordate anterior, în urma unei licitații de la care o parte dintre operatori fuseseră excluși în mod nelegal;

                  b)

                  existența unor dispoziții care garantează în fapt menținerea pozițiilor comerciale dobândite (de exemplu interdicția, în ceea ce îi privește pe noii concesionari, de a-și instala ghișeele la mai puțin de o distanță determinată de ghișeele existente);

                  c)

                  cazuri de decădere din beneficiul concesiunii în ipoteza în care concesionarul gestionează în mod direct sau indirect activități transfrontaliere de joc care pot fi asimilate celor care fac obiectul concesiunii,

            este compatibilă cu articolele 43 și 49 din Tratatul CE?


title: Cauza F-98/15: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 12 aprilie 2016 – CP/Parlamentul (Funcție publică — Funcționari — Șef de unitate — Perioadă de probă — Neconfirmare în funcția de șef de unitate — Executarea unei hotărâri de anulare — Pierderea unei șanse)

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/50

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 12 aprilie 2016 – CP/Parlamentul
   (Cauza F-98/15) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Șef de unitate - Perioadă de probă - Neconfirmare în funcția de șef de unitate - Executarea unei hotărâri de anulare - Pierderea unei șanse))
   (2016/C 191/72)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: CP (reprezentanți: L. Levi și A. Tymen, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: V. Montebello-Demogeot și O. Caisou-Rousseau, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei din 18 iulie 2014, prin care, ca urmare a Hotărârii Tribunalului din 26 martie 2014, CP/Parlamentul European, F-8/13, reclamantul a fost confirmat ca șef de unitate, în măsura în care această decizie nu prevede recunoașterea retroactivă a statutului de șef de unitate și acordarea retroactivă a majorării salariului de bază aferente postului său (indemnizație de conducere) și cerere de daune interese pentru prejudiciul material și moral pe care pretinde că l-a suferit

      Dispozitivul

               1)

               Obligă Parlamentul European la plata către CP a sumei de 3 219,55 euro. Această sumă va fi majorată cu dobânzi de întârziere calculate la rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare și aplicabilă în perioada vizată, majorată cu două puncte, începând de la 1 iulie 2011 și până la data plății efective.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015, p. 86.


title: Cauza C-430/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Euro Tyre Holding BV/Staatssecretaris van Financiën [A șasea directivă TVA — Articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b), articolul 28a alineatul (1) litera (a), articolul 28b secțiunea A alineatul (1) și articolul 28c secțiunea A litera (a) primul paragraf — Scutire a livrărilor de bunuri expediate sau transportate în cadrul Uniunii — Livrări succesive ale acelorași bunuri care determină o unică expediere sau un singur transport intracomunitar]

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Euro Tyre Holding BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-430/09) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b), articolul 28a alineatul (1) litera (a), articolul 28b secțiunea A alineatul (1) și articolul 28c secțiunea A litera (a) primul paragraf - Scutire a livrărilor de bunuri expediate sau transportate în cadrul Uniunii - Livrări succesive ale acelorași bunuri care determină o unică expediere sau un singur transport intracomunitar)
   2011/C 55/23
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Euro Tyre Holding BV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b), a articolului 28a alineatul (1) litera (a), a articolului 28b partea A alineatul (1) și a articolului 28c partea A litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Exonerarea livrărilor de bunuri expediate sau transportate în cadrul Comunității — Livrări succesive ale acelorași bunuri care determină o unică expediere sau transport intracomunitar de bunuri

      Dispozitivul

   Atunci când un bun face obiectul a două livrări succesive între diferite persoane impozabile care acționează ca atare, dar al unui singur transport intracomunitar, stabilirea operațiunii căreia trebuie să îi corespundă acest transport, și anume prima sau a doua livrare — această operațiune fiind asimilată, pentru acest motiv, noțiunii de livrare intracomunitară în sensul articolului 28c secțiunea A litera (a) primul paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 96/95/CE a Consiliului din 20 decembrie 1996, coroborat cu articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b), cu articolul 28a alineatul (1) litera (a) primul paragraf și cu articolul 28b secțiunea A alineatul (1) din aceeași directivă —, trebuie efectuată având în vedere o apreciere globală a tuturor împrejurărilor speței pentru a stabili care dintre aceste două livrări îndeplinește toate condițiile aferente unei livrări intracomunitare.
   În împrejurări precum cele din acțiunea principală, în care prima persoană care achiziționează bunurile, care a obținut dreptul de a dispune de acestea în calitate de proprietar pe teritoriul statului membru al primei livrări, își manifestă intenția de a transporta aceste bunuri către un alt stat membru și se prezintă cu numărul de identificare în scopuri de taxă pe valoarea adăugată atribuit de acest din urmă stat, transportul intracomunitar ar trebui să corespundă primei livrări, cu condiția ca dreptul de a dispune de bunuri în calitate de proprietar să fi fost transferat celei de a doua persoane care achiziționează bunurile în statul membru de destinație a transportului intracomunitar. Este de competența instanței de trimitere să verifice dacă această condiție este îndeplinită în litigiul cu care este sesizată.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza F-29/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 26 februarie 2016 – Wisniewski/Comisia

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/50

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 26 februarie 2016 – Wisniewski/Comisia
   (Cauza F-29/14) (1)

   (2016/C 136/72)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 184, 16.6.2014, p. 44.


title: Cauza T-407/11: Acțiune introdusă la 26 iulie 2011 — SRF/Consiliul

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/41

         Acțiune introdusă la 26 iulie 2011 — SRF/Consiliul
   (Cauza T-407/11)
   2011/C 282/77
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: SRF Ltd (New Delhi, India) (reprezentanți: F. Graafsma și J. Cornelis, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 469/2011 al Consiliului din 13 mai 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1292/2007 privind instituirea unei taxe antidumping definitive la importurile de folii din polietilen tereftalat (PET) originare din India (JO L 129, p. 1, denumit în continuare „regulamentul atacat”) și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv principal, întemeiat pe faptul că regulamentul atacat încalcă articolul 9 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (1), în măsura în care:

               1.

               În primul rând, articolul menționat prevede că taxa antidumping aplicată exportatorilor sau producătorilor care s-au făcut cunoscuți, dar nu au fost incluși în eșantion nu trebuie să depășească marja de dumping medie ponderată stabilită pentru părțile care constituie eșantionul, marjele nule și de minimis nefiind luate în considerare în acest scop. Prin impunerea unei taxe antidumping de 15,5 % societății SRF, regulamentul atacat încalcă această normă, întrucât marja de dumping medie ponderată stabilită pentru părțile care constituie eșantionul, ale căror marje de dumping nu sunt nule sau de minimis, este sub 15,5 %, și

               2.

               În al doilea rând, impunând unui producător exportator să solicite o reexaminare intermediară în temeiul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului pentru aplicarea articolului 9 alineatul (6) din același regulament, într-o situație în care cuantumurile taxelor antidumping existente se ajustează după expirarea măsurilor compensatorii concurente, regulamentul atacat introduce în ceea ce privește articolul 9 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1225/2009 o condiție care lipsește din textul acestei dispoziții, fapt care constituie o interpretare nepermisă din partea Consiliului.

      (1)  JO L 343, p. 51 (text consolidat).


title: Cauza C-219/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 1 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libera prestare a serviciilor — Obstacol nejustificat — Detașare de lucrători resortisanți ai unor state terțe)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 1 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-219/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libera prestare a serviciilor - Obstacol nejustificat - Detașare de lucrători resortisanți ai unor state terțe)
   2009/C 282/18
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa, J.-P. Keppenne și G. Rozet, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: C. Pochet, agent, M. Detry, avocat)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 49 CE — Obstacol nejustificat în calea liberei prestări a serviciilor — Detașarea de lucrători resortisanți ai unor țări terțe

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Comisia Comunităților Europene și Regatul Belgiei suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza C-288/12: Acțiune introdusă la 8 iunie 2012 — Comisia Europeană/Ungaria

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/15

         Acțiune introdusă la 8 iunie 2012 — Comisia Europeană/Ungaria
   (Cauza C-288/12)
   2012/C 227/22
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Martenczuk și Simon B. D., agenți)

      Pârâtă: Ungaria

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea neîndeplinirii de către Ungaria a obligațiilor care îi revin în temeiul Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (1), întrucât l-a destituit înainte de termen pe comisarul pentru protecția datelor;

               —

               obligarea Ungariei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Directiva 95/46/CE prevede că una sau mai multe autorități publice din statele membre, care vor exercita funcțiile care le sunt atribuite în deplină independență, vor fi responsabile de supravegherea aplicării dispozițiilor naționale care transpun această directivă.
   În Ungaria, autoritatea menționată a fost până la 31 decembrie 2011, comisarul pentru protecția datelor. În temeiul legislației maghiare în vigoare până la 31 decembrie 2011, comisarul pentru protecția datelor era ales de Parlamentul maghiar pentru o perioadă de șase ani. Comisarul pentru protecția datelor care a ocupat această funcție până la 31 decembrie 2011 își începuse mandatul la 29 septembrie 2008, astfel încât, în mod normal mandatul acestuia ar fi trebuit să continue până în luna septembrie 2014.
   Legislația maghiară în materie a fost modificată de la 1 ianuarie 2012. În urma acestor modificări, instituția comisarului pentru protecția datelor a fost desființată, iar comisarul pentru protecția datelor care ocupa această funcție din 29 septembrie 2008 a fost destituit. Autoritatea cu atribuții de supraveghere a protecției datelor în Ungaria, în sensul Directivei 95/46, a devenit Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság [Autoritatea națională pentru protecția datelor și libertatea informației, denumită în continuare „autoritatea”], nou înființată. În temeiul noii legislații, președintele acestei autorități este numit de Președintele Republicii la propunerea primului-ministru pentru un mandat de nouă ani. Fostul comisar pentru protecția datelor nu a fost numit în această funcție.
   În opinia Comisiei, destituirea înainte de termen a autorității cu atribuții de supraveghere a protecției datelor aduce atingere independenței acestei autorități, astfel cum este prevăzută de directivă. Directiva nu prevede durata mandatului acestei autorități de supraveghere, astfel încât statele membre au libertatea de a stabili această durată. Mandatul trebuie să fie însă de o durată rezonabilă, și este indispensabil ca durata mandatului să fie respectată, odată ce un stat membru a stabilit durata mandatului. În caz contrar, ar exista pericolul ca exercitarea funcțiilor de către autoritatea de supraveghere să fie influențată de riscul destituirii înainte de termen, iar acest pericol ar aduce atingere independenței acestei autorități.
   În ceea ce privește admisibilitatea cererii, Comisia susține că, având în vedere că nu a numit din nou în funcție fosta autoritate pentru controlul protecției datelor înainte de expirarea termenului menționat în avizul motivat, neîndeplinirea obligațiilor continua la acel moment. Regularizarea nu este imposibilă: Ungaria trebuie să ia toate măsurile necesare pentru restabilirea în funcția prevăzută de Directiva 95/46/CE a fostului comisar pentru protecția datelor, pentru perioada restantă din mandatul său, calculată de la 31 decembrie 2011. Comisia acceptă ca regularizare corespunzătoare numirea fostului comisar pentru protecția datelor în funcția de președinte al noii autorități pentru perioada menționată. În această privință, Ungaria nu poate invoca independența actualului președinte al noii autorități, întrucât aceasta ar însemna să invoce în apărarea sa propria încălcare. Or, efectele neîndeplinirii obligațiilor trebuie remediate, iar nu menținute.
   În opinia Comisiei, destituirea înainte de termen s-ar putea justifica numai prin motive imperative și verificabile din punct de vedere obiectiv, însă Ungaria nu a invocat astfel de motive.
   Comisia nu pune în discuție dreptul Ungariei de a reorganiza autoritatea de supraveghere, trecând de la fostul model care consta într-un „comisar pentru protecția datelor” la un model conform cu dreptul maghiar care constă într-o „autoritate”. Reforma modelului instituțional nu ar necesita însă în niciun caz destituirea înainte de termen a autorității de supraveghere anterioare. Ungaria ar fi putut să prevadă în dreptul său intern fie că noul model se va aplica după expirarea mandatului comisarului pentru protecția datelor aflat în funcție, fie că fostul comisar pentru protecția datelor va fi numit drept primul președinte al noii autorități pentru perioada restantă din mandatul său.
   În opinia Comisiei, dacă afirmația statului membru privind schimbarea de model ar fi admisibilă, toate autoritățile cu atribuții de supraveghere a protecției datelor din Uniune ar fi expuse în permanență la riscul de a fi destituite printr-o măsură legislativă care ar desființa autoritatea existentă și ar institui în locul acesteia o altă autoritate, nou înființată, pentru a exercita funcțiile menționate în Directiva 95/46. Nu este exclus ca aceste reforme să fie utilizate pentru a sancționa și controla autoritățile cu atribuții de supraveghere a protecției datelor care ar atrage dezaprobarea autorităților politice. Simplul risc al unei astfel de influențe este incompatibil cu deplina independență a autorităților de supraveghere.
   În opinia Comisiei, pe de altă parte, Ungaria nu se poate întemeia pe unele declarații obscure ale fostului comisar pentru protecția datelor publicate în presa națională, pentru a presupune că acesta nu ar mai fi fost disponibil să îndeplinească funcțiile prevăzute la articolul 28 din Directiva 95/46, și nici pentru a-l destitui înainte de termen în acest temei.

      (1)  JO L 281 din 23.11.1995, p. 31, denumită în continuare „Directiva 95/46” sau „directiva”.


title: Cauza C-674/16 P: Recurs introdus la 29 decembrie 2016 de Guccio Gucci SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 11 octombrie 2016 în cauza T-753/15, Guccio Gucci SpA/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/14

         Recurs introdus la 29 decembrie 2016 de Guccio Gucci SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 11 octombrie 2016 în cauza T-753/15, Guccio Gucci SpA/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-674/16 P)
   (2017/C 144/20)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Guccio Gucci SpA (reprezentanți: V. Volpi, P. Roncaglia, F. Rossi și N. Parrotta, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Guess? IP Holder LP

      Concluziile

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în cadrul acestei proceduri;

               —

               obligarea Guess la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în cadrul acestei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin intermediul prezentei acțiuni, Guccio Gucci S.p.A. (denumită în continuare „Gucci” sau „recurenta”) solicită Curții de Justiție anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene (Camera a treia) în cauza T-753/15 („hotărârea atacată”), prin care Tribunalul a respins cererea formulată de Gucci împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs din 14 octombrie 2015 în cauza R 1703/2014-4, care reformase decizia diviziei de opoziție din 1 iulie 2014 de admitere a opoziției formulate de Gucci împotriva înregistrării internaționale care desemnează Uniunea Europeană nr. 1090048, pentru clasa 9 („marca atacată”), în numele Guess? IP Holder L.P. (denumită în continuare „Guess”).

               2.

               Prin prezenta cerere se solicită constatarea faptului că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a statuat că motivele de refuz prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (b) și la articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) al Consiliului din 26 februarie 2009, înainte de modificare (denumit în continuare „Regulamentul privind marca comunitară”), nu se aplică mărcii atacate. În special, Tribunalul a denaturat în mod clar faptele și probele prezentate în fața sa în cadrul aprecierii similitudinii semnelor în conflict și, în consecință, a aplicat în mod eronat atât articolul 8 alineatul (1) litera (b), cât și articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul privind marca comunitară și nu și-a îndeplinit obligația de motivare a hotărârii atacate.

               3.

               Tribunalul a exclus similitudinea mărcilor în conflict în temeiul supoziției că publicul relevant […] nu va percepe în cadrul mărcii [atacate] litera majusculă „G”, reprezentată de mărcile anterioare, ci mai degrabă un motiv ornamental abstract. În plus, având în vedere stilizarea semnului și faptul că elementele sale se întrepătrund sau se unesc, ar putea fi perceput atât ca reproducând litere stilizate, precum litera majusculă „X” sau litera „e”, cât și ca o combinație de cifre și de litere, precum cifra „3” și litera „e” (a se vedea în acest sens punctul 32 din hotărârea atacată). Această supoziție constituie aspectul esențial al hotărârii atacate, care a determinat Tribunalul să excludă orice similitudine între mărcile în conflict și, în consecință, aplicabilitatea în speță a articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul privind marca comunitară.

               4.

               Cu toate acestea, supoziția de mai sus este vădit eronată. Aceasta reiese în mod evident din înscrisurile depuse în cauză care arată clar că publicul relevant percepe efectiv literele majuscule „G” din cadrul mărcii atacate, potrivit rezultatelor unui sondaj de opinie cu privire la percepția publicului despre marca atacată prezentat de Gucci. Această denaturare evidentă a faptelor și a probelor a afectat aprecierea Tribunalului privind cererea formulată de Gucci: dacă Tribunalul ar fi recunoscut că publicul relevant – sau cel puțin o parte a publicului respectiv – urma să perceapă marca atacată ca o combinație de litere majuscule „G”, nu ar fi putut exclude similitudinea mărcilor în conflict și, prin urmare, aplicabilitatea atât a articolului 8 alineatul (1) litera (b), cât și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul privind marca comunitară.

               5.

               În plus, Tribunalul și-a încălcat obligația de motivare a hotărârilor, întrucât a ignorat complet în cadrul aprecierii sale sondajul de opinie menționat mai sus, fără să furnizeze nicio justificare, nici măcar implicită, care să permită să se înțeleagă de ce nu a ținut seama de acest element esențial de probă.

               6.

               Având în vedere cele de mai sus, recurenta solicită Curții de Justiție anularea hotărârii atacate și obligarea atât a EUIPO, cât și a Guess la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în cadrul acestei proceduri.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (versiune codificată), JO 2009, L 78, p. 1.


title: Cauza T-218/12: Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2014 – Micrus Endovascular/OAPI – Laboratorios Delta (DELTA) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DELTA — Mărcile internațională și națională figurative anterioare DELTA PORTUGAL și denumirea comercială LABORATORIOS DELTA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               20.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/14

         Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2014 – Micrus Endovascular/OAPI – Laboratorios Delta (DELTA)
   (Cauza T-218/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DELTA - Mărcile internațională și națională figurative anterioare DELTA PORTUGAL și denumirea comercială LABORATORIOS DELTA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   2014/C 372/18
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Micrus Endovascular LLC (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentant: B. Brandreth, barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Laboratórios Delta Lda (Queluz, Portugalia) (reprezentant: J. Sena Mioludo, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 6 martie 2012 (cauza R 244/2011-2) privind o procedură de opoziție între Laboratórios Delta Lda și Micrus Endovascular Corp.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Micrus Endovascular LLC la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 217, 21.7.2012.


title: Cauza C-682/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour administrative (Luxemburg) la 18 decembrie 2015 – Berlioz Investment Fund S.A./Directeur de l'administration des Contributions directes

text:
               29.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour administrative (Luxemburg) la 18 decembrie 2015 – Berlioz Investment Fund S.A./Directeur de l'administration des Contributions directes
   (Cauza C-682/15)
   (2016/C 078/07)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour administrative

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Berlioz Investment Fund S.A.

      Pârât: Directeur de l'administration des Contributions directes

      Întrebările preliminare

               1)

               Un stat membru pune în aplicare dreptul Uniunii şi, prin urmare, pune în aplicare Carta, în conformitate cu articolul 51 primul paragraf din aceasta, într-o situaţie precum cea din speţă, în cazul în care acesta stabileşte, în privinţa unui subiect de drept administrativ, o sancţiune administrativă pecuniară din cauza neîndeplinirii, care i se impută acestuia din urmă, a obligaţiilor sale de cooperare, care decurg dintr-o decizie privind un ordin de furnizare de informaţii, adoptată de autoritatea sa naţională competentă în temeiul normelor de procedură din dreptul intern, instituite în acest scop în cadrul executării, de către acest stat membru, în calitatea sa de stat solicitat, a unei cereri de schimb de informaţii formulată de un alt stat membru şi care este întemeiată de acesta din urmă în special pe dispoziţiile Directivei 2011/16 referitoare la schimbul de informaţii la cerere?

               2)

               În cazul în care se confirmă aplicarea Cartei în speţă, un subiect de drept administrativ poate să invoce articolul 47 din Cartă, în cazul în care acesta apreciază că sancţiunea administrativă pecuniară menţionată anterior, care i-a fost aplicată, ar avea ca scop obligarea sa la furnizarea unor informaţii, în cadrul executării de către autoritatea competentă a statului membru solicitat, al cărui rezident este, a unei cereri de informaţii formulate de un alt stat membru, care nu ar avea nicio justificare în ceea ce priveşte scopul fiscal real, astfel încât în prezenta cauză nu ar exista un scop legitim, şi care ar viza obţinerea de informaţii care nu ar fi în mod previzibil relevante pentru cazul de impozitare respectiv?

               3)

               În cazul în care se confirmă aplicarea Cartei în speţă, dreptul la o cale de atac eficientă şi de acces la o instanţă imparţială, astfel cum este consacrat la articolul 47 din Cartă, impune, fără ca articolul 52 primul paragraf din Cartă să permită prevederea unor restricţii, ca instanţa naţională competentă să dispună de o competenţă de fond şi, astfel, de competenţa de a controla, cel puţin pe cale de excepţie, validitatea unei decizii privind un ordin de furnizare de informaţii, adoptată de autoritatea competentă a unui stat membru în cadrul executării unei cereri de schimb de informaţii, înaintată de autoritatea competentă a altui stat membru, în special în temeiul Directivei 2011/16, în cadrul acţiunii introduse de terţul deţinător de informaţii, destinatar al acestei decizii privind un ordin de furnizare de informaţii, şi îndreptată împotriva unei decizii de stabilire a unei sancţiuni administrative pecuniare, din cauza neîndeplinirii, imputate acestui justiţiabil, a obligaţiei de colaborare pe care acesta o are în cadrul executării cererii în cauză?

               4)

               În cazul în care se confirmă aplicarea Cartei în speţă, articolul 1 alineatul (1) şi articolul 5 din Directiva 2011/16 trebuie, având în vedere pe de o parte paralelismul cu standardul relevanţei previzibile, care decurge din Modelul de convenţie fiscală a OCDE privind venitul şi capitalul, şi pe de altă parte principiul cooperării loiale, prevăzut la articolul 4 TUE, ambele ţinând de scopul Directivei 2011/16, să fie interpretate în sensul în care caracterul în mod previzibil relevant, în raport cu cazul de impozitare vizat şi cu scopul fiscal indicat, al informaţiilor solicitate de un stat membru de la un alt stat membru constituie o condiţie care trebuie să fie îndeplinită de cererea de informaţii pentru a putea da naştere obligaţiei autorităţii competente a statului membru solicitat să dea curs cererii în cauză şi pentru a legitima o decizie privind un ordin de furnizare de informaţii, impus de acesta unui terţ deţinător?

               5)

               În cazul în care se confirmă aplicarea Cartei în speţă, dispoziţiile coroborate ale articolului 1 alineatul (1) şi ale articolului 5 din Directiva 2011/16, precum şi ale articolului 47 din Cartă, trebuie să fie interpretate în sensul că acestea se opun unei dispoziţii legale a unui stat membru, care limitează într-o manieră generală examinarea de către autoritatea sa naţională competentă, care acţionează în calitate de autoritate a statului solicitat, a validităţii unei cereri de informaţii, la un control al regularităţii formale şi că acestea impun instanţei naţionale, în cadrul unei acţiuni în justiţie, astfel cum este descrisă în cadrul celei de a treia întrebări de mai sus, cu care aceasta este sesizată, să verifice respectarea condiţiei relevanţei previzibile a informaţiilor solicitate din perspectiva tuturor aspectelor care au legătură cu cazul de impozitare concret care este examinat, cu scopul fiscal invocat şi cu respectarea articolului 17 din Directiva 2011/16?

               6)

               În cazul în care se confirmă aplicarea Cartei în speţă, articolul 47 al doilea paragraf din Cartă se opune unei dispoziţii legale a unui stat membru care exclude sesizarea instanţei naţionale competente a statului solicitat, în cadrul unei acţiuni în justiţie precum cea descrisă în cadrul celei de a treia întrebări de mai sus, cu a cărei soluţionare aceasta este învestită, cu cererea de informaţii formulată de autoritatea competentă a altui stat membru şi impune prezentarea acestui document în faţa instanţei naţionale competente şi acordarea accesului terţului deţinător, sau chiar prezentarea acestui document în faţa instanţei naţionale, fără a-i conferi terţului deţinător accesul din cauza caracterului confidenţial al acestui document, cu condiţia ca toate dificultăţile cauzate terţului deţinător de o limitare a drepturilor sale să fie compensate suficient de procedura desfăşurată în faţa instanţei naţionale competente?


title: Cauza T-328/10: Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2012 — Fraas/OAPI (Motiv în carouri în culorile gri închis, gri deschis, bej și roșu închis) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative reprezentând un motiv în carouri în culorile gri închis, gri deschis, bej și roșu închis — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b), articolul 75 și articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/19

      Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2012 — Fraas/OAPI (Motiv în carouri în culorile gri închis, gri deschis, bej și roșu închis)
      (Cauza T-328/10) (1)

      (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative reprezentând un motiv în carouri în culorile gri închis, gri deschis, bej și roșu închis - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b), articolul 75 și articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
      (2012/C 331/32)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Germania) (reprezentanți: R. Kunze și G. Würtenberger, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: initial B. Schmidt, ulterior D. Walicka, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 7 iunie 2010 (cauza R 190/2010-4), privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului figurativ reprezentând un motiv în carouri în culorile gri închis, gri deschis, bej și roșu închis

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă V. Fraas GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 288, 23.10.2010.