title: Cauza C-226/09: Acțiune introdusă la 19 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/18

         Acțiune introdusă la 19 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda
   (Cauza C-226/09)
   2009/C 220/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Konstantinidis, A -A. Gilly, agenți)

      Pârâtă: Irlanda

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin acordarea unei ponderi criteriilor de atribuire a unui contract după termenul de depunere a ofertelor și prin modificarea acesteia în urma unei examinări inițiale a ofertelor depuse, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul principiilor egalității de tratament și transparenței, astfel cum sunt interpretate acestea de Curtea de Justiție Comunităților Europene.

               —

               obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În cazul procedurii de atribuire în cauză, autoritatea contractantă a prezentat un caiet de sarcini în care, în mod rezonabil, se presupunea că criteriile de atribuire a contractului ar fi aplicate în ordinea descrescătoare a importanței. După termenul de depunere a ofertelor, aceasta a hotărât să acorde o pondere relativă criteriilor de atribuire a contractului. În urma unei examinări inițiale a ofertelor depuse, echipa de evaluare a autorității contractante a discutat posibilitatea modificării acestei ponderi și, prin urmare, a schimbării acesteia.
   Ponderea relativă acordată criteriilor de atribuire a contractului după depunerea ofertelor și după examinarea inițială a modificat importanța relativă acordată criteriilor de atribuire și le-a conferit o importanță relativă diferită din punct de vedere material față de ceea ce un ofertant ar fi înțeles în mod rezonabil din documentele contractului.
   Procedura de atribuire în cauză aplicându-se furnizării de servicii care nu sunt enumerate în anexa II A la Directiva 2004/18 CE (1), normele detaliate de procedură ale acestei directive nu sunt aplicabile. În consecință, nici articolul 40 din directivă, potrivit căruia autoritățile contractante trebuie să specifice cel târziu în invitația de depunere a ofertelor ponderea relativă a criteriilor de atribuire a contractului sau ordinea descrescătoare a importanței respectivelor criterii, nu este aplicabil. Cu toate acestea, în temeiul jurisprudenței Curții de Justiție a Comunităților Europene, autoritatea contractantă este obligată să respecte principiile fundamentale ale tratatului, inclusiv principiile egalității de tratament și transparenței.
   Comisia susține că, prin modificarea criteriilor de atribuire în cursul procedurii de atribuire, autoritatea contractantă, care era obligată să respecte normele și principiile fundamentale ale Tratatului CE, a încălcat principiile egalității de tratament și transparenței, astfel cum sunt acestea interpretate de Curtea de Justiție a Comunităților Europene.

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza T-295/17: Acțiune introdusă la 15 mai 2017 – Danpower Baltic/Comisia

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/29

         Acțiune introdusă la 15 mai 2017 – Danpower Baltic/Comisia
   (Cauza T-295/17)
   (2017/C 256/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Danpower Baltic UAB (Kauno, Lituania) (reprezentanți: D. Fouquet, J. Nysten și J. Voß, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 19 septembrie 2016 privind ajutorul de stat în cauza SA.41539 (2016/N) – Lituania, Ajutor pentru investiție pentru o centrală de cogenerare de înaltă eficiență în Vilnius, UAB Vilniaus kogeneracinė jėgainė Viniaus Kogeneracinee Jeqaine – C(2016) 5943final;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei constituie o eroare vădită de apreciere întrucât se întemeiază pe elemente de probă insuficiente, incomplete, nesemnificative și lipsite de substanță

                           —

                           Decizia Comisiei se întemeiază pe elemente de probă insuficiente, incomplete, nesemnificative și lipsite de substanță. Acest aspect privește în mod specific disponibilitatea investițiilor private în centralele de cogenerare și în alte centrale termice, impactul centralelor de cogenerare asupra mediului, capacitățile de incinerare a deșeurilor în Lituania, starea pieței de termoficare în Vilnius, și incapacitatea Lietuvos Energija de a organiza o procedură de achiziții publice viabilă pentru selectarea unui partener privat. Aceste informații nu au fost luate în considerare de către pârâtă.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei încalcă articolul 107 TFUE prin aceea că nu respectă notificarea și evaluarea individuală necesare pentru un ajutor la scară largă și echivalează contribuția cu un obiectiv de interes comun.

                           —

                           Decizia Comisiei încalcă articolul 107 TFUE prin aceea că nu respectă notificarea și evaluarea individuală necesare pentru un ajutor la scară largă și echivalează contribuția cu un obiectiv de interes comun. Decizia Comisiei nu evaluează în mod corespunzător potrivit punctului 33 din Orientările Comisiei privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020 dacă ajutorul de stat servește pentru protecția mediului. Pârâta a utilizat standardul de evaluare greșit și nu a luat în considerare faptul că reducerile potențiale ale dioxidului de carbon sunt considerabil mai mici decât se menționează în decizie.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei încalcă articolul 107 TFUE prin aceea că va avea ca efect nerespectarea ierarhiei în materia deșeurilor în Lituania.

                           —

                           Decizia Comisiei încalcă articolul 107 TFUE prin aceea că va avea ca efect nerespectarea ierarhiei în materia deșeurilor în Lituania. Ajutorul de stat va mări și mai mult supracapacitatea centralelor de incinerare a deșeurilor din Lituania și va reduce stimulentele pentru reciclare și pentru reutilizare. Acest fapt va împiedica Lituania să atingă obiectivul de reciclare de 50 % prevăzut în directiva 2008/98/CE. Însăși Comisia a îndemnat Lituania să nu promoveze construirea de centrale de incinerare a deșeurilor.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei încalcă articolul 107 TFUE în măsura în care concluzionează în sensul necesității unei intervenții a statului sub forma unui ajutor de stat.

                           —

                           Pârâta nici nu a analizat și nici nu a reacționat la elementele de probă care arătau că puteau fi obținute ameliorări echivalente ale protecției mediului pe piața de termoficare în regiunea Vilnius prin înlocuirea gazului cu biomasă, fără nicio necesitate de intervenție din partea statului. Nu există o disfuncție e pieței pe piața de termoficare din Vilnius. Piața de termoficare este competitivă, cu prețuri competitive care sunt de natură să promoveze investiția în favoarea instalațiilor de incinerare a biomasei și cu deșeuri care au un bilanț de dioxid de carbon neutru.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei încalcă articolul 107 TFUE în măsura în care aceasta concluzionează în sensul proporționalității ajutorului.

                           —

                           În decizia sa, Comisia nu efectuează o apreciere adecvată a proporționalității în măsura în care acceptă informațiile transmise de guvernul lituanian fără a le verifica și se sprijină pe un scenariu contrafactual eronat comparând proiecte de investiții radical diferite (aceasta compară un proiect de centrală de cogenerare de energie termică și electrică cu un proiect de centrală de producție de energie termică în loc să compare două proiecte de centrale de cogenerare).

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei încalcă articolul 107 TFUE în măsura în care aceasta concluzionează că ajutorul de stat ar avea un efect de încurajare.

                           —

                           Pârâta se întemeiază pe observațiile guvernului italian potrivit cărora beneficiarul nu ar fi construit centrala de cogenerare din Vilnius, fără ajutor, ceea ce este totuși inexact, întrucât o astfel de operațiune face parte tocmai dintre activitățile comerciale obișnuite ale beneficiarului, cu alte cuvinte acesta nu ar avea nevoie să fie încurajat în acest sens.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei în calcă articolul 107 TFUE în măsura în care conține o apreciere eronată a efectului asupra concurenței pe piața de termoficare din Vilnius.

                           —

                           Pârâta avea la dispoziție informații privind concurența pe piața de termoficare din Vilnius, însă se pare că a efectuat o evaluare necorespunzătoare a acestora în măsura în care concluzionează că nu ar exista nici un efect asupra acesteia. În special riscul unui efect de excludere a operatorilor deja existenți pe piață, precum reclamanta, nu a fost luat în considerare în mod suficient, astfel încât concluziile pârâtei sunt eronate. Ajutorul de stat va avea ca efect excluderea producătorilor independenți de căldură care exploatează centrale de producție de căldură din biomasă având un bilanț de dioxid de carbon neutru. În plus, ajutorul de stat permite Vilnius KJ să devină instantaneu un operator dominant pe piață, cu o cotă de piață care se apropie de 51 %.


title: Cauza T-653/11: Acțiune introdusă la 26 decembrie 2011 — Jaber/Consiliul

text:
               25.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 58/12

         Acțiune introdusă la 26 decembrie 2011 — Jaber/Consiliul
   (Cauza T-653/11)
   2012/C 58/23
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Aiman Jaber (Lattakia, Siria) (reprezentant: M. Ponsard, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               admiterea prezentei acțiuni și judecarea potrivit procedurii accelerate;

               —

               anularea, în măsura în care aceste acte îl vizează pe reclamant:

                           —

                           a Deciziei 2011/273/PESC cu completările și modificările de până în prezent, inclusiv a tuturor deciziilor citate în capitolul 12 din cererea introductivă;

                           —

                           a Regulamentului nr. 442/2011 cu completările și modificările de până în prezent, inclusiv a tuturor regulamentelor citate în capitolul 13 din cererea introductivă;

                           —

                           a Deciziei 2011/782/PESC cu completările și modificările de până în prezent;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe încălcarea drepturilor fundamentale și a garanțiilor procedurale, în special a dreptului de a fi ascultat, a dreptului la apărare, a obligației de motivare și a principiului unei protecții jurisdicționale efective, întrucât reclamantul nu ar fi primit o notificare formală a înscrierii sale pe lista persoanelor sancționate și întrucât pârâtul nu ar fi răspuns la întrebările adresate de reclamant și nu ar fi indicat pe baza căror elemente concrete numele reclamantului fusese înscris pe listele în litigiu.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului de proprietate și a libertății economice, întrucât actele atacate au adus o atingere certă și gravă activităților comerciale ale reclamantului.


title: Cauza C-455/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Velvet & Steel Immobilien und Handels GmbH/Finanzamt Hamburg-Eimsbüttel (A șasea directivă TVA — Scutiri — Articolul 13 partea B litera (d) punctul 2 — Noțiunea de preluare de obligații — Preluare a unei obligații de renovare a unui bun imobiliar — Refuz de scutire)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/14

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Velvet & Steel Immobilien und Handels GmbH/Finanzamt Hamburg-Eimsbüttel
   (Cauza C-455/05) (1)

   (A șasea directivă TVA - Scutiri - Articolul 13 partea B litera (d) punctul 2 - Noțiunea de „preluare de obligații’ - Preluare a unei obligații de renovare a unui bun imobiliar - Refuz de scutire)
   (2007/C 96/23)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Hamburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Velvet & Steel Immobilien und Handels GmbH

      Pârâtă: Finanzamt Hamburg-Eimsbüttel
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Hamburg — Interpretarea articolului 13 partea B litera (d) punctul 2 din Directiva 77/388/CEE: a șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1), cu modificările ulterioare — Noțiunea de „preluare de obligații ”— Refuz de scutire a preluării unei obligații de renovare a unui bun imobiliar
   Dispozitivul
   Articolul 13 partea B litera (d) punctul 2 din a șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, trebuie să fie interpretat în sensul că noțiunea de „preluare de obligații ”exclude din sfera de aplicare a acestei dispoziții alte obligații decât cele financiare, precum obligația de renovare a unui bun imobil.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza F-68/08: Acțiune introdusă la 6 august 2008 — Sluiter/Europol

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/55

         Acțiune introdusă la 6 august 2008 — Sluiter/Europol
   (Cauza F-68/08)
   (2008/C 285/100)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Rudolf Sluiter (Hillegom, Țările de Jos) (reprezentant: P. de Casparis, avocat)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol)
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea Deciziei din 4 octombrie 2007 prin care Europol l-a informat pe reclamant că nu exista nicio posibilitate de a-l încadra în muncă în mod permanent.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei din 4 octombrie 2007 prin care pârâtul l-a informat pe reclamant că nu exista nicio posibilitate de a-l încadra în muncă în mod permanent, precum și a Deciziei din 29 aprilie 2008 de respingere a reclamației introduse împotriva primei decizii și a Deciziei din 12 iunie 2008 care confirmă Decizia din 4 octombrie 2007;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-251/16: Acțiune introdusă la 20 mai 2016 - Directorul general al Oficiului European de Luptă Antifraudă/Comisia

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/45

         Acțiune introdusă la 20 mai 2016 - Directorul general al Oficiului European de Luptă Antifraudă/Comisia
   (Cauza T-251/16)
   (2016/C 260/56)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Directorul general al Oficiului European de Luptă Antifraudă (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Jelínek, membru al personalului, asistat de G. M. Roberti și de I. Perego, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei din 2 martie 2016, C(2016)1449 final, privind o cerere de ridicare a imunității, cu excepția articolului 1 alineatul (2);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcări ale dreptului și pe erori vădite de apreciere, pe care le-ar fi săvârșit Comisia Europeană. Decizia atacată nu ar fi conformă cu criteriile de drept care reglementează ridicarea imunității de jurisdicție a directorului general al Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) și s-ar întemeia pe o lectură vădit eronată a elementelor dosarului. Pe de altă parte, decizia atacată nu ar fi apreciat în mod corect interesul Uniunii și ar aduce atingere independenței directorului general al OLAF.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcări ale dreptului și pe un proces decizional denaturat

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului de cooperare loială și a garanțiilor procedurale


title: Cauza T-224/14: Acțiune introdusă la 23 iulie 2014 – CW/Consiliul

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/9

         Acțiune introdusă la 23 iulie 2014 – CW/Consiliul
   (Cauza T-224/14)
   2014/C 351/11
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: CW (Paris, Franţa) (reprezentant: A. Tekari, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare 2014/49/PESC a Consiliului din 30 ianuarie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/72/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia, în măsura în care aceasta îl vizează pe reclamant;

               —

               constatarea faptului că, în urma anulării deciziei contestate, se va considera că reclamantul nu a fost niciodată înscris pe listele persoanelor vizate de înghețarea activelor și că niciun act sau nicio decizie a Consiliului nu va putea menționa numele acestuia ca făcând obiectul unei măsuri de înghețare a activelor;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata sumei de o sută de mii de euro pentru repararea prejudiciului moral și material suferit de reclamant;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de reclamant, care trebuie stabilite în mod echitabil, având în vedere situația părților și volumul de muncă pe care îl implică gestionarea unui astfel de dosar.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe lipsa unui temei legal al Deciziei 2014/49/PESC (1), în măsura în care aceasta s-ar baza pe alt motiv decât cel prevăzut la articolul 1 din Decizia 2011/72/PESC (2) și în măsura în care, în orice caz, Decizia 2011/72/PESC, care îi servește drept temei juridic, nu ar fi conformă cu dreptul european care reglementează sancțiunile specifice.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate, în măsura în care măsurile restrictive aplicate reclamantului ar constitui o restrângere nejustificată a dreptului său de proprietate.

      (1)  Decizia 2014/49/PESC a Consiliului din 30 ianuarie 2014 de modificare a Deciziei 2011/72/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia (JO L 28, p. 38).

      (2)  Decizia 2011/72/PESC a Consiliului din 31 ianuarie 2011 privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia (JO L 28, p. 62).


title: Cauza F-23/11: Acțiune introdusă la 3 martie 2011 — ZZ/Consiliul

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/31

         Acțiune introdusă la 3 martie 2011 — ZZ/Consiliul
   (Cauza F-23/11)
   2011/C 226/61
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: E. Boigelot și S. Woog, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Consiliului de a nu îl include pe reclamant pe lista funcționarilor promovați la gradul AST 9 în cadrul exercițiului de promovare 2010 și repararea prejudiciului moral suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Consiliului, publicată la 21 mai 2010 prin comunicarea către personal nr. 82/10, de a nu îl include pe reclamant pe lista funcționarilor promovați de la gradul AST 8 la gradul AST 9 în cadrul exercițiului de promovare 2010;

               —

               ca urmare a acestei anulări, realizarea unei noi examinări comparative a meritelor reclamantului și ale celorlalți candidați în cadrul exercițiului de promovare 2010 și promovarea reclamantului la gradul AST 9, suplimentar față de numărul celor promovați, cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2010, cu plata de dobânzi pentru întârzierile la plata salariului, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, începând cu 1 ianuarie 2010, majorată cu două puncte, fără a pune totuși în discuție promovarea celorlalți funcționari promovați;

               —

               în subsidiar, dacă Tribunalul ar trebui să aprecieze că promovarea reclamantului la gradul AST 9 nu poate avea loc retroactiv, suplimentar față de numărul celor promovați, anularea atât a deciziei de a nu îl include pe reclamant pe lista funcționarilor promovați de la gradul AST 8 la gradul AST 9 în cadrul exercițiului de promovare 2010, cât și a deciziilor de promovare care au stat la baza întocmirii listei funcționarilor promovați la gradul AST 9, publicată la 21 mai 2010;

               —

               ca ultim subsidiar, dacă Tribunalul ar trebui să aprecieze că anularea deciziilor de promovare solicitată cu titlu subsidiar ar constitui o sancțiune excesivă pentru nelegalitatea constatată, obligarea Consiliului la plata unei indemnizații care să acopere prejudiciul adus carierei care rezultă din întârzierea la promovare între 1 ianuarie 2010 și data la care se acordă promovarea;

               —

               obligarea Consiliului la plata către reclamant a sumei de 3 500,00 euro pentru repararea prejudiciului moral suferit din cauza nepromovării la 1 ianuarie 2010, sub rezerva majorării sumei în cursul procedurii;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-477/16 PPU: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam – Țările de Jos) – Executarea unui mandat european de arestare emis împotriva lui Ruslanas Kovalkovas [Trimitere preliminară — Procedură preliminară de urgență — Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Mandat european de arestare — Decizia-cadru 2002/584/JAI — Articolul 1 alineatul (1) — Noțiunea „decizie judiciară” — Articolul 6 alineatul (1) — Noțiunea „autoritate judiciară emitentă” — Mandat european de arestare emis de Ministerul Justiției din Republica Lituania în scopul executării unei pedepse privative de libertate]

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/17

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam – Țările de Jos) – Executarea unui mandat european de arestare emis împotriva lui Ruslanas Kovalkovas
   (Cauza C-477/16 PPU) (1)

   ([Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgență - Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Mandat european de arestare - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Articolul 1 alineatul (1) - Noțiunea „decizie judiciară” - Articolul 6 alineatul (1) - Noțiunea „autoritate judiciară emitentă” - Mandat european de arestare emis de Ministerul Justiției din Republica Lituania în scopul executării unei pedepse privative de libertate])
   (2017/C 014/22)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Openbaar Ministerie

      Pârât: Ruslanas Kovalkovas

      Dispozitivul

   Noțiunea „autoritate judiciară”, prevăzută la articolul 6 alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, este o noțiune autonomă a dreptului Uniunii, iar acest articol 6 alineatul (1) trebuie interpretat în sensul că se opune ca un organ al puterii executive, cum este Ministerul Justiției din Republica Lituania, să fie desemnat drept „autoritate judiciară emitentă”, în sensul acestei dispoziții, astfel încât mandatul european de arestare emis de acesta în scopul executării unei hotărâri prin care a fost pronunțată o pedeapsă privativă de libertate nu poate fi considerat o „decizie judiciară”, în sensul articolului 1 alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299.

      (1)  JO C 383, 17.10.2016.


title: Cauza T-40/15: Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2015 – ASPLA și Armando Álvarez/Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/42

         Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2015 – ASPLA și Armando Álvarez/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza T-40/15)
   (2015/C 089/51)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (Torrelavega, Spania) și Armando Álvarez, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: M. Troncoso Ferrer, avocat, și C. Ruixó Claramunt și S. Moya Izquierdo, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Justiție a Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, obligarea Curții de Justiție a Uniunii Europene la repararea prejudiciului cauzat de Tribunal reclamantelor ca urmare a încălcării articolului 47 al doilea paragraf din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, prin plata sumei de 3 4 95  038,66 euro, la care se adaugă dobânzile compensatorii și de întârziere aplicate de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile sale principale de refinanțare, majorate două puncte, calculate de la data depunerii acțiunii,

               —

               obligarea în consecință a Curții de Justiție a Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată în prezenta procedură;

               —

               cu titlu subsidiar, obligarea Comisiei Europene la repararea prejudiciului cauzat de Tribunal reclamantelor ca urmare a încălcării articolului 47 al doilea paragraf din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, prin plata sumei de 3 4 95  038,66 euro, la care se adaugă dobânzile compensatorii și de întârziere aplicate de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile sale principale de refinanțare, majorate două puncte, calculate de la data depunerii acțiunii și

               —

               obligarea în consecință a Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele invocă durata lungă de soluționare a acțiunilor formulate la instanța comunitară, acțiuni care au făcut obiectul cauzelor T-76/06, ASPLA/Comisia, și T-78/06, Armando Álvarez/Comisia, soluționate prin hotărârile pronunțate la 16 decembrie 2011 și, în recurs, prin hotărârile din 22 mai 2014.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă încălcarea articolului 47 al doilea paragraf din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene care, în opinia lor, constituie o reafirmare a principiului protecției jurisdicționale efective, principiu general de drept al Uniunii Europene.
   În opinia acestora, existența unui comportament contrar dispoziției sus-menționate și, implicit, încălcarea principiului protecției jurisdicționale efective sunt pe deplin demonstrate prin Hotărârile Curții de Justiției, Groupe Gascogne/Comisia, pronunțată în cauza C-58/12 P, și Kendrion NV/Comisia, pronunțată în cauza C-50/12 P. În acest sens, se subliniază faptul că ambele au făcut obiectul aceleiași decizii de sancționare ca și Kendrion și Groupe Gascogne. Ca și aceste societăți, reclamantele au formulat o acțiune împotriva acestei decizii și s-au confruntat, într-o procedură la Tribunal foarte similară, dacă nu chiar identică cu cea soluționată de Curtea de Justiție în cele două cauze menționate, cu o încălcarea a respectării unui termen de soluționare rezonabil.


title: Cauza C-243/06: Ordonanța președintelui Curții din 25 noiembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de commerce de Charleroi (Belgia)) — SA Sporting du Pays de Charleroi, G-14 Groupement des clubs de football européens/Fédération Internationale de Football Association (FIFA)

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/30

         Ordonanța președintelui Curții din 25 noiembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de commerce de Charleroi (Belgia)) — SA Sporting du Pays de Charleroi, G-14 Groupement des clubs de football européens/Fédération Internationale de Football Association (FIFA)
   (Cauza C-243/06) (1)

   (2009/C 69/56)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza C-560/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tallinna Halduskohus — Republica Estonă) — Balbiino AS/Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus [Aderarea Estoniei — Măsuri tranzitorii — Produse agricole — Zahăr — Stocuri excedentare — Regulamentele (CE) nr. 1972/2003, nr. 60/2004 și nr. 832/2005]

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tallinna Halduskohus — Republica Estonă) — Balbiino AS/Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
   (Cauza C-560/07) (1)

   (Aderarea Estoniei - Măsuri tranzitorii - Produse agricole - Zahăr - Stocuri excedentare - Regulamentele (CE) nr. 1972/2003, nr. 60/2004 și nr. 832/2005)
   2009/C 180/14
   Limba de procedură: estona

      Instanța de trimitere

   Tallinna Halduskohus

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Balbiino AS

      Pârâți: Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tallinna Halduskohus — Interpretarea articolului 6 din Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei din 14 ianuarie 2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană (JO L 9, p. 8, Ediție specială, 03/vol. 52, p. 202) și a articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 al Comisiei din 10 noiembrie 2003 privind măsurile tranzitorii care urmează să fie adoptate în ceea ce privește schimburile de produse agricole în contextul aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei (JO L 293, p. 3, Ediție specială, 03/vol. 50, p. 100), precum și a Regulamentului (CE) nr. 832/2005 al Comisiei din 31 mai 2005 privind stabilirea cantităților excedentare de zahăr, izoglucoză și fructoză pentru Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia și Slovacia (JO L 138, p. 3, Ediție specială, 03/vol. 64, p. 3) — Taxa asupra stocurilor excedentare de produse agricole deținute de producători — Metodă de stabilire a stocului tranzitoriu și a stocului excedentar în vederea impunerii acestei taxe

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 al Comisiei din 10 noiembrie 2003 privind măsurile tranzitorii care urmează să fie adoptate în ceea ce privește schimburile de produse agricole în contextul aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei, articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei din 14 ianuarie 2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană, precum și Regulamentul (CE) nr. 832/2005 al Comisiei din 31 mai 2005 privind stabilirea cantităților excedentare de zahăr, izoglucoză și fructoză pentru Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia și Slovacia nu se opun unei măsuri naționale, precum Legea privind taxa asupra stocurilor excedentare (Üleliigse laovaru tasu seadus) din 7 aprilie 2004, astfel cum a fost modificată la 25 ianuarie 2007, potrivit căreia stocul excedentar al unui operator se stabilește prin deducerea din stocul efectiv deținut la 1 mai 2004 a stocului reportat, care este definit ca media stocurilor deținute la data de 1 mai a celor patru exerciții financiare anterioare, multiplicată cu un coeficient de 1,2, corespunzător creșterii producției agricole înregistrate în statul membru în cauză în aceeași perioadă.

               2)

               Regulamentul nr. 1972/2003 nu se opune ca totalitatea stocului deținut de un operator la 1 mai 2004 să fie considerată excedentară dacă se stabilește, pe baza unor indicii concordante, că acest stoc nu prezintă un caracter normal în raport cu activitatea acestui operator, ci a fost constituit în scopuri speculative.

               3)

               Articolul 4 din Regulamentul nr. 1972/2003 și articolul 6 din Regulamentul nr. 60/2004 nu se opun unei măsuri naționale în temeiul căreia un operator care a început o activitate cu mai puțin de un an înainte de 1 mai 2004 este obligat să demonstreze concordanța dintre cantitatea aflată în stoc pe care o deținea la această dată și cantitatea aflată în stoc pe care, în mod normal, o poate produce, vinde, ceda sau dobândi, fie cu titlu oneros, fie cu titlu gratuit.

               4)

               Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004 nu se opun perceperii unei taxe asupra stocului excedentar al unui operator, chiar presupunând că acesta ar fi în măsură să demonstreze că nu a realizat un profit cu ocazia comercializării acestui stoc după 1 mai 2004.

               5)

               Articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004 nu poate fi interpretat în sensul că o creștere a capacității de stocare a unui operator în cursul anului care precedă aderarea justifică o reducere a stocului excedentar independent de evoluția ulterioară a activității economice a deținătorului acestui stoc, de volumul de procesare și de importanța stocului menționat.

               6)

               Articolul 10 din Regulamentul nr. 1972/2003 nu se opune validității unui aviz de impunere primit de operatorul supus taxei asupra stocurilor excedentare ulterior datei de 30 aprilie 2007, în condițiile în care se stabilește că avizul menționat a fost emis de autoritățile naționale până la această dată inclusiv.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza T-200/08: Acțiune introdusă la 22 mai 2008 — Interflon/OAPI — Illinois Tool Works (FOODLUBE)

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/29

         Acțiune introdusă la 22 mai 2008 — Interflon/OAPI — Illinois Tool Works (FOODLUBE)
   (Cauza T-200/08)
   (2008/C 183/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Interflon BV (Roosendaal, Țările de Jos) (reprezentant: S. M. Wertwijn, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Illinois Tool Works, Inc. (Glenview, Statele Unite)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 3 martie 2008 în cauza R 638/2007-2; și

               —

               admiterea cererii reclamantei de declarare a nulității mărcii comunitare vizate.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „FOODLUBE” pentru produse din clasele 1 și 4 — înregistrarea nr. 1 647 734.

      Decizia diviziei de anulare: refuză cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului deoarece marca vizată este lipsită de orice caracter distinctiv; încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului deoarece marca vizată nu este aptă să distingă produsele indicate în ceea ce privește originea acestora.


title: Cauza F-85/15: Acțiune introdusă la 8 iunie 2015 – ZZ și alții/Comisia

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/42

         Acțiune introdusă la 8 iunie 2015 – ZZ și alții/Comisia
   (Cauza F-85/15)
   (2015/C 262/58)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu admite reclamanții la etapa de evaluare a concursului EPSO/AD/204/10, după redeschiderea acestui concurs de către EPSO ca urmare a anulării de către Tribunalul funcției publice a deciziei inițiale de a nu admite reclamanții la faza de evaluare a concursului precum și despăgubirea reclamanților pentru prejudiciile moral și material pretins a fi fost suferite.

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor din 25 iulie 2014 a comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/204/10 adresate fiecăruia dintre reclamanți;

               —

               acordarea în favoarea fiecăruia dintre reclamanți a unei indemnizații provizorii de 1  000,00 €, pentru prejudiciul moral, și a unei a doua indemnizații provizorii de 2 27  899,50 €, pentru prejudiciul financiar;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-662/13: Acțiune introdusă la 12 decembrie 2013 — dm-drogerie markt/OAPI — Diseños Mireia (D și M)

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/12

         Acțiune introdusă la 12 decembrie 2013 — dm-drogerie markt/OAPI — Diseños Mireia (D și M)
   (Cauza T-662/13)
   2014/C 61/21
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți: O. Bludovsky și C. Mellein, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Diseños Mireia, SL (Barcelona, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 septembrie 2013 pronunțate în cauza R 911/2012-1 și anularea mărcii contestate;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 septembrie 2013 pronunțate în cauza R 911/2012-1 și trimiterea cauzei spre rejudecare;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 septembrie 2013 pronunțate în cauza R 911/2012-1.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține literele „D” și „M” pentru produse din clasa 14 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 737 917.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală comunitară „dm” înregistrată sub nr. 3 984 044 pentru produse din clasa 14.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza C-147/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanţa (România) la data de 23 martie 2017 – Sindicatul Familia Constanța și alții/Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanţa (România) la data de 23 martie 2017 – Sindicatul Familia Constanța și alții/Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța
   (Cauza C-147/17)
   (2017/C 231/04)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Constanţa

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamanți: Sindicatul Familia Constanța și alții

      Pârâtă: Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

      Întrebările preliminare

               1)

               Dacă prevederile articolului 1(3) din Directiva 2003/88/CE (1) raportat la articolul 2 din Directiva 89/391/CEE (2) trebuie interpretate în sensul că exclud din domeniul de aplicare al acesteia o activitate precum cea a asistenților maternali, desfășurată de reclamanți?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, dacă articolul 17 din Directiva 2003/88/CE trebuie interpretat în sensul o activitate precum cea a asistenților maternali, desfășurată de reclamanți, poate face obiectul unei derogări de la prevederile articolului 5 al directivei în temeiul alineatului (1), al alineatului (3) (b) și (c) sau al alineatului (4) (b)?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă, dacă articolul 17 (1) sau, după caz, articolul 17 (3) sau (4) din Directiva 2003/88/CE trebuie interpretat în sensul că o asemenea derogare trebuie să aibă caracter expres sau poate avea și caracter implicit, prin adoptarea unui act normativ cu caracter special care prevede alte reguli de organizare a timpului de lucru pentru o anumită activitate profesională; în cazul în care o astfel de derogare poate să nu aibă caracter expres, care sunt condițiile minime pentru ca o reglementare națională să poată fi considerată ca instituind o derogare, respectiv dacă o astfel de derogare poate fi exprimată în modalitatea care rezultă din dispozițiile Legii nr. 272/2004?

               4)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebările 1, 2 sau 3, dacă articolul 2 punctul 1 din Directiva 2003/88/CE trebuie interpretat în sensul că perioada în care un asistent maternal se află în compania copilului aflat în îngrijire, la propriul domiciliu sau în alt loc ales de acesta, constituie timp de lucru chiar dacă nu realizează niciuna din activitățile prevăzute în sarcina sa în contractul individual de muncă?

               5)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebările 1, 2 sau 3, dacă articolul 5 din Directiva 2003/88/CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea cuprinsă în articolul 122 din Legea nr 272/2004; iar în cazul unui răspuns în sensul incidenței articolului 17 alineatului (3) (b) și (c) sau al alineatului (4) (b) din directivă, dacă acesta trebuie interpretat în sensul că se opune aceleiași reglementări naționale?

               6)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 1 și, eventual, afirmativ la întrebarea 4, dacă articolul 7 (2) din Directiva 2003/88/CE poate fi interpretat în sensul că nu se opune totuși acordării unei despăgubiri egale cu indemnizația de care angajatul ar fi beneficiat în timpul concediului de odihnă anual în condițiile în care natura activității desfășurate de asistenții maternali îi pune în imposibilitatea de a efectua acest concediu sau, deși formal concediul de odihnă se acordă, angajatul continuă să presteze practic aceeași activitate în situația în care în perioada respectivă nu este permisă separarea de copilul aflat în îngrijire? În caz afirmativ, pentru a avea dreptul la despăgubiri, este necesar ca angajatul să fi solicitat separarea de copil, iar angajatorul să nu îi fi acordat această permisiune?

               7)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 1, eventual afirmativ la întrebarea 4 și negativ la întrebarea 6, dacă articolul 7 (1) din directivă se opune unei prevederi precum cea cuprinsă în articolul 122 (3) litera d) din Legea nr. 272/2004 în condițiile în care aceasta lasă la latitudinea angajatorului să hotărască în mod discreționar dacă autorizează separarea de copil în timpul concediului de odihnă și, în caz afirmativ, dacă imposibilitatea efectuării concediului de odihnă în fapt, ca urmare a aplicării acestei prevederi legale, constituie o încălcare a dreptului Uniunii care îndeplinește condițiile pentru a naște dreptul angajatului la o despăgubire. În caz afirmativ, dacă o astfel de despăgubire ar trebui plătită de stat pentru încălcarea articolului 7 din directivă sau de către instituția publică ce are calitatea de angajator care nu a asigurat în perioada concediului de odihnă separarea de copilul aflat în îngrijire? În această situație, pentru a avea dreptul la despăgubiri, este necesar ca angajatul să fi solicitat separarea de copil, iar angajatorul să nu îi fi acordat această permisiune?

      (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003 L 299, p. 9, Ediție specială 05/vol. 7, p. 3)

      (2)  Directiva Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă (JO 1989 L183, p. 1, Ediție specială 05/vol. 2, p. 88)


title: Cauza T-771/16: Acțiune introdusă la 24 octombrie 2016 – Toontrack Music/EUIPO (EZMIX)

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/45

         Acțiune introdusă la 24 octombrie 2016 – Toontrack Music/EUIPO (EZMIX)
   (Cauza T-771/16)
   (2017/C 014/53)
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Reclamantă: Toontrack Music AB (Umeå, Suedia) (reprezentant: L.-E. Ström, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: Marca verbală a Uniunii Europene „EZMIX” – Cererea de înregistrare nr. 13 945 423

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 27 iulie 2016 în cauza R 2436/2015-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b), al articolului 7 alineatul (1) litera (c), al articolului 7 alineatul (2), al articolului 43 și al articolului 65 din Regulamentul (UE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene și

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b), a articolului 7 alineatul (1) litera (c), a articolului 7 alineatul (2) și a articolului 43 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-492/07 P: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 24 aprilie 2009 — Sanchez Ferriz și alții/Comisia ( Recurs — Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2005 — Neînscrierea pe lista funcționarilor promovați — Coeficienți de multiplicare de referință — Articolele 6 și 10 din anexa XIII la Statut — Interesul de a invoca un motiv )

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/39

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 24 aprilie 2009 — Sanchez Ferriz și alții/Comisia
   (Cauza T-492/07 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2005 - Neînscrierea pe lista funcționarilor promovați - Coeficienți de multiplicare de referință - Articolele 6 și 10 din anexa XIII la Statut - Interesul de a invoca un motiv”)
   2009/C 141/81
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurenți: Carlos Sanchez Ferriz (Bruxelles, Belgia) și alți nouă funcționari ai Comisiei Comunităților Europene ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 17 octombrie 2007, Ferriz și alții/Comisia (F-115/06, nepublicată încă în Repertoriu) prin care se solicită anularea acestei ordonanțe.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Carlos Sanchez Ferriz și ceilalți nouă funcționari ai Comisiei ale căror nume figurează în anexă își suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza C-538/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Olanda) la 4 decembrie 2008 — X Holding BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Olanda) la 4 decembrie 2008 — X Holding BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-538/08)
   (2009/C 55/12)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: X Holding BV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 11 alineatul (4) din A doua directivă și articolul 17 alineatul (6) din A șasea directivă trebuie să fie interpretate în sensul că un stat membru care a intenționat să facă uz de facultatea prevăzută prin aceste dispoziții de a exclude (sau de a continua să excludă) deducerea categoriilor de cheltuieli care sunt descrise prin faptul că „oferă un mijloc de transport individual” a respectat condiția de a desemna o categorie de bunuri și de servicii definite în mod corespunzător?

               2)

               Dacă răspunsul la prima întrebare este afirmativ, articolul 6 alineatul (2) și articolul 17 alineatele (2) și (6) din A șasea directivă permit ca o dispoziție legală națională precum cea din cauză, adoptată înainte de intrarea în vigoare a acestei directive, să prevadă că un contribuabil nu poate deduce integral TVA plătită în momentul achiziționării anumitor bunuri și servicii care sunt utilizate parțial în scopuri profesionale și parțial în scopuri private de către personal, dar că poate deduce integral TVA numai în măsura în care TVA este imputată pentru utilizarea în scopuri profesionale?


title: Cauza T-696/14 P: Hotărârea Tribunalului din 27 ianuarie 2016 – Montagut Viladot/Comisia („Recurs — Funcție publică — Recrutare — Concurs pentru constituirea unei liste de rezervă pentru recrutarea de administratori cu gradul AD 5 — Decizie a juriului concursului de a nu îl înscrie pe reclamant pe lista de rezervă — Diplomă care nu îndeplinește condițiile din avizul de concurs — Respingerea acțiunii în primă instanță”)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/42

         Hotărârea Tribunalului din 27 ianuarie 2016 – Montagut Viladot/Comisia
   (Cauza T-696/14 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Recrutare - Concurs pentru constituirea unei liste de rezervă pentru recrutarea de administratori cu gradul AD 5 - Decizie a juriului concursului de a nu îl înscrie pe reclamant pe lista de rezervă - Diplomă care nu îndeplinește condițiile din avizul de concurs - Respingerea acțiunii în primă instanță”))
   (2016/C 098/55)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Bernat Montagut Viladot (Schaerbeek, Belgia) (reprezentanți: F.A. Rodríguez-Gigirey Pérez și J.A. Simón Sánchez, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: I. Galindo Martín și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 15 iulie 2014, Montagut Viladot/Comisia (F-160/12, RecFP, EU:F:2014:190) având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îl obligă pe domnul Montagut Viladot la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 409, 17.11.2014.


title: Cauza C-164/11: Acțiune introdusă la 5 aprilie 2011 — Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/13

         Acțiune introdusă la 5 aprilie 2011 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-164/11)
   2011/C 186/22
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: W. Mölls, agent)

      Pârâtă: Republica Franceză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea dispozițiilor necesare pentru a-și adapta sistemul de impozitare a electricității la dispozițiile prevăzute de Directiva 2003/96/CE (1), în pofida expirării perioadei de tranziție prevăzute la articolul 18 alineatul (10) al doilea paragraf din aceasta, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin cererea introductivă, Comisia susține că, în pofida expirării perioadei de tranziție acordate pârâtei, respectiv până la 1 ianuarie 2009, aceasta nu a adaptat încă toate elementele sistemului său de impozitare a electricității la dispozițiile directivei. Potrivit autorităților franceze, Legea nr. 2010-1488 (Loi no 2010-1488) din 7 decembrie 2010, adoptată și intrată în vigoare după expirarea termenului stabilit în avizul motivat, transpune în dreptul intern dispozițiile directivei menționate. Potrivit Comisiei, prezenta acțiune trebuie să fie admisă prin raportare la situația dreptului național aplicabil la data expirării termenului stabilit în avizul motivat.
   Comisia arată că, în orice caz, Franța nu a adaptat încă toate elementele sistemului său de impozitare a electricității pentru a le pune în concordanță cu dispozițiile directivei. Astfel, reclamanta respinge argumentul autorităților naționale potrivit căruia directiva nu ar interzice creșteri ale accizelor, în funcție de zonele geografice în cauză. Dimpotrivă, aceasta ar impune principiul unui impozit unic pentru toate tipurile de consum de electricitate care au loc în același stat membru și ar enumera în mod limitativ derogările de la acest principiu, la articolele 5, 14, 15 și 17.
   Pe de altă parte, Comisia respinge teza susținută de autoritățile franceze potrivit căreia „diferențierea tarifară reținută” nu ar induce niciun risc de fraudă, nu ar implica nicio cheltuială suplimentară pentru operatori și nu ar constitui o barieră în calea intrării pe piață a unor furnizori externi.

      (1)  Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO L 283, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98).


title: Cauza C-7/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Essen (Germania) la 12 ianuarie 2015 – procedură penală împotriva lui Kanapathippilai Kanageswaran

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Essen (Germania) la 12 ianuarie 2015 – procedură penală împotriva lui Kanapathippilai Kanageswaran
   (Cauza C-7/15)
   (2015/C 127/13)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Essen

      Partea din procedura principală

   Kanapathippilai Kanageswaran

      Întrebarea preliminară

   Înscrierea Liberation Tigers of Tamil Eelam pe lista prevăzută la articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 al Consiliului din 27 decembrie 2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului (1), între 9 septembrie 2007 și 24 mai 2009, în special în temeiul Deciziilor Consiliului 2006/379/CE din 29 mai 2006 (2), 2007/445/CE din 28 iunie 2007 (3), 2007/868/CE din 20 decembrie 2007 (4), 2008/583/CE din 15 iulie 2008 (5), 2009/62/CE din 26 ianuarie 2009 (6) este nevalidă?

      (1)  JO L 344, p. 70.

      (2)  JO L 144, p. 21.

      (3)  JO L 169, p. 58.

      (4)  JO L 340, p. 100.

      (5)  JO L 188, p. 21.

      (6)  JO L 23, p. 25.


title: Cauza C-33/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 24 ianuarie 2012 — Körös-vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/4

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 24 ianuarie 2012 — Körös-vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Cauza C-33/12)
   2012/C 126/07
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Törvényszék

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Körös-vidéki Környezetvédelmi și Vízügyi Igazgatóság

      Pârâți: Mezőgazdasági și Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Întrebarea preliminară

   Un dig constituie, în cazul utilizării ca pășune permanentă, o suprafață agricolă utilizată în sensul articolului 142b alineatul (4) din Regulamentul nr. 1782/2003/CE (1), în pofida faptului că nu a fost utilizată în principal în scopuri agricole, ci este utilizată de asemenea pentru gestionarea apei și pentru prevenirea inundațiilor?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177).


title: Cauza C-361/10: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 9 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État — Belgia) — Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz/État belge (Piața internă — Standarde și reglementări tehnice — Procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale — Cerințe minime de securitate pentru anumite instalații electrice vechi la locurile de muncă)

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/8

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 9 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État — Belgia) — Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz/État belge
   (Cauza C-361/10) (1)

   (Piața internă - Standarde și reglementări tehnice - Procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale - Cerințe minime de securitate pentru anumite instalații electrice vechi la locurile de muncă)
   2011/C 226/13
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz

      Pârât: État belge

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Conseil d'État — Interpretarea articolului 1 punctul (11) și a articolului 8 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO L 204, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207) — Procedură pentru furnizarea de informații și norme privind serviciile societății informaționale — Obligație de a comunica proiectele de reglementări tehnice — Cerințe minime de securitate pentru anumite instalații electrice vechi la locurile de muncă

      Dispozitivul

   Articolul 1 punctul (11) din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998, trebuie interpretat în sensul că dispoziții naționale precum cele în cauză în acțiunea principală nu constituie reglementări tehnice, în sensul acestei dispoziții, ale căror proiecte trebuie să facă obiectul comunicării prevăzute la articolul 8 alineatul (1) primul paragraf din această directivă.

      (1)  JO C 274, 9.10.2010.


title: Cauza C-305/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 4 iunie 2013 — Haeger & Schmidt GmbH/Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, în calitate de lichidator al Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/35

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 4 iunie 2013 — Haeger & Schmidt GmbH/Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, în calitate de lichidator al Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA
   (Cauza C-305/13)
   2013/C 207/58
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Haeger & Schmidt GmbH

      Pârâți: Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, în calitate de lichidator al Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

      Întrebările preliminare

               1.

               Contractul de comision de transport, prin care un comitent încredințează unui comisionar, care acționează în nume propriu și pe răspunderea sa, organizarea unui transport de mărfuri care va fi executat de un transportator sau de transportatori pe seama comitentului poate avea, și în ce condiții, ca obiect principal efectuarea unui transport de mărfuri în sensul articolului 4 alineatul (4) ultima teză din Convenția de la Roma din 19 iunie 1980 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale? (1)

               2.

               În cazul în care contractul de comision de transport poate fi considerat un contract de transport de mărfuri în sensul articolului 4 alineatul (4) citat anterior, dar prezumția specială de determinare a legii prevăzute de acest text nu se poate aplica, în lipsa coincidenței impuse, formularea primei sale teze, potrivit căreia contractul de transport de mărfuri nu face obiectul prezumției generale de la alineatul (2), trebuie interpretată în sensul că instanța este astfel invitată să identifice legea aplicabilă, nu în temeiul acestei prezumții, înlăturată în mod definitiv, ci în temeiul principiului general de determinare prevăzut la articolul 4 alineatul (1), cu alte cuvinte prin identificarea țării cu care contractul prezintă cele mai strânse legături, fără a se acorda o atenție deosebită țării în care se află sediul părții care execută prestația caracteristică a contractului?

               3.

               Presupunând că contractul de comision de transport face obiectul prezumției generale de la articolul 4 alineatul (2), în ipoteza în care clientul inițial ar fi contractat cu un prim comisionar, care ar fi fost ulterior înlocuit de un al doilea comisionar, se poate admite să se determine legea aplicabilă în cadrul raporturilor contractuale dintre client și acest al doilea comisionar în funcție de țara în care se află sediul primului comisionar, legea țării astfel desemnate fiind considerată aplicabilă în mod global întregii operațiuni de comision de transport?

      (1)  Convenția privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980 (JO 1980, L 266, p. 1, JO 2007, L 347, p. 3).


title: Cauza T-116/16: Acțiune introdusă la 18 martie 2016 – Port autonome du Centre et de l’Ouest și alții/Comisia

text:
               17.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/23

         Acțiune introdusă la 18 martie 2016 – Port autonome du Centre et de l’Ouest și alții/Comisia
   (Cauza T-116/16)
   (2016/C 175/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Port autonome du Centre et de l’Ouest SCRL (La Louvière, Belgia), Port autonome de Namur (Namur, Belgia), Port autonome de Charleroi (Charleroi, Belgia), Port autonome de Liège (Liège, Belgia), Région wallonne (Jambes, Belgia) (reprezentant: Me J. Vanden Eynde, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității cererii introductive în privința fiecăruia dintre reclamanți și, în consecință, anularea Deciziei Comisiei nr. SA.38393 (2015/E) – fiscalitatea porturilor din Belgia;

               —

               declararea admisibilității și temeiniciei prezentei acțiuni;

               —

               în consecință, anularea deciziei Comisiei Europene prin care s-a considerat drept ajutor de stat incompatibil cu piața internă faptul că activitățile economice ale porturilor belgiene, și în special ale celor valone, nu sunt supuse impozitului pe profit;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă zece motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat, în general, pe faptul că afirmațiile Comisiei nu ar fi susținute în fapt și nu ar fi justificate în drept.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că Comisia nu ar fi justificat aparenta îndepărtare de jurisprudență în raport cu decizia sa din 20 octombrie 2004 (N 520/2003).

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că activitățile portuare ar fi subvenționate întrucât, în lipsa subvenționării, nu ar fi rentabile în contextul economic belgian; pe de altă parte, al treilea motiv este întemeiat pe împrejurarea că redevențele stabilite unilateral, care nu acoperă investițiile realizate, nu ar fi suficiente pentru a fi calificate drept activități economice.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că afirmația potrivit căreia sistemul de referință belgian este reprezentat de impozitarea societăților nu ar fi justificată în drept.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe faptul că nu ar fi demonstrată afirmația potrivit căreia impozitul pe profit, astfel cum este aplicat în privința porturilor, constituie un avantaj, deoarece eventualele lor activități economice subsidiare nu ar fi impozitate. În definitiv, Comisia nu ar fi identificat activitățile care, în opinia sa, ar trebui să fie impozitate și nici activitățile care ar constitui servicii de interes general.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe faptul că împrejurările concrete ar trebui să conducă la autorizarea aplicării impozitului pe profit, luându-se în considerare logica sistemului juridic belgian, care diferențiază tratamentul fiscal al serviciilor de interes general de activitățile comerciale.

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe faptul că Comisia ar fi omis să țină cont de prerogativele statelor membre în materie de:

                           —

                           definire a activităților care nu au caracter economic;

                           —

                           definire a fiscalității directe;

                           —

                           obligație de a asigura buna funcționare a serviciilor de interes general necesară coeziunii sociale și economice;

                           —

                           organizare discreționară a serviciilor de interes general.

               8.

               Al optulea motiv este întemeiat pe faptul că activitățile principale ale porturilor interioare valone ar fi servicii de interes general care nu sunt reglementate, conform legislației europene, de normele de concurență ale articolului 107 TFUE.

               9.

               Al nouălea motiv, invocat cu titlu subsidiar, este întemeiat pe faptul că, în cazul în care activitățile principale ale porturilor interioare valone ar face parte din categoria serviciilor de interes economic general, acestea ar fi reglementate de dispozițiile articolului 93 TFUE și ale articolului 106 alineatul (2) TFUE, normele de concurență nefiindu-le aplicabile.

               10.

               Al zecelea motiv, invocat cu titlu încă mai subsidiar, este întemeiat pe faptul că nu ar fi întrunite criteriile europene pentru definirea unui ajutor de stat.


title: Cauza C-90/15 P: Recurs introdus la 24 februarie 2015 de Hansen & Rosenthal KG, H & R Wax Company Vertrieb GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014 în cauza T-90/15 P, Hansen & Rosenthal KG, H & R Wax Company Vertrieb GmbH/Comisia Europeană

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/26

         Recurs introdus la 24 februarie 2015 de Hansen & Rosenthal KG, H & R Wax Company Vertrieb GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014 în cauza T-90/15 P, Hansen & Rosenthal KG, H & R Wax Company Vertrieb GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-90/15 P)
   (2015/C 146/32)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Hansen & Rosenthal KG, H & R Wax Company Vertrieb GmbH (reprezentanți: J. L. Schulte, M. Dallmann și K. M. Künstner, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea, în tot sau în parte, a Hotărârii Tribunalului pronunțate la 12 decembrie 2014 în cauza T- 544/08, Hansen & Rosenthal KG și H&R Wax Company Vertrieb GmbH împotriva Comisiei Europene;

               —

               anularea, în tot sau în parte, pe baza informațiilor pe care le deține Curtea, a articolelor 1 și 2 din Decizia Comisiei Europene din 1 octombrie 2008 în cazul COMP/39.181 – Ceară de lumânări, în măsura în care le privește pe recurente;

               —

               anularea sau reducerea amenzii în conformitate cu articolul 261 TFUE;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Curții și a Tribunalului;

               —

               în subsidiar, anularea hotărârii Tribunalului și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe pe baza aprecierii juridice date de Curte; anularea sau reducerea amenzii în conformitate cu articolul 261 TFUE; obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Curții și a Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentele invocă cinci motive.
   Prin intermediul primului motiv, recurentele invocă încălcarea prezumției de nevinovăție și a principiului unui proces echitabil. Recurentele contestă astfel aprecierea Tribunalului care a considerat de la bun început că decizia Comisiei de aplicare a amenzii este corectă și definitivă, astfel încât constatările Comisiei nu puteau fi infirmate decât în cazul în care recurentele dovedeau pe deplin că decizia Comisiei era eronată. În opinia recurentelor, această apreciere încalcă articolul 48 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, coroborat cu articolul 52 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale și cu articolul 6 alineatul (2) din Convenția europeană a drepturilor omului, precum și articolul 47 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale, coroborat cu articolul 52 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale și cu articolul 6 alineatul (2) din Convenția europeană a drepturilor omului.
   În cadrul celui de al doilea motiv, recurentele invocă aplicarea eronată a articolului 81 CE (în prezent articolul 101 TFUE). Astfel, Tribunalul a considerat în hotărârea atacată că anumite fapte intră sub incidența interdicției privind acordurile de restrângere a concurenței, deși acestea nu îndeplineau elementele constitutive. În plus, nerespectând normele privind sarcina și aprecierea probelor, Tribunalul a considerat că recurentele au săvârșit încălcări ale articolului 81 CE (în prezent articolul 101 TFUE). În această privință, Tribunalul a săvârșit mai multe erori, făcând constatări de fapt eronate, denaturând elementele de probă, apreciind elemente de probă în mod necorespunzător cu cerințele legale și încălcând prezumția de nevinovăție și principiul unui proces echitabil.
   În cadrul celui de al treilea motiv, recurentele invocă încălcarea de către Tribunal a principiului legalității pedepselor, care trebuie să fie definite de legiuitor în exercitarea prerogativei privind normele esențiale. Dreptul Uniunii nu conține un cadru care să permită calcularea amenzii în cazul încălcării articolului 81 CE (în prezent articolul 101 TFUE), deoarece atât Curtea, cât și Tribunalul consideră că limita de 10 % stabilită la articolul 23 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1/2003 (1) este un plafon absolut, iar nu un plafon indicativ al amenzii. Stabilirea unor limite ale amenzii este în competența exclusivă a legiuitorului în exercitarea prerogativei sale în materia normelor esențiale și nu poate fi realizată de Comisie.
   În cadrul celui de a patrulea motiv, recurentele invocă alte încălcări ale principiului legalității pedepselor și ale principiului neretroactivității. Recurentele susțin că, în lipsa unui cadru care să stabilească amenzile, nici Tribunalul nu poate aplica o amendă fără risc de eroare. În plus, simplul fapt de a verifica în ce măsură Comisia a respectat propriile orientări ar reprezenta o încălcare a marjei de apreciere și, astfel, a articolului 30 din Regulamentul nr. 1/2003. În sfârșit, recurentele invocă o încălcare a principiului neretroactivității, deoarece Tribunalul a confirmat aplicarea Orientărilor 2006 în cazul unor fapte care se consumaseră în anul 2005.
   În cadrul celei de al cincilea și ultimul motiv de recurs, recurentele invocă încălcări ale principiului proporționalității. În această privință, Tribunalul ar fi încălcat în primul rând articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale, în măsura în care a stabilit coeficientul de 17 % de responsabilitate în sarcina recurentelor și taxa de intrare. Totodată, ca o consecință a faptului că a comis o eroare de drept atunci când a considerat că faptele recurentelor încalcă articolului 81 CE (în prezent articolul 101 TFUE), Tribunalul a reținut o durată eronată a pretinselor încălcări de către recurente a acestei dispoziții.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauzele conexe T-510/14 și T-536/14: Hotărârea Tribunalului din 2 iunie 2016 – Staywell Hospitality Group și Sheraton International IP/EUIPO – Sheraton International IP și Staywell Hospitality Group (PARK REGIS) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene PARK REGIS — Marcă figurativă anterioară a Uniunii Europene ST. REGIS — Refuz parțial al înregistrării — Articolul 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/23

         Hotărârea Tribunalului din 2 iunie 2016 – Staywell Hospitality Group și Sheraton International IP/EUIPO – Sheraton International IP și Staywell Hospitality Group (PARK REGIS)
   (Cauzele conexe T-510/14 și T-536/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene PARK REGIS - Marcă figurativă anterioară a Uniunii Europene ST. REGIS - Refuz parțial al înregistrării - Articolul 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2016/C 251/24)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamante: Staywell Hospitality Group Pty Ltd (Sydney, Australia) (reprezentanți: D. Farnsworth, solicitor, și A. Bryson, barrister) (cauza T-510/14) și Sheraton International IP LLC (Stamford, Connecticut, Statele Unite) (reprezentant: E. Armijo Chávarri, avocat) (cauza T-536/14)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Celelalte părţi din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, interveniente la Tribunal: Sheraton International IP LLC (cauza T-510/14) și Staywell Hospitality Group Pty Ltd (cauza T-536/14)

      Obiectul

   Acțiuni formulate împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 30 aprilie 2014 (cauzele conexate R 240/2013-5 și R 303/2013-5) privind o procedură de opoziție între Sheraton International IP și Staywell Hospitality Group

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile în cauzele T-510/14 și T-536/14.

               2)

               În cauza T-510/14, obligă Staywell Hospitality Group Pty Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               În cauza T-536/14, obligă Sheraton International IP LLC la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza F-116/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 20 iulie 2011 — Gozi/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Obligație de asistență — Articolul 24 din statut — Rambursarea cheltuielilor cu avocații efectuate în cadrul unei proceduri judiciare în fața unei instanțe naționale)

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/50

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 20 iulie 2011 — Gozi/Comisia
   (Cauza F-116/10) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Obligație de asistență - Articolul 24 din statut - Rambursarea cheltuielilor cu avocații efectuate în cadrul unei proceduri judiciare în fața unei instanțe naționale)
   2011/C 282/93
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Sandro Gozi (Roma, Italia) (reprezentant: G. Passalacqua, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de respingere a cererii de rambursare a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant în cadrul unei proceduri penale în fața unei instanțe a unui stat membru

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Gozi suportă ansamblul cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 55, 19.2.2011, p. 38.


title: Cauza C-340/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzgericht – Austria) – Christine Nigl și alții/Finanzamt Waldviertel (Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxa pe valoarea adăugată — A șasea directivă 77/388/CEE — Articolul 4 alineatele (1) și (4) — Directiva 2006/112/CE — Articolele 9 și 11 — Noțiunea „persoană impozabilă” — Societăți civile care își comercializează produsele sub o marcă comună și prin intermediul unei societăți de capital — Noțiunea „întreprinderi independente” — Refuzul calității de persoană impozabilă — Retroactivitate — A șasea directivă 77/388 — Articolul 25 — Directiva 2006/112 — Articolele 272 și 296 — Regimul forfetar pentru producători agricoli — Excludere de la aplicarea regimului forfetar — Retroactivitate)

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzgericht – Austria) – Christine Nigl și alții/Finanzamt Waldviertel
   (Cauza C-340/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolul 4 alineatele (1) și (4) - Directiva 2006/112/CE - Articolele 9 și 11 - Noțiunea „persoană impozabilă” - Societăți civile care își comercializează produsele sub o marcă comună și prin intermediul unei societăți de capital - Noțiunea „întreprinderi independente” - Refuzul calității de persoană impozabilă - Retroactivitate - A șasea directivă 77/388 - Articolul 25 - Directiva 2006/112 - Articolele 272 și 296 - Regimul forfetar pentru producători agricoli - Excludere de la aplicarea regimului forfetar - Retroactivitate))
   (2016/C 462/11)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Christine Nigl, Gisela Nigl sen., Gisela Nigl jun., Josef Nigl, Martin Nigl

      Pârât: Finanzamt Waldviertel

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 4 alineatul (1) și alineatul (4) primul paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/66/CE a Consiliului din 26 aprilie 2004, pe de o parte, precum și articolul 9 alineatul (1) primul paragraf și articolul 10 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, pe de altă parte, trebuie interpretate în sensul că mai multe societăți civile, precum cele în discuție în litigiul principal, care se comportă ca atare în mod independent în raporturile cu furnizorii, cu autoritățile publice și, într-o anumită măsură, cu clienții și care obțin fiecare o producție proprie utilizând preponderent mijloace de producție proprii, dar care comercializează mare parte din produse sub o marcă comună prin intermediul unei societăți de capital ale cărei participații sunt deținute de membrii acestor societăți civile, precum și de alți membri ai familiei respective sunt considerate întreprinderi independente, impozabile în scopuri de taxă pe valoarea adăugată.

               2)

               Articolul 25 din A șasea directivă 77/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/66, și articolul 296 din Directiva 2006/112 trebuie interpretate în sensul că nu se opun posibilității de a refuza aplicarea regimului comun forfetar pentru producătorii agricoli prevăzut la aceste articole în cazul mai multor societăți civile precum cele în discuție în litigiul principal, considerate drept întreprinderi independente impozabile în scopuri de taxă pe valoarea adăugată și care cooperează între ele, pentru motivul că o societate de capital, o asociație de persoane formată din membrii acestor societăți civile sau o asociație de persoane formată din această societate de capital și membrii societăților civile menționate nu poate fi supusă acestui regim ca urmare a dimensiunii exploatației sale sau a formei sale juridice, chiar dacă aceste societăți civile nu fac parte dintr-o categorie de producători excluși de la acest regim forfetar, cu condiția ca acestea, ca urmare a legăturilor lor cu această societate sau cu una dintre aceste asociații, să fie în măsură sub aspect material să facă față sarcinilor administrative pe care le implică obligațiile care decurg din aplicarea regimului normal sau a regimului simplificat de taxă pe valoarea adăugată, aspect a cărui verificare este în sarcina instanței de trimitere.

               3)

               În cazul în care regimul comun forfetar pentru producătorii agricoli trebuie în principiu exclus în cazul societăților civile precum cele în discuție în litigiul principal, această excludere se aplică cu privire la perioada anterioară datei la care a fost efectuată aprecierea pe care este întemeiată, sub rezerva ca aprecierea menționată să intervină în termenul de prescripție a acțiunii administrației fiscale și ca efectele sale să nu retroactiveze până la o dată anterioară celei la care au survenit elementele de drept și de fapt pe care se întemeiază aceasta.

      (1)  JO C 328, 5.10.2015.


title: Cauza C-320/14 P: Recurs introdus la 3 iulie 2014 de Asos plc împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 29 aprilie 2014 în cauza T-647/11, Asos plc/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/6

         Recurs introdus la 3 iulie 2014 de Asos plc împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 29 aprilie 2014 în cauza T-647/11, Asos plc/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-320/14 P)
   (2015/C 127/09)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Asos plc (reprezentanți: P. Kavanagh, solicitor, A. Lykiardopoulos QC, A. Edwards-Stuart, barrister)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Roger Maier
   Prin Ordonanța din 13 ianuarie 2015, Curtea de Justiție (Camera a șasea) a respins recursul și a obligat Asos plc să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-471/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 15 septembrie 2009 — Wella/OAPI (TAME IT) [ Marcă comunitară — Înregistrare internațională — Cerere de extindere teritorială a protecției — Marca verbală TAME IT — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/25

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 15 septembrie 2009 — Wella/OAPI (TAME IT)
   (Cauza T-471/07) (1)

   („Marcă comunitară - Înregistrare internațională - Cerere de extindere teritorială a protecției - Marca verbală TAME IT - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 256/46
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Wella AG (Darmstadt, Germania) (reprezentanți: B. Klingberg și K. Sandberg, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 24 octombrie 2007 (cauza R 713/2007-2) privind o extindere teritorială la Comunitatea Europeană a protecției înregistrării internaționale pentru marca verbală TAME IT

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Wella AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza T-53/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 16 ianuarie 2007 — Calavo Growers/OAPI — Calvo Sanz (Calvo) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a unei mărci figurative CALVO — Marcă comunitară verbală anterioară CALAVO — Admisibilitatea opoziției — Motivarea opoziției depuse într-o altă limbă decât limba de procedură — Articolul 74 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Norma 20 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 )

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/27

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 16 ianuarie 2007 — Calavo Growers/OAPI — Calvo Sanz (Calvo)
   (Cauza T-53/05) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci figurative CALVO - Marcă comunitară verbală anterioară CALAVO - Admisibilitatea opoziției - Motivarea opoziției depuse într-o altă limbă decât limba de procedură - Articolul 74 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Norma 20 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95“)
   (2007/C 56/54)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Calavo Growers, Inc. (Santa Ana, Statele Unite) (reprezentanți: E. Armijo Chávarri și A. Castán Pérez-Gomez, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. García Murillo, agent)

      Cealaltă parte în cadrul procedurii în fața camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Luis Calvo Sanz, SA (Carballo, Spania) (reprezentanți: J. Rivas Zurdo si E. López Leiva, avocats)
   Obiectul
   Acțiune introdusă împotriva deciziei primei camere de recurs a OAPI din data de 8 noiembrie 2004 (cauza R 159/2004-1), privind procedura de opoziție dintre Calavo Growers, Inc. și Luis Calco Sanz, SA.
   Dispozitivul

               1)

               Decizia primei camere de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din data de 8 noiembrie 2004 (cauza R 159/2004-1) se anulează.

               2)

               OAPI își suportă propriile cheltuieli de judecată precum și pe cele efectuate de reclamantă.

               3)

               Intervenienta suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 82, 2.4.2005.


title: Cauza C-240/12: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 14 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank te Rotterdam — Țările de Jos) — Procedură penală împotriva EBS Le relais Nord Pas De Calais (Trimitere preliminară — Inadmisibilitate)

text:
               4.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/4

         Ordonanța Curții (Camera întâi) din 14 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank te Rotterdam — Țările de Jos) — Procedură penală împotriva EBS Le relais Nord Pas De Calais
   (Cauza C-240/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Inadmisibilitate)
   2013/C 129/07
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank te Rotterdam

      Partea din procedura penală principală

   EBS Le relais Nord Pas De Calais

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Rechtbank te Rotterdam (Țările de Jos) — Interpretarea articolului 15 și a articolului 26 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 259/93 al Consiliului din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitatea Europeană (JO L 30, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 02, p. 161), precum și a articolului 2 punctul 32 din Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 172) — Noțiunea de tranzit — Transferul deșeurilor pe cale navală dintr-un stat membru într-un alt stat care nu intră în domeniul de aplicarea a Deciziei OCDE — Trecerea, în timpul transportului, printr-un port din alt stat membru.

      Dispozitivul

   Respinge cererea de decizie preliminară formulată de Rechtbank te Rotterdam (Țările de Jos) prin decizia din 4 mai 2012 ca vădit inadmisibilă.

      (1)  JO C 243, 11.8.2012.