title: Cauza T-542/19: Acțiune introdusă la 5 august 2019 – FV/Consiliul

text:
               7.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/11

      Acțiune introdusă la 5 august 2019 – FV/Consiliul
      (Cauza T-542/19)
      (2019/C 337/12)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: FV (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii ca fiind admisibilă și întemeiată;

                  —

                  anularea deciziei din 3 mai 2019, notificată reclamantei la 6 mai 2019 de către domnul [X] „Senior Legal Counsellor” al Consiliului și adoptată de domnul [Y] în calitatea sa de AIPN și în temeiul căreia „1. reclamanta, născută la 25 martie 1956 [confidențial] (1), funcționar cu gradul AST 7, este trimisă în concediu în interesul serviciului, în conformitate cu articolul 42c din statut și poate pretinde avantajele financiare prevăzute la articolul menționat. Prezenta decizie produce efecte de la 31 decembrie 2015”;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata sumei de 151 101,72 de euro, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul material și atingerea adusă carierei reclamantei, sub rezerva unei majorări sau reduceri în cursul procedurii;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata sumei de 70 000 de euro, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral și atingerea adusă carierei reclamantei, sub rezerva unei majorări sau reduceri în cursul procedurii;

                  —

                  în orice caz, obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului Uniunii Europene.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 266 TFUE și a principiilor fundamentale și generale ale dreptului Uniunii, printre care, în special, respectarea așteptării legitime și a încrederii legitime, principiile bunei administrări, bunei-credințe și securității juridice, și respectarea principiului proporționalității.
                  În această privință, reclamanta consideră că, în mod vădit, autoritatea împuternicită să facă numiri (denumită în continuare „AIPN”) nu a aplicat și nu a interpretat corect dispozițiile și principiile menționate mai sus prin neadoptarea măsurilor necesare pentru executarea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 14 decembrie 2018, FV/Consiliul, (T-750/16, EU:T:2018:972). Ea consideră de asemenea că aceasta din urmă a încălcat principiul care impune administrației să adopte o decizie care să nu fie disproporționată, cu alte cu cuvinte care să fie necesară pentru realizarea obiectivelor, ceea ce necesită ca conținutul și forma deciziei să fie în raport cu finalitatea urmărită. În sfârșit, reclamanta invocă încălcarea încrederii sale legitime că AIPN execută în mod corect și diligent Hotărârea T-750/16 menționată mai sus nu doar cu aplicarea corectă a articolului 266 TFUE, ci și fără efect retroactiv.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază, pe de o parte, pe faptul că decizia atacată ar încălca condițiile articolului 42c din statut și ale comunicării către personal nr. 71/15 din 23 octombrie 2015, ceea ce ar constitui o încălcare a principiului care impune administrației să nu adopte o decizie decât în baza unor motive admisibile din punct de vedere legal, și anume pertinente și neafectate de erori manifeste de apreciere, de fapt sau de drept și, pe de altă parte, pe abuzul de procedură.
                  În această privință, reclamanta consideră că, prin adoptarea deciziei atacate în aceste condiții, în mod vădit AIPN nu a aplicat și nu a interpretat corect dispozițiile statutare și ale comunicării către personal menționate anterior, întemeindu-și decizia pe motivări inexacte atât în fapt, cât și în drept. Aceasta consideră că Consiliul nu a justificat interesul serviciului pe care a urmărit să îl servească prin aplicarea articolului 42c reclamantei, nici nu a identificat nevoile organizaționale reale care ar necesita presupusa dobândire de noi competențe pe care aceasta din urmă nu ar fi în măsură să le dobândească, pe lângă faptul că AIPN ar fi substituit în mod vădit articolul 42c unei proceduri disciplinare.

                  3.

                  Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de solicitudine. În această privință, reclamanta consideră că prin adoptarea deciziei atacate în aceste condiții, AIPN nu a respectat echilibrul care impune instituției să ia în considerare ansamblul elementelor care îi pot determina decizia și să țină seama atât de interesul serviciului, cât și de interesul funcționarului în cauză.

         (1)  Date confidențiale ocultate.


title: Cauza C-672/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil du Contentieux des Étrangers (Belgia) la 10 septembrie 2019 – X/État belge

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil du Contentieux des Étrangers (Belgia) la 10 septembrie 2019 – X/État belge
      (Cauza C-62/19)
      (2019/C 372/27)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil du Contentieux des Étrangers

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: X

         Pârât: État belge

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Mențiunea de la articolul 34 alineatul (5) din Directiva (UE) 2016/801 (1) că acea cale de atac prevăzută la acest articol este organizată „în conformitate cu dreptul intern” trebuie interpretată în sensul că revine exclusiv legiuitorului național obligația de a stabili modalitățile de exercitare a acestei căi de atac, fără ca instanța națională să fie obligată să verifice dacă modalitățile respective sunt conforme cu dreptul la o cale de atac efectivă în sensul articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene2016/801

                  2)

                              a)

                              În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ, calea de atac prevăzută la articolul 34 alineatul (5) din Directiva 2016/801, pentru a fi efectivă în sensul articolului 47 din cartă, trebuie să includă posibilitatea de a avea acces în toate situațiile la o cale de atac excepțională, desfășurată în condiții de extremă urgență, atunci când persoana în cauză demonstrează că a dat dovadă de diligență și că respectarea termenelor obligatorii pentru desfășurarea unei proceduri ordinare ar putea împiedica efectuarea studiilor în cauză?

                              b)

                              În cazul în care răspunsul la această întrebare este negativ, același răspuns negativ se impune atunci când lipsa unei decizii într-un termen apropiat prezintă riscul ca persoana respectivă să piardă în mod iremediabil un an de studii

                  3)

                  În cazul în care răspunsul la a doua întrebare litera a) sau litera b) este afirmativ, instanța națională este obligată să dea preferință unei interpretări a legii conforme cu finalitatea Directivei 2016/801 pentru a ajunge la o soluție compatibilă cu obiectivul urmărit de aceasta, atunci când acceptă să examineze, în condiții de extremă urgență, o cerere de suspendare a executării unei decizii prevăzute la articolul 20 din această directivă, chiar dacă lucrările pregătitoare ale legii ar putea indica faptul că nu aceasta era intenția legiuitorului?

                  4)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ, calea de atac menționată la articolul 34 alineatul (5) din Directiva 2016/801 obligă statele membre să prevadă, pentru a respecta articolul 47 din cartă, ca instanța să poată, în anumite împrejurări, să oblige autoritatea să acorde viza?

         (1)  Directiva (UE) 2016/801 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2016 privind condițiile de intrare și de ședere a resortisanților țărilor terțe pentru cercetare, studii, formare profesională, servicii de voluntariat, programe de schimb de elevi sau proiecte educaționale (JO 2016, L 132, p. 21).


title: Cauza C-680/19 P: Recurs introdus la 12 septembrie 2019 de Fulmen împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 2 iulie 2019 în cauza T-405/15, Fulmen/Consiliul

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/26

      Recurs introdus la 12 septembrie 2019 de Fulmen împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 2 iulie 2019 în cauza T-405/15, Fulmen/Consiliul
      (Cauza C-680/19 P)
      (2019/C 372/28)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Fulmen (reprezentanți: A. Bahrami, N. Korogiannakis, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Cu titlu principal:

                  —

                  anularea în parte a hotărârii atacate;

                  —

                  soluționarea în mod definitiv a litigiului;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata către Fulmen a sumei de 6 456 507 euro pentru prejudiciul material și a sumei de 100 000 de euro pentru prejudiciul moral, majorate cu dobânzi moratorii;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

            Cu titlu subsidiar:

                  —

                  anularea în parte a hotărârii atacate;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În ceea ce privește prejudiciul material, în primul rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept, ar fi încălcat principiul reparării integrale și ar fi lipsit de efect util articolul 340 alineatul (2) TFUE, precum și articolul 41 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale. Nivelul de probațiune impus de Tribunal ar fi făcut imposibilă orice despăgubire pentru prejudiciul suferit, în pofida existenței unei încălcări suficient de grave și de caracterizate a dreptului Uniunii. În al doilea rând, hotărârea atacată ar fi viciată de o eroare de drept, precum și de o motivare contradictorie. În al treilea rând, Tribunalul ar fi denaturat unele elemente de probă și de fapt.
      În ceea ce privește prejudiciul moral, hotărârea atacată ar fi lipsită de orice motivare în ceea ce privește criteriile luate în considerare pentru evaluarea ex aequo et bono a cuantumului despăgubirii.


title: Cauza C-681/19 P: Recurs introdus la 12 septembrie 2019 de Fereydoun Mahmoudian împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 2 iulie 2019 în cauza T-406/15, Mahmoudian/Consiliul

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/27

      Recurs introdus la 12 septembrie 2019 de Fereydoun Mahmoudian împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 2 iulie 2019 în cauza T-406/15, Mahmoudian/Consiliul
      (Cauza C-681/19 P)
      (2019/C 372/29)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Fereydoun Mahmoudian (reprezentanți: A. Bahrami, N. Korogiannakis, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

         Concluziile recurentului

      Cu titlu principal:

                  —

                  anularea în parte a hotărârii atacate;

                  —

                  soluționarea în mod definitiv a litigiului;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata către recurent a sumei de 966 581 de euro pentru prejudiciul material și a sumei de 500 000 de euro pentru prejudiciul moral, majorate cu dobânzi moratorii;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

            Cu titlu subsidiar:

                  —

                  anularea în parte a hotărârii atacate;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În ceea ce privește prejudiciul material, în primul rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept, ar fi încălcat principiul reparării integrale și ar fi lipsit de efect util articolul 340 alineatul (2) TFUE, precum și articolul 41 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale. Nivelul de probațiune impus de Tribunal ar fi făcut imposibilă orice despăgubire pentru prejudiciul suferit, în pofida existenței unei încălcări suficient de grave și de caracterizate a dreptului Uniunii. În al doilea rând, hotărârea atacată ar fi viciată de o eroare de drept, precum și de o motivare contradictorie. În al treilea rând, Tribunalul ar fi denaturat unele elemente de probă și de fapt.
      În ceea ce privește prejudiciul moral, hotărârea atacată ar fi lipsită de orice motivare în ceea ce privește criteriile luate în considerare pentru evaluarea ex aequo et bono a cuantumului despăgubirii.


title: Cauza C-688/19 P: Recurs introdus la 18 septembrie 2019 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 9 iulie 2019 în cauza T-53/18, Republica Federală Germania/Comisia Europeană

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/28

      Recurs introdus la 18 septembrie 2019 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 9 iulie 2019 în cauza T-53/18, Republica Federală Germania/Comisia Europeană
      (Cauza C-688/19 P)
      (2019/C 372/30)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Republica Federală Germania (reprezentanți: J. Möller, R. Kanitz, Bevollmächtigte, asistați de M. Winkelmüller, de F. van Schewick și de M. Kottmann, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 9 iulie 2019 în cauza T-53/18, Germania/Comisia,

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2017/1995 a Comisiei din 6 noiembrie 2017 de menținere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a referinței standardului armonizat EN 13341:2005 + A1:2011 privind rezervoarele termoplastice statice pentru depozitarea deasupra solului a combustibililor pentru încălzire, a benzinei și a motorinei pentru uz casnic, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (1),

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2017/1996 a Comisiei din 6 noiembrie 2017 de menținere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a referinței standardului armonizat EN 12285-2:2005 privind rezervoarele de oțel executate în atelier, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (2)

                  —

                  cu titlu subsidiar față de capetele de cerere al doilea și al treilea, trimiterea cauzei la Tribunal,

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă următoarele motive:

                     Primo, aceasta susține că hotărârea atacată încalcă dispozițiile coroborate ale articolului 18 alineatul (2) și ale articolului 17 alineatul (5) din Regulamentul nr. 305/11 (3). Recurenta susține că Tribunalul nu a ținut seama de faptul că dispozițiile respective împuterniceau, precum și obligau Comisia să adopte una dintre măsurile sugerate de Republica Federală Germania.

                     Secundo, recurenta afirmă că hotărârea atacată încalcă dispozițiile coroborate ale articolului 18 alineatul (2) și ale articolului 3 alineatele (1) și (2), precum și ale articolului 17 alineatul (3) din Regulamentul nr. 305/11. În opinia acesteia, Tribunalul nu a ținut seama de faptul că dispozițiile respective impuneau Comisiei să verifice dacă normele în cauză nu compromiteau respectarea cerințelor fundamentale aplicabile lucrărilor de construcții.

         (1)  JO 2017, L 288, p. 36.

         (2)  JO 2017, L 288, p. 39.

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2011 de stabilire a unor condiții armonizate pentru comercializarea produselor pentru construcții și de abrogare a Directivei 89/106/CEE a Consiliului (JO 2011, L 88, p. 5).


title: Cauza C-689/19 P: Recurs introdus la 18 septembrie 2019 de VodafoneZiggo Group BV împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera întâi) din 9 iulie 2019 în cauza T-660/18, VodafoneZiggo Group BV/Comisia

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/29

      Recurs introdus la 18 septembrie 2019 de VodafoneZiggo Group BV împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera întâi) din 9 iulie 2019 în cauza T-660/18, VodafoneZiggo Group BV/Comisia
      (Cauza C-689/19 P)
      (2019/C 372/31)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: VodafoneZiggo Group BV (reprezentanți: W. Knibbeler, A.A.J. Pliego Selie, B.A. Verheijen, advocaten)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  Anularea Ordonanței Tribunalului din 9 iulie 2019 în cauza T-660/18 (ordonanța atacată);

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

                  —

                  soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată aferente prezentei cauze.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv de recurs, întemeiat pe erori de drept în concluzia Tribunalului potrivit căreia Decizia C(2018) 5848 final a Comisiei Europene (decizia atacată) nu produce efecte juridice obligatorii.
      Primul aspect al primului motiv de recurs: cerința ca autoritățile naționale de reglementare să „țină seama în cea mai mare măsură posibilă de” observațiile Comisiei Europene formulate în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2002/21/CE (1) impune o obligație legală în sarcina acestor autorități.
      Al doilea aspect al primului motiv de recurs: observațiile formulate în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2002/21/CE constituie o autorizare, deoarece Comisia Europeană alege să își încheie în acest mod investigația fără a-și exercita dreptul de veto.
      Al treilea aspect al primului motiv de recurs: decizia atacată nu poate constitui un act pregătitor întrucât procedura pe care o urmează Comisia Europeană este separată și diferită de procedura națională.
      Al patrulea aspect al primului motiv de recurs: Tribunalul își depășește competența de exercitare a controlului jurisdicțional prin calificarea utilizării de către Comisie a termenului „decizie” ca fiind „inadecvată”.
      Al cincilea aspect al primului motiv de recurs: ordonanța atacată este afectată de o lipsă de motivare în afirmația potrivit căreia obiectul deciziei atacate ar fi „lipsit de pertinență”.
      Al doilea motiv de recurs, întemeiat pe erori de procedură datorate faptului că nu au fost abordate argumente de natură să afecteze în mod semnificativ soluționarea litigiului.
      Primul aspect al celui de al doilea motiv de recurs: în ceea ce privește argumentul potrivit căruia a fost exclusă posibilitatea ca OAREC să formuleze observații.
      Al doilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs: în ceea ce privește argumentul potrivit căruia excluderea unei posibilități de a fi ascultat nu poate fi remediată prin alte posibilități de a fi ascultat, fără legătură cu prima.
      Al treilea motiv de recurs, întemeiat pe erori de drept în concluzia Tribunalului potrivit căreia nu ar fi încălcate drepturile fundamentale ale recurentei. Recurenta beneficiază de drepturile fundamentale consacrate la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în lumina căruia trebuie interpretate argumentele sale și chestiunea admisibilității. În plus, procedura de decizie preliminară nu poate preveni încălcarea.

         (1)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO 2002, L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195).


title: Cauza C-694/19 P: Recurs introdus la 18 septembrie 2019 de Italmobiliare SpA și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 11 iulie 2019 în cauza T-523/15, Italmobiliare SpaA și alții/Comisia

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/30

      Recurs introdus la 18 septembrie 2019 de Italmobiliare SpA și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 11 iulie 2019 în cauza T-523/15, Italmobiliare SpaA și alții/Comisia
      (Cauza C-694/19 P)
      (2019/C 372/32)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurente: Italmobiliare SpA, Sirap-Gema SpA, Sirap France SAS, Petruzalek GmbH, Petruzalek Kft., Petruzalek sro, Petruzalek sro (reprezentant: F. Moretti, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea hotărârii Tribunalului în tot sau în parte și, prin urmare, anularea sau reducerea sancțiunilor aplicate recurentelor sau

                  —

                  cu titlu subsidiar, redefinirea sancțiunilor în conformitate cu competența sa de fond, cu toate consecințele pe care le implică aceasta asupra validității deciziei.

            În orice ipoteză, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ale prezentei proceduri și ale procedurii în primă instanță.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurentele invocă patru motive.

         Primul motiv: încălcarea articolului 101 TFUE, aplicarea eronată sau neaplicarea principiilor jurisprudențiale pertinente privind prezumția de exercitare efectivă a unei influențe determinante, abuzul de putere, lipsa motivării, încălcarea drepturilor fundamentale de către Tribunal în ceea ce privește atribuirea în sarcina Italmobiliare a răspunderii pentru încălcarea pretinsă. Recurentele susțin în special că o astfel de aplicare a prezumției încalcă în orice caz principiile securității juridice, legalității pedepselor și prezumției de nevinovăție prevăzute la articolul 6 alineatul (2) și la articolul 7 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului (denumită în continuare „CEDO”) și la articolele 48 și 49 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, dreptul de proprietate consacrat la articolul 1 din Protocolul adițional la CEDO, articolul 14 din CEDO, articolele 17 și 21 din Carta de la Nisa, precum și principiile nediscriminării și egalității de tratament.

         Al doilea motiv: încălcarea și/sau interpretarea și aplicarea eronate de către Tribunal a Comunicării privind cooperarea: acordarea nelegală a imunității de amendă unei alte întreprinderi și existența unui interes direct al recurentelor de a cere revocarea acesteia.

         Al treilea motiv: încălcarea legii și/sau încălcarea normelor fundamentale de procedură prin aceea că Tribunalul a considerat în mod eronat că sancțiunile erau proporționale și adecvate.

         Al patrulea motiv: recurentele solicită Curții să-și exercite competența de fon în conformitate cu articolul 31 din Regulamentul nr. 1/2003 (1) și să redefinească sancțiunile cu toate consecințele pe care acest lucru le implică asupra deciziei.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza T-568/19: Acțiune introdusă la 16 august 2019 – Micreos Food Safety/Comisia

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/32

      Acțiune introdusă la 16 august 2019 – Micreos Food Safety/Comisia
      (Cauza T-568/19)
      (2019/C 372/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Micreos Food Safety BV (Wageningen, Țările de Jos) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziilor din 17 iunie 2019 ale Directorului General pentru Sănătate și Siguranță Alimentară, care formează o decizie unică, prin care Comisia: a) a retras definitiv de la procedura comitetului relevantă propunerea de Regulament al Comisiei „care permite utilizarea ListexTM P100 pentru reducerea Listeria monocytogenes din produsele de origine animală gata de consum” ca decontaminant în temeiul Regulamentului (CE) nr. 853/2004 (1), b) a refuzat să examineze o asemenea utilizare a ListexTM P100 ca adjuvant tehnologic nedecontaminant și c) a interzis pentru prima dată introducerea suplimentară pe piață a ListexTM P100 care exista pe piață încă din anul 2006 pentru utilizarea ca adjuvant tehnologic pentru hrana derivată pentru animale gata de consum și

                  —

                  obligarea pârâtei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată, în măsura în care prin aceasta a fost respinsă cererea reclamantei de recunoaștere a ListexTM P100 ca decontaminant, a fost luată în lipsa procedurii de vot în cadrul Comitetului permanent pentru plante, animale, produse alimentare și hrană pentru animale, în mod contrar articolului 289 alineatul (1) și articolului 291 alineatul (2) TFUE și articolelor 5 și 6 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011 (2).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe nelegalitatea deciziei atacate pentru faptul că a fost adoptată pe baza unor considerații de ordin politic, deși este un act de punere în aplicare.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe interpretarea eronată a articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 853/2004.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe nemotivare și, în orice caz, pe o motivare nelegală prin faptul că nu s-a făcut diferențierea între un decontaminant și un adjuvant tehnologic nedecontaminant.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe lipsa consultării Comitetului permanent pentru plante, animale, produse alimentare și hrană pentru animale, în măsura în care reclamanta a solicitat recunoașterea ListexTM P100 ca adjuvant tehnologic nedecontaminant.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 168 alineatul (3) TFUE, prin faptul că nu a fost asigurată, prin intermediul ListexTM P100, protecția și prevenția față de agentul patogen Listeria.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 14 alineatul (9) al Regulamentului (CE) nr. 178/2002 (3) și a libertății fundamentale a liberei circulații a mărfurilor.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe o încălcare a așteptărilor legitime ale reclamantei, din moment ce ListexTM P100 se afla pe piață din anul 2006, iar Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară l-a declarat în anul 2016 că nu prezintă riscuri.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a unor norme specifice de igienă care se aplică alimentelor de origine animală (JO 2004, L 139, p. 55, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 71).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (JO 2011, L 55, p. 13).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (JO 2002, L 31, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 68).


title: Cauza T-606/19: Acțiune introdusă la 5 septembrie 2019 – Bartolomé Alvarado și Grupo Preciados Place/EUIPO – Alpargatas (ALPARGATUS PASOS ARTESANALES)

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/33

      Acțiune introdusă la 5 septembrie 2019 – Bartolomé Alvarado și Grupo Preciados Place/EUIPO – Alpargatas (ALPARGATUS PASOS ARTESANALES)
      (Cauza T-606/19)
      (2019/C 372/34)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamanți: José Fernando Bartolomé Alvarado (Madrid, Spania) și Grupo Preciados Place, SL (Madrid) (reprezentant: P. García Remacha, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Alpargatas SA (São Paulo, Brazilia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca figurativă ALPARGATUS PASOS ARTESANALES – marca Uniunii Europene nr. 14 750 624

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 20 iunie 2019 în cauza R 1825/2018-1

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  Constatarea formulării în termen, în mod valabil, precum și cu îndeplinirea formalităților procedurale necesare a acțiunii împotriva deciziei Camerei întâi de recurs din 20 iunie 2019 notificată reclamanților la 5 iulie 2019, pronunțarea unei hotărâri de admitere a prezentei acțiuni și, în consecință, anularea deciziei atacate, respingerea fiecăreia dintre concluziile societății ALPARGATAS S.A. și menținerea înregistrării mărcii Uniunii Europene nr. 1475064, cu toate consecințele juridice care decurg din aceasta.

         Motivele invocate

                  —

                  Contestarea deciziei atacate în ceea ce privește autoritatea de lucru judecat invocată de reclamantă.

                  —

                  Contestarea analizei Oficiului în ceea ce privește similitudinea mărcilor în conflict.

                  —

                  Decizia instituie un monopol asupra denumirii „alpargata”, ceea ce contravine regimului mărcilor și poziției adoptate de însuși Oficiul.

                  —

                  Inexistența unui risc de asociere și de confuzie.


title: Cauza C-82/17 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2019 – TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV/Comisia Europeană, Monsanto Europe, Monsanto Company, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) („Recurs – Mediu – Produse modificate genetic – Decizia Comisiei de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin soia modificată genetic MON 87701 × MON 89788 – Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 – Articolul 10 alineatul (1) – Cerere de reexaminare internă a deciziei formulată în temeiul dispozițiilor referitoare la participarea publicului la luarea deciziilor în domeniul mediului – Respingerea cererii)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/6

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2019 – TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV/Comisia Europeană, Monsanto Europe, Monsanto Company, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA)
      (Cauza C-82/17 P) (1)

      („Recurs - Mediu - Produse modificate genetic - Decizia Comisiei de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin soia modificată genetic MON 87701 × MON 89788 - Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 - Articolul 10 alineatul (1) - Cerere de reexaminare internă a deciziei formulată în temeiul dispozițiilor referitoare la participarea publicului la luarea deciziilor în domeniul mediului - Respingerea cererii)
      (2019/C 383/04)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV (reprezentanți: K. Smith QC, J. Stevenson, Barrister)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, G. Gattinara și C. Valero, agenți), Monsanto Europe, Monsanto Company (reprezentanți: inițial M. Pittie și ulterior P. Honoré și A. Helfer, avocats), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV și Sambucus eV să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Monsanto Europe și Monsanto Company suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 129, 24.4.2017.


title: Cauza C-299/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Berlin – Germania) – VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH/Google LLC, succesoare în drepturi a Google Inc. (Trimitere preliminară – Politică industrială – Apropierea legislațiilor – Directiva 98/34/CE – Procedură pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și al reglementărilor tehnice, precum și al normelor pentru serviciile societății informaționale – Articolul 1 alineatul (11) – Noțiunea de „reglementare tehnică”)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/7

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Berlin – Germania) – VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH/Google LLC, succesoare în drepturi a Google Inc.
      (Cauza C-299/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Politică industrială - Apropierea legislațiilor - Directiva 98/34/CE - Procedură pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și al reglementărilor tehnice, precum și al normelor pentru serviciile societății informaționale - Articolul 1 alineatul (11) - Noțiunea de „reglementare tehnică”)
      (2019/C 383/05)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Berlin

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH

         Pârât: Google LLC, succesoare în drepturi a Google Inc.

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (11) din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998, trebuie interpretat în sensul că o dispoziție națională precum cea în discuție în litigiul principal, care interzice numai operatorilor comerciali de motoare de căutare și furnizorilor comerciali de servicii care editează în mod similar conținuturi să pună la dispoziția publicului publicații de presă sau părți ale acestora (cu excepția unor cuvinte individuale și a unor scurte fragmente de text), constituie o „reglementare tehnică”, în sensul acestei dispoziții, al cărei proiect trebuie să facă obiectul unei comunicări prealabile către Comisia Europeană în temeiul articolului 8 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 98/34, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48.

         (1)  JO C 309, 18.9.2017.


title: Cauza C-347/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Rotterdam – Țările de Jos) – A, B, C, D, E, F, G/Staatssecretaris van Economische Zaken (Trimitere preliminară – Protecția sănătății – Pachet de igienă – Regulamentul (CE) nr. 853/2004 – Regulamentul (CE) nr. 854/2004 – Igiena produselor alimentare de origine animală – Carne de pasăre – Inspecție post-mortem a carcaselor – Contaminare vizibilă a unei carcase – Standard de toleranță zero)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/7

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Rotterdam – Țările de Jos) – A, B, C, D, E, F, G/Staatssecretaris van Economische Zaken
      (Cauza C-347/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția sănătății - Pachet de igienă - Regulamentul (CE) nr. 853/2004 - Regulamentul (CE) nr. 854/2004 - Igiena produselor alimentare de origine animală - Carne de pasăre - Inspecție post-mortem a carcaselor - Contaminare vizibilă a unei carcase - Standard de toleranță zero)
      (2019/C 383/06)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Rotterdam

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: A, B, C, D, E, F, G

         Pârât: Staatssecretaris van Economische Zaken

         Dispozitivul

                  1)

                  Punctele 5 și 8 din capitolul IV din secțiunea II din anexa III la Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a unor norme specifice de igienă care se aplică alimentelor de origine animală trebuie interpretate în sensul că noțiunea de „contaminare” include nu numai contaminarea cu materii fecale, ci și contaminarea cu conținutul gușii și cu bilă.

                  2)

                  Punctele 5 și 8 din capitolul IV din secțiunea II din anexa III la Regulamentul nr. 853/2004 trebuie interpretate în sensul că o carcasă de păsări de curte nu trebuie să mai prezinte nicio contaminare vizibilă după etapa curățării și înainte de etapa refrigerării.

                  3)

                  Punctul (1) din capitolul II partea D din secțiunea I din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 854/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a normelor specifice de organizare a controalelor oficiale privind produsele de origine animală destinate consumului uman, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 739/2011 al Comisiei din 27 iulie 2011, trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca autoritatea competentă, în scopul inspecției carcaselor de pasăre, să le scoată de pe linia de sacrificare și să efectueze o examinare atât exterioară, cât și interioară a acestor carcase, la nevoie prin ridicarea țesuturilor adipoase ale acestora, cu condiția ca această examinare să nu depășească ceea ce este necesar pentru a garanta eficacitatea controlului respectiv, aspect a cărui verificare va reveni instanței naționale.

         (1)  JO C 300, 11.9.2017.


title: Cauzele conexate C-447/17 P și C-479/17 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 septembrie 2019 – Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Guardian Europe Sàrl, Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană (C-447/17 P) și Guardian Europe Sàrl/Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană (C-479/17 P) (Recurs – Acțiune în despăgubire – Articolul 340 al doilea paragraf TFUE – Durata excesivă a procedurii în cadrul unei cauze în fața Tribunalului Uniunii Europene – Repararea prejudiciului pretins suferit de recurentă – Neaplicarea noțiunii de „întreprindere unică” – Prejudicii materiale – Comisioane de constituire a garanției bancare – Legătură de cauzalitate – Beneficiu nerealizat – Prejudiciu moral – Răspunderea Uniunii Europene pentru prejudiciile cauzate de încălcări ale dreptului Uniunii care decurg dintr-o decizie a Tribunalului – Neangajarea răspunderii)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/8

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 septembrie 2019 – Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Guardian Europe Sàrl, Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană (C-447/17 P) și Guardian Europe Sàrl/Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană (C-479/17 P)
      (Cauzele conexate C-447/17 P și C-479/17 P) (1)

      (Recurs - Acțiune în despăgubire - Articolul 340 al doilea paragraf TFUE - Durata excesivă a procedurii în cadrul unei cauze în fața Tribunalului Uniunii Europene - Repararea prejudiciului pretins suferit de recurentă - Neaplicarea noțiunii de „întreprindere unică” - Prejudicii materiale - Comisioane de constituire a garanției bancare - Legătură de cauzalitate - Beneficiu nerealizat - Prejudiciu moral - Răspunderea Uniunii Europene pentru prejudiciile cauzate de încălcări ale dreptului Uniunii care decurg dintr-o decizie a Tribunalului - Neangajarea răspunderii)
      (2019/C 383/07)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Cauza C-447/17 P)

         Recurentă: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: inițial J. Inghelram și K. Sawyer, ulterior J. Inghelram, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Guardian Europe Sàrl (reprezentanți: C. O’Daly, solicitor și F. Louis, avocat), Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană (reprezentanți: N. Khan, A. Dawes și C. Urraca Caviedes, agenți)

         Cauza C-479/17 P

         Recurentă: Guardian Europe Sàr (reprezentanți: C. O’Daly, solicitor și F. Louis, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: inițial J. Inghelram și K. Sawyer, ulterior J. Inghelram, agenți), Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană (reprezentanți: N. Khan, A. Dawes și C. Urraca Caviedes, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează punctul 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 7 iunie 2017, Guardian Europe/Uniunea Europeană (T-673/15, EU:T:2017:377).

                  2)

                  Respinge recursul principal în cauza C-479/17 P introdus de Guardian Europe Sàrl.

                  3)

                  Respinge recursul incident în cauza C-479/17 P introdus de Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene.

                  4)

                  Respinge acțiunea în despăgubire formulată de Guardian Europe Sàrl în măsura în care are ca obiect obținerea unei despăgubiri în cuantum de 936 000 de euro pentru pretinsul prejudiciu material care constă în plata unor comisioane de constituire a garanției bancare după expirarea termenului rezonabil de soluționare în cauza în care s-a pronunțat Hotărârea din 27 septembrie 2012, Guardian Industries și Guardian Europe/Comisia (T-82/08, EU:T:2012:494).

                  5)

                  Obligă Guardian Europe Sàrl să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, totalitatea cheltuielilor de judecată efectuate de Uniunea Europeană, reprezentată atât de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, cât și de Comisia Europeană, atât în primă instanță, cât și în cadrul recursului în cauza C-447/17 P și în cadrul recursului principal în cauza C-479/17 P.

                  6)

                  Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, totalitatea cheltuielilor de judecată efectuate de Guardian Europe Sàrl în cadrul recursului incident în cauza C-479/17 P.

         (1)  JO C 369, 30.10.2017.


title: Cauzele conexate C-612/17 și C-613/17: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte dei Conti - Italia) – Federazione Italiana Golf (FIG)/Istituto Nazionale di Statistica - ISTAT, Ministero dell'Economia e delle Finanze (C-612/17), Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) (C-613/17) (Trimitere preliminară – Regulamentul (UE) nr. 549/2013 – Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană – Punctul 20.15 din anexa A – Control exercitat de un comitet național olimpic asupra federațiilor sportive naționale constituite sub forma unor instituții fără scop lucrativ (IFSL) – Punctul 20.15 a doua teză din anexa A – Noțiunea de „intervenție publică sub forma normelor generale aplicabile tuturor unităților care au același obiect de activitate” – Conținut – Punctul 20.15 prima teză din anexa A – Noțiunea de „capacitate de a determina politica [generală] sau programul” unei IFSL – Conținut – Punctul 2.39 litera (d), punctul 20.15 litera (d) și punctul 20309 litera (i) ultima teză din anexa A – Luarea în considerare a cotizațiilor plătite de membri către IFSL)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/9

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte dei Conti - Italia) – Federazione Italiana Golf (FIG)/Istituto Nazionale di Statistica - ISTAT, Ministero dell'Economia e delle Finanze (C-612/17), Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) (C-613/17)
      (Cauzele conexate C-612/17 și C-613/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (UE) nr. 549/2013 - Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană - Punctul 20.15 din anexa A - Control exercitat de un comitet național olimpic asupra federațiilor sportive naționale constituite sub forma unor instituții fără scop lucrativ (IFSL) - Punctul 20.15 a doua teză din anexa A - Noțiunea de „intervenție publică sub forma normelor generale aplicabile tuturor unităților care au același obiect de activitate” - Conținut - Punctul 20.15 prima teză din anexa A - Noțiunea de „capacitate de a determina politica [generală] sau programul” unei IFSL - Conținut - Punctul 2.39 litera (d), punctul 20.15 litera (d) și punctul 20309 litera (i) ultima teză din anexa A - Luarea în considerare a cotizațiilor plătite de membri către IFSL)
      (2019/C 383/08)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte dei Conti

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Federazione Italiana Golf (FIG) (C-612/17), Federazione Italiana Sport Equestri (FISE) (C-613/17)

         Pârâte: Istituto Nazionale di Statistica - ISTAT, Ministero dell'Economia e delle Finanze (C-612/17), Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) (C-613/17)

         Dispozitivul

                  1)

                  Noțiunea de „intervenți[e] publică sub forma normelor generale aplicabile tuturor unităților care au același obiect de activitate”, prevăzută la punctul 20.15 a doua teză din anexa A la Regulamentul (UE) nr. 549/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană, trebuie să fie interpretată în sensul că acoperă orice intervenție a unei unități din sectorul public care adoptă sau aplică o reglementare care urmărește să supună în mod nediferențiat și uniform ansamblul unităților din domeniul de activitate în cauză unor norme globale, cuprinzătoare și abstracte sau unor orientări generale, fără ca o astfel de reglementare să fie susceptibilă, prin natura sa ori prin caracterul său printre altele „excesiv”, în sensul punctului 20 309 litera (h) din anexa A la Regulamentul nr. 549/2013, să dicteze efectiv politica generală sau programul unităților din domeniul de activitate în cauză.

                  2)

                  Noțiunea de „capacitate de a determina politica [generală] sau programul” unei instituții fără scop lucrativ (IFSL), în sensul punctului 20.15 prima teză din anexa A la Regulamentul nr. 549/2013, trebuie interpretată ca fiind capacitatea unei administrații publice de a exercita în mod durabil și permanent o influență reală și substanțială asupra definirii și a realizării în sine a obiectivelor IFSL, a activităților sale și a aspectelor lor operaționale, precum și a orientărilor strategice și a liniilor directoare pe care IFSL intenționează să le urmărească în exercitarea acestor activități. În cauze precum cele în discuție în litigiile principale, revine instanței naționale sarcina de a verifica, ținând seama de indicatorii de control prevăzuți la punctul 2.39 literele (a)-(e) și la punctul 20.15 literele (a)-(e) din anexa A la Regulamentul nr. 549/2013, precum și de indicatorii de control corespunzători aplicabili IFSL, prevăzuți la punctul 20 309 din anexa A la acest regulament, dacă o administrație publică precum comitetul național olimpic în discuție în litigiile principale exercită un control public asupra federațiilor sportive naționale constituite sub formă de IFSL, precum cele în discuție în litigiile principale, prin efectuarea, în acest scop, a unei aprecieri de ansamblu care va fi, prin natura sa, una rațională, în conformitate cu punctul 2.39 ultima teză, cu punctul 20.15 a cincea-a opta teză și cu punctul 20 310 din anexa A la regulamentul menționat.

                  3)

                  Punctul 2.39 litera (d), punctul 20.15 litera (d) și punctul 20 309 litera (i) ultima teză din anexa A la Regulamentul nr. 549/2013 trebuie să fie interpretate în sensul că cotizațiile plătite de membri către o IFSL de drept privat, precum federațiile sportive naționale în discuție în litigiile principale, trebuie să fie luate în considerare în scopul verificării existenței unui control public. Astfel de cotizații sunt susceptibile, în pofida calității private a debitorilor lor și a calificării lor juridice în dreptul național, să aibă, în cadrul indicatorului de control privind gradul de finanțare prevăzut la punctul 2.39 litera (d) și la punctul 20.15 litera (d) din anexa A la acest regulament, un caracter public atunci când este vorba despre contribuții obligatorii care, fără ca aceasta să constituie în mod necesar contrapartida utilizării efective a serviciilor furnizate, sunt percepute în interes public în beneficiul federațiilor sportive naționale care dețin un monopol în disciplina sportivă de care se ocupă, în sensul că practicarea sportului în dimensiunea sa publică este supusă autorității lor exclusive, cu excepția cazului în care aceste federații nu păstrează controlul organizatoric și bugetar al acestor cotizații, sarcina verificării acestui aspect revenind instanței naționale. În cazul în care ar ajunge la concluzia că respectivele cotizații trebuie să fie considerate contribuții publice, această instanță va trebui să examineze de asemenea dacă, în pofida finanțării federațiilor sportive naționale în cauză aproape în întregime de către sectorul public, controalele exercitate asupra acestor fluxuri de finanțare sunt suficient de restrictive pentru a influența în mod real și substanțial politica generală sau programul federațiilor menționate sau dacă acestea din urmă rămân în măsură să determine această politică sau acest program.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza C-676/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Ploiești - România) – Oana Mădălina Călin/Direcția Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Dâmbovița, Statul Român – Ministerul Finanțelor Publice, Administrația Fondului pentru Mediu (Trimitere preliminară – Principiile dreptului Uniunii – Autonomie procedurală – Principiile echivalenței și efectivității – Principiul securității juridice – Autoritate de lucru judecat – Restituirea taxelor percepute de un stat membru cu încălcarea dreptului Uniunii – Hotărâre judecătorească definitivă prin care se impune plata unei taxe incompatibile cu dreptul Uniunii – Cerere de revizuire a unei astfel de hotărâri – Termen pentru formularea acestei cereri)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/11

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Ploiești - România) – Oana Mădălina Călin/Direcția Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Dâmbovița, Statul Român – Ministerul Finanțelor Publice, Administrația Fondului pentru Mediu
      (Cauza C-676/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Principiile dreptului Uniunii - Autonomie procedurală - Principiile echivalenței și efectivității - Principiul securității juridice - Autoritate de lucru judecat - Restituirea taxelor percepute de un stat membru cu încălcarea dreptului Uniunii - Hotărâre judecătorească definitivă prin care se impune plata unei taxe incompatibile cu dreptul Uniunii - Cerere de revizuire a unei astfel de hotărâri - Termen pentru formularea acestei cereri)
      (2019/C 383/09)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Ploiești

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Oana Mădălina Călin

         Pârâți: Direcția Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Dâmbovița, Statul Român – Ministerul Finanțelor Publice, Administrația Fondului pentru Mediu

         Dispozitivul

                  1)

                  Dreptul Uniunii, în special principiile echivalenței și efectivității, trebuie interpretat în sensul că nu se opune, în principiu, unei prevederi naționale, astfel cum este interpretată printr-o decizie a unei instanțe naționale, care prevede un termen de decădere de o lună pentru formularea unei cereri de revizuire a unei hotărâri judecătorești definitive pronunțate cu încălcarea dreptului Uniunii, care curge de la data comunicării deciziei supuse revizuirii.

                  2)

                  Cu toate acestea, principiul efectivității coroborat cu principiul securității juridice trebuie interpretat în sensul că se opune, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, aplicării de către o instanță națională a unui termen de decădere de o lună pentru formularea unei cereri de revizuire a unei hotărâri judecătorești definitive atunci când, la data formulării acestei cereri de revizuire, decizia care instituie termenul menționat nu a fost încă publicată în Monitorul Oficial al României.

         (1)  JO C 63, 19.2.2018.


title: Cauza C-683/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça - Portugalia) – Cofemel – Sociedade de Vestuário SA/G-Star Raw CV (Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală și industrială – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29/CE – Articolul 2 litera (a) – Noțiunea de „operă” – Protecția operelor prin dreptul de autor – Condiții – Relația cu protecția desenelor și a modelelor industriale – Directiva 98/71/CE – Regulamentul (CE) nr. 6/2002 – Modele de îmbrăcăminte)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/12

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça - Portugalia) – Cofemel – Sociedade de Vestuário SA/G-Star Raw CV
      (Cauza C-683/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală și industrială - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Articolul 2 litera (a) - Noțiunea de „operă” - Protecția operelor prin dreptul de autor - Condiții - Relația cu protecția desenelor și a modelelor industriale - Directiva 98/71/CE - Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Modele de îmbrăcăminte)
      (2019/C 383/10)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal de Justiça

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Cofemel – Sociedade de Vestuário SA

         Pârâtă: G-Star Raw CV

         Dispozitivul

      Articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat în sensul că se opune ca o reglementare națională să confere o protecție, în temeiul dreptului de autor, unor modele industriale precum modelele de articole de îmbrăcăminte în discuție în litigiul principal, pentru motivul că, dincolo de scopul utilitar pe care îl urmăresc, acestea generează un efect vizual propriu și distinctiv din punct de vedere estetic.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza C-686/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof - Germania) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV/Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH (Trimitere preliminară – Organizarea comună a piețelor produselor agricole – Fructe și legume – Norme de comercializare – Noțiunea de „țară de origine” – Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 – Articolul 113a alineatul (1) – Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 – Articolul 76 alineatul (1) – Definiții privind originea nepreferențială a mărfurilor – Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 – Articolul 23 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) – Regulamentul (UE) nr. 952/2013 – Articolul 60 alineatul (1) – Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 – Articolul 31 litera (b) – Etape de producție efectuate într-un alt stat membru – Etichetarea produselor alimentare – Interzicerea unei etichetări de natură să inducă în eroare consumatorul – Directiva 2000/13/CE – Articolul 2 alineatul (1) litera (a) punctul (i) – Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 – Articolul 7 alineatul (1) litera (a) – Articolul 1 alineatul (4) – Articolul 2 alineatul (3) – Mențiuni explicative)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof - Germania) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV/Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH
      (Cauza C-686/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Organizarea comună a piețelor produselor agricole - Fructe și legume - Norme de comercializare - Noțiunea de „țară de origine” - Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 - Articolul 113a alineatul (1) - Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 - Articolul 76 alineatul (1) - Definiții privind originea nepreferențială a mărfurilor - Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Articolul 23 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) - Regulamentul (UE) nr. 952/2013 - Articolul 60 alineatul (1) - Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 - Articolul 31 litera (b) - Etape de producție efectuate într-un alt stat membru - Etichetarea produselor alimentare - Interzicerea unei etichetări de natură să inducă în eroare consumatorul - Directiva 2000/13/CE - Articolul 2 alineatul (1) litera (a) punctul (i) - Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 - Articolul 7 alineatul (1) litera (a) - Articolul 1 alineatul (4) - Articolul 2 alineatul (3) - Mențiuni explicative)
      (2019/C 383/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

         Pârâtă: Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 113a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 361/2008 al Consiliului din 14 aprilie 2008, și articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului trebuie interpretate în sensul că, pentru a defini noțiunea de „țară de origine”, vizată la aceste dispoziții, trebuie avute în vedere regulamentele în materie vamală pentru determinarea originii nepreferențiale a mărfurilor, și anume articolul 23 și următoarele din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar și articolul 60 din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii.

                  2)

                  Articolul 23 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2913/92, precum și articolul 60 alineatul (1) din Regulamentul nr. 952/2013 coroborate cu articolul 31 litera (b) din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 al Comisiei din 28 iulie 2015 de completare a Regulamentului (UE) nr. 952/2013 în ceea ce privește normele detaliate ale anumitor dispoziții ale Codului vamal al Uniunii trebuie să fie interpretate în sensul că țara de origine a ciupercilor de cultură este țara lor de recoltare, în sensul acestor dispoziții, indiferent de faptul că etape de producție semnificative au avut loc în alte state membre ale Uniunii Europene și că ciupercile de cultură au fost transportate pe teritoriul de recoltare numai cu 3 zile sau mai puțin înainte de prima recoltă.

                  3)

                  Interdicția generală de inducere în eroare a consumatorului cu privire la țara de origine a produselor alimentare, prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora și la articolul 7 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 privind informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1924/2006 și (CE) nr. 1925/2006 ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 87/250/CEE a Comisiei, a Directivei 90/496/CEE a Consiliului, a Directivei 1999/10/CE a Comisiei, a Directivei 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a Directivelor 2002/67/CE și 2008/5/CE ale Comisiei și a Regulamentului (CE) nr. 608/2004 al Comisiei, nu este aplicabilă, în ceea ce privește fructele și legumele proaspete, în cazul indicației de origine impuse la articolul 113a alineatul (1) din Regulamentul nr. 1234/2007, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 361/2008, și la articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1308/2013.

                  4)

                  Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că nu pot fi adăugate mențiuni explicative în completarea indicației privind țara de origine, impusă la articolul 113a alineatul (1) din Regulamentul nr. 1234/2007, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 361/2008, și la articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1308/2013, în scopul de a preveni inducerea în eroare a consumatorului, în conformitate cu interdicția instituită la articolul 2 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din Directiva 2000/13, precum și la articolul 7 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 1169/2011.

         (1)  JO C 104, 19.3.2018.


title: Cauza C-688/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék – Ungaria) – Bayer Pharma AG/Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt., Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft. (Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală – Brevete – Directiva 2004/48/CE – Articolul 9 alineatul (7) – Introducere pe piață a unor produse cu încălcarea drepturilor conferite de un brevet – Măsuri provizorii – Anulare ulterioară a brevetului – Consecințe – Dreptul la o despăgubire corespunzătoare ca reparație pentru prejudiciul cauzat prin măsurile provizorii)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/14

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék – Ungaria) – Bayer Pharma AG/Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt., Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft.
      (Cauza C-688/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Brevete - Directiva 2004/48/CE - Articolul 9 alineatul (7) - Introducere pe piață a unor produse cu încălcarea drepturilor conferite de un brevet - Măsuri provizorii - Anulare ulterioară a brevetului - Consecințe - Dreptul la o despăgubire corespunzătoare ca reparație pentru prejudiciul cauzat prin măsurile provizorii)
      (2019/C 383/12)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Bayer Pharma AG

         Pârâte: Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt., Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft.

         Dispozitivul

      Articolul 9 alineatul (7) din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală, în special noțiunea de „despăgubire corespunzătoare” vizată în această dispoziție, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede că o persoană nu trebuie să fie despăgubită pentru prejudiciul pe care l-a suferit ca urmare a faptului că nu a acționat astfel cum poate fi de așteptat în general din partea oricărei persoane în vederea limitării sau a reducerii prejudiciului său și care, în împrejurări precum cele din cauza principală, determină instanța să nu oblige reclamantul din procedura de măsuri provizorii să repare prejudiciul cauzat prin aceste măsuri chiar dacă brevetul pe baza căruia acestea au fost solicitate și acordate a fost ulterior anulat, cu condiția ca această reglementare să permită instanței să ia în considerare în mod adecvat toate împrejurările obiective ale cauzei, inclusiv comportamentul părților, în special în scopul de a verifica dacă reclamantul nu a folosit în mod abuziv măsurile respective.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-709/17 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 septembrie 2019 – Comisia Europeană/Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd, European Bicycle Manufacturers Association (Recurs – Dumping – Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/776 – Import de biciclete expediate din Cambodgia, din Pakistan și din Filipine – Extinderea la aceste importuri a taxei antidumping definitive instituite pentru importurile de biciclete originare din China – Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 – Articolul 13 – Circumvenție – Operațiuni de asamblare – Proveniența și originea pieselor pentru biciclete – Piese expediate din China în Sri Lanka, prelucrate în Sri Lanka și ulterior expediate în Pakistan pentru asamblare)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/14

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 septembrie 2019 – Comisia Europeană/Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd, European Bicycle Manufacturers Association
      (Cauza C-709/17 P) (1)

      (Recurs - Dumping - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/776 - Import de biciclete expediate din Cambodgia, din Pakistan și din Filipine - Extinderea la aceste importuri a taxei antidumping definitive instituite pentru importurile de biciclete originare din China - Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Articolul 13 - Circumvenție - Operațiuni de asamblare - Proveniența și originea pieselor pentru biciclete - Piese expediate din China în Sri Lanka, prelucrate în Sri Lanka și ulterior expediate în Pakistan pentru asamblare)
      (2019/C 383/13)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. França, J.-F. Brakeland, și A. Demeneix, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd (reprezentant: P. Bentley QC), European Bicycle Manufacturers Association (reprezentanți: J. Beck, Solicitor, L. Ruessmann, avocat)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 10 octombrie 2017, Kolachi Raj Industrial/Comisia (T-435/15, EU:T:2017:712).

                  2)

                  Respinge acțiunea în anulare introdusă de Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd.

                  3)

                  Obligă Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană și de European Bicycle Manufacturers Association (EMBA), aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii de recurs.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-28/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 5 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Verein für Konsumenteninformation/Deutsche Bahn AG (Trimitere preliminară – Cerințe tehnice și comerciale aplicabile operațiunilor de transfer de credit și de debitare directă în euro – Regulamentul (UE) nr. 260/2012 – Zona unică de plăți în euro (SEPA) – Plată prin debitare directă – Articolul 9 alineatul (2) – Accesibilitatea plăților – Condiție privind domiciliul)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/15

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 5 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Verein für Konsumenteninformation/Deutsche Bahn AG
      (Cauza C-28/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Cerințe tehnice și comerciale aplicabile operațiunilor de transfer de credit și de debitare directă în euro - Regulamentul (UE) nr. 260/2012 - Zona unică de plăți în euro (SEPA) - Plată prin debitare directă - Articolul 9 alineatul (2) - Accesibilitatea plăților - Condiție privind domiciliul)
      (2019/C 383/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Verein für Konsumenteninformation

         Pârâtă: Deutsche Bahn AG

         Dispozitivul

      Articolul 9 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 260/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 martie 2012 de stabilire a cerințelor tehnice și comerciale aplicabile operațiunilor de transfer de credit și de debitare directă în euro și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 924/2009 trebuie interpretat în sensul că se opune unei clauze contractuale precum cea în discuție în litigiul principal, care exclude plata prin debitare directă în euro efectuată prin intermediul schemei de plăți stabilite la nivelul Uniunii Europene (debitare directă SEPA) atunci când plătitorul nu are domiciliul în același stat membru precum cel în care beneficiarul plății a stabilit sediul activităților sale.

         (1)  JO C 104, 19.3.2018.


title: Cauza C-46/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato - Italia) – Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl și alții/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto (Trimitere preliminară – Sectorul laptelui și al produselor lactate – Cote – Prelevare suplimentară – Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 – Articolul 2 – Colectarea prelevării de cumpărător – Livrări care depășesc cantitatea de referință aflată la dispoziția producătorului – Sumă din prețul laptelui – Aplicare obligatorie a unei rețineri – Restituirea sumei aferente prelevării excedentare – Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 – Articolul 9 – Cumpărător – Nerespectarea obligației de a efectua prelevarea suplimentară – Producători – Nerespectarea obligației de plată lunară – Protecția încrederii legitime)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/16

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato - Italia) – Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl și alții/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto
      (Cauza C-46/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Sectorul laptelui și al produselor lactate - Cote - Prelevare suplimentară - Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 - Articolul 2 - Colectarea prelevării de cumpărător - Livrări care depășesc cantitatea de referință aflată la dispoziția producătorului - Sumă din prețul laptelui - Aplicare obligatorie a unei rețineri - Restituirea sumei aferente prelevării excedentare - Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 - Articolul 9 - Cumpărător - Nerespectarea obligației de a efectua prelevarea suplimentară - Producători - Nerespectarea obligației de plată lunară - Protecția încrederii legitime)
      (2019/C 383/15)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl, S.s. Franco e Maurizio Artuso, Claudio Matteazzi, Roberto Tellatin, Sebastiano Bolzon

         Intimate: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 din Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului din 28 decembrie 1992 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și al produselor lactate, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1256/1999 al Consiliului din 17 mai 1999, trebuie interpretat în sensul că constatarea incompatibilității cu această dispoziție a reglementării naționale privind modalitățile de colectare a prelevării suplimentare de către cumpărător de la producători nu implică faptul că producătorii cărora li se aplică această reglementare nu mai datorează această prelevare.

                  2)

                  Articolul 2 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3950/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1256/1999, coroborat cu articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 al Comisiei din 9 iulie 2001 de stabilire a normele de aplicare a Regulamentului nr. 3950/92 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că de restituirea prelevării suplimentare excedentare trebuie să beneficieze cu prioritate producătorii care, în temeiul unei dispoziții de drept național incompatibile cu articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 3950/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1256/1999, și au respectat obligația de plată lunară.

                  3)

                  Principiul protecției încrederii legitime trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, suma aferentă prelevării suplimentare datorate de producătorii care nu și au îndeplinit obligația, prevăzută de reglementarea națională aplicabilă, de plată pe o bază lunară a acestei prelevări, să fie recalculată.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauzele conexate C-64/18, C-140/18, C-146/18 și C-148/18: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austria) – Zoran Maksimovic (C-64/18), Humbert Jörg Köfler (C-140/18, C-146/18 și C-148/18), Wolfgang Leitner (C-140/18 și C-148/18), Joachim Schönbeck (C-140/18 și C-148/18), Wolfgang Semper (C-140/18 și C-148/18)/Bezirkshauptmannschaft Murtal (Trimitere preliminară – Articolul 56 TFUE – Libera prestare a serviciilor – Detașare de lucrători – Păstrare și traducere a documentației salariale – Permis de muncă – Sancțiuni – Proporționalitate – Amenzi într-un cuantum minim prestabilit – Cumul – Lipsa unui plafon – Cheltuieli de judecată – Pedeapsă alternativă privativă de libertate)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/17

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 12 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austria) – Zoran Maksimovic (C-64/18), Humbert Jörg Köfler (C-140/18, C-146/18 și C-148/18), Wolfgang Leitner (C-140/18 și C-148/18), Joachim Schönbeck (C-140/18 și C-148/18), Wolfgang Semper (C-140/18 și C-148/18)/Bezirkshauptmannschaft Murtal
      (Cauzele conexate C-64/18, C-140/18, C-146/18 și C-148/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Detașare de lucrători - Păstrare și traducere a documentației salariale - Permis de muncă - Sancțiuni - Proporționalitate - Amenzi într-un cuantum minim prestabilit - Cumul - Lipsa unui plafon - Cheltuieli de judecată - Pedeapsă alternativă privativă de libertate)
      (2019/C 383/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Zoran Maksimovic (C-64/18), Humbert Jörg Köfler (C-140/18, C-146/18 și C-148/18), Wolfgang Leitner (C-140/18 și C-148/18), Joachim Schönbeck (C-140/18 și C-148/18), Wolfgang Semper (C-140/18 și C-148/18)

         Pârât(ă)(ți)(e): Bezirkshauptmannschaft Murtal

         cu participarea: Finanzpolizei

         Dispozitivul

      Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede, în caz de nerespectare a obligațiilor în materia dreptului muncii referitoare la obținerea unor autorizații administrative și la păstrarea unor documente salariale, aplicarea de amenzi:

                  —

                  care nu pot fi mai mici decât o sumă prestabilită;

                  —

                  care sunt aplicate în mod cumulativ pentru fiecare lucrător în cauză și fără plafon;

                  —

                  la care se adaugă o contribuție la cheltuielile de judecată în valoare de 20 % din cuantumul acestora în cazul respingerii acțiunii introduse împotriva deciziei prin care sunt aplicate și

                  —

                  care sunt transformate în pedepse privative de libertate în caz de neplată.

         (1)  JO C 259, 23.7.2018.


title: Cauza C-71/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Vestre Landsret - Danemarca) – Skatteministeriet/KPC Herning (Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Vânzarea unui teren pe care se află o clădire la momentul livrării – Calificare – Articolele 12 și 135 – Noțiunea de „teren construibil” – Noțiunea de „clădire” – Aprecierea realității economice și comerciale – Evaluarea elementelor obiective – Intenția părților)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/18

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Vestre Landsret - Danemarca) – Skatteministeriet/KPC Herning
      (Cauza C-71/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Vânzarea unui teren pe care se află o clădire la momentul livrării - Calificare - Articolele 12 și 135 - Noțiunea de „teren construibil” - Noțiunea de „clădire” - Aprecierea realității economice și comerciale - Evaluarea elementelor obiective - Intenția părților)
      (2019/C 383/17)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Vestre Landsret

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Skatteministeriet

         Pârâtă: KPC Herning

         Dispozitivul

      Articolul 12 alineatul (1) literele (a) și (b) și alineatele (2) și (3), precum și articolul 135 alineatul (1) literele (j) și (k) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că o operațiune de livrare a unui teren pe care la momentul livrării există o clădire nu poate fi calificată drept livrare a unui „teren construibil” atunci când această operațiune este independentă din punct de vedere economic de alte prestații și nu formează împreună cu acestea o operațiune unică, deși intenția părților era ca clădirea să fie total sau parțial demolată pentru a face loc unei clădiri noi.

         (1)  JO C 134, 16.4.2018.


title: Cauza C-94/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 10 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlanda) - Irlanda) – Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality (Trimitere preliminară – Cetățenia Uniunii – Articolul 21 TFUE – Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul unui stat membru pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora – Directiva 2004/38/CE – Articolul 3 alineatul (1) și articolele 15, 27, 28, 30 și 31 – Noțiunea de „destinatar” – Resortisant al unei țări terțe căsătorit cu un cetățean al Uniunii care și-a exercitat libertatea de circulație – Întoarcerea cetățeanului Uniunii în statul membru al cărui cetățean este, unde execută o pedeapsă cu închisoarea – Cerințe care se impun statului membru gazdă în temeiul Directivei 2004/38/CE la momentul luării unei decizii de îndepărtare a respectivului cetățean resortisant al unui stat terț)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/18

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 10 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlanda) - Irlanda) – Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality
      (Cauza C-94/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Cetățenia Uniunii - Articolul 21 TFUE - Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul unui stat membru pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora - Directiva 2004/38/CE - Articolul 3 alineatul (1) și articolele 15, 27, 28, 30 și 31 - Noțiunea de „destinatar” - Resortisant al unei țări terțe căsătorit cu un cetățean al Uniunii care și-a exercitat libertatea de circulație - Întoarcerea cetățeanului Uniunii în statul membru al cărui cetățean este, unde execută o pedeapsă cu închisoarea - Cerințe care se impun statului membru gazdă în temeiul Directivei 2004/38/CE la momentul luării unei decizii de îndepărtare a respectivului cetățean resortisant al unui stat terț)
      (2019/C 383/18)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Nalini Chenchooliah

         Pârât: Minister for Justice and Equality

         Dispozitivul

      Articolul 15 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretat în sensul că se aplică unei decizii de îndepărtare adoptate în privința unui resortisant al unui stat terț pentru motivul că acesta nu mai dispune de un drept de ședere în temeiul directivei respective, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care resortisantul în cauză s-a căsătorit cu un cetățean al Uniunii într-un moment în care acesta din urmă își exercita libertatea de circulație prin deplasarea și șederea împreună cu resortisantul respectiv în statul membru gazdă, acest cetățean întorcându-se ulterior în statul membru a cărui cetățenie o are. Rezultă că garanțiile pertinente prevăzute la articolele 30 și 31 din Directiva 2004/38 se impun la momentul adoptării unei astfel de decizii de îndepărtare, care nu poate în niciun caz să fie însoțită de o interdicție de intrare pe teritoriu.

         (1)  JO C 152, 30.4.2018.


title: Cauza C-104/18 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 septembrie 2019 – Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AȘ/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Joaquín Nadal Esteban („Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Cauze de nulitate absolută – Articolul 52 alineatul (1) litera (b) – Rea-credință în momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/19

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 septembrie 2019 – Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AȘ/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Joaquín Nadal Esteban
      (Cauza C-104/18 P) (1)

      („Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Cauze de nulitate absolută - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) - Rea-credință în momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii)
      (2019/C 383/19)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AȘ (reprezentanți: J. Güell Serra și E. Stoyanov Edissonov, abogados)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: J.F. Crespo Carrillo, agent), Joaquín Nadal Esteban (reprezentant: J. Donoso Romero, abogado)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 30 noiembrie 2017, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Nadal Esteban (STYLO & KOTON) (T-687/16, EU:T:2017:853).

                  2)

                  Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 14 iunie 2016 (cauza R 1779/2015-2).

                  3)

                  Respinge cererea prin care se solicită ca marca contestată să fie declarată nulă.

                  4)

                  Obligă pe domnul Joaquin Nadal Esteban și Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) la plata, în părți egale, a cheltuielilor de judecată efectuate de Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AȘ aferente atât procedurii în primă instanță în cauza T-687/16, cât și celei de recurs.

         (1)  JO C 152, 30.4.2018.


title: Cauza C-123/18 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 10 septembrie 2019 – HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană (Recurs – Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive luate împotriva Republicii Islamice Iran – Repararea prejudiciului pretins suferit de recurentă în urma includerii denumirii sale în lista persoanelor și a entităților cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice – Acțiune în despăgubire – Condițiile necesare pentru angajarea răspunderii extracontractuale a Uniunii Europene – Noțiunea de „încălcare suficient de gravă a unei norme de drept al Uniunii” – Apreciere – Noțiunea de „societate deținută sau controlată” – Obligație de motivare)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/20

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 10 septembrie 2019 – HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      (Cauza C-123/18 P) (1)

      (Recurs - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Republicii Islamice Iran - Repararea prejudiciului pretins suferit de recurentă în urma includerii denumirii sale în lista persoanelor și a entităților cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Acțiune în despăgubire - Condițiile necesare pentru angajarea răspunderii extracontractuale a Uniunii Europene - Noțiunea de „încălcare suficient de gravă a unei norme de drept al Uniunii” - Apreciere - Noțiunea de „societate deținută sau controlată” - Obligație de motivare)
      (2019/C 383/20)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (reprezentant: M. Schlingmann, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix și M. Bishop, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: inițial R. Tricot, M. Kellerbauer și C. Zadra, ulterior Tricot, C. Hödlmayr și Zadra, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 13 decembrie 2017, HTTS/Consiliul (T-692/15, EU:T:2017:890).

                  2)

                  Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

                  3)

                  Cererile privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza C-143/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Bonn - Germania) – Antonio Romano, Lidia Romano/DSL Bank – instituție a DB Privat- und Firmenkundenbank AG, fostă DSL Bank – unitate operațională a Deutsche Postbank AG (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2002/65/CE – Contract de credit pentru consumatori încheiat la distanță – Drept de retragere – Exercitarea dreptului de retragere după executarea integrală a contractului la cererea expresă a consumatorului – Comunicarea către consumator a informațiilor referitoare la dreptul de retragere)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/21

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Bonn - Germania) – Antonio Romano, Lidia Romano/DSL Bank – instituție a DB Privat- und Firmenkundenbank AG, fostă DSL Bank – unitate operațională a Deutsche Postbank AG
      (Cauza C-143/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2002/65/CE - Contract de credit pentru consumatori încheiat la distanță - Drept de retragere - Exercitarea dreptului de retragere după executarea integrală a contractului la cererea expresă a consumatorului - Comunicarea către consumator a informațiilor referitoare la dreptul de retragere)
      (2019/C 383/21)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Bonn

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Antonio Romano, Lidia Romano

         Pârâtă: DSL Bank – instituție a DB Privat- und Firmenkundenbank AG, fostă DSL Bank – unitate operațională a Deutsche Postbank AG

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 6 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2002/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 privind comercializarea la distanță a serviciilor financiare de consum și de modificare a Directivei 90/619/CEE a Consiliului și a Directivelor 97/7/CE și 98/27/CE coroborat cu articolul 1 alineatul (1) din aceasta și în lumina considerentului (13) al acestei directive trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale, astfel cum este interpretată de jurisprudența națională, care, în ceea ce privește un contract având ca obiect un serviciu financiar încheiat la distanță între un profesionist și un consumator, nu exclude dreptul de retragere al acestui consumator în cazul în care contractul respectiv a fost executat integral de ambele părți la cererea expresă a consumatorului înainte ca acesta din urmă să își exercite dreptul de retragere. Este de competența instanței de trimitere să ia în considerare ansamblul dreptului intern și să efectueze aplicarea metodelor de interpretare recunoscute de acesta pentru a ajunge la o soluție conformă cu această dispoziție, modificând, dacă este cazul, o jurisprudență națională consacrată dacă aceasta se întemeiază pe o interpretare a dreptului național incompatibilă cu dispoziția menționată.

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2002/65 coroborat cu articolul 3 alineatul (1) punctul 3 litera (a) și cu articolul 6 alineatul (2) litera (c) din această directivă trebuie interpretat în sensul că obligația unui profesionist care încheie la distanță cu un consumator un contract având ca obiect un serviciu financiar de a comunica în mod clar și inteligibil unui consumator mediu, normal informat, suficient de atent și de avizat, în conformitate cu cerințele dreptului Uniunii, înainte ca acest consumator să fie obligat de un contract la distanță sau de o ofertă, informarea privind existența dreptului de retragere nu este încălcată atunci când profesionistul respectiv îl informează pe acest consumator că dreptul de retragere nu se aplică contractului executat integral de ambele părți la cererea expresă a consumatorului înainte ca acesta din urmă să își exercite dreptul de retragere, chiar dacă această informare nu corespunde reglementării naționale, astfel cum este interpretată de jurisprudența națională, care prevede că, într-un astfel de caz, dreptul de retragere se aplică.

         (1)  JO C 182, 28.5.2018.


title: Cauza C-145/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État - Franța) – Regards Photographiques SARL/Ministre de l'Action et des Comptes publics (Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 103 alineatul (2) litera (a) – Articolul 311 alineatul (1) punctul 2 – Anexa IX partea A punctul 7 – Cotă redusă a TVA-ului – Obiecte de artă – Noțiune – Fotografii realizate de artist, imprimate de acesta sau sub supravegherea lui, semnate și numerotate în limita a 30 de copii – Reglementare națională care limitează aplicarea cotei reduse a TVA-ului numai la fotografiile care prezintă un caracter artistic)

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/22

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État - Franța) – Regards Photographiques SARL/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Cauza C-145/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 103 alineatul (2) litera (a) - Articolul 311 alineatul (1) punctul 2 - Anexa IX partea A punctul 7 - Cotă redusă a TVA-ului - Obiecte de artă - Noțiune - Fotografii realizate de artist, imprimate de acesta sau sub supravegherea lui, semnate și numerotate în limita a 30 de copii - Reglementare națională care limitează aplicarea cotei reduse a TVA-ului numai la fotografiile care prezintă un caracter artistic)
      (2019/C 383/22)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Regards Photographiques SARL

         Pârât: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Dispozitivul

                  1)

                  Pentru a fi considerate obiecte de artă care pot beneficia de cota redusă a taxei pe valoarea adăugată (TVA), în temeiul articolului 103 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată coroborat cu articolul 311 alineatul (1) punctul 2 din această directivă, precum și cu anexa IX partea A punctul 7 la aceasta, fotografiile trebuie să îndeplinească criteriile prevăzute la punctul 7, în sensul că au fost realizate de creatorul lor, imprimate de acesta sau sub supravegherea lui, semnate și numerotate în limita a 30 de copii, cu excluderea oricărui alt criteriu, în special aprecierea de către administrația fiscală națională competentă a caracterului lor artistic.

                  2)

                  Articolul 103 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din Directiva 2006/112 coroborat cu articolul 311 alineatul (1) punctul 2 din această directivă, precum și cu anexa IX partea A punctul 7 la aceasta trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care limitează aplicarea cotei reduse a TVA-ului numai la fotografiile care prezintă un caracter artistic, în măsura în care existența acestuia din urmă este condiționată de o apreciere a administrației fiscale naționale competente care nu este exercitată în limitele unor criterii obiective, clare și precise stabilite de această reglementare națională, care să permită determinarea cu precizie a fotografiilor cărora respectiva reglementare le rezervă aplicarea acestei cote reduse, astfel încât să se evite să se aducă atingere principiului neutralității fiscale.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.