title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua extinsă) din data de 12 decembrie 1996. # Groupement d'achat Edouard Leclerc împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Cauza T-19/92.

text:
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a doua extinsă)12 decembrie 1996(*)„Sistem de distribuție selectivă – Produse cosmetice de lux”În cauza T‑19/92,Groupement d'achat Édouard Leclerc,
 societate de drept francez, cu sediul în Paris, reprezentată de Mario
Amadio și Gilbert Parléani, avocați în cadrul Baroului din Paris, cu
domiciliul ales în Luxemburg, la cabinetul lui Philippe Hoss, 15, Côte
d'Eich,reclamantă,împotrivaComisiei Comunităților Europene,
 reprezentată inițial de domnul Bernd Langeheine, apoi de domnul Berend
Jan Drijber, membri ai Serviciului juridic, în calitate de agenți,
asistați de Hervé Lehman, avocat în cadrul Baroului din Paris, cu
domiciliul ales în Luxemburg, la biroul domnului Carlos Gómez de la
Cruz, membru al Serviciului juridic, Centre Wagner, Kirchberg,pârâtă,susținută deYves Saint Laurent Parfums SA,
 societate de drept francez, cu sediul în Neuilly‑sur‑Seine (Franța),
reprezentată de Dominique Voillemot și Arnaud Michel, avocați în cadrul
Baroului din Paris, cu domiciliul ales în Luxemburg, la cabinetul lui
Jacques Loesch, 11, rue Goethe,Fédération des industries de la parfumerie,
 uniune sindicală reglementată de legislația franceză, cu sediul în
Paris, reprezentată de Robert Collin, avocat în cadrul Baroului din
Paris, cu domiciliul ales în Luxemburg, la cabinetul lui Ernest Arendt,
8-10, rue Mathias Hardt,Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des cosmétiques,
 asociație internațională fără scop lucrativ reglementată de legislația
belgiană, cu sediul în Bruxelles, reprezentată de Stephen Kon,
solicitor, și de Mélanie Thill‑Tayara, avocat în cadrul Baroului din
Paris, cu domiciliul ales în Luxemburg, la cabinetul lui Winandy și Err,
 60, avenue Gaston Diderich,șiFédération européenne des parfumeurs détaillants,
 asociație de federații sau de sindicate naționale reglementată de
legislația franceză, cu sediul în Paris, reprezentată de Rolland
Verniau, avocat în cadrul Baroului din Lyon, cu domiciliul ales în
Luxemburg, la cabinetul lui Nico Schaeffer, 12, avenue de la Porte
Neuve,interveniente,având
 ca obiect anularea Deciziei 92/33/CEE a Comisiei din 16 decembrie 1991
privind o procedură în temeiul articolului 85 din Tratatul CEE
(IV/33.242 – Yves Saint Laurent Parfums) (JO L 12, p. 24),TRIBUNALUL DE PRIMĂ INSTANȚĂAL COMUNITĂȚILOR EUROPENE (Camera a doua extinsă),compus din domnii H. Kirschner, președinte, B. Vesterdorf, C. W. Bellamy, A. Kalogeropoulos și A. Potocki, judecători,grefier: domnul J. Palacio González, administrator,având în vedere procedura scrisă și în urma procedurii orale din 28 și din 29 februarie 1996,pronunță prezentaHotărâre Situația de fapt Introducere1        Categoria
 produselor cosmetice cuprinde o largă varietate de articole, incluzând
în special produse de parfumerie pe bază de alcool, de îngrijire și de
înfrumusețare, precum și produse de îngrijire a părului și produse de
toaletă. În cadrul acestei categorii, există un segment care cuprinde
produsele de lux: articole de înaltă calitate, la prețuri relativ
ridicate, comercializate sub o marcă de renume. În general, produsele
cosmetice de lux se vând numai prin intermediul rețelelor de distribuție
 selectivă, supuse unor condiții comparabile. Aceste rețele sunt, în
principal, alcătuite din parfumerii specializate sau din raioane
specializate amplasate în marile magazine.2        Yves
 Saint Laurent SA (denumită în continuare „Yves Saint Laurent”) este un
producător de produse cosmetice de lux. Aceasta face parte din grupul
Yves Saint Laurent, a cărui activitate include producția și distribuția
de produse de lux. În 1992, Yves Saint Laurent deținea aproximativ
9 % din piața comunitară a produselor de parfumerie de lux.3        Din
 clasificarea pe game de produse, furnizată de Yves Saint Laurent în
cursul judecății, reiese că vânzarea de parfumuri de lux reprezenta, în
1990 și în 1991, 75-100 % din totalul vânzărilor sale prin
distribuție selectivă, în funcție de statul membru în cauză, restul
reprezentând vânzarea de produse de îngrijire de lux și produse de
înfrumusețare de lux. Aceste produse se vând prin aproximativ 7 500
 de puncte de vânzare autorizate, precum și în magazine duty‑free, în
care se realizează o parte importantă a vânzărilor în mai multe state
membre.4        La
 7 iulie 1989, Yves Saint Laurent a notificat Comisiei o rețea de
contracte de distribuție selectivă pentru comercializarea în Comunitate a
 produselor sale de parfumerie pe bază de alcool, de îngrijire și de
înfrumusețare, solicitând, în principal, un atestat negativ în temeiul
articolului 2 din Regulamentul nr. 17 al Consiliului din 6
februarie 1962, Primul regulament de punere în aplicare a articolelor 85
 și 86 din Tratatul CEE (JO 1962, 13, p. 204, Ediție specială,
08/vol. 1, p. 3, denumit în continuare „Regulamentul
nr. 17”), și, în subsidiar, o exceptare în temeiul articolului 85
alineatul (3) din tratat.5        La
 20 decembrie 1990, în conformitate cu articolul 19 alineatul (3) din
Regulamentul nr. 17, Comisia a publicat o comunicare (JO
C 320, p. 11) prin care și‑a exprimat intenția de a adopta o
decizie favorabilă în privința contractelor notificate, în versiunea
modificată în urma propriilor observații, și prin care a invitat terții
interesați să îi comunice eventualele observații în termen de 30 de
zile.6        Ca
 răspuns la această publicare, reclamanta, Groupement d'achat Édouard
Leclerc (denumită în continuare „Galec”), și‑a prezentat observațiile
datate 17 ianuarie 1991. Galec este un grup de achiziții, constituit sub
 forma unei societăți cooperative, care deservește o rețea de puncte de
vânzare cu amănuntul în Franța, denumite Centres Distributeurs Leclerc
(denumite în continuare „centre Leclerc”), în majoritate hipermarketuri
sau supermarketuri. În observațiile sale, Galec s‑a opus deciziei
propuse, în special pentru motivul că anumite centre Leclerc adaptate
distribuției de cosmetice de lux ar fi excluse din rețea în cazul
adoptării acesteia.7        Galec
 a participat în același mod la procedura administrativă în cauza
Parfums Givenchy, în care Comisia a adoptat, la 24 iulie 1992, Decizia
92/428/CEE privind o procedură în temeiul articolului 85 din Tratatul
CEE (IV/33.542 – Sistemul de distribuție selectivă Parfums Givenchy) (JO
 L 236, p. 11) și care face obiectul unei acțiuni paralele în
fața Tribunalului (Galec/Comisia, T‑88/92).8        La
 16 decembrie 1991, Comisia a adoptat Decizia 92/33/CEE privind o
procedură în temeiul articolului 85 din Tratatul CEE (IV/33.242 – Yves
Saint Laurent Parfums) (JO L 12, p. 14, denumită în continuare
 „decizia”). Aceasta face obiectul prezentei hotărâri. Contractul Yves Saint Laurent9        Din
 „contractul de comerciant cu amănuntul autorizat” (denumit în
continuare „contractul”) și din Condițiile generale de vânzare anexate
la acesta, în versiunea din 11 iulie 1991 la care de referă decizia
reiese că rețeaua de distribuție Yves Saint Laurent este o rețea
închisă, prin care se interzice membrilor săi să vândă sau să își
procure produse ale mărcii Yves Saint Laurent în afara rețelei. La
rândul său, Yves Saint Laurent se angajează să asigure desfășurarea
distribuției în conformitate cu actele cu putere de lege și normele
administrative în vigoare și să își retragă marca din punctele de
vânzare care nu îndeplinesc condițiile contractuale de selecție.10      Criteriile
 de selecție a comercianților cu amănuntul autorizați prevăzute de
contract se referă în principal la calificarea profesională a
personalului, la amplasarea și amenajarea punctului de vânzare, la
emblema comerciantului cu amănuntul, precum și la alte condiții pe care
trebuie să le îndeplinească acesta, condiții care privesc în special
depozitarea produselor, realizarea unei cifre minime de achiziții
anuale, obligația de a se abține timp de un an de la vânzarea activă a
produselor noi lansate în cadrul unui alt teritoriu și cooperarea în
domeniul publicitar și promoțional între comerciantul cu amănuntul și
Yves Saint Laurent.11      În ceea ce privește calificarea profesională, punctul III.5 din contract prevede:„5)      Calificarea profesională în parfumerieComerciantul
 cu amănuntul autorizat se angajează să respecte dispozițiile
referitoare la calificarea profesională, stabilite la articolul I.3 din
Condițiile generale de vânzare, și să promoveze participarea
personalului de vânzări la stagiile de formare profesională organizate
de distribuitorul exclusiv.”12      Punctele I.2 și I.3 din Condițiile generale de vânzare prevăd:„2)      Personalul de vânzăriComerciantul
 cu amănuntul autorizat trebuie să dispună de un personal de vânzări
suficient în raport cu suprafața de vânzare a punctului de vânzare și cu
 numărul de produse propuse consumatorilor. Acest personal trebuie să
fie în măsură să ofere consumatorilor servicii de consiliere și de
testare de calitate.3)      Calificarea profesionalăComerciantul
 cu amănuntul autorizat și personalul de vânzări al acestuia trebuie să
aibă o calificare profesională în domeniul produselor de parfumerie
(cosmetice și de îngrijire) care să rezulte:–        dintr‑o diplomă de estetică sau–        dintr‑un
 certificat de formare profesională în parfumerie eliberat de o cameră
de comerț și industrie recunoscută sau–        dintr‑o
 experiență de minimum trei ani în domeniul vânzării de produse de
parfumerie de renume (produse cosmetice și de îngrijire).”13      În
 ceea ce privește punctul de vânzare, punctul I.1 din Condițiile
generale de vânzare prevede:„a)         Zona în care este situat punctul de vânzareCartierul,
 străzile și magazinele din vecinătatea punctului de vânzare trebuie să
fie în permanență adecvate renumelui și notorietății mărcii Yves Saint
Laurent.b)         Alte elemente luate în considerareEmblema,
 fațada imobilului în care este situat punctul de vânzare, semnalizarea
prezenței punctului de vânzare, vitrinele, iluminatul exterior,
suprafața, iluminatul interior, podeaua, pereții și plafonul,
mobilierul, decorarea interioară, materialul publicitar, curățenia și
ordinea din punctul de vânzare, curățenia produselor și a materialului
publicitar, rafturile, identificarea și punerea în valoare a mărcii,
condițiile de depozitare, cabinele de îngrijire, prezentarea și primirea
 personalului de vânzări.Aceste elemente trebuie să fie în permanență adecvate renumelui și notorietății mărcii Yves Saint Laurent.c)         Suprafața de vânzareSuprafața
 de vânzare trebuie să fie proporțională cu numărul de produse vândute.
Aceasta trebuie să permită comerciantului cu amănuntul autorizat să
asigure, ținând seama de mărcile comercializate, un raion rezervat
produselor, care să corespundă renumelui și notorietății mărcii Yves
Saint Laurent.d)      Alte activități din punctul de vânzareÎn
 cazul în care în punctul de vânzare se desfășoară altă activitate sau
alte activități, se iau în considerare următoarele elemente:–        importanța acestei/acestor activități;–        prezentarea interioară și exterioară a acestei/acestor activități;–        separarea acestei/acestor activități de activitatea de parfumerie;–        repartizarea
 personalului de vânzări între această/aceste activitate/activități și
activitatea de parfumerie;–        competența personalului de vânzări repartizat fiecărei activități;–        ținuta personalului de vânzări, repartizat fiecărei activități.         [...]”14      De asemenea, punctele III.3 și III.4 din contract prevăd:„3)         Natura și calitatea produselor vândute în punctul de vânzareComerciantul
 cu amănuntul autorizat a indicat natura și calitatea tuturor produselor
 care sunt sau vor fi vândute în punctul de vânzare. Comerciantului cu
amănuntul autorizat îi este interzis să pună în vânzare, în punctul de
vânzare, produse a căror vecinătate ar putea deprecia imaginea mărcii
Yves Saint Laurent.”„4)         Standarde și întreținerea punctului de vânzareComerciantul
 cu amănuntul autorizat va trebui să mențină punctul de vânzare într‑o
stare perfectă de întreținere și curățenie, în vederea depozitării și
prezentării produselor. Amenajarea, mobilierul și decorarea punctului de
 vânzare sau ale raionului specializat de parfumerie din interiorul
punctului de vânzare trebuie să corespundă standardelor și calității
asociate cu imaginea mărcii Yves Saint Laurent.”15      În
 ceea ce privește emblema comerciantului cu amănuntul, punctul I al
doilea paragraf din Condițiile generale de vânzare prevede:„Emblema
 parfumeriei, a magazinului în care este amplasat raionul de parfumerie
sau a spațiului în care este situat raionul de parfumerie sau parfumeria
 trebuie să corespundă în permanență renumelui mărcii Yves Saint
Laurent. Prin urmare, emblema trebuie să fie compatibilă cu principiile
care guvernează distribuția produselor, fiind vorba de produse de lux și
 de înaltă calitate. Această condiție nu este îndeplinită în cazul
emblemei a cărei imagine este asociată cu absența sau restrângerea
serviciilor de consiliere a clientelei, a standardelor sau a unui decor
adecvat.”16      În
 ceea ce privește procedura de admitere în rețea, fiecare cerere de
deschidere de cont este urmată, în termen de trei luni, în medie, și de
maximum cinci luni, de o evaluare, de către Yves Saint Laurent sau de
către agentul său exclusiv, a punctului de vânzare propus, prin
intermediul unui raport de evaluare, din care un exemplar a fost
prezentat de Yves Saint Laurent în cursul judecății (anexa 16 la
memoriul în intervenție, denumit în continuare „raportul de evaluare”).
În acest raport de evaluare, elementele de evaluare referitoare la
aspectul exterior al punctului de vânzare, la aspectul interior al
acestuia și la competența profesională sunt cotate pe baza unei grile de
 notare care conține 33 de rubrici diferite sau 37, în cazul unui punct
de vânzare cu una sau mai multe activități principale pe lângă vânzarea
produselor de parfumerie. Cotarea fiecărei rubrici se face, după caz,
între 2 și 10 puncte sau între 2 și 7 puncte.17      Pentru
 a fi admis în calitate de comerciant cu amănuntul autorizat, punctajul
total obținut trebuie să fie mai mare de 231 (33 de rubrici × 7) sau de
259 (37 de rubrici × 7), după caz. Obținerea a două note „2”, în
rubricile referitoare la amplasarea punctului de vânzare, zona în care
este situat, fațadă, iluminare, podea, pereți, mobilier, alte produse
vândute în punctul de vânzare și competență profesională, este
considerată eliminatorie. Pentru marile magazine, Yves Saint Laurent a
folosit până în 1992 o versiune adaptată a raportului de evaluare, însă
această versiune urmează să fie înlocuită de o nouă versiune a
raportului de evaluare, adaptată tuturor magazinelor nespecializate.
Până atunci, potrivit Yves Saint Laurent, în cazul unui punct de vânzare
 nespecializat, diferitele rubrici ale raportului de evaluare actual
referitoare la aspectul interior al magazinului și la personalul de
vânzări se aplică numai „raionului” de parfumerie (răspunsul din 16
ianuarie 1996 la întrebările Tribunalului, p. 3 și 4).18      În
 funcție de rezultatele evaluării, solicitarea face obiectul unui refuz
motivat sau solicitantul este informat cu privire la măsurile pe care va
 trebui să le adopte pentru a îndeplini criteriile. În acest din urmă
caz, i se acordă un termen de maximum șase luni pentru a se conforma
acestor criterii, după care se realizează o nouă evaluare. În cazul unui
 răspuns pozitiv, contul se deschide în termen de nouă luni de la data
evaluării. Decizia Comisiei19      La
 punctul II. A. 4 din decizie, Comisia consideră că articolul
85 alineatul (1) din tratat nu se aplică unui sistem de distribuție
selectivă în măsura în care sunt îndeplinite trei condiții, și anume: în
 primul rând, proprietățile produselor în cauză necesită, în scopul de a
 conserva calitatea și de a asigura utilizarea optimă a acestora,
instituirea unui astfel de sistem; în al doilea rând, alegerea
revânzătorilor se face pe baza unor criterii obiective de calitate,
referitoare la calificarea profesională a revânzătorului și a
personalului său, precum și la spațiile acestuia; în al treilea rând,
aceste criterii sunt stabilite în mod uniform pentru toți revânzătorii
potențiali și sunt aplicate nediscriminatoriu (a se vedea Hotărârea
Curții din 25 octombrie 1977, Metro/Comisia, denumită în continuare
„Hotărârea Metro I”, 26/76, Rec., p. 1875, punctul 20, Hotărârea
din 11 decembrie 1980, L'Oréal, 31/80, Rec., p. 3775, punctul 16,
și Hotărârea din 25 octombrie 1983, AEG‑Telefunken/Comisia, denumită în
continuare „Hotărârea AEG”, 107/82, Rec., p. 3151, punctul 33).20      În
 această privință, Comisia constată la punctul II. A. 5 al
doilea paragraf din decizie:         „Astfel,
 produsele în cauză sunt articole de înaltă calitate, obținute în urma
unei cercetări specifice, reflectată prin originalitatea creației lor,
prin caracterul sofisticat al gamelor comercializate, precum și prin
nivelul calitativ al materialelor folosite, în special în modul de
ambalare. Natura de produse de lux a acestora derivă în cele din urmă
din aura de exclusivitate și de renume care le distinge de produsele
similare care se adresează altor segmente de piață și care răspund altor
 cerințe ale consumatorilor. O asemenea caracteristică este, pe de o
parte, strâns legată de capacitatea producătorului de a dezvolta și de a
 conserva o imagine de marcă de mare renume și, pe de altă parte,
depinde de o prezentare către public aptă să pună în valoare
specificitatea estetică sau funcțională a fiecărui produs în parte sau a
 liniei de produse [...]”21      În
 continuare, Comisia consideră că respectivele criterii de selecție ale
Yves Saint Laurent privind calificarea profesională, amplasarea și
amenajarea punctului de vânzare și emblema comerciantului cu amănuntul
nu intră sub incidența articolului 85 alineatul (1) din tratat. Comisia
consideră în special că „prezența în punctul de vânzare a unui
profesionist care să ofere sfaturi de specialitate constituie o cerință
legitimă în măsura în care cunoștințele cerute în mod specific sunt
necesare pentru a ajuta consumatorul în căutarea produsului care să fie
cel mai bine adaptat gustului și nevoilor sale și pentru a‑i oferi
acestuia cele mai bune informații privind condițiile de folosire,
inclusiv de conservare, a acestor produse” (punctul II. A. 5
al treilea paragraf) și că, „întrucât menținerea unei imagini de marcă
de renume constituie, pe piața produselor cosmetice de lux, un factor
esențial pentru concurență, niciun producător nu poate să își păstreze
poziția pe această piață fără un efort constant de promovare. Or, este
evident că aceste eforturi ar fi inutile în cazul în care, în etapa de
vânzare cu amănuntul, produsele Yves Saint Laurent ar fi comercializate
într‑un mod care poate denatura percepția consumatorului asupra
acestora. Astfel, criteriile privind amplasarea și calitățile estetice
și funcționale ale punctului de vânzare constituie cerințe legitime ale
producătorului, deoarece acestea urmăresc să ofere consumatorului un
cadru care să se armonizeze cu caracterul luxos și exclusiv al
produselor în cauză și o prezentare care să reflecte imaginea mărcii
Yves Saint Laurent. De asemenea, criteriul referitor la emblemă
urmărește să asigure compatibilitatea emblemei parfumeriei sau a
magazinului ori a spațiului în care este amplasat raionul de parfumerie
sau parfumeria cu principiile care guvernează distribuția produselor în
cauză și să excludă astfel o imagine care ar fi asociată cu absența sau
cu restrângerea serviciilor către clientelă, a standardelor sau cu
absența unui decor adecvat. Trebuie subliniat în această privință că un
caracter devalorizant al unui punct de vânzare sau al emblemei acestuia
nu poate fi asociat în niciun caz cu politica uzuală de prețuri a
distribuitorului” (punctul II. A. 5 al patrulea paragraf).22      Comisia
 constată în continuare, la punctul II. A. 5 al cincilea și al
 șaselea paragraf:„Interdicția de vânzare a
 mărfurilor care pot deprecia, prin vecinătatea lor, imaginea mărcii
Yves Saint Laurent are ca obiectiv numai protejarea, în percepția
publicului, a aurei de renume și de exclusivitate inerente produselor în
 cauză, evitându‑se astfel orice asociere a acestora cu mărfuri de
calitate inferioară. Un obiectiv similar urmăresc și criteriile de
selecție destinate să asigure ca, în punctele de vânzare în care se
desfășoară activități multiple, spațiul rezervat vânzării produselor de
parfumerie să fie proporțional și separat corespunzător în raport cu
spațiul destinat vânzării celorlalte produse. În această privință,
trebuie să se sublinieze că, întrucât sistemul de distribuție selectivă
Yves Saint Laurent Parfums este deschis magazinelor care dispun de un
raion specializat și ținând seama și de diferitele forme de distribuție
pentru care Yves Saint Laurent Parfums și‑a dat acordul la nivel
comunitar, aceste criterii nu sunt, în sine, de natură să excludă
anumite forme moderne de distribuție, cum sunt marile magazine.Obligația
 impusă distribuitorului autorizat de a rezerva, pentru produsele Yves
Saint Laurent Parfums, un raion care, din punctul de vedere al mărcilor
reprezentate, să corespundă standardelor mărcii Yves Saint Laurent și să
 permită identificarea acesteia de către consumator răspunde
obiectivului de a asigura o prezentare care să pună în valoare produsele
 menționate de contract. [...] un asemenea criteriu de selecție nu este,
 în sine, de natură să limiteze libertatea distribuitorului de a vinde
și de a promova mărci concurente sau să împiedice dezvoltarea unor forme
 noi de distribuție.”23      În
 ceea ce privește celelalte obligații și condiții pe care trebuie să le
îndeplinească comerciantul cu amănuntul autorizat, Comisia consideră că
cele referitoare la procedura de admitere în rețea, la realizarea unei
cifre minime de achiziții anuale, la cooperarea în domeniul publicitar
și promoțional, la depozitarea produselor și la lansarea de produse noi
intră sub incidența articolului 85 alineatul (1) (a se vedea punctul
II. A. 6 din decizie) și că obstacolele în calea concurenței
constituie o restrângere semnificativă a schimburilor intracomunitare
(punctul II. A. 8).24      Cu
 toate acestea, Comisia constată, la punctul II. B. 1 din
decizie, că acele contracte care formează sistemul de distribuție Yves
Saint Laurent îndeplinesc cele patru condiții prevăzute la articolul 85
alineatul (3) din tratat.25      În
 ceea ce privește problema dacă dispozițiile în cauză contribuie la
îmbunătățirea producției și a distribuției în sensul articolului 85
alineatul (3) din tratat, Comisia consideră următoarele (punctul
II. B. 2):„Produsele cosmetice de
 lux se disting de produsele similare care răspund altor cerințe ale
consumatorului, printre altele, prin imaginea de exclusivitate și de
renume care, în percepția consumatorului, este asociată cu marca sub
care sunt prezentate. Capacitatea fabricantului de a crea și de a
menține o imagine de marcă originală și renumită constituie astfel un
factor determinant pentru concurență. Rezultă că o marcă de cosmetice de
 lux nu poate fi distribuită decât respectând vocația de exclusivitate a
 acesteia. Experiența arată că distribuția generalizată a unui produs
cosmetic de lux poate denatura percepția consumatorului asupra acestuia
și poate determina, în timp, o diminuare a cererii pentru acest produs.”26      În
 aceste condiții, Comisia apreciază că dispozițiile contractului care
intră sub incidența articolului 85 alineatul (1) (a se vedea punctul 23
de mai sus) „au ca efect să asigure că produsele Yves Saint Laurent sunt
 distribuite numai în condiții care pot să le mențină imaginea de înaltă
 calitate și vocația de exclusivitate care caracterizează natura de
produse de lux a acestora” (a se vedea punctul II. B. 2 al
șaptelea paragraf, in fine).27      În
 ceea ce privește problema dacă „o parte echitabilă a profitului” este
rezervată utilizatorilor, în sensul articolului 85 alineatul (3) din
tratat, Comisia consideră, printre altele, că „sistemul de distribuție
notificat permite protejarea caracterului exclusiv al produselor care
fac obiectul contractului, ceea ce constituie motivația esențială a
alegerii consumatorului” (punctul II. B. 3 al doilea paragraf)
 și că, „în cazul în care clientul consideră secundară imaginea mărcii
sau serviciile asociate cu vânzarea în cadrul sistemului de distribuție
selectivă, acesta va putea oricând să aleagă articole similare,
aparținând unei piețe învecinate și distribuite fără a se recurge la
sisteme de distribuție selectivă, sancționând astfel strategia
comercială aleasă de producător” (punctul II. B. 3 al treilea
paragraf).28      În
 sfârșit, Comisia consideră, la punctul II. B. 4 din decizie,
că sistemul de distribuție Yves Saint Laurent nu conține nicio obligație
 care restrânge concurența și care să nu fie indispensabilă pentru
atingerea obiectivelor prevăzute, în sensul articolului 85 alineatul (3)
 litera (a) din tratat, iar la punctul II. B. 5, că aceste
contracte nu oferă întreprinderilor interesate posibilitatea de a
elimina concurența pentru o parte semnificativă a pieței produselor în
cauză, în sensul articolului 85 alineatul (3) litera (b) din tratat.
Comisia adaugă în special că „nu a putut constata că răspândirea unor
sisteme de distribuție selectivă în domeniul produselor cosmetice de lux
 elimină din principiu anumite forme moderne de distribuție, precum
marile magazine. Într‑adevăr, criteriile de selecție impuse de Yves
Saint Laurent Parfums nu sunt concepute astfel încât să nu poată fi
îndeplinite și de aceste forme de distribuție, chiar dacă aceasta
implică o modificare parțială a metodelor specifice de comercializare a
acestora” (punctul II. B. 5 al patrulea paragraf).29      Articolul 1 din decizie precizează următoarele:„În
 conformitate cu articolul 85 alineatul (3), dispozițiile articolului 85
 alineatul (1) din Tratatul CEE sunt declarate inaplicabile:–        contractelor‑tip
 de distribuitor autorizat încheiate între Yves Saint Laurent Parfums și
 comercianții cu amănuntul specializați ai acestuia stabiliți în Franța,
 precum și Condițiilor generale de vânzare anexate respectivelor
contracte‑tip         și–        contractelor‑tip
 de distribuitor autorizat încheiate între agenții exclusivi ai Yves
Saint Laurent Parfums stabiliți într‑un stat membru al Comunității
Economice Europene, altul decât Franța, și comercianții cu amănuntul
specializați ai acestora, precum și Condițiilor generale de vânzare
anexate respectivelor contracte‑tip.Prezenta decizie se aplică de la 1 iunie 1991 până la 31 mai 1997.” Procedura și concluziile părților30      Prin
 cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 9 martie 1992,
reclamanta a introdus prezenta acțiune. Prin Ordonanța din 12 octombrie
1992, s‑au admis cererile de intervenție formulate de Yves Saint
Laurent, de Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de
la parfumerie et des cosmétiques (denumit în continuare „Colipa”), de
Fédération des industries de la parfumerie (denumită în continuare
„FIP”) și de Fédération européenne des parfumeurs détaillants (denumită
în continuare „FEPD”) în susținerea concluziilor pârâtei.31      Pe
 baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul a dispus deschiderea
 procedurii orale fără măsuri de cercetare judecătorească prealabile. Cu
 toate acestea, în cadrul măsurilor de organizare a procedurii,
prevăzute la articolul 64 din Regulamentul de procedură, pârâta, Yves
Saint Laurent și FEPD au fost invitate să răspundă în scris la anumite
întrebări și să furnizeze anumite documente înainte de ședință. Părțile
au depus răspunsurile între 16 și 24 ianuarie 1996.32      În
 cadrul ședinței din 28 și 29 februarie 1996, au fost ascultate
pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările
Tribunalului.33      Reclamanta solicită Tribunalului:–        să anuleze în totalitate decizia; –        să oblige Comisia la plata integrală a cheltuielilor de judecată.34      Pârâta solicită Tribunalului:–        să respingă acțiunea;–        să oblige reclamanta la plata cheltuielilor de judecată.35      Intervenienta Yves Saint Laurent solicită Tribunalului:–        să declare inadmisibilă acțiunea reclamatului;–        în subsidiar, să respingă acțiunea ca nefondată;–        să
 oblige reclamanta la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor
ocazionate de intervenția formulată de Yves Saint Laurent.36      Intervenienta FIP solicită Tribunalului:–        să se pronunțe asupra admisibilității acțiunii conform dispozițiilor legale;–        să respingă acțiunea ca nefondată;–        să
 oblige reclamanta la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor
ocazionate de intervenția formulată de FIP.37      Intervenientul Colipa solicită Tribunalului:–        să respingă acțiunea;–        să
 oblige reclamanta la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor
ocazionate de intervenția formulată de Colipa.38      Intervenienta FEPD solicită Tribunalului:–        să respingă acțiunea;–        să
 oblige reclamanta la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor
ocazionate de intervenția formulată de FEPD.39      În
 observațiile sale cu privire la memoriile intervenientelor, reclamanta
solicită Tribunalului:–        să declare admisibilă acțiunea;–        să dispună ca intervenientele să suporte propriile cheltuieli de judecată. Cu privire la admisibilitate Expunere sumară a argumentelor părților40      Yves
 Saint Laurent susține că acțiunea este inadmisibilă pentru motivul că,
pe de o parte, decizia nu se referă la Galec în mod individual și, pe de
 altă parte, decizia nu o privește pe aceasta în mod direct, iar aceasta
 nu are interes în exercitarea acțiunii.41      În
 primul rând, nu numai că decizia nu face nicio referire directă sau
indirectă la Galec sau la centrele Leclerc, dar, în plus, faptul că
aceasta este activă pe piața de distribuție nu o individualizează nici
în temeiul anumitor calități care îi sunt specifice, nici în temeiul
unei situații de fapt care o caracterizează în raport cu ceilalți
operatori prezenți pe piață (a se vedea în special Hotărârea Curții din
15 iulie 1963, Plaumann/Comisia, 25/62, Rec., p. 197, și Hotărârea
Curții din 10 decembrie 1969, Eridania și alții/Comisia, 10/68 și 18/68,
 Rec., p. 459).42      Pe
 de altă parte, intervențiile Galec ar fi fost foarte limitate. În afară
 de observațiile adresate Comisiei în cursul procedurii administrative,
Galec nu ar fi adresat niciodată societății Yves Saint Laurent vreo
cerere de autorizare. De asemenea, nu a depus vreo plângere împotriva
contractelor Yves Saint Laurent. În Hotărârea Metro I, în Hotărârea din
22 octombrie 1986, Metro/Comisia (denumită în continuare „Hotărârea
Metro II”, 75/84, Rec., p. 3021), și în Hotărârea din 28 ianuarie
1986, Cofaz/Comisia, 169/84, Rec., p. 391), Curtea nu a considerat
admisibilă acțiunea unui terț decât pe baza unor criterii de
individualizare mai stricte.43      În
 al doilea rând, conform statutului său, Galec este un operator
intermediar între membrii săi, centrele Leclerc, și furnizorii acestora,
 acționând exclusiv în numele celor dintâi. Prin urmare, nu poate fi
considerată distribuitor și cu atât mai puțin comerciant cu amănuntul
autorizat al Yves Saint Laurent. În consecință, decizia nu o afectează
în niciun mod și nu îi poate aduce niciun prejudiciu în mod direct (a se
 vedea Hotărârea Curții din 28 octombrie 1982, Groupement des agences de
 voyages/Comisia, 135/81, Rec., p. 3799). Prin urmare, decizia nu o
 privește în mod direct, iar aceasta nu are niciun interes născut și
actual în anularea actului atacat.44      În
 sfârșit, presupunând că Galec ar fi introdus acțiunea în interesul
membrilor săi, statutul său nu conține nicio dispoziție conform căreia
aceștia ar fi împuternicit‑o să acționeze în justiție în numele lor. În
aplicarea principiului potrivit căruia „nimeni nu poate sta în judecată
prin persoane interpuse” („nul ne plaide par procureur”) , acțiunea
formulată de Galec ar fi, prin urmare, inadmisibilă (a se vedea
Concluziile avocatului general Rozès prezentate în cauza în care s‑a
pronunțat Hotărârea Groupement des agences de voyages/Comisia, citată
anterior, p. 3811).45      Reclamanta
 subliniază că a depus, în cursul procedurii administrative, în temeiul
articolului 19 alineatul (3) din Regulamentul nr. 17, observații
echivalente, prin obiectivul lor, cu o plângere, iar Comisia a reflectat
 argumentele sale în decizie, în special la punctul I. D și la punctul
II. B. 5, in fine.46      Pe
 de altă parte, interesul direct și personal al Galec de a acționa nu
este în mod serios contestabil. În calitatea sa de centrală de achiziții
 a unui grup economic, Galec este un operator direct pe piața
parfumurilor și a produselor cosmetice, selectând fabricanții și
negociind condițiile privind gamele de produse și prețurile, condițiile
financiare și modalitățile de livrare și de aprovizionare. Galec adaugă
faptul că, în absența deciziei, ar fi putut în mod normal, într‑un fel
sau altul, să își procure produse Yves Saint Laurent, în timp ce
adoptarea acesteia o privează de orice drept de acces normal la această
piață.47      Comisia
 consideră că acțiunea introdusă de Galec este admisibilă, invocând în
special Hotărârea Metro II.48      Astfel,
 Galec și‑a manifestat în mod clar voința de a distribui parfumuri de
lux, pe de o parte prin observațiile prezentate în cursul procedurii
administrative, iar pe de altă parte, prin numeroasele tentative
întreprinse de centrele Leclerc pentru a distribui parfumuri de lux,
care au generat un număr mare de litigii în fața instanțelor naționale.49      Pe
 de altă parte, din statutul Galec reiese că principalul său scop este
de a grupa comenzile membrilor săi și de a le transmite furnizorilor
(articolul 2) și că poate să efectueze achiziții în mod direct, în
numele său (articolul 30 A). Rezultă că, în cazul în care anumiți
membri asociați Galec ar putea fi admiși în rețeaua Yves Saint Laurent,
Galec ar putea fi determinată să achiziționeze produsele în cauză pe
seama acestora. De altfel, nu se poate contesta faptul că membrii Galec
ar putea fi interesați să facă parte din rețeaua de distribuție Yves
Saint Laurent. Prin urmare, situația avută în vedere în Hotărârea
Groupement des agences de voyages/Comisia, citată anterior, este
fundamental diferită de cea din speță.  Aprecierea Tribunalului50      Pârâta
 nu a solicitat ca acțiunea să fie declarată inadmisibilă. În această
situație, Yves Saint Laurent nu are calitatea de a invoca o excepție de
inadmisibilitate și, prin urmare, Tribunalul nu este obligat să
examineze motivele pe care le invocă Yves Saint Laurent (Hotărârea
Curții din 24 martie 1993, CIRFS și alții/Comisia, C‑313/90, Rec.,
p. I‑1125, punctele 20-22).51      Cu
 toate acestea, Tribunalul va examina din oficiu admisibilitatea
acțiunii, în temeiul articolului 113 din Regulamentul de procedură (a se
 vedea Hotărârea CIRFS și alții/Comisia, citată anterior, punctul 23).52      În
 conformitate cu articolul 173 din tratat, o persoană fizică sau
juridică poate formula o acțiune împotriva unei decizii adresate unei
alte persoane numai în cazul în care această decizie o privește în mod
direct și individual. Întrucât decizia fusese adresată societății Yves
Saint Laurent, ar trebui examinat dacă aceste două condiții sunt
îndeplinite în ceea ce o privește pe reclamantă.53      În
 ceea ce privește problema dacă decizia privește Galec „în mod
individual”, din jurisprudența constantă reiese că alte subiecte decât
destinatarii unei decizii nu pot pretinde că aceasta le privește în mod
individual decât dacă această decizie le afectează în considerarea
anumitor calități care le sunt specifice sau a unei situații de fapt
care le caracterizează în raport cu orice altă persoană și, ca urmare a
acestui fapt, le individualizează într‑un mod analog celui al
destinatarului (a se vedea Hotărârea Plaumann/Comisia, citată anterior,
p. 223, precum și Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 1995, AITEC și
 alții/Comisia, T‑447/93, T‑448/93 și T‑449/93, Rec., p. II‑1971,
punctul 34).54      În
 această privință, Tribunalul precizează că Galec este o societate
cooperativă cu capital variabil, constituită din comercianți cu
amănuntul care își desfășoară activitatea sub emblema É. Leclerc,
înființată în conformitate cu Legea franceză nr. 72‑652 din 11
iulie 1972. Articolul 1 din această lege prevede că asemenea societăți
cooperative au scopul de a îmbunătăți, prin efortul comun al membrilor
lor, condițiile în care aceștia își desfășoară activitatea comercială.
În acest scop, societățile menționate pot îndeosebi să furnizeze
membrilor lor, parțial sau în totalitate, mărfuri, produse sau servicii,
 utilaje și materiale necesare exercitării activităților comerciale ale
acestora. Articolul 2 alineatul (2) din statutul Galec precizează,
printre altele, că serviciile pe care aceasta își propune să le ofere
membrilor săi nu vor fi limitate nici în privința naturii, nici în
privința cantității acestora și se pot referi în special la orice
tranzacție sau activitate care are o legătură cu activitatea membrilor
săi. În conformitate cu articolul 30 A din statut, Galec desfășoară
 activități exclusiv pe seama membrilor, pentru a le permite acestora să
 micșoreze costurile legate de achiziția și de distribuția către proprii
 membri și/sau consumatori. Galec poate, mai ales, să facă achiziții în
nume propriu, pe seama membrilor săi.55      Conform
 afirmațiilor făcute de Galec în instanță, care nu au fost contestate,
aceasta s‑a adresat, anterior adoptării deciziei, unui număr mare de
producători de parfumuri, printre care și Yves Saint Laurent,
solicitându‑le ca măcar unii dintre membrii săi să fie admiși în rețea
în calitate de comercianți cu amănuntul autorizați. Ulterior, printr‑o
scrisoare din 22 august 1990, un membru al Galec, societatea Rocadis
care administrează centrul Leclerc din Poitiers, a solicitat admiterea
în rețeaua Yves Saint Laurent.56      Această
 cerere a fost respinsă printr‑o scrisoare a Yves Saint Laurent din 28
septembrie 1990, pentru motivul că există un litigiu pendinte în fața
instanțelor franceze între Yves Saint Laurent și societatea Rocadis,
referitor la vânzarea de către aceasta din urmă de produse Yves Saint
Laurent în afara rețelei sale de distribuție.57      De
 asemenea, este cert faptul că și alte centre Leclerc și‑au manifestat
voința de a distribui produse Yves Saint Laurent, fapt demonstrat de
numeroasele litigii de drept intern la care Galec face referire în
memoriile sale.58      Pe
 de altă parte, Galec a participat la procedura administrativă în fața
Comisiei, depunând observații detaliate ca răspuns la publicarea
comunicării prevăzute la articolul 19 alineatul (3) din Regulamentul
nr. 17 (a se vedea punctul 6 de mai sus). În cadrul acestor
observații, Galec a susținut în special faptul că decizia ar avea ca
efect excluderea membrilor săi de la distribuirea produselor Yves Saint
Laurent și a invitat Comisia să verifice la fața locului condițiile de
distribuție a produselor de lux în spațiile centrelor Leclerc care
doresc să fie autorizate să distribuie parfumuri de lux.59      Printr‑o
 scrisoare din 12 februarie 1991, Comisia a confirmat că observațiile
formulate de Galec vor fi examinate cu atenție. În timpul ședinței,
Comisia a afirmat că a luat în considerare aceste observații la
adoptarea deciziei. Cu toate acestea, este cert că decizia aprobă, în
esență, particularitățile sistemului de distribuție selectivă Yves Saint
 Laurent criticate de Galec în cursul procedurii administrative.60      În
 aceste circumstanțe, Tribunalul consideră că situația din speță nu este
 diferită în fapt de cea aflată la originea Hotărârii Metro II (punctele
 21-23), în care Curtea a considerat că un operator căruia i s‑a refuzat
 cererea de admitere ca distribuitor autorizat într‑o rețea și care a
depus observații în temeiul articolului 19 alineatul (3) din
Regulamentul nr. 17 este vizat în mod direct și individual de o
decizie a Comisiei care a menținut criteriile criticate de acesta în
cursul procedurii administrative.61      În
 plus, decizia aduce atingere intereselor proprii ale Galec în măsura în
 care, conform statutului, aceasta are ca obiect de activitate
negocierea contractelor de aprovizionare a centrelor Leclerc. Prin
urmare, decizia privește Galec și în mod individual, în calitatea sa de
negociator al unor astfel de contracte de aprovizionare (a se vedea,
prin analogie, Hotărârea Curții din 2 februarie 1988, Van der Kooy și
alții/Comisia, 67/85, 68/85 și 70/85, Rec., p. 219, punctele 20-25,
 precum și Hotărârea CIRFS și alții/Comisia, citată anterior, punctul
30).62      Pe
 de altă parte, din statutul Galec, în special de la articolul 2,
rezultă că aceasta a fost în mod implicit autorizată să susțină, în
cursul procedurii administrative, nu numai propriul său punct de vedere,
 ci și pe acela al membrilor săi care doresc să adere la rețeaua Yves
Saint Laurent. Aceștia din urmă, fiind concurenți potențiali ai
comercianților cu amănuntul autorizați ai Yves Saint Laurent, sunt ei
înșiși „terți interesați” în sensul articolului 19 alineatul (3) din
Regulamentul nr. 17. Rezultă că, de asemenea, decizia privește
Galec în mod individual, în măsura în care aceasta a participat la
procedura administrativă în calitate de reprezentantă al membrilor săi
(a se vedea, prin analogie, Hotărârea AITEC și alții/Comisia, citată
anterior, punctele 60-62).63      În
 ceea ce privește problema dacă decizia privește Galec în mod direct,
este suficient să se constate că decizia a lăsat intacte toate efectele
rețelei Yves Saint Laurent, permițând astfel acesteia să impună direct
față de Galec și de membrii săi criteriile de selecție al căror caracter
 licit fusese contestat de Galec în cursul procedurii administrative.64      Pe
 de altă parte, chiar dacă Galec nu dorește să devină ea însăși
comerciant cu amănuntul autorizat al Yves Saint Laurent, achizițiile
sale de produse Yves Saint Laurent trebuie să respecte pe viitor
criteriile de selecție a căror legalitate a fost constatată în decizie.
Prin urmare, Galec are un interes născut și actual pentru a contesta
temeinicia deciziei.65      Rezultă că acțiunea este admisibilă. Cu privire la fond66      Principala
 critică formulată de Galec este că ansamblul criteriilor de selecție
aprobate de decizie are ca efect să excludă a priori din rețeaua
Yves Saint Laurent anumite hipermarketuri care funcționează sub emblema
É. Leclerc, în pofida faptului că acestea ar fi apte să comercializeze
parfumuri de lux în condiții de loialitate și de valorificare. Referitor
 la această critică principală, Galec invocă, în cererea introductivă,
trei serii de motive întemeiate pe insuficiența motivării, pe erori de
fapt și, respectiv, pe erori de drept. Aceste motive se suprapun și
cuprind, în esență, următoarele patru afirmații principale: a) decizia
este viciată de insuficiența motivării și/sau de erori evidente de fapt
în măsura în care metodele de valorificare proprii centrelor comerciale
mari sau mijlocii (denumite în continuare „marea distribuție”) sunt
considerate improprii pentru distribuția parfumurilor de lux; b) decizia
 este viciată de insuficiența motivării și/sau de erori evidente de fapt
 în ceea ce privește nevoile și așteptările consumatorilor; c) decizia
este viciată de erori de drept și/sau de insuficiența motivării în
măsura în care Comisia a hotărât că acele criterii rezumate la punctul
II. A. 5 din decizie nu intră sub incidența articolului 85
alineatul (1) din tratat; d) decizia este viciată de erori de drept
și/sau de erori evidente de fapt și/sau de insuficiența motivării în
ceea ce privește aplicarea articolului 85 alineatul (3) din tratat.67      Este
 necesar să se examineze, în primul rând, temeinicia deciziei în raport
cu articolul 85 alineatul (1) din tratat, regrupând toate motivele și
argumentele părților referitoare la aceasta, și, în al doilea rând,
temeinicia deciziei în raport cu articolul 85 alineatul (3) din tratat.I –   Cu privire la temeinicia deciziei în raport cu articolul 85 alineatul (1) din tratat Expunere sumară a argumentelor părților Argumentele Galec68      Galec
 arată mai întâi că distribuie, prin intermediul membrilor săi care
funcționează sub emblema É. Leclerc, numeroase produse de lux (aparatură
 de înaltă tehnologie, vinuri fine, bijuterii, ceasornice, aparate foto,
 textile de lux etc.) în condiții perfect adaptate și că acceptă
necesitatea unui sistem axat pe conceptul de „selectivitate de lux”
pentru a menține renumele produselor de lux și pentru a satisface
așteptările consumatorilor. De asemenea, Galec admite că nu toate
magazinele cu emblema É. Leclerc îndeplinesc condițiile necesare pentru
această formă de comercializare. Cu toate acestea, anumite
hipermarketuri sau supermarketuri care funcționează sub emblema É.
Leclerc practică deja selectivitatea de lux, prin intermediul unor
tehnici specifice, precum crearea unui raion rezervat în cadrul
magazinului sau amenajarea unei zone specializate în interiorul
suprafeței de vânzare, însoțite, după caz, de o emblemă secundară (de
exemplu, „Éole”). Astfel de magazine sunt adaptate sau adaptabile la
vânzarea cosmeticelor de lux, după cum demonstrează în special
fotografiile unor spații „frumusețe‑sănătate” din anumite centre
Leclerc, anexate la cererea introductivă.69      Cu
 toate acestea, marea distribuție este din oficiu exclusă din rețeaua
Yves Saint Laurent prin cumularea criteriilor de selecție aprobate de
decizie, în special a celor referitoare la imediata vecinătate,
respectiv evaluarea „cartierului”, a „străzilor” sau a „magazinelor din
vecinătate” [punctul I.1 litera a) din Condițiile de vânzare], la
„fațada” cu „vitrine”, la „decor”, la întreaga amenajare a suprafeței de
 vânzare, la celelalte elemente de luat în considerare precizate la
punctul I.1 litera b) din Condițiile de vânzare, la prezența altor
produse comercializate „care pot deprecia prin vecinătatea lor imaginea
mărcii Yves Saint Laurent” și a altor activități desfășurate în punctul
de vânzare, pe lângă activitatea de parfumerie, care, în conformitate cu
 punctul I.1 litera d) din Condițiile de vânzare, trebuie evaluate în
funcție de importanța și de prezentarea lor exterioară, de separarea lor
 de activitatea de parfumerie și de ținuta personalului repartizat
fiecărei activități.70      Pentru
 Galec, criteriul cel mai arbitrar și cel mai potestativ este cel al
emblemei. Emblema É. Leclerc acoperă o largă varietate de puncte de
vânzare și, chiar dacă anumite centre de distribuție care funcționează
sub această emblemă nu ar putea pretinde că sunt distribuitori de
produse de lux, Comisia nu a luat în considerare posibilitatea ca alte
centre să poată îndeplini criteriile obiective cerute pentru
distribuirea unor asemenea produse.71      Rezultă
 că, în mod contrar principiilor aplicate de Curte în Hotărârile citate
anterior Metro I, Metro II și L'Oréal și în Hotărârea din 10 iulie 1980,
 Lancôme (99/79, Rec., p. 2511), sistemul de distribuție selectivă
în cauză exclude noile forme de comerț prin utilizarea unor criterii
care nu sunt nici obiective, nici uniforme, nici aplicate în mod
nediscriminatoriu, nici proporționale cu ceea ce este necesar. De
asemenea, criteriile stabilite de decizie au eliminat o „formă specifică
 de comerț”, încălcând jurisprudența Curții din Hotărârile Metro I
(punctele 20 și 50), Metro II (punctul 34) și AEG (punctele 36 și 73).72      Astfel,
 conform reclamantei, fie decizia implică faptul că numai anumite forme
de mare distribuție, precum marile magazine, de exemplu Printemps sau
Galeries Lafayette, pot fi admise în rețea, fapt confirmat prin raportul
 profesorului Weber, menționat la punctul I. B din decizie și prin
argumentele susținute de Yves Saint Laurent în memoriul său în
intervenție, fie criteriile aprobate de Comisie pretind de la marea
distribuție mult mai mult decât o adaptare parțială a metodelor proprii
de comercializare. Pentru a îndeplini astfel de criterii, precum cele
privind amplasarea pe anumite străzi unde magazinele corespund renumelui
 mărcii, separarea materială a activității de parfumerie de alte
activități, vestimentația corespunzătoare a tuturor angajaților din
suprafața de vânzare, limitarea activităților „neluxoase” sau dotarea
fațadei cu vitrine, marea distribuție ar trebui să renunțe complet la
metodele proprii de comercializare.73      În
 ceea ce privește motivarea deciziei, reclamanta consideră că, într‑o
decizie de principiu cum este cea din speță, aceasta ar fi trebuit să
fie deosebit de completă. Or, Comisia nu și‑a motivat suficient
afirmația conform căreia criteriile notificate – care, conform
reclamantei, exclud orice altă formă de comerț în afara comercianților
cu amănuntul specializați – nu restrâng concurența în sensul articolului
 85 alineatul (1) din tratat. Astfel, referindu‑se la Hotărârile citate
anterior Metro, AEG, Lancôme și L'Oréal, Comisia a transferat protecției
 imaginii de marcă a produselor de lux criterii rezervate până atunci
selectivității „tehnice”, fără a‑și motiva însă decizia în modul cerut
de aceste hotărâri.74      Pe
 de altă parte, Hotărârile citate anterior L'Oréal, Lancôme și Metro
obligă Comisia să evalueze caracterul restrictiv al acordurilor în
funcție de contextul economic. Comisia, știind că totalitatea
„producătorilor de parfumuri de marcă” adoptă același mod de distribuție
 exclusivă, ar fi trebuit să ofere o motivare referitoare la efectul
cumulativ al rețelelor, cu atât mai mult cu cât legitima în principiu
excluderea, în mod general și absolut, a unei întregi forme de comerț de
 la distribuția produselor în cauză.75      De
 asemenea, Comisia nu și‑a motivat suficient decizia, neținând seama de
observațiile depuse de Galec în cursul procedurii administrative,
conform cărora produsele de lux se vând astăzi în marea distribuție în
condiții perfect adaptate. În cursul deceniului trecut, marea
distribuție și‑a transformat radical metodele de comercializare și a
reușit astfel nu numai să protejeze imaginea de marcă asociată
produselor de înaltă tehnicitate sau de lux, dar să fie de asemenea
competitivă în privința imaginii acestor produse.76      În
 plus, Comisia nu și‑a motivat opinia cu privire la așteptările
consumatorului față de emblema de mare distribuitor. Consumatorii
moderni se așteaptă la o ofertă diversificată de produse de lux și
reacționează spontan atunci când o astfel de ofertă este la dispoziția
lor. Comisia opune acestei constatări verificabile numai afirmații
lipsite de orice motivare, respectiv faptul că anumite embleme implică
prin natura lor – și în mod permanent – o scădere a valorii produselor
(punctul II. A. 5 al patrulea paragraf din decizie) și că, în
percepția consumatorului, cerința unei „imagini de exclusivitate și de
renume” este asociată numai cu distribuția exclusivă prin comercianți cu
 amănuntul specializați (punctul II. B. 2 primul paragraf).
Aceste afirmații nu sunt susținute de niciun sondaj, analiză de opinie
sau studiu statistic, astfel încât Comisia nu a permis Tribunalului să
verifice pertinența acestui profil al consumatorului mediu.77      În
 ceea ce privește erorile de fapt cuprinse în decizie, reclamanta
susține că, pentru motivele deja expuse, Comisia nu a ținut seama de
capacitatea marii distribuții de a distribui parfumuri de lux în
condiții satisfăcătoare. De asemenea, Comisia a ignorat în mod evident
motivația clientelei, constatând, la punctul II. B. 3 al
doilea paragraf din decizie, că „sistemul de distribuție notificat
permite protejarea caracterului exclusiv al produselor care fac obiectul
 contractului, ceea ce constituie motivația esențială a alegerii
consumatorului”. Conform reclamantei, aceste motivații „aparțin
trecutului” și sunt atribuite consumatorilor fără vreo dovadă în acest
sens.78      În
 realitate, imediat ce un mare distribuitor reușește să comercializeze
parfumuri de lux, se confruntă cu o cerere spontană importantă din
partea consumatorilor, care caută luxul și șansa de a visa, însă nu și
prețul cerut într‑o rețea închisă. Există, în special, o categorie de
consumatori, adesea relativ tineri, cu un venit peste medie, provenind
din mediul urban, amatori de produse de marcă și de inovații, care
preferă să își facă cumpărăturile în cadrul marii distribuții, incluzând
 toate articolele „din gama superioară”, a cărei existență este negată
de Comisie.79      De
 asemenea, transformările aduse distribuției au modificat profund
percepția consumatorilor cu privire la emblema distribuitorilor. Prin
urmare, este falsă prezumția potrivit căreia consumatorul are
întotdeauna o viziune uniformă și depreciativă în privința marii
distribuții sau că orice produs de lux comercializat prin intermediul
marii distribuții devine un produs obișnuit. Comisia cunoștea perfect
această evoluție, însă nu a ținut seama de aceasta, ceea ce constituie o
 eroare evidentă de apreciere (a se vedea punctele 74 și 75 din
Hotărârea AEG).80      În
 ceea ce privește erorile de drept săvârșite de Comisie, reclamanta
susține că aceasta a încălcat dreptul comunitar apreciind că acele
criterii rezumate la punctul II. A. 5 din decizie, în special
cele privind prezența personalului calificat, amplasarea, calitățile
estetice și emblema punctului de vânzare, celelalte activități
desfășurate în magazin, precum și importanța relativă a mărcii Yves
Saint Laurent față de mărcile concurente, nu intră sub incidența
interdicției prevăzute la articolul 85 alineatul (1) din tratat.81      Considerând că sunt legitime astfel de criterii care, conform reclamantei, elimină „a priori”
 un anumit număr de potențiali revânzători, Comisia a încălcat
principiul potrivit căruia restricțiile impuse distribuției de produse
trebuie să fie proporționale, precum și pe acela potrivit căruia
restricțiile cantitative sunt a priori ilicite (a se vedea în
special Hotărârile Metro I și Metro II, L'Oréal și AEG, citate
anterior). Astfel, restricțiile depășesc ceea ce este necesar în raport
cu proprietățile produselor în cauză, cu protecția necesară a calității
și a utilizării corecte a acestora.82      De
 asemenea, Comisia a încălcat dreptul comunitar prin faptul că nu a
evaluat, în contextul lor, restricțiile evidente care rezultă din
rețeaua Yves Saint Laurent (a se vedea punctul 40 din Hotărârea Metro
II). În această privință, reclamanta subliniază că, în apărarea sa,
Comisia a pretins că piața relevantă este aceea a „produselor
cosmetice”, în timp ce, atât în decizie, cât și în alte puncte ale
apărării sale, a indicat că piața parfumurilor de lux constituie o piață
 specifică și autonomă. Contrar afirmațiilor Comisiei, nu există nicio
îndoială că efectul cumulativ al rețelelor similare elimină marea
distribuție de pe piața parfumurilor de lux, care constituie piața
relevantă în speță. Argumentele Comisiei83      Comisia
 susține că nu s‑a pronunțat în decizie asupra aspectului dacă anumite
centre Leclerc pot îndeplini criteriile notificate de Yves Saint
Laurent, ci a examinat conținutul, efectele și caracterul licit al
acestor criterii în temeiul dreptului comunitar. Pe de altă parte,
decizia nu exclude a priori nicio formă de comerț. Astfel, în
decizie se precizează, în primul rând, că aceste criterii „nu sunt, în
sine, în măsură să excludă anumite forme moderne de distribuție, cum
sunt marile magazine” (punctul II. A. 5 al cincilea paragraf, in fine),
 și, în al doilea rând, că anumite forme moderne de distribuție pot
îndeplini criteriile de selecție prin modificarea metodelor de comerț
(punctul II. B. 5 al patrulea paragraf). În cadrul ședinței,
reprezentantul Comisiei a confirmat că aceasta nu exclude a priori
 niciun tip de distribuție „de gen supermarket” în sectorul cosmeticelor
 de lux și că termenul „mari magazine”, la punctul II. A. 5 al
 cincilea paragraf și la punctul II. B. 5 al patrulea paragraf
 din decizie, trebuie interpretat ca incluzând și hipermarketurile.84      Afirmația
 reclamantei conform căreia criteriile impuse nu pot fi îndeplinite
decât de comercianții cu amănuntul specializați situați în centrele
orașelor este inexactă; există, în cartierele orașelor sau în suburbiile
 acestora, și alte magazine decât comercianții cu amănuntul
specializați. De asemenea, cerința privind adaptarea la renumele și la
notorietatea mărcii nu este în mod necesar inadecvată marii distribuții,
 întrucât, potrivit fotografiilor prezentate de reclamantă, unele dintre
 magazinele sale sunt în măsură să ofere un decor interior adaptat
comercializării de mărci de renume.85      În
 ceea ce privește criteriul emblemei, necesitatea acestuia apare
evidentă mai ales în cazul în care se consideră că permite excluderea
anumitor embleme în mod evident devalorizante. Pe de altă parte, unul
dintre procedeele de valorificare utilizate de centrele Leclerc pentru
vânzarea de produse de lux constă în alocarea de spații auxiliare,
însoțite de o emblemă secundară, de exemplu „Éole”. În plus, s‑a
precizat în decizie că acest caracter devalorizant al unei embleme nu
poate fi asociat cu politica uzuală de prețuri a unui distribuitor
(punctul II. A. 5 al patrulea paragraf, in fine).86      Prin
 urmare, argumentul Galec conform căruia marea distribuție nu poate
îndeplini criteriile în cauză decât în urma unei schimbări radicale a
metodelor proprii de comercializare nu este conform cu poziția Comisiei.
 Aceste criterii pot să implice numai o modificare parțială a metodelor
specifice de comercializare ale anumitor forme moderne de distribuție,
gradul de modificare cerut depinzând de o evaluare de la caz la caz.87      În
 ceea ce privește motivarea deciziei, aceasta este clară și completă, în
 special la punctul II. A. 5. Pe de altă parte, din Hotărârile
 citate anterior Lancôme și L'Oréal, precum și din Decizia 85/616/CEE a
Comisiei din 16 decembrie 1985 privind o procedură în temeiul
articolului 85 din Tratatul CEE (IV/30.665 – Villeroy și Boch, JO
L 376, p. 15) rezultă că nu există niciun element de noutate
în a se considera că menținerea unei imagini de renume a unui produs
poate să justifice existența unor criterii calitative privind
calificarea profesională a revânzătorului și spațiile sale. Pe de altă
parte, ar fi inexact să se susțină că efectul cumulativ al sistemelor de
 distribuție selectivă nu a fost luat în considerare de Comisie, astfel
cum demonstrează punctul II. A. 8 din decizie.88      În
 ceea ce privește consumatorii, Comisia susține că motivația esențială a
 consumatorului de produse de lux, chiar dacă acesta este atras pe
termen scurt de un preț mai scăzut, constă în siguranța că produsul nu
va deveni unul obișnuit ca urmare a banalizării imaginii sale și a
diminuării nivelului de creativitate care ar apărea pe termen lung în
urma practicării acestui preț scăzut. Pe de altă parte, de la punctul
I. D din decizie reiese că observațiile asociațiilor de
consumatori, luate în considerare de Comisie, au indicat dorința
consumatorului ca articolele de parfumerie de lux să fie vândute numai
în puncte de vânzare de calitate și de către un personal calificat.89      În
 ceea ce privește eventualele aptitudini ale marii distribuții de a
distribui produse Yves Saint Laurent, Comisia neagă faptul că și‑ar fi
exprimat vreo opinie în acest sens. În cazul în care anumite magazine
din marea distribuție pot să îndeplinească criteriile justificate de
distribuția selectivă a parfumurilor de lux, aceasta ar presupune numai o
 verificare in concreto, de la caz la caz, efectuată în primul
rând de Yves Saint Laurent, iar nu de Comisie. Decizia nu conține nicio
afirmație potrivit căreia un produs de lux devine uzual prin
comercializarea sa în cadrul marii distribuții.90      În
 sfârșit, în ceea ce privește articolul 85 alineatul (1) din tratat,
Comisia consideră că acele criterii luate în considerare la punctul
II. A. 5 din decizie sunt în mod evident criterii obiective de
 natură calitativă de tipul celor descrise în Hotărârea Metro I și că
acestea sunt stabilite în mod uniform și nediscriminatoriu, întrucât nu
exclud niciun distribuitor care este apt să le îndeplinească. Pe de altă
 parte, Comisia a precizat că aceste criterii trebuie aplicate în mod
nediscriminatoriu, ceea ce constituie un aspect legat de practică, iar
nu de evaluarea criteriilor ca atare. Criteriile acceptate nu încalcă
nici principiul proporționalității, deoarece acestea sunt necesare
pentru menținerea aurei de renume și de exclusivitate care distinge
produsele în cauză de alte produse similare, precum și a unei imagini a
unei mărci de renume.91      Punctul
 40 din Hotărârea Metro II nu este relevant deoarece această hotărâre se
 referă la o situație în care nu mai existau alte forme de distribuție
în afara rețelelor selective și în care rigiditatea prețurilor nu era
compensată de o concurență efectivă între mărci. Situația nu este
aceeași pe piața produselor cosmetice, în cadrul căreia oferta este
dispersată atât în stadiul producției, cât și în cel al distribuției,
iar produsele comercializate de rețelele de distribuitori autorizați nu
reprezintă decât o parte din totalul vânzărilor de produse cosmetice,
variind între 22,4 % în Regatul Unit și 36,2 % în Italia.
Astfel, pe de o parte, consumatorul poate să cumpere alte parfumuri la
un preț mai puțin ridicat în afara rețelelor de distribuție selectivă
și, pe de altă parte, există o concurență efectivă între mărcile
concurente de parfumuri de lux și între produsele de lux ale aceleiași
mărci. Argumentele intervenientelor92      Întrucât
 intervenientele au prezentat pe larg argumente asemănătoare celor
prezentate de Comisie, se impune să fie expuse numai următoarele
elemente.93      Conform
 Yves Saint Laurent, acțiunea se întemeiază pe un principiu eronat.
Comisia nici nu a validat excluderea a priori a vreunei forme de
comerț, nici nu a admis o exclusivitate în favoarea comercianților cu
amănuntul specializați din centrul orașului. Dimpotrivă, aceasta și‑a
propus, în decizie, să verifice ca sistemul de distribuție să fie
deschis tuturor formelor de distribuție, neexcluzând a priori niciuna dintre acestea (punctul II. B. 5).94      În
 fapt, rețeaua Yves Saint Laurent cuprinde, pe lângă parfumeriile
specializate, lanțuri de mari magazine (Germania, Franța, Italia,
Regatul‑Unit, Grecia, Spania, Belgia) și, în toate statele membre,
puncte de vânzare multispecializate, în special parfumerii‑drogherii
(Regatul Unit, Țările de Jos, Germania și Danemarca),
parfumerii‑farmacii (Franța, Italia, Spania, Portugalia),
parfumerii‑magazine prêt‑à‑porter (Spania, Portugalia), lanțul
multispecializat „Boots” în Regatul Unit și lanțuri de mari parfumerii
moderne, în special în Germania, în Belgia, în Țările de Jos, în Italia
și în Franța. 99,6 % din vânzările din Regatul Unit și 75 %
din vânzările din Danemarca se realizează în puncte de vânzare
nespecializate. În Franța, în Spania și în Țările de Jos, această
proporție variază între 20 % și 40 %. De asemenea, hărțile
furnizate de Yves Saint Laurent demonstrează prezența unor puncte de
vânzare în afara centrului orașului.95      În
 ceea ce privește analiza motivațiilor și a așteptărilor consumatorilor,
 aprecierea Comisiei este confirmată și prin alte studii prezentate de
Yves Saint Laurent în anexă la memoriul său în intervenție, respectiv
cele efectuate de profesorul Glais, de revista americană Mademoiselle
 și de profesorul Thoenig, din care rezultă importanța pe care
consumatorul o acordă mărcii unui produs, faptul că motivația principală
 care guvernează cumpărarea unui produs de lux este legată de renumele
acelui produs, opinia favorabilă a consumatorilor în privința unui
sistem de distribuție care protejează imaginea de renume a produsului.
Dimpotrivă, susținerea societății Galec, conform căreia analiza Comisiei
 reflectă o viziune deosebit de perimată și demodată a motivației
consumatorului, nu se întemeiază pe niciun studiu sau sondaj.96      În
 ceea ce privește necesitatea unui sistem de distribuție selectivă, Yves
 Saint Laurent subliniază că, deși Comisia s‑a referit la renumele și la
 notorietatea mărcii Yves Saint Laurent, aceasta a ținut seama totodată
de particularitățile produselor, mai ales de calitatea materiilor prime
folosite, de procedurile de cercetare și de dezvoltare și de materialele
 de ambalare (punctul II. A. 5). De exemplu, dezvoltarea unui
produs nou până în stadiul de fabricație industrială durează aproximativ
 trei ani, iar în centrul permanent de cercetare și dezvoltare al Yves
Saint Laurent sunt studiate diferite formule în fiecare an. Se
utilizează peste 5 000 de materii prime, dintre care multe sunt
rare, sofisticate și costisitoare, și sunt necesare numeroase teste.
Originalitatea, caracterul sofisticat și înalta calitate a acestor
produse, combinate cu renumele și notorietatea mărcilor sub care sunt
comercializate, justifică, așadar, o distribuție selectivă, în lipsa
căreia acestea ar putea avea soarta parfumurilor Coty, care au dispărut
de pe piață din cauza raportului inadecvat dintre calitatea produsului
și un mod de distribuție care nu a răspuns așteptărilor consumatorilor.97      În
 ceea ce privește articolul 85 alineatul (1) din tratat, criteriul
calificării profesionale este necesar pentru a răspunde așteptărilor
consumatorilor, precum și datorită complexității tehnice și importantei
activități de cercetare specifice produselor. Aspectul exterior al
punctului de vânzare constituie de asemenea un criteriu obiectiv,
necesar pentru punerea în valoare a însuși punctului de vânzare și a
produsului cumpărat, și care nu elimină nicio formă de distribuție.
Calitatea, amenajarea și vitrina punctului de vânzare formează un
„scrin” pentru produs și trebuie să fie în armonie cu imaginea acestuia.
 De asemenea, emblema constituie un criteriu de selecție obiectiv, având
 o putere de evocare pozitivă, negativă sau neutră în ceea ce privește
calificarea personalului, serviciile și amabilitatea, care se reflectă
asupra produselor vândute. În sfârșit, separarea materială, impusă
punctelor de vânzare nespecializate, între raioanele cosmetice și
raioanele consacrate produselor de consum curent nu restrânge concurența
 și nu împiedică accesul în rețea al formelor de comerț nespecializate.
Aceasta răspunde, de altfel, unei așteptări precise a fabricantului și a
 consumatorului, respectiv ca achiziționarea unui produs de lux să nu se
 confunde cu achiziționarea unui produs de consum curent, cum ar fi
produsele alimentare.98      În
 sfârșit, raportul de evaluare a punctelor de vânzare (punctul 16 de mai
 sus) demonstrează că procedura de admitere în rețea se face pe baze
obiective și uniforme. Comerciantul cu amănuntul care solicită admiterea
 în rețea are cunoștință de această evaluare și poate solicita o a doua
evaluare. Contestațiile sunt supuse controlului instanțelor naționale.
Pentru a determina dacă o emblemă poate fi devalorizantă, Yves Saint
Laurent se întemeiază pe sondaje de opinie realizate de organisme
independente în rândul consumatorilor. Yves Saint Laurent anexează la
memoriul său în intervenție lista întrebărilor prevăzute pentru aceste
sondaje și precizează că rezultatele sunt comunicate întreprinderii în
cauză, care este liberă să le conteste.99      Colipa
 amintește mai întâi că decizia face referire la raportul profesorului
Weber, raport pe care îl consideră în conformitate cu informațiile pe
care Colipa le are despre piață. Din acest raport reiese că piața
comunitară a produselor cosmetice este segmentată și că această
segmentare este însoțită de o diferențiere a modalităților de
distribuție în funcție de sectorul în cauză. Raportul este conform cu
concluziile Comisiei, în special cu cele exprimate la punctul
II. B. 3, conform cărora, deși, în percepția consumatorilor,
produsele cosmetice de lux se substituie într‑o măsură modestă
produselor similare care aparțin altor segmente de piață, consumatorii
care consideră secundare imaginea de marcă și serviciile asociate
vânzării în cadrul sistemelor de distribuție selectivă pot să se
aprovizioneze pe o piață învecinată care nu recurge la asemenea sisteme.100    Pe
 de altă parte, raportul profesorului Weber a confirmat faptul că există
 un număr mare de producători și distribuitori pe piața produselor
cosmetice de lux, care funcționează în condiții dinamice și de
concurență ridicată, și că numărul nou‑veniților pe piață este de
asemenea ridicat. În plus, producătorii sunt constrânși să cerceteze și
să dezvolte constant produse noi și să aplice și să mențină o politică
de comercializare corespunzătoare imaginii unei mărci de renume. Prin
urmare, Comisia a evaluat corect în decizie contextul concurențial al
acordurilor notificate. Afirmația reclamantei conform căreia marea
distribuție este exclusă prin aceste acorduri nu se întemeiază pe nicio
analiză economică sau pe vreun alt element de probă.101    Amintind
 în continuare principiile juridice aplicabile distribuției selective,
pe care le deduce mai ales dintr‑o analiză a jurisprudenței Curții,
precum și din principiile „free rider” („pasager clandestin”) din
dreptul american și „Immanenz‑Theorie” din dreptul german, Colipa
consideră că această formă de distribuție este perfect justificată în
cazul produselor cosmetice de lux, astfel cum a recunoscut Curtea în
special în Hotărârile citate anterior L'Oréal și Lancôme, precum și
avocatul general Reischl în Concluziile prezentate în cauza în care s‑a
pronunțat Hotărârea Curții din 10 iulie 1980, Guerlain și alții (253/78
și 1/79, 2/79 și 3/79, Rec., p. 2327, 2377).102    Astfel,
 această abordare economică, bazată pe „rule of reason”, admite că
există avantaje în concurența bazată pe alte elemente decât prețul,
ținând seama în special de investițiile substanțiale necesare și de
nevoia de a evita ca acei comercianți cu amănuntul „paraziți” să
trăiască pe seama celor care acceptă constrângerile economice ale
politicii comerciale a fabricantului. De asemenea, concurența nu este
eliminată de pe piața în cauză, întrucât distribuția selectivă în cauză
subzistă alături de alte metode, care reprezintă, în speță, peste
50 % din produsele industriei europene a parfumeriei.103    Existența
 în paralel a altor rețele de distribuție selectivă este relevantă numai
 în măsura în care constituie un obstacol pentru intrarea pe piață (a se
 vedea Hotărârea Curții din 28 februarie 1991, Delimitis, C‑234/89,
Rec., p. I‑935) sau în cazul în care nu permite alte forme de
distribuție axate pe o politică concurențială de natură diferită ori
determină o rigiditate în structura prețurilor care nu este compensată
de alți factori de concurență (Hotărârea Metro II), această situație
neregăsindu‑se în speță. Dimpotrivă, nicio formă modernă de distribuție
nu este în mod necesar exclusă de la admiterea în rețea și, pentru a fi
admis, ar fi fost suficient pentru Galec să prezinte o cerere de
autorizare și să îndeplinească criteriile de selecție.104    În
 cadrul ședinței, Colipa a invocat și raportul Monopolies and Mergers
Commission „Fine Fragrances – A report on the supply in the UK for
retail sale of fine fragrances” (Cm 2380, noiembrie 1993), conform
căruia distribuția selectivă în sectorul cosmeticelor de lux nu este
contrară interesului public în sensul dispozițiilor Fair Trading Act
1973 din Regatul Unit. De asemenea, Colipa a subliniat faptul că, în mai
 multe state membre, cosmeticele de lux se vând în sistem de distribuție
 selectivă prin magazine „nespecializate” sau „multiproduse”, cum ar fi
Boots în Regatul Unit, Matas în Danemarca, Sephora în Franța, Müller în
Germania etc.105    FIP
 susține că, în orice produs de lux, elementul imaterial este esențial
și că, în orice serviciu de renume, climatul creat este primordial,
deoarece renumele mărcii și, în consecință, destinul acesteia sunt în
mâinile revânzătorilor săi, care sunt vitrina acesteia pentru
consumator. În această privință, comerciantul cu amănuntul autorizat
oferă o serie de garanții consumatorului: că i se prezintă gama completă
 sau o gamă suficientă de produse, printre care și ultimele noutăți ale
mărcii; că beneficiază de sfaturi acordate de un personal competent,
instruit de fabricant; că se asigură un serviciu de garanție și
postvânzare; că beneficiază de o ambianță comercială care adaugă plăcere
 și visare actului cumpărării. Cu toate acestea, forțele simbolice, care
 fac și desfac luxul, pot fi distruse în cazul în care produsele de
renume sunt comercializate în condiții neadecvate sau în compania unor
produse (de exemplu, produse alimentare sau de menaj) susceptibile să
deprecieze imaginea de renume a mărcii în cauză, precum aceea care a
determinat dispariția parfumurilor Coty ca urmare a faptului că marca a
devenit uzuală. Păstrarea imaginii de marcă în ochii consumatorilor este
 cu atât mai necesară cu cât, în raport cu costul intrinsec al materiei
prime, fabricantul își asumă investiții considerabile în dezvoltarea de
produse noi, în controlul constant al calității acestora și într‑o
publicitate care poate reprezenta până la 30 % din cifra de afaceri
 a unei mărci.106    În
 acest context, FIP consideră că obligațiile calitative în cauză,
inclusiv cele referitoare la emblemă, sunt indispensabile pentru a
menține imaginea mărcii fabricantului și pentru a asigura consumatorului
 servicii mai bune de consiliere, chiar dacă aceste cerințe pot
determina refuzul de a admite în rețea anumiți comercianți cu amănuntul.
 În speță, Comisia a respectat cu scrupulozitate jurisprudența Curții și
 nu ar fi acceptat în niciun caz excluderea a priori a unei anumite forme de distribuție.107    FEPD
 a susținut, mai întâi, că utilitatea distribuției selective,
recunoscută de fabricanți, de comercianți cu amănuntul și de consumatori
 și confirmată prin jurisprudența Curții, este demonstrată prin
obiectivele pe care și le propune: coerența și imaginea unei rețele puse
 în slujba unor produse de lux și de înaltă calitate, pentru a asigura
servicii mai bune consumatorului și satisfacerea unora dintre nevoile
acestuia. Consumatorul se așteaptă să obțină produse de înaltă calitate
beneficiind de sfaturi corespunzătoare, într‑un mediu care favorizează
alegerea produselor. În speță, modificările contractelor obținute de
Comisie fixează un prag sub care nu mai există distribuție selectivă
pentru parfumurile de lux, deoarece, în cazul în care criteriile erau
mai puțin exigente, orice distribuitor, în opinia FEPD, le‑ar putea
îndeplini.108    În
 acest context, comercianții cu amănuntul specializați depun suficiente
eforturi și au calitățile necesare pentru a satisface nevoile
consumatorului, în special prin structura, specializarea, spațiile și
situarea lor geografică. Aceștia sunt, în general, întreprinderi de
dimensiuni modeste, care beneficiază de flexibilitate în luarea
deciziilor și de cunoștințe și spații adaptate comercializării
produselor în cauză, aspecte necesare pentru dezvoltarea unei clientele
fidele. Punctele de vânzare nu se limitează la comercianții cu amănuntul
 specializați din centrul orașelor, ci se regăsesc atât în centru, cât
și la periferie sau în suburbii, inclusiv în galerii comerciale din
centre comerciale și din hipermarketuri. Aceste argumente se întemeiază
pe raportul profesorului Glais, din care reiese în special că se
atribuie o valoare importantă sfaturilor care pot fi primite în
magazinele specializate.109    Scopul
 acțiunii este de a obține o reducere a selectivității criteriilor
impuse nivelului actual al spațiilor centrelor Leclerc, ceea ce ar
determina eliminarea comercianților cu amănuntul specializați și
frustrarea consumatorului și ar constrânge producătorii să își diminueze
 activitățile de cercetare, inovare și comunicare până la dispariția
componentei de lux a produselor. Reclamanta este singura responsabilă
pentru eliminarea al cărei obiect pretinde că este, prin refuzul său de a
 se conforma unor criterii de acces coerente și pertinente. Reclamanta
nu este exclusă a priori, dar trebuie numai să își adapteze
metodele în funcție de natura produselor în cauză, aspect care nu
necesită o schimbare radicală a metodelor de vânzare ale centrelor
Leclerc. Aprecierea Tribunalului110    Evaluarea
 temeiniciei deciziei, în măsura în care aceasta aplică articolul 85
alineatul (1) din tratat, ridică patru întrebări principale, și anume:
A) dacă distribuția selectivă întemeiată pe criterii calitative în
sectorul produselor cosmetice de lux este, în principiu, compatibilă cu
articolul 85 alineatul (1) din tratat; B) dacă criteriile de selecție
ale Yves Saint Laurent menționate la punctul II. A. 5 din
decizie îndeplinesc condițiile impuse pentru a fi considerate licite în
temeiul articolului 85 alineatul (1) din tratat; C) dacă sunt întemeiate
 motivele și argumentele reclamantei în ceea ce privește pretinsa
excludere a priori a membrilor săi din rețeaua Yves Saint Laurent
 și în ceea ce privește atitudinea consumatorilor în această privință și
 D) dacă articolul 85 alineatul (1) din tratat este aplicabil ca urmare a
 existenței unor rețele paralele în sectorul în cauză.A –
 Cu privire la compatibilitatea de principiu cu articolul 85 alineatul
(1) din tratat a unui sistem de distribuție selectivă întemeiat pe
criterii calitative în sectorul cosmeticelor de lux111    Cu
 toate că reclamanta declară că acceptă necesitatea unui sistem axat pe
conceptul de „selectivitate de lux” pentru a menține renumele produselor
 de lux și pentru a satisface așteptările consumatorilor, aceasta
contestă totuși caracterul licit al criteriilor de selecție impuse de
Yves Saint Laurent în lumina articolului 85 alineatul (1) din tratat. În
 aceste împrejurări, ar trebui examinate, în prealabil, principiile
juridice de bază care guvernează aplicarea articolului 85 alineatul (1)
din tratat în sectorul cosmeticelor de lux.112    Din
 jurisprudența Curții rezultă că sistemele de distribuție selectivă
constituie un element de concurență conform cu articolul 85 alineatul
(1) din tratat în cazul în care sunt îndeplinite patru condiții,
respectiv: în primul rând, proprietățile produsului în cauză impun un
sistem de distribuție selectivă, în sensul că un asemenea sistem
constituie o cerință legitimă, ținând seama de natura produselor în
cauză, în special de înalta calitate sau de gradul ridicat de
tehnicitate al acestora, pentru a menține calitatea și a asigura o
utilizare corectă a produselor (a se vedea Hotărârea L'Oréal, citată
anterior, punctul 16, interpretată în lumina Hotărârii Metro I, punctele
 20 și 21, a Hotărârii AEG, punctul 33, și a Hotărârii Tribunalului din
27 februarie 1992, Vichy/Comisia, T‑19/91, Rec., p. II‑415,
punctele 69-71); în al doilea rând, alegerea revânzătorilor trebuie să
se facă pe baza unor criterii obiective de natură calitativă, stabilite
în mod uniform pentru toți revânzătorii potențiali și aplicate
nediscriminatoriu (a se vedea, de exemplu, Hotărârea Metro I, punctul
20, Hotărârea L'Oréal, citată anterior, punctul 15, și Hotărârea AEG,
punctul 35); în al treilea rând, sistemul în cauză trebuie să urmărească
 un rezultat de natură să amelioreze concurența și să compenseze astfel
limitarea concurenței, inerentă sistemelor de distribuție selectivă, în
special în materie de prețuri (a se vedea Hotărârile Metro I, punctele
20-22, AEG, punctele 33, 34 și 73, și Metro II, punctul 45), și, în al
patrulea rând, criteriile impuse trebuie să nu depășească ceea ce este
necesar (a se vedea Hotărârile L'Oréal, citată anterior, punctul 16, și
Vichy/Comisia, citată anterior, punctele 69-71). Trebuie să se analizeze
 în mod obiectiv dacă aceste condiții sunt îndeplinite, ținându‑se seama
 de interesul consumatorului (a se vedea Hotărârile Metro I, punctul 21,
 și Vichy/Comisia, citată anterior, punctele 69-71).113    Deși
 Curtea a considerat în special că asemenea sisteme de distribuție
selectivă, bazate pe criterii calitative, pot fi acceptate în sectorul
producției de bunuri de consum durabile, de înaltă calitate și
tehnicitate, fără a încălca dispozițiile articolului 85 alineatul (1)
din tratat, în special în scopul de a menține un comerț specializat
capabil să furnizeze prestații specifice pentru astfel de produse (a se
vedea Hotărârile Metro I, punctul 20, AEG, punctul 33, și Metro II,
punctul 54, și Hotărârea Curții din 10 decembrie 1985, ETA, 31/85, Rec.,
 p. 3933, punctul 16), din jurisprudența Curții rezultă de asemenea
 faptul că sisteme de distribuție selectivă care se justifică prin
natura specifică a produselor sau prin cerințele privind distribuția
acestora pot fi instituite în alte sectoare economice fără a se încălca
articolul 85 alineatul (1) (a se vedea Hotărârea Curții din 3 iulie
1985, Binon, 243/83, Rec., p. 2015, punctele 31 și 32, și Hotărârea
 Curții din 16 iunie 1981, Salonia, 126/80, Rec., p. 1563). De
asemenea, în Hotărârea Metro I (punctul 20), Curtea a considerat că
natura și intensitatea concurenței eficiente („workable competition”),
necesară pentru îndeplinirea obiectivelor tratatului, pot varia în
funcție de produsele sau serviciile în cauză, precum și în funcție de
structura economică a piețelor sectoriale în cauză, fără încălcarea
principiului concurenței nedenaturate, prevăzut la articolele 3 și 85
din tratat.114    În
 ceea ce privește cosmeticele de lux, în special parfumurile de lux,
care constituie partea esențială a produselor în cauză, este cert, în
primul rând, că acestea sunt produse sofisticate și de înaltă calitate,
obținute în urma unei cercetări specifice și prin utilizarea unor
materiale de un înalt nivel calitativ, îndeosebi pentru prezentarea și
ambalarea acestora, în al doilea rând, că aceste produse au o „imagine
de lux” care urmărește să le distingă față de alte produse asemănătoare,
 care sunt lipsite de o asemenea imagine, și, în al treilea rând, că
această imagine de lux este importantă pentru consumatori, care
apreciază posibilitatea de a cumpăra cosmetice de lux și în special
parfumuri de lux. Astfel, în percepția consumatorului, nu există decât
un grad redus de substituibilitate între produsele cosmetice de lux și
produsele similare care aparțin altor segmente ale sectorului (a se
vedea punctul II. A. 8 din decizie).115    În
 aceste condiții, Tribunalul consideră că noțiunea „proprietăți” ale
cosmeticelor de lux, în sensul Hotărârii L'Oréal, citată anterior, nu
poate fi limitată la caracteristicile materiale ale produselor, ci
înglobează totodată percepția specifică pe care o au consumatorii cu
privire la acestea și în special „aura de lux” a acestora. Prin urmare,
în speță este vorba de produse care, pe de o parte, sunt de o înaltă
calitate intrinsecă și, pe de altă parte, posedă un caracter de lux
caracteristic însăși naturii lor.116    În
 ceea ce privește problema dacă distribuția selectivă constituie o
cerință legitimă în cazul unor produse care posedă asemenea
caracteristici, Tribunalul subliniază că motivarea deciziei cu privire
la acest aspect (punctul II. A) nu se întemeiază pe conceptul unui
comerț specializat apt să ofere prestații specifice pentru produse de
înaltă tehnicitate, în sensul Hotărârilor Metro I, Metro II și AEG, ci,
mai degrabă, pe alte două considerații principale, și anume: a)
interesul Yves Saint Laurent, în calitate de producător de cosmetice de
lux, pentru menținerea imaginii de renume a mărcii sale și pentru
protejarea rezultatelor eforturilor sale de promovare [a se vedea
punctul II. A. 5 al doilea și al patrulea paragraf din
decizie; a se vedea de asemenea, în același sens, punctul
II. B. 2] și b) nevoia de a proteja, în percepția
consumatorilor, „aura de exclusivitate și de renume” a produselor în
cauză, în special prin asigurarea unei „prezentări oferite publicului
apte să pună în valoare specificitatea estetică sau funcțională” a
produselor (punctul II. A. 5 al doilea paragraf) și „un cadru
aflat în armonie cu caracterul luxos și exclusiv al produselor în cauză
și o prezentare adecvată imaginii mărcii” (a se vedea punctul
II. A. 5 al patrulea paragraf; a se vedea de asemenea punctul
II. A. 5 al cincilea și al șaselea paragraf).117    În
 această privință, trebuie să se precizeze că, deși un producător este
liber să își aleagă politica de comercializare, articolul 85 alineatul
(1) din tratat trebuie luat în considerare atât timp cât punerea în
practică a politicii sale generează acorduri care impun altor operatori
economici independenți obligații care le pot restrânge libertatea
concurențială într‑o măsură care aduce atingere în mod semnificativ
schimburilor intracomunitare. În această situație, simplul fapt că un
producător a depus eforturi importante de promovare nu constituie, în
sine, o justificare obiectivă de natură să determine inaplicabilitatea
articolului 85 alineatul (1) din tratat în cazul unei rețele de
distribuție care limitează libertatea concurențială a întreprinderilor
participante și a terților. În caz contrar, orice fabricant ar putea
justifica adoptarea unui sistem de distribuție selectivă numai pe baza
eforturilor sale de promovare și orice criteriu restrictiv de selecție
ar putea să fie justificat pentru motivul că era necesar pentru a
proteja politica de comercializare aleasă de fabricant (a se vedea
Hotărârea Vichy/Comisia, citată anterior, punctul 71).118    Prin
 urmare, Tribunalul consideră că un sistem de distribuție selectivă nu
se situează în afara domeniului de aplicare al articolului 85 alineatul
(1) din tratat decât în cazul în care este justificat în mod obiectiv,
ținându‑se seama și de interesul consumatorilor (a se vedea punctul 112
de mai sus, in fine).119    În
 această privință, Tribunalul consideră că este în interesul
consumatorilor care caută cosmetice de lux ca aceste produse să fie
prezentate în condiții adecvate în punctele de vânzare. Astfel, fiind
vorba de produse de înaltă calitate și a căror imagine de lux este
apreciată de consumatori, acele criterii care nu încearcă decât să
asigure o prezentare a acestora care le pune în valoare imaginea
urmăresc un rezultat de natură să amelioreze concurența, prin păstrarea
acestei imagini de lux, și, prin urmare, compensează limitarea
concurenței inerentă sistemelor de distribuție selectivă. Prin urmare,
asemenea criterii constituie o cerință legitimă în sensul jurisprudenței
 citate anterior (a se vedea Hotărârea Metro I, punctul 37).120    Tribunalul
 consideră că este, într‑adevăr, în interesul consumatorilor care caută
cosmetice de lux ca imaginea de lux a acestor produse să nu fie
afectată, întrucât, în caz contrar, nu ar mai putea fi considerate
produse de lux. În sectorul cosmeticelor, există în prezent o segmentare
 între cosmeticele de lux și cosmeticele care nu sunt de lux, care
răspunde unor nevoi diferite ale consumatorilor și care, prin urmare, nu
 este inadecvată pe plan economic. Cu toate că natura „de lux” a
cosmeticelor de lux rezultă, printre altele, și din înalta calitate
intrinsecă a acestora, din prețul mai ridicat și din campaniile
publicitare ale fabricanților, Tribunalul consideră că faptul că aceste
produse se vând în cadrul unor sisteme de distribuție selectivă care
urmăresc să asigure o prezentare care le pune în valoare în punctele de
desfacere este, la rândul său, în măsură să contribuie la această
imagine de lux și, prin urmare, la menținerea uneia dintre
caracteristicile principale ale produselor căutate de consumatori.
Rezultatul unei distribuții generalizate a produselor în cauză, în
cadrul căreia Yves Saint Laurent nu ar avea nicio posibilitate să se
asigure că produsele sale se vând în condiții corespunzătoare, ar
prezenta riscul unei deteriorări a prezentării produsului în punctul de
vânzare care ar fi de natură să aducă atingere „imaginii de lux” și,
prin urmare, însăși naturii produselor în cauză. Prin urmare, criteriile
 care urmăresc să asigure o prezentare a produselor corespunzătoare
naturii de lux a acestora constituie o cerință legitimă de natură să
amelioreze concurența în interesul consumatorului în sensul
jurisprudenței citate anterior.121    Această
 concluzie nu este infirmată prin faptul, stabilit în cursul judecății,
că, în anumite state membre, în special în Țările de Jos, dar și în
Regatul Unit și în Franța, o parte mai mult sau mai puțin importantă din
 vânzări este realizată de comercianți cu amănuntul neautorizați care se
 aprovizionează de pe piața paralelă. Nu este exclus ca interesul
consumatorilor față de aceste vânzări să se formeze în parte pornind de
la imaginea de lux la a cărei menținere a contribuit, cel puțin parțial,
 distribuția selectivă. Prin urmare, nu rezultă că această imagine de
lux ar rămâne intactă în lipsa unei distribuții selective.122    Cu
 toate acestea, în cazul în care este în interesul consumatorului să își
 poată procura cosmetice de lux vândute în condiții adecvate de
prezentare și să se asigure că, astfel, imaginea de lux a acestora este
păstrată, este de asemenea în interesul său ca un sistem de distribuție
bazat pe acest considerent să nu fie aplicat într‑un mod prea restrictiv
 și în special ca accesul la produse să nu fie excesiv de limitat,
astfel cum au afirmat cele patru asociații de consumatori în cursul
procedurii administrative (a se vedea punctul 175 de mai jos). De
asemenea, din jurisprudența Curții rezultă că sistemul Yves Saint
Laurent nu poate fi considerat ca urmărind un rezultat legitim, de
natură să compenseze limitarea concurenței care îi este inerentă decât
în cazul în care acest sistem este deschis tuturor revânzătorilor
potențiali apți să asigure utilizatorului o bună prezentare, într‑un
cadru adecvat, și să păstreze imaginea de lux a produselor în cauză (a
se vedea punctul 112 de mai sus). Un sistem de distribuție selectivă
care ar implica excluderea anumitor forme de comercializare apte să
vândă produsele în condiții valorizante, de exemplu într‑un raion sau
într‑un spațiu adaptat, ar avea ca unic efect să protejeze formele de
comerț existente de concurența noilor operatori și, prin urmare, nu ar
fi conform cu articolul 85 alineatul (1) din tratat (a se vedea
Hotărârea AEG, punctele 74 și 75).123    Rezultă
 că, în sectorul cosmeticelor de lux, criteriile calitative de selecție a
 comercianților cu amănuntul care nu depășesc ceea ce este necesar
pentru a asigura vânzarea acestor produse în condiții adecvate de
prezentare nu sunt, în principiu, avute în vedere de articolul 85
alineatul (1) din tratat, cu condiția ca aceste criterii să fie
obiective, stabilite în mod uniform pentru toți revânzătorii potențiali
și aplicate într‑un mod nediscriminatoriu.B –  Cu
 privire la problema dacă respectivele criterii de selecție stabilite de
 Yves Saint Laurent și menționate la punctul II. A. 5 din
decizie îndeplinesc condițiile necesare pentru a fi considerate licite
în temeiul articolului 85 alineatul (1)1.     Cu
 privire la rolul Tribunalului și, respectiv, cel al instanțelor sau al
autorităților naționale competente124    Galec
 consideră că unele dintre criteriile de selecție stabilite de Yves
Saint Laurent îi lasă acesteia o libertate de apreciere excesivă și
necontrolabilă și, prin urmare, nu sunt obiective în sensul
jurisprudenței Curții. Comisia și intervenientele apreciază că aceste
criterii implică o evaluare de la caz la caz de către fabricant, aceasta
 fiind subordonată respectării principiului nediscriminării și supusă
controlului instanțelor competente.125    În
 prezența acestor argumente, este necesar să se precizeze de la început
rolul Tribunalului și, respectiv, cel al instanțelor sau autorităților
naționale competente.126    În
 ceea ce privește problema dacă aceste criterii îndeplinesc condițiile
necesare pentru a fi considerate licite în temeiul articolului 85
alineatul (1) din tratat, respectiv dacă sunt criterii calitative și
obiective și dacă nu sunt nici discriminatorii, nici disproporționate,
controlul judecătoresc al Tribunalului, în temeiul articolului 173 din
tratat, se limitează la a verifica dacă constatările Comisiei de la
punctul II. A. 5 din decizie sunt viciate de insuficiența
motivării, de o eroare evidentă de fapt sau de drept, de o eroare
evidentă de evaluare sau de un abuz de putere. Tribunalul nu este
competent să se pronunțe cu privire la aplicarea acestor criterii în
cazuri concrete.127    Cu
 toate acestea, astfel cum au susținut în mod întemeiat Comisia și Yves
Saint Laurent, aplicarea acestor criterii în cazuri concrete nu este
lăsată la libera apreciere a fabricantului, ci trebuie determinată în
mod obiectiv. Rezultă că posibilitatea unui control independent și
efectiv al aplicării acestor criterii în cazuri concrete constituie un
element esențial pentru legalitatea rețelei Yves Saint Laurent în
temeiul articolului 85 alineatul (1) [a se vedea punctul
II. A. 6 litera (a) și punctul II. B. 4 al patrulea
paragraf din decizie].128    Conform
 jurisprudenței constante, instanțele naționale sunt competente să
aplice articolul 85 alineatul (1) din tratat, în virtutea efectului său
direct (a se vedea Hotărârea Curții din 30 ianuarie 1974, BRT, 127/73,
Rec., p. 51, punctele 15 și 16). Prin urmare, un candidat căruia i
s‑a refuzat accesul în rețea și care consideră că respectivele criterii i
 s‑au aplicat cu încălcarea articolului 85 alineatul (1) din tratat și,
în special, în mod discriminatoriu sau disproporționat poate să
introducă o acțiune în fața instanțelor naționale competente. O asemenea
 acțiune poate fi de asemenea introdusă, după caz, în fața autorităților
 naționale competente în materia aplicării articolului 85 alineatul (1).129    Prin
 urmare, revine instanțelor sau autorităților naționale sesizate cu o
astfel de acțiune sarcina să stabilească, ținând seama, dacă este cazul,
 de jurisprudența Curții și a Tribunalului, în ce măsură criteriile de
selecție impuse de Yves Saint Laurent au fost aplicate într‑un caz
concret într‑un mod discriminatoriu sau disproporționat, săvârșindu‑se
astfel o încălcare a articolului 85 alineatul (1) din tratat. Revine în
special instanțelor sau autorităților naționale sarcina de a se asigura
că aceste criterii nu sunt utilizate pentru a împiedica accesul în rețea
 a unor noi operatori apți să distribuie produsele în cauză în condiții
care nu sunt devalorizante.130    Pe
 de altă parte, un candidat căruia i s‑a refuzat accesul în rețea are
posibilitatea, sub rezerva principiilor enunțate de Tribunal în
Hotărârea din 18 septembrie 1992, Automec/Comisia (T‑24/90, Rec.,
p. II‑2223), de a adresa o plângere Comisiei în temeiul articolului
 3 din Regulamentul nr. 17, în special în cazul utilizării
sistematice a condițiilor de admitere într‑un sens incompatibil cu
dreptul comunitar (a se vedea Hotărârea AEG, punctele 44-46, 67 și
următoarele).2.     Cu
 privire la caracterul licit de principiu al criteriilor în cauză prin
raportare la articolul 85 alineatul (1) din tratata)     Criteriile privind calificarea profesională131    În
 cadrul memoriilor sale, Galec nu a contestat criteriile privind
calificarea profesională a personalului și serviciile de consiliere și
de testare menționate la punctele I.2 și I.3 din Condițiile generale de
vânzare (a se vedea punctul 25 din observațiile sale cu privire la
memoriile în intervenție), însă a susținut, în cadrul ședinței, că
aceste criterii sunt disproporționate în raport cu cerințele vânzării
produselor în cauză în condiții adecvate.132    Tribunalul
 consideră că prezența în punctul de vânzare a unei persoane capabile să
 ofere consumatorului sfaturi sau informații corespunzătoare constituie,
 în principiu, o cerință legitimă pentru vânzarea cosmeticelor de lux,
care face parte integrantă dintr‑o prezentare adecvată a unor astfel de
produse.133    În
 privința celorlalte aspecte, reclamanta nu a furnizat elemente care să
permită Tribunalului să stabilească în ce măsură calificările impuse la
punctul I.3 din Condițiile generale de vânzare, respectiv fie o diplomă
de estetică sau o calificare profesională echivalentă, fie o experiență
de minimum trei ani în domeniul vânzării de produse de parfumerie de
prestigiu, sunt disproporționate în raport cu natura produselor în
cauză.134    În
 orice caz, revine instanțelor sau autorităților naționale competente
sarcina de a se asigura că dispozițiile contractului privind calificarea
 profesională nu se aplică în cazuri concrete în mod discriminatoriu sau
 disproporționat.b)     Criteriile privind amplasarea și amenajarea punctului de vânzare135    Criticile
 formulate de Galec vizează în special criteriile care se referă la
„zona în care este situat” punctul de vânzare, la aspectul exterior al
acestuia, în special la vitrine, și la vânzarea altor mărfuri în punctul
 de vânzare. Conform Galec, aceste criterii sunt prea subiective,
disproporționate și discriminatorii față de membrii săi.–       „Zona în care este situat” punctul de vânzare și amplasarea acestuia136    Punctul
 I.1 litera a) din Condițiile generale de vânzare prevede: „cartierul,
străzile și magazinele din vecinătatea punctului de vânzare trebuie să
fie în permanență adecvate renumelui și notorietății mărcii Yves Saint
Laurent”. Din rubricile 1 și 2 ale raportului de evaluare reiese că un
magazin situat într‑un cartier „bine deservit de mijloace de transport
și comercial” sau „central și comercial” și pe o stradă aflată în
apropierea unor magazine „valorizante sau de lux”, cu clădiri „în bună
stare” sau „foarte valorizante” este mai bine cotat, în cadrul evaluării
 efectuate de Yves Saint Laurent, decât un magazin situat într‑un alt
cartier sau pe o altă stradă. Aceste două rubrici reprezintă 30 de
puncte în raportul de evaluare, având astfel o pondere relativ
importantă.137    Tribunalul
 consideră că un criteriu referitor la zona în care este situat un punct
 de vânzare de cosmetice de lux nu este, în sine, avut în vedere de
articolul 85 alineatul (1) din tratat, în măsura în care acesta
urmărește să asigure ca astfel de produse să nu fie vândute în locuri
total inadecvate unor astfel de vânzări. Tribunalul subliniază totuși că
 revine instanțelor sau autorităților naționale competente sarcina de a
se asigura că acest criteriu nu se aplică în cazuri concrete în mod
discriminatoriu sau disproporționat.–       Aspectul exterior al punctului de vânzare138    Galec
 critică în special dispozițiile punctului I.1 litera b) din Condițiile
generale de vânzare, referitoare la calitatea fațadei și la vitrine,
precum și dispozițiile punctului III.4 din contract, conform cărora
„decorarea” punctului de vânzare trebuie să corespundă standardelor și
calității asociate cu imaginea mărcii Yves Saint Laurent. În raportul de
 evaluare, rubricile 3 și 4 referitoare la aspectul exterior al
punctului de vânzare, inclusiv la vitrine, reprezintă în total 80
puncte, respectiv aproximativ 25 % din totalul maxim de puncte
posibile.139    Tribunalul
 consideră că astfel de dispoziții, în special cele referitoare la
vitrine, se pretează unei aplicări discriminatorii față de un anumit
punct de vânzare – cum ar fi un hipermarket –, care nu are aceeași
fațadă ca un magazin tradițional, mai ales o fațadă cu vitrine, dar care
 și‑a amenajat, în interiorul unui magazin, un raion sau un spațiu
adecvat comercializării cosmeticelor de lux. În plus, nu rezultă că
vitrinele din exterior sunt necesare pentru buna prezentare a produselor
 în situația unui raion sau a unui spațiu amenajat în interiorul unui
magazin „multiprodus”.140    Cu
 toate acestea, nu este exclus ca acele criterii referitoare la vitrine
să poată fi interpretate ca referindu‑se la „vitrinele” unui spațiu
amenajat în interiorul unui punct de vânzare, iar nu la vitrinele
exterioare.141    În
 aceste împrejurări, este suficient să se constate că revine instanțelor
 sau autorităților naționale competente sarcina de a se asigura că acele
 criterii referitoare la aspectul exterior al punctului de vânzare,
inclusiv cele referitoare la vitrine, nu se aplică în mod
discriminatoriu sau disproporționat.–       Vânzarea altor mărfuri de natură să deprecieze imaginea mărcii Yves Saint Laurent142    În
 ceea ce privește interiorul punctului de vânzare, Galec nu a formulat
în fața Tribunalului alte critici decât cele referitoare la restricțiile
 impuse vânzării altor mărfuri. În această privință, Galec contestă în
special caracterul licit al punctului III.3 din contract, conform căruia
 „comerciantului cu amănuntul autorizat îi este interzis să pună în
vânzare […] produse a căror vecinătate poate deprecia imaginea mărcii
Yves Saint Laurent”, precum și al punctului I.1 litera d) din Condițiile
 generale de vânzare, conform căruia „în cazul în care în punctul de
vânzare se desfășoară o altă activitate, elementele luate în considerare
 includ importanța acestei activități, prezentarea interioară și
exterioară a acestei activități, separarea acestei activități de
activitatea de parfumerie, repartizarea personalului de vânzări între
această activitate și activitatea de parfumerie, competența personalului
 de vânzări repartizat fiecărei activități și ținuta personalului de
vânzări repartizat fiecărei activități”.143    Trebuie
 să se constate faptul că nici contractul, nici raportul de evaluare nu
precizează produsele a căror vânzare în același loc ar putea deprecia,
prin vecinătatea lor, imaginea mărcii Yves Saint Laurent. În decizie,
Comisia se limitează la a constata că această dispoziție are ca obiect
să protejeze, în percepția publicului, aura de renume și de
exclusivitate inerentă produselor în cauză, „evitând astfel orice
asociere cu mărfuri de calitate inferioară” (punctul II. A. 5
al cincilea paragraf).144    Prin
 urmare, trebuie să se constate că punctul III.3 din contract este
lipsit de precizie și de claritate și că poate determina o aplicare
subiectivă și, eventual, discriminatorie. De asemenea, punctul I.1
litera d) din Condițiile generale de vânzare pare să acorde Yves Saint
Laurent o putere discreționară extinsă, în special în măsura în care
aceasta își rezervă dreptul de a evalua nu numai importanța celorlalte
produse vândute și prezentarea acestora, ci și efectivul, competența și
ținuta personalului repartizat pentru vânzarea acestor produse.145    Cu
 toate acestea, Tribunalul amintește faptul că, în opinia Comisiei, un
hipermarket nu poate fi exclus din rețea pentru simplul motiv că vinde
și alte mărfuri (a se vedea punctul II. A. 5 al cincilea
paragraf din decizie și punctul 164 și următoarele de mai jos). În plus,
 intervenientele nu au identificat produsele a căror distribuție ar fi
de natură să deprecieze „imaginea” produselor, cu excepția produselor
alimentare sau de curățenie.146    În
 aceste condiții, Tribunalul consideră că decizia trebuie interpretată
în sensul că vânzarea altor mărfuri care se găsesc în mod obișnuit
într‑un hipermarket nu este, în sine, de natură să aducă atingere
„imaginii de lux” a produselor în cauză, cu condiția ca raionul sau
spațiul consacrat vânzării cosmeticelor de lux să fie amenajat astfel
încât aceste produse să fie prezentate în condiții de valorizare. O
asemenea amenajare poate impune ca alte produse, cum ar fi cele
alimentare sau de curățenie, să nu fie amplasate „în vecinătatea”
cosmeticelor de lux sau să existe o separare adecvată între vânzarea
cosmeticelor de lux și vânzarea altor produse, de calitate inferioară (a
 se vedea punctul II. A. 5 al cincilea paragraf din decizie).147    În
 opinia Tribunalului, având în vedere aceste precizări, controlul care
va fi exercitat, în cazul unor dificultăți, de instanțele sau de
autoritățile naționale competente este de natură să compenseze lipsa de
claritate a acestui criteriu. Acestora le revine sarcina de a se asigura
 că această dispoziție nu este aplicată în mod discriminatoriu sau
disproporționat.–       Importanța celorlalte activități desfășurate în punctul de vânzare148    În
 ceea ce privește criteriile referitoare la celelalte activități ale
magazinelor, Galec a criticat de asemenea în cererea introductivă faptul
 că, în cazul în care se desfășoară o altă activitate în punctul de
vânzare, cererea de autorizare este evaluată în funcție de importanța
acestei activități [a se vedea punctul 1.1 litera d) din Condițiile
generale de vânzare]. Din rubrica 8 a raportului de evaluare întocmit de
 Yves Saint Laurent, notată cu 20 puncte, rezultă că, în cazul în care
alte produse ocupă peste 40 % din suprafața de vânzare a punctului
de vânzare, din rafturi sau din vitrine, candidatul în cauză primește
nota „2”, respectiv o notă care poate contribui la eliminarea sa.149    Este
 adevărat că această rubrică nu este menționată în decizie. Totuși,
conform acesteia (punctul II. A. 5 al cincilea paragraf),
Comisia a decis că acele criterii stabilite de Yves Saint Laurent cu
privire la importanța celorlalte activități desfășurate în punctul de
vânzare nu intră sub incidența articolului 85 alineatul (1) din tratat.
Întrucât raportul de evaluare face parte integrantă din procedura de
admitere în rețea avută în vedere de decizie, astfel cum a subliniat
chiar Yves Saint Laurent, rezultă că decizia trebuie interpretată în
sensul că, prin aceasta, s‑a apreciat totodată că un criteriu precum cel
 prevăzut la rubrica 8 nu intră sub incidența articolului 85 alineatul
(1).150    Deși,
 conform raportului de evaluare, un candidat nu este eliminat decât dacă
 obține trei note „2” din 11 rubrici specifice (punctul 17 de mai sus),
rubrica 8 a raportului menționat contribuie de asemenea la eliminarea
candidaților, precum magazinele „multiprodus”, a căror activitate de
parfumerie reprezintă mai puțin de 60 % din activitățile lor, și
aceasta chiar dacă dispun de un raion specializat pentru vânzarea
produselor în cauză.151    În
 aceste condiții, Tribunalul consideră că rubrica 8 a raportului de
evaluare trebuie considerată ca fiind disproporționată în măsura în care
 simplul fapt că activitatea de parfumerie a unui magazin constituie mai
 puțin de 60 % din activitățile sale nu are, în sine, nicio
legătură cu cerința legitimă a păstrării imaginii de lux a produselor în
 cauză.152    Pe
 de altă parte, Tribunalul consideră că această rubrică este
discriminatorie în măsura în care tinde să favorizeze candidatura unei
parfumerii specializate în detrimentul candidaturii unui magazin
„multiprodus” care dispune de un raion specializat, amenajat într‑un mod
 care îndeplinește condițiile calitative adecvate vânzării cosmeticelor
de lux.153    Rezultă
 că această rubrică este, prin natura sa, susceptibilă să restrângă sau
să denatureze concurența în sensul articolului 85 alineatul (1) din
tratat, în măsura în care are ca efect defavorizarea unui candidat numai
 pentru motivul că activitatea de parfumerie a acestuia nu are un
caracter predominant în raport cu celelalte activități ale magazinului.154    Cu
 toate că raportul de evaluare face parte integrantă din procedura de
admitere în rețea, trebuie să se constate că punctul II. A. 5
din decizie nu conține nicio motivare în ceea ce privește justificarea
rubricii în cauză. Prin urmare, decizia este viciată de lipsa motivării
în această privință.155    Astfel,
 se impune anularea deciziei în măsura în care prin aceasta se decide că
 nu intră sub incidența articolului 85 alineatul (1) din tratat o
dispoziție care permite societății Yves Saint Laurent să defavorizeze
candidatura unor comercianți cu amănuntul numai pentru motivul că
activitatea de parfumerie a acestora nu are un caracter predominant.c)     Criteriul emblemei156    Galec
 critică dispoziția de la punctul I al doilea paragraf din Condițiile
generale de vânzare, referitoare la criteriul emblemei, ca fiind
subiectivă, discriminatorie și disproporționată. Comisia și
intervenientele consideră că această dispoziție este necesară pentru a
menține caracterul de lux al produselor și imaginea de lux a mărcii Yves
 Saint Laurent (a se vedea punctul II. A. 5 al patrulea
paragraf din decizie).157    Punctul I al doilea paragraf din Condițiile generale de vânzare prevede:„Emblema
 parfumeriei, a magazinului în care este amplasat raionul de parfumerie
sau a spațiului în care este situat raionul de parfumerie sau parfumeria
 trebuie să corespundă în permanență renumelui mărcii Yves Saint
Laurent. Prin urmare, emblema trebuie să fie compatibilă cu principiile
care guvernează distribuția produselor, fiind vorba de produse de lux și
 de înaltă calitate. Această condiție nu este îndeplinită în cazul
emblemei a cărei imagine este asociată cu absența sau restrângerea
serviciilor de consiliere a clientelei, a standardelor sau a unui decor
adecvat.”158    Tribunalul
 consideră că un criteriu care are drept unic scop să asigure ca emblema
 comerciantului cu amănuntul să nu fie de natură a devaloriza imaginea
de lux a cosmeticelor de lux constituie, în principiu, o cerință
legitimă a distribuției unor astfel de produse și, prin urmare, nu intră
 în mod necesar sub incidența articolului 85 alineatul (1) din tratat.
Astfel, există riscul ca, în lipsa unui asemenea criteriu, să se aducă
atingere imaginii de lux a cosmeticelor de lux și, prin urmare, chiar
naturii acestora, prin vânzarea acestor produse de către comercianți cu
amănuntul a căror emblemă este în mod evident devalorizantă pentru
consumatori.159    Cu
 toate acestea, ținând seama mai ales de faptul că, spre deosebire de
criteriile care privesc aspectele materiale ale unui punct de vânzare,
criteriul emblemei nu poate fi verificat prin reportaj fotografic sau
printr‑o cercetare la fața locului, revine instanțelor sau autorităților
 naționale competente sarcina de a se asigura în mod special ca acest
criteriu să nu se aplice în mod nejustificat sau disproporționat.160    Astfel,
 în primul rând, acest criteriu nu se poate referi decât la modul în
care consumatorii percep în prezent emblema în cauză. Rezultă că punctul
 I al doilea paragraf din Condițiile generale de vânzare nu poate fi
interpretat ca excluzând unele forme moderne de comerț care s‑au bazat,
la începutul existenței lor, pe limitarea decorului sau a serviciilor,
dar care, între timp, au dezvoltat noi procedee de valorizare pentru
vânzarea produselor de lux, astfel încât emblema lor nu mai este
considerată devalorizantă în acest sens.161    În
 al doilea rând, în conformitate cu principiile pe care Tribunalul
tocmai le‑a indicat (a se vedea punctul 127 și următoarele de mai sus),
modul în care este percepută emblema în cauză nu rămâne numai la
discreția fabricantului, ci trebuie stabilită într‑un mod cât mai
obiectiv posibil. În această privință, Yves Saint Laurent s‑a referit în
 speță în special la sondaje sau la studii de piață pe care le‑a
întreprins în acest scop. În cazul unei contestații, elementele de probă
 obiective, precum sondajele sau studiile de piață, trebuie supuse, după
 caz, aprecierii instanțelor sau autorităților naționale competente.162    În
 al treilea rând, astfel cum a afirmat chiar pârâta, decizia precizează
la punctul II. A. 5 că imaginea care rezultă din „politica
uzuală de prețuri a distribuitorului” nu trebuie considerată
devalorizantă. Astfel, criteriul emblemei nu poate fi utilizat în scopul
 unic de a exclude magazine apte să ofere produsele la prețuri reduse,
dar în condiții de valorizare.163    În
 sfârșit, Tribunalul consideră că respectivul criteriu al emblemei
trebuie aplicat cu deosebită prudență atunci când nu există nicio
îndoială asupra faptului că, pentru a îndeplini toate cerințele privind
condițiile materiale de vânzare (amenajare, separare de celelalte
articole, personal calificat etc.), comerciantul cu amănuntul a făcut
investițiile necesare și a acceptat obligațiile de depozitare, de cifră
minimă de achiziții anuale, de cooperare în domeniul publicitar etc.
Într‑un astfel de caz, revine instanțelor sau autorităților naționale
competente sarcina de a se asigura că acest criteriu al emblemei nu este
 utilizat în scopul unic de a exclude din rețea un punct de vânzare apt
să vândă produsele în cauză fără un risc real de a aduce atingere
imaginii acestora.C –  Cu privire la motivele și argumentele reclamantei referitoare la problema dacă membrii săi sunt excluși a priori din rețeaua Yves Saint Laurent și la atitudinea consumatorilor în această privință164    În
 lumina celor menționate anterior, trebuie să fie abordate, în această
etapă a raționamentului, motivele și argumentele invocate de Galec în
ceea ce privește problema dacă membrii săi sunt excluși a priori
din rețeaua Yves Saint Laurent prin cumulul criteriilor de selecție și
în ceea ce privește atitudinea consumatorilor în această privință.165    Tribunalul
 amintește mai întâi că, în cursul judecății, Comisia a subliniat în
repetate rânduri că decizia nu are în vedere excluderea a priori a
 formelor moderne de comerț, cum ar fi hipermarketurile exploatate de
centrele Leclerc (a se vedea, de exemplu, punctele 83 și 86 de mai sus).
 Yves Saint Laurent, la rândul său, a subliniat că decizia stabilește că
 sistemul său este deschis tuturor formelor de distribuție și nu exclude
 a priori pe niciuna dintre ele (a se vedea punctul 93 de mai
sus). La rândul lor, celelalte trei interveniente au susținut că decizia
 nu exclude în sine forma de distribuție utilizată de membrii Galec sau
alte forme moderne de distribuție. Dimpotrivă, Yves Saint Laurent și
celelalte interveniente au susținut în mod special existența, în mai
multe state membre, a unor distribuitori autorizați „multiprodus”, în
scopul de a demonstra natura nerestrictivă a sistemului Yves Saint
Laurent.166    Rezultă
 că niciuna dintre părți nu a susținut în fața Tribunalului că
hipermarketurile sau alte forme de distribuție „multiprodus” sunt, în
principiu, inadecvate pentru vânzarea de cosmetice de lux. Comisia și
intervenientele admit că această posibilitate este avută în vedere de
decizie, cu condiția ca astfel de puncte de vânzare să fie amenajate
adecvat și să accepte obligații echivalente celor acceptate de alți
distribuitori autorizați. Tribunalul apreciază de altfel că, în caz
contrar, rețeaua Yves Saint Laurent ar încălca articolul 85 alineatul
(1) din tratat, prin excluderea a priori din sistem a unei categorii de revânzători potențiali (a se vedea punctul 122 de mai sus).167    Cu
 toate că, la punctul II. A. 5 al cincilea paragraf și la
punctul II. B. 5 al patrulea paragraf din decizie, Comisia s‑a
 exprimat cu o oarecare ambiguitate utilizând expresia „mari magazine”
(„grands magasins”), care se referă în mod normal la o formă de comerț
tradițional, și subliniind că „nu a putut constata” faptul că
răspândirea sistemelor de distribuție selectivă în domeniul produselor
cosmetice de lux ar elimina „din principiu” anumite forme moderne de
distribuție, aceasta a precizat în cursul judecății că, prin adoptarea
deciziei, nu a avut intenția să excludă forme de comerț cum ar fi
hipermarketurile membrilor Galec și că termenul „grands magasins” din
decizie include aceste forme de comerț (a se vedea punctul 83 de mai
sus).168    Pe
 de altă parte, Tribunalul a subliniat în prezenta hotărâre rolul
instanțelor sau al autorităților naționale competente în aplicarea
nediscriminatorie și proporțională a criteriilor în cauză (a se vedea
punctul 124 și următoarele de mai sus).169    Rezultă
 că reclamanta nu a demonstrat în mod corespunzător că, în prezent,
există bariere în calea accesului marii distribuții la distribuția
cosmeticelor de lux, în condițiile în care punctele de vânzare ale
acesteia sunt amenajate în mod corespunzător vânzării de astfel de
produse.170    Astfel,
 Galec sau membrii săi trebuie să își depună candidatura și, dacă este
cazul, instanțele sau autoritățile naționale competente decid, în lumina
 jurisprudenței Curții și a Tribunalului, dacă refuzarea admiterii
într‑un caz concret este compatibilă cu articolul 85 alineatul (1) din
tratat. Pe de altă parte, revine Comisiei obligația de a se asigura, în
special în cazul unei cereri de reînnoire a deciziei, că formele moderne
 de distribuție nu sunt excluse în mod nejustificat din rețeaua Yves
Saint Laurent sau din rețele similare.171    Rezultă că afirmația Galec conform căreia membrii săi sunt excluși a priori din rețeaua Yves Saint Laurent trebuie să fie respinsă.172    De
 asemenea, se impune să se respingă motivele și/sau argumentele
formulate de Galec potrivit cărora Comisia nu și‑a motivat afirmația în
sensul că procedeele de valorificare proprii marii distribuții sunt
inadecvate distribuției produselor de lux. Decizia nu poate fi
interpretată ca incluzând o astfel de afirmație.173    Din
 aceleași motive, trebuie să se respingă și afirmația Galec conform
căreia Comisia a comis o eroare evidentă de fapt în privința pretinsei
excluderi a marii distribuții de la comercializarea produselor în cauză.174    Din
 aceleași motive, trebuie să se respingă totodată dubla critică
formulată de Galec la adresa Comisiei, potrivit căreia aceasta nu și‑a
justificat afirmațiile referitoare la motivația consumatorului și a
comis o eroare evidentă de fapt cu privire la acest aspect.175    În
 această privință, este adevărat că, în special la punctul
II. B. 2 din decizie, Comisia nu s‑a bazat pe o expertiză
independentă care să îi susțină afirmațiile referitoare la motivațiile
consumatorului. De asemenea, este adevărat, astfel cum a afirmat Galec
în timpul ședinței, că cele patru asociații franceze de consumatori care
 au depus observații în cursul procedurii administrative, respectiv
Union féminine civique et sociale (denumită în continuare „UCS”),
Institut national de la consommation (denumit în continuare „INC”),
Confédération syndicale du cadre de vie (denumită în continuare „CSCV”)
și Confédération des familles (denumită în continuare „CSF”), nu au
susținut fără rezerve poziția adoptată de Comisie. CSF și INC și‑au
manifestat opoziția față de decizia propusă, în special pentru motivul
că aceasta ar avea ca efect menținerea unor prețuri prea ridicate și
împiedicarea accesului la aceste produse pentru o parte importantă a
populației. UCS, la rândul său, a susținut că unele dintre dispozițiile
în cauză tind să îngreuneze mai mult decât înainte intrarea pe piață a
unor noi forme de distribuție și că aceste dispoziții „nu sunt
îndreptate nici în direcția deschiderii și a practicării unei concurențe
 îmbunătățite în cadrul pieței unice, nici în interesul consumatorilor”.
 La rândul său, CSCV și‑a încheiat observațiile remarcând faptul că,
„sub pretextul tehnicității produselor sale și al renumelui unei mărci,
Yves Saint Laurent SA restrânge concurența prin criterii de selecție
discriminatorii și menține în mod artificial un preț foarte ridicat
pentru produsele sale”.176    Cu
 toate acestea, trebuie să se constate că reclamanta nu a dovedit că, în
 speță, Comisia a săvârșit o eroare evidentă de fapt sau a procedat la o
 motivare insuficientă în privința așteptărilor consumatorilor. Astfel,
din decizie reiese că acel consumator care preferă să își facă
cumpărăturile de cosmetice de lux într‑un punct de vânzare al unui
hipermarket, amenajat în mod corespunzător, trebuie să aibă la
dispoziție această posibilitate, în timp ce consumatorul de tipul evocat
 în raportul profesorului Glais, care preferă să își facă cumpărăturile
într‑o parfumerie specializată sau într‑un mare magazin tradițional,
rămâne de asemenea liber să continue să frecventeze aceste puncte de
vânzare.177    Rezultă
 că ansamblul motivelor și al argumentelor reclamantei referitoare la
problema dacă membrii săi sunt excluși a priori de la vânzarea
cosmeticelor de lux, precum și motivele și argumentele conexe
referitoare la așteptările consumatorilor trebuie să fie respinse.D –  Cu
 privire la problema dacă interdicția prevăzută la articolul 85
alineatul (1) din tratat este aplicabilă din cauza existenței unor
rețele paralele în sectorul în cauză178    Galec
 susține în plus că, în orice caz, articolul 85 alineatul (1) din tratat
 a fost încălcat în speță prin faptul că există rețele asemănătoare cu
rețeaua Yves Saint Laurent în întreg sectorul în cauză, nelăsând astfel
niciun loc altor forme de distribuție și că nu există concurență
eficientă pe piața relevantă – respectiv piața „parfumurilor de lux” –
în sensul punctelor 40-42 din Hotărârea Metro II. Comisia și
intervenientele consideră că, în pofida existenței unor rețele paralele
cu rețeaua Yves Saint Laurent, există o concurență eficientă pe piața
relevantă – aceea a „cosmeticelor de lux” –, astfel încât articolul 85
alineatul (1) din tratat nu este aplicabil.179    Tribunalul
 amintește că, la punctul 40 din Hotărârea Metro II, Curtea a considerat
 că, deși sistemele de distribuție selectivă așa‑zise „simple” (adică
sisteme bazate exclusiv pe criterii calitative) pot constitui un element
 de concurență conform cu articolul 85 alineatul (1) din tratat, poate
interveni totuși o restrângere sau o eliminare a concurenței atunci când
 existența unui anumit număr de asemenea sisteme nu lasă loc și altor
forme de distribuție axate pe o politică concurențială de natură
diferită sau determină o rigiditate în structura prețurilor care nu este
 compensată de alți factori de concurență între produsele aceleiași
mărci și de existența unei concurențe efective între mărci diferite. Cu
toate acestea, în conformitate cu punctele 41 și 42 din aceeași
hotărâre, existența unui mare număr de astfel de sisteme de distribuție
selectivă pentru un anumit produs nu determină, în sine, concluzia
potrivit căreia concurența ar fi restrânsă sau denaturată în sensul
articolului 85 alineatul (1) din tratat. Astfel, în cazul unei
proliferări a sistemelor de distribuție selectivă „simple”, articolul 85
 alineatul (1) din tratat se aplică numai în cazul în care piața
relevantă este atât de rigidă și de structurată încât nu mai există
concurență eficientă în materie de prețuri (a se vedea de asemenea
punctele 44 și 45 din această hotărâre).180    Spre
 deosebire de cauza aflată la originea Hotărârii Metro II, în care
produsele electronice de divertisment în cauză nu erau vândute
întotdeauna prin canalul distribuției selective, este necontestat în
speță faptul că aproape toți fabricanții din sectorul cosmeticelor de
lux utilizează sisteme de distribuție asemănătoare sistemului Yves Saint
 Laurent.181    Cu
 toate acestea, Tribunalul a constatat deja faptul că distribuția
selectivă a cosmeticelor de lux este de natură să îmbunătățească
concurența în interesul consumatorului, în special prin contribuția sa
la menținerea imaginii „de lux” a produselor în raport cu celelalte
produse similare care nu sunt înzestrate cu o asemenea imagine, astfel
încât articolul 85 alineatul (1) din tratat nu se aplică anumitor
criterii calitative care urmăresc acest obiectiv (punctul 114 și
următoarele de mai sus).182    În
 aceste condiții, Tribunalul consideră că menționarea, în Hotărârea
Metro II, a faptului că se produce o eliminare a concurenței „atunci
când existența unui anumit număr de sisteme nu lasă loc altor forme de
distribuție axate pe o politică concurențială de natură diferită” nu
înseamnă că articolul 85 alineatul (1) din tratat este aplicabil
automat, prin simplul fapt că toți fabricanții din sectorul cosmeticelor
 de lux au făcut aceeași alegere cu privire la metodele lor de
distribuție. În speță, punctele 40-46 din Hotărârea Metro II trebuie
interpretate în sensul că, în cazul în care anumite criterii de selecție
 ale societății Yves Saint Laurent, luate în considerare separat, nu
intră sub incidența articolul 85 alineatul (1) din tratat, efectul
cumulativ al altor rețele nu este de natură să modifice această
concluzie decât în cazul în care se demonstrează, în primul rând, că
există bariere la intrarea pe piață a noilor concurenți apți să vândă
produsele în cauză, astfel încât sistemele de distribuție selectivă în
cauză au efectul de a restrânge distribuția în favoarea anumitor canale
existente (a se vedea Hotărârea Delimitis, citată anterior, punctul 15
și următoarele) sau, în al doilea rând, că nu există concurență
eficientă, mai ales în materie de prețuri, ținând seama de natura
produselor în cauză.183    În
 ceea ce privește existența unor bariere la intrarea unor noi concurenți
 apți să vândă produsele în cauză, Tribunalul a constatat deja că acest
fapt nu a fost demonstrat în privința hipermarketurilor afiliate
reclamantei (a se vedea punctul 164 și următoarele de mai sus).184    Într‑un
 sens mai general, în ceea ce privește problema dacă există o concurență
 eficientă, este necesar să se determine în prealabil piața relevantă.
Astfel, cu toate că, în decizie, Comisia era îndreptățită să analizeze
întregul sector al cosmeticelor de lux, întrucât produsele de lux de
parfumerie, de înfrumusețare și de îngrijire au aceeași imagine de lux
și se vând în mod frecvent împreună sub aceeași marcă, problema
existenței unei concurențe eficiente nu poate fi analizată decât în
cadrul pieței care cuprinde ansamblul produselor care, pe baza
caracteristicilor lor, sunt în mod special apte să satisfacă nevoi
constante și pot fi substituite numai într‑o măsură limitată cu alte
produse (a se vedea Hotărârea L'Oréal, citată anterior, punctul 25).185    Or,
 este evident în speță că un parfum nu poate fi substituit din punctul
de vedere al caracteristicilor sau al utilizării sale cu un alt produs
de înfrumusețare (de exemplu, de machiaj) sau de îngrijire (de exemplu, o
 cremă de noapte). De asemenea, este evident că, în perioada avută în
vedere de situația de fapt, parfumurile de lux reprezentau peste
80 % din vânzările totale ale Yves Saint Laurent. Având în vedere
importanța acestui sector distinct, este necesar să se verifice dacă
parfumurile de lux sunt supuse unei concurențe eficiente la nivelul
comerțului cu amănuntul, în pofida faptului că se comercializează
întotdeauna prin intermediul distribuției selective.186    În
 această privință, trebuie să se respingă, în primul rând, argumentul
Comisiei și al intervenientelor întemeiat pe punctul B.3 al treilea
paragraf din decizie, în conformitate cu care, „în cazul în care
clientul consideră secundară imaginea mărcii sau serviciile asociate cu
vânzarea în sistem de distribuție selectivă, acesta va putea în orice
caz să aleagă articole similare ce aparțin unei piețe învecinate și sunt
 distribuite fără a se recurge la sisteme de distribuție selectivă,
sancționând astfel strategia comercială aleasă de producător”. Astfel,
Comisia însăși a constatat în decizie că gradul de substituibilitate al
cosmeticelor de lux cu produse similare care aparțin altor segmente ale
sectorului este „în general modest” (punctul I. B primul paragraf)
și că, „având în vedere gradul redus de substituibilitate care există în
 percepția consumatorului între produsele cosmetice de lux și produsele
similare care aparțin altor segmente ale sectorului, piața relevantă în
speță este aceea a produselor cosmetice de lux” (punctul
II. A. 8). Pe de altă parte, din cuprinsul punctelor I. B
 și II. A. 8 din decizie reiese că, pentru a verifica dacă
restricțiile în cauză sunt de natură să aducă atingere în mod
semnificativ schimburilor intracomunitare, Comisia a luat în considerare
 cota de piață deținută de Yves Saint Laurent pentru produsele de
parfumerie de lux.187    Rezultă
 că, pentru a determina dacă parfumurile de lux sunt supuse unei
concurențe eficiente, nu este adecvat să se ia în considerare presupusa
concurență din partea parfumurilor care nu sunt de lux.188    De
 asemenea, se impune să se respingă argumentul susținut de Comisie și de
 interveniente conform căruia existența unei concurențe eficiente poate
fi dedusă din faptul că, în conformitate cu punctul I. B al treilea
 paragraf din decizie, care are la bază raportul profesorului Weber,
produsele comercializate prin intermediul unor rețele de distribuitori
autorizați „reprezentau, în 1987, o cotă de 24,7 % în Republica
Federală Germania, de 30,3 % în Franța, de 36,2 % în Italia și
 de 22,4 % în Regatul Unit din totalul vânzărilor de produse
cosmetice”. Aceste cifre provin din tabelul nr. 22 din raportul
profesorului Weber și reprezintă ponderea vânzărilor realizate prin
canalul distribuției selective, exprimată ca procentaj din totalul
vânzărilor tuturor categoriilor de cosmetice luate împreună, respectiv
parfumuri, produse de înfrumusețare, de îngrijire, produse de îngrijire a
 părului (în special șampoane) și produse de toaletă (pastă de dinți,
săpunuri, deodorante etc.). De asemenea, din raportul menționat anterior
 (p. 89) rezultă că în Italia ponderea parfumurilor vândute prin
canalul distribuției selective era de 81 %, iar în Franța era de
65 %. Conform cifrelor furnizate de FIP, ponderea parfumurilor
vândute prin canalul distribuției selective în Franța este de 73 %
(a se vedea anexa I la memoriul în intervenție al acesteia, p. 17).
 Prin urmare, cifrele menționate la punctul I. B al treilea
paragraf din decizie nu sunt utile pentru a aprecia eficiența
concurenței într‑un domeniu specific, cum este acela al parfumurilor de
lux.189    Cu
 toate acestea, Comisia și intervenientele susțin că, inclusiv pe piața
parfumurilor de lux considerată ca atare, există o concurență eficientă
atât între fabricanți (inter brand), cât și între distribuitorii
autorizați ai societății Yves Saint Laurent (intra brand).190    În
 această privință, Tribunalul consideră că punctul de vedere al Comisiei
 și al intervenientelor nu este susținut de raportul profesorului Weber,
 din care reiese, în special de la paginile 71, 89-96, 105 și 110, că în
 1987 exista o concurență foarte limitată între distribuitorii de
parfumuri de lux și între diferitele forme de distribuție. Cu toate
acestea, este necesar să se constate că, înainte de a adopta decizia,
Comisia a impus societății Yves Saint Laurent numeroase modificări ale
contractelor sale, printre care eliminarea tuturor criteriilor de
selecție exclusiv cantitative, suprimarea clauzelor care restrâng
libertatea distribuitorilor de a revinde produsele altor membri ai
rețelei selective, suprimarea clauzelor care limitează libertatea de
alegere a revânzătorului în privința altor mărci care pot fi oferite în
punctul său de vânzare și recunoașterea expresă a libertății
revânzătorului de a‑și stabili prețurile în mod independent. În plus,
astfel cum a constatat Tribunalul, decizia are în vedere posibilitatea
ca noi forme de comerț apte să distribuie produsele în cauză să aibă
acces la rețeaua Yves Saint Laurent. 191    În
 aceste condiții, Galec trebuia să furnizeze elemente de probă de natură
 să demonstreze în mod corespunzător că, în urma deciziei, piața a
devenit atât de rigidă și de structurată încât nu mai există o
concurență eficientă între distribuitorii autorizați de parfumuri de
lux, în special în materie de prețuri (a se vedea Hotărârea Metro II,
punctele 42 și 44). Întrucât Galec nu a prezentat niciun element concret
 în acest sens, Tribunalul constată că, în speță, lipsesc astfel de
elemente de probă.192    Din
 tot ceea ce precedă rezultă că motivele și argumentele reclamantei
întemeiate pe încălcarea articolului 85 alineatul (1) din tratat, precum
 și celelalte motive și argumente conexe trebuie să fie respinse, cu
excepția celor referitoare la dispoziția menționată la punctul 155 de
mai sus.II –  Cu privire la temeinicia deciziei prin raportare la articolul 85 alineatul (3) din tratat Expunere sumară a argumentelor părților193    În
 ceea ce privește exceptarea acordată, Galec invocă cinci argumente
principale pentru a demonstra că nu sunt îndeplinite condițiile
prevăzute la articolul 85 alineatul (3) din tratat. În primul rând,
Comisia nu are în vedere îmbunătățirea producției și a distribuției
parfumurilor de lux decât într‑un cadru de exclusivitate (a se vedea
punctul II. B. 2 primul paragraf din decizie), în condițiile
în care obligațiile suplimentare enumerate la punctul II. B. 2
 al doilea‑al șaselea paragraf din decizie ar putea fi îndeplinite de
marea distribuție. În al doilea rând, în ceea ce privește avantajele
pentru utilizatori, Comisia a menținut o concepție învechită asupra
comportamentului și a așteptărilor consumatorilor. În al treilea rând,
Comisia a legitimat o lipsă totală a concurenței prin prețuri în
interiorul mărcii, concurență care ar fi putut să fie asigurată de marea
 distribuție. În al patrulea rând, contrar principiului
proporționalității, Comisia a omis să compare distribuția selectivă prin
 intermediul comercianților cu amănuntul specializați cu o distribuție
selectivă care recurge la alte forme de comerț, ignorând astfel faptul
că revânzătorii din cadrul marii distribuții ar fi supuși acelorași
obligații și sarcini ca orice alt distribuitor autorizat (a se vedea în
special punctul II. B. 4 al doilea paragraf din decizie, in fine).
 În al cincilea rând, impunând celorlalte forme de distribuție o
„modificare parțială a metodelor specifice de comercializare”, decizia
elimină concurența din partea acestor forme de distribuție, în afara
cazurilor marginale ale marilor magazine.194    În
 răspuns, Comisia precizează că exceptarea acordată nu privește decât
procedura de admitere, cifra minimă de achiziții anuale, obligațiile
privind depozitarea și colaborarea în domeniul publicitar și
promoțional, interdicția de a vinde un produs care nu a fost încă
lansat, controlul facturilor de către Yves Saint Laurent și, în cazul în
 care clientul este el însuși distribuitor, verificarea apartenenței
sale la rețeaua oficială de distribuție – obligații pe care reclamanta
nu le‑a criticat prin raportare la articolul 85 alineatul (1) din
tratat.195    Pe
 de altă parte, criticile reclamantei nu sunt pertinente. În special, la
 punctul 45 din Hotărârea Metro II, Curtea a subliniat că trebuie să se
ia în considerare costurile suportate de distribuitorii din rețea ca
urmare a respectării obligațiilor din contract. În ceea ce privește
eliminarea concurenței, decizia precizează în mod explicit că anumite
forme moderne de distribuție nu sunt excluse de principiu și constată
existența concurenței atât între mărci, cât și între distribuitorii
autorizați.196    Argumentele intervenientelor susțin poziția Comisiei. Constatările Tribunalului197    Astfel
 cum a afirmat în mod întemeiat Comisia, motivarea punctului II. B
din decizie nu privește decât aspectele contractului care intră, în
opinia Comisiei, sub incidența articolului 85 alineatul (1) din tratat,
respectiv aspectele care privesc în special procedura de acces în rețea,
 depozitarea, cifra minimă de achiziții anuale, lansarea de noi produse
și cooperarea în domeniul publicitar și promoțional. Or, Galec nu a
criticat, în acțiunea sa, aceste aspecte ale contractului.198    În
 ceea ce privește primul argument invocat de Galec, conform căruia
Comisia nu are în vedere o îmbunătățire a producției și a distribuției
decât în cadrul „exclusivității”, Tribunalul consideră că afirmația
Comisiei din cuprinsul punctului II. B. 2 primul paragraf din
decizie, potrivit căreia „o marcă de cosmetice de lux nu poate fi
distribuită decât respectând vocația sa de exclusivitate”, se referă la
preocuparea Comisiei de a menține caracterul exclusiv sau luxos al
produselor în cauză (a se vedea punctul II. B. 3 al doilea
paragraf). Prin urmare, această frază nu poate fi interpretată în sensul
 că marea distribuție este exclusă din oficiu din distribuția produselor
 în cauză și că distribuția acestor produse este rezervată exclusiv
canalelor tradiționale, cum ar fi parfumeriile și marile magazine în
sensul restrâns al termenului.199    Întrucât
 Tribunalul a constatat deja că nu era în intenția Comisiei să excludă
marea distribuție din cadrul distribuției produselor în cauză (a se
vedea punctul 164 și următoarele de mai sus), este necesar să se
respingă argumentul Galec conform căruia Comisia nu ar avea în vedere
îmbunătățirea producției și a distribuției, în sensul articolului 85
alineatul (3) din tratat, decât într‑un cadru care exclude marea
distribuție din sfera distribuției produselor în cauză.200    În
 ceea ce privește cel de al doilea argument invocat de Galec, conform
căruia Comisia a reținut o concepție învechită asupra așteptărilor
consumatorilor, Tribunalul amintește că a respins deja, la punctul 174
și următoarele de mai sus, argumentele referitoare la motivațiile
consumatorilor.201    În
 ceea ce privește cel de al treilea argument invocat de Galec, conform
căruia Comisia a legitimat lipsa totală a concurenței prin prețuri în
interiorul mărcii, Tribunalul a constatat deja că Galec nu a prezentat
dovezi în acest sens (a se vedea punctul 191 de mai sus).202    În
 ceea ce privește cel de al patrulea argument invocat de Galec, conform
căruia Comisia a comparat distribuția selectivă prin comercianți cu
amănuntul specializați cu distribuția generalizată, ignorând astfel
posibilitatea unei distribuții selective prin intermediul altor forme de
 comerț, Tribunalul constată că a nu fost făcută o astfel de comparație
de către Comisie.203    În
 ceea ce privește cel de al cincilea argument invocat de Galec, conform
căruia impunerea unei „modificări parțiale a metodelor sale specifice de
 comercializare” elimină marea distribuție din sectorul cosmeticelor de
lux, s‑a demonstrat, în cursul judecății, că decizia nu are în vedere
eliminarea marii distribuții din sectorul cosmeticelor de lux. Prin
urmare, referirea la o „modificare parțială a metodelor sale specifice
de comercializare” trebuie interpretată ca necesitând astfel de
amenajări în interiorul magazinului, iar nu amenajări în măsură să aducă
 atingere în mod radical chiar naturii magazinului de tip supermarket
sau hipermarket. Cu toate că ar fi fost de dorit ca decizia să ofere
precizări mai clare cu privire la acest punct, faptul că nici măcar în
termeni generali Comisia nu a identificat modificările care trebuie
adoptate nu este, în sine, suficient pentru a considera decizia
nelegală, în special întrucât cazurile concrete vor fi supuse, dacă este
 cazul, controlului instanțelor sau al autorităților naționale
competente.204    Prin
 urmare, motivele și argumentele reclamantei întemeiate pe încălcarea
articolului 85 alineatul (3) din tratat trebuie să fie respinse.205    Din
 tot ceea ce precedă rezultă că acțiunea trebuie să fie respinsă, mai
puțin în ceea ce privește partea din decizie menționată la punctul 155
de mai sus. Cu privire la cheltuielile de judecată206    În
 conformitate cu articolul 87 alineatul (2) primul paragraf din
Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată,
la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. În conformitate cu
articolul 87 alineatul (4) ultimul paragraf, Tribunalul poate dispune ca
 un intervenient, altul decât un stat membru sau o instituție, să
suporte propriile cheltuieli de judecată.207    Întrucât
 reclamanta a căzut în pretenții cu privire la partea esențială a
concluziilor sale, se impune ca aceasta să fie obligată să suporte
propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată
efectuate de Comisie și de intervenienta Yves Saint Laurent, destinatară
 al deciziei.208    În
 ceea ce privește intervenientele FIP, Colipa și FEPD, Tribunalul
consideră că interesul celor trei asociații în soluționarea litigiului a
 fost mai puțin direct decât cel al societății Yves Saint Laurent. Fiind
 vorba de o cauză în care aceste trei interveniente au exprimat
considerații generale în interesul propriilor membri, fără a adăuga
elemente decisive la argumentele Comisiei, Tribunalul consideră că este
echitabil ca, în temeiul articolului 87 alineatul (4) din Regulamentul
de procedură, acestea să fie obligate să suporte propriile cheltuieli de
 judecată.Pentru aceste motive,TRIBUNALUL (Camera a doua extinsă)hotărăște:1)      Anulează
 Decizia 92/33/CEE a Comisiei din 16 decembrie 1991 privind o procedură
în temeiul articolului 85 din Tratatul CEE (IV/33.242 – Yves Saint
Laurent Parfums) în măsura în care prin aceasta se decide că nu intră
sub incidența articolului 85 alineatul (1) din tratat o dispoziție care
permite societății Yves Saint Laurent să defavorizeze candidatura unor
comercianți cu amănuntul numai pentru motivul că activitatea de
parfumerie a acestora nu are un caracter predominant.2)      Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.3)      Reclamanta
 suportă cheltuielile de judecată efectuate de Comisie și de
intervenienta Yves Saint Laurent Parfums SA, precum și propriile
cheltuieli de judecată.4)      Fiecare
 intervenientă, Fédération des industries de la parfumerie, Comité de
liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des
cosmétiques și Fédération européenne des parfumeurs détaillants, suportă
 propriile cheltuieli de judecată.KirschnerVesterdorfBellamKalogeropoulos       PotockiPronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 12 decembrie 1996.Grefier       PreședinteH. Jung       H. Kirschner* Limba de procedură: franceza.