title: Cauza C-195/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour constitutionnelle (fosta Cour d'arbitrage) (Belgia) la 26 aprilie 2012 — I.B.V. & Cie SA (Industrie du bois de Vielsalm & Cie SA)/Région wallonne

text:
               7.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour constitutionnelle (fosta Cour d'arbitrage) (Belgia) la 26 aprilie 2012 — I.B.V. & Cie SA (Industrie du bois de Vielsalm & Cie SA)/Région wallonne
   (Cauza C-195/12)
   2012/C 200/12
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour constitutionnelle (fosta Cour d'arbitrage)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: I.B.V. & Cie SA (Industrie du bois de Vielsalm & Cie SA)

      Pârâtă: Région wallonne

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 7 din Directiva 2004/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 privind promovarea cogenerării pe baza cererii de energie termică utilă pe piața internă a energiei și de modificare a Directivei 92/42/CEE (1) coroborat, dacă este cazul, cu articolele 2 și 4 din Directiva 2001/77/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind promovarea electricității produse din surse de energie regenerabile pe piața internă a electricității (2) și cu articolul 22 din Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (3), trebuie interpretat, în lumina principiului general al egalității, a articolului 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană și a articolelor 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în sensul că:

                           (a)

                           se aplică doar instalațiilor de cogenerare cu randament ridicat, în sensul anexei III la directivă;

                           (b)

                           impune, permite sau interzice ca o măsură de sprijin, precum cea prevăzută la articolul 38 alineatul 3 din Decretul regiunii valone din 12 aprilie 2001 privind organizarea pieței regionale a electricității, să fie accesibilă tuturor instalațiilor de cogenerare care valorifică în principal biomasă și care îndeplinesc condițiile stabilite de acest articol, cu excepția instalațiilor de cogenerare care valorifică în principal lemn sau deșeuri de lemn?

               2.

               Răspunsul este diferit dacă instalația de cogenerare valorifică în principal doar lemn sau, dimpotrivă, doar deșeuri de lemn?

      (1)  JO L 52, p. 50, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 107.

      (2)  JO L 283, p. 33, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 36.

      (3)  JO L 140, p. 16.


title: Cauza C-85/16 P: Recurs introdus la 12 februarie 2016 de Kenzo Tsujimoto împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 decembrie 2015 în cauza T-414/13, Kenzo Tsujimoto/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/27

         Recurs introdus la 12 februarie 2016 de Kenzo Tsujimoto împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 decembrie 2015 în cauza T-414/13, Kenzo Tsujimoto/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-85/16 P)
   (2016/C 335/36)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Kenzo Tsujimoto (reprezentanți: A. Wenninger-Lenz, M. Ring, , W. von der Osten-Sacken, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Kenzo

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 decembrie 2015 în cauza T-414/13;

               —

               pronunțarea definitivă asupra litigiului;

               —

               obligarea Oficiului și a Kenzo S.A. la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

               1.

                     Încălcarea articolului 76 alineatul (2) din RMC

               Cele două opoziții formulate de Kenzo S.A. se întemeiază pe articolul 8 alineatul (5) din RMC (1). În cele două cauze, camera de recurs a luat în considerare, în susținerea afirmațiilor referitoare la renumele mărcii, elemente de probă pe care autorul opoziției le-a depus în fața diviziei de opoziție pentru a dovedi utilizarea serioasă a mărcii. Este cert că documentele în discuție au fost depuse după expirarea termenului acordat, pentru a demonstra existența, validitatea și întinderea protecției dreptului anterior, în temeiul normei 19 alineatul (1) din regulamentul de punere în aplicare (2). În temeiul normei 19 alineatele (1) și (2) și al normei 20 alineatul (1) din regulamentul de punere în aplicare, opoziția întemeiată pe articolul 8 alineatul (5) din RMC se respinge dacă persoana care a formulat-o nu face dovada renumelui mărcii anterioare înainte de expirarea termenului acordat de Oficiu. Tribunalul concluzionează totuși că camera de recurs dispunea de o putere de apreciere pentru a decide dacă trebuia să ia în considerare elementele de probă în discuție în susținerea renumelui mărcii, pe care camera de recurs le-a constatat, și-a exercitat puterea sa de apreciere și și-a justificat în mod întemeiat decizia de a lua în considerare aceste elemente. Recurentul apreciază că, dimpotrivă, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept recunoscând puterea de apreciere a camerei de recurs și a aplicat în mod eronat norma 19 alineatele (1) și (2) și norma 20 alineatul (1) din regulamentul de punere în aplicare.
               Recurentul știe că, potrivit celorlalte părți din procedură, problema luării în considerare, pentru dovedirea renumelui, a unor documente depuse în susținerea utilizării serioase nu este reglementată de norma 20 alineatul (1), ci de norma 50 alineatul (1) al treilea paragraf din regulamentul de punere în aplicare, care constituie o normă particulară de procedură în fața camerei de recurs.
               Chiar admițând că puterea de apreciere a camerei de recurs trebuie interpretată în funcție de norma 50 alineatul (1) al treilea paragraf din regulamentul de punere în aplicare, camera de recurs a exercitat-o în mod neadecvat și Tribunalul a aplicat în mod eronat articolul 76 alineatul (2), statuând că considerațiile camerei de recurs referitoare la raportul indisociabil dintre probele utilizării și probele renumelui constituiau o exercitare adecvată a puterii sale de apreciere. Astfel, camera de recurs nici măcar nu a determinat întinderea puterii sale de apreciere, mai exact dacă această putere trebuia să fie exercitată în speță în mod restrictiv. Dacă camera de recurs și-ar fi utilizat în mod adecvat puterea sa de apreciere, ar fi recunoscut că, în conformitate cu Hotărârea din 3 octombrie 2013, Rintisch/OAPI (C-120/12 P, EU:C:2013:638), puterea sa de apreciere trebuia exercitată în mod restrictiv. În aceste împrejurări, singura exercitare adecvată a acestei puteri de apreciere ar fi fost neluarea în considerare a documentelor depuse în susținerea renumelui mărcii. Tribunalul nu a luat în considerare faptul că camera de recurs nici nu a determinat întinderea puterii sale de apreciere, nici nu a încadrat exercitarea puterii menționate în această limită și astfel a încălcat articolul 76 alineatul (2) din RMC.

               2.

                     Încălcarea articolului 8 alineatul (5) din RMC

               Recurentul arată că Tribunalul nu a comparat mărcile KENZO și KENZO ESTATE în ansamblul lor și astfel a încălcat articolul 8 alineatul (5) din RMC. În plus, recurentul susține că Tribunalul a admis afirmațiile referitoare la renumele mărcii pe baza unor documente pe care, în cadrul unei aplicări adecvate a legislației și al unei exercitări adecvate a puterii sale de apreciere, camera de recurs nu ar fi trebuit să le ia în considerare. De asemenea, recurentul susține că Tribunalul nu a efectuat aprecierea globală care era necesară pentru a concluziona că marca în litigiu era susceptibilă de a fi asociată cu marca anterioară și ar beneficia de un profit necuvenit de pe urma renumelui acesteia. În sfârșit, recurentul susține că în mod eronat camera de recurs și Tribunalul au concluzionat că nu dovedise existența unui „motiv întemeiat”, în sensul articolului 8 alineatul (5) din RMC.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO 2009, L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 (JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauzele conexate C-581/10 și C-629/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 23 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Köln — Germania, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit) — Emeka Nelson, Bill Chinazo Nelson, Brian Cheimezie Nelson/Deutsche Lufthansa AG (C-581/10), TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Company Ltd, International Air Transport Association/Civil Aviation Authority (C-629/10) [Transport aerian — Regulamentul (CE) nr. 261/2004 — Articolele 5-7 — Convenția de la Montreal — Articolele 19 și 29 — Dreptul la compensație în caz de întârziere a zborului — Compatibilitate]

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 23 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Köln — Germania, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit) — Emeka Nelson, Bill Chinazo Nelson, Brian Cheimezie Nelson/Deutsche Lufthansa AG (C-581/10), TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Company Ltd, International Air Transport Association/Civil Aviation Authority (C-629/10)
   (Cauzele conexate C-581/10 și C-629/10) (1)

   (Transport aerian - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Articolele 5-7 - Convenția de la Montreal - Articolele 19 și 29 - Dreptul la compensație în caz de întârziere a zborului - Compatibilitate)
   2012/C 399/04
   Limba de procedură: germana și engleza

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Köln, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Emeka Nelson, Bill Chinazo Nelson, Brian Cheimezie Nelson (C-581/10), TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Company Ltd, International Air Transport Association (C-629/10)

      Pârâte: Deutsche Lufthansa AG (C-581/10), Civil Aviation Authority (C-629/10)

      Obiectul

   (Cauza C-581/10)
   Cerere de decizie preliminară — Amtsgericht Köln — Interpretarea articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 7/vol. 12, p. 218) — Dreptul la despăgubire în caz de întârziere a zborului — Compatibilitatea acestui drept cu interdicția acordării de despăgubiri punitive sau exemplare prevăzute la articolul 29 din Convenția pentru unificarea anumitor norme referitoare la transportul aerian internațional (Convenția de la Montreal), aprobată prin Decizia Consiliului din 5 aprilie 2001 (JO L 194, p. 38, Ediție specială, 7/vol. 8, p. 113).
   (Cauza C-629/10)
   Cerere de decizie preliminară — High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) — Interpretarea articolelor 5, 6 și 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 7/vol. 12, p. 218) — Drept la despăgubiri în caz de întârziere — Efectele Hotărârii Curții din 19 noiembrie 2009 în cauzele conexate C 420/07 și C-432/07, Sturgeon.

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 5-7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 trebuie interpretate în sensul că pasagerii zborurilor întârziate beneficiază de dreptul la compensație potrivit acestui regulament în cazul în care suferă, ca urmare a unor astfel de zboruri, o pierdere de timp egală sau mai mare de trei ore, mai precis, atunci când ajung la destinația finală cu trei ore sau mai mult după ora de sosire prevăzută inițial de operatorul de transport aerian. Cu toate acestea, o astfel de întârziere nu conferă dreptul la compensație în favoarea pasagerilor dacă operatorul de transport aerian poate face dovada că întârzierea prelungită este cauzată de împrejurări excepționale care nu au putut fi evitate în pofida adoptării tuturor măsurilor posibile, cu alte cuvinte, împrejurări care scapă de sub controlul efectiv al operatorului de transport aerian.

               2.

               Examinarea întrebărilor preliminare nu a identificat niciun element de natură să afecteze validitatea articolelor 5-7 din Regulamentul nr. 261/2004.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.

      JO C 89, 19.3.2011.


title: Cauza F-8/05 REV: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 20 septembrie 2011 — Fouwels și alții/Comisia (Funcție publică — Procedură — Cerere de revizuire — Articolul 119 din Regulamentul de procedură al Tribunalului — Decizie a Tribunalului — Cerere de revizuire privind o ordonanță de radiere ca urmare a unei desistări — Autoritate de lucru judecat — Inexistență — Inadmisibilitate ridicată din oficiu)

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/33

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 20 septembrie 2011 — Fouwels și alții/Comisia
   (Cauza F-8/05 REV)
   (Funcție publică - Procedură - Cerere de revizuire - Articolul 119 din Regulamentul de procedură al Tribunalului - Decizie a Tribunalului - Cerere de revizuire privind o ordonanță de radiere ca urmare a unei desistări - Autoritate de lucru judecat - Inexistență - Inadmisibilitate ridicată din oficiu)
   2011/C 340/64
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Martine Fouwels și alții (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și G. Berscheid, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și J. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în revizuire introdusă de reclamanți împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 16 septembrie 2010, în cauzele conexate F-8/05 și F-10/05

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de revizuire ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă revizuenții să plătească Comisiei Europene cheltuielile de judecată.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene, intervenient în procedura de revizuire, suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-302/04: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 18 aprilie 2008 — Maison de l'Europe Avignon Méditerranée/Comisia Comunităților Europene ( Clauză compromisorie — Crearea unui punct de informare Europa — Convenție încheiată între Comisie și reclamantă — Necompetența vădită a Tribunalului — Acțiune vădit neîntemeiată )

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/34

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 18 aprilie 2008 — Maison de l'Europe Avignon Méditerranée/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-302/04) (1)

   („Clauză compromisorie - Crearea unui punct de informare Europa - Convenție încheiată între Comisie și reclamantă - Necompetența vădită a Tribunalului - Acțiune vădit neîntemeiată’)
   (2008/C 171/61)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Maison de l'Europe Avignon Méditerranée (Avignon, Franța) (reprezentant: F. Martineau, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J.-F. Pasquier și E. Manhaeve, agenți)
   Obiectul
   Acțiune întemeiată pe o clauză compromisorie, având ca obiect obligarea Comisiei să plătească reclamantei suma totală de 394 066,76 euro, ca urmare a pretinsei încălcări a obligațiilor contractuale care rezultau din convenția privind crearea unui punct de informare Europa la Avignon
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Maison de l'Europe Avignon Méditerranée la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 262, 23.10.2004.


title: Cauza T-556/10: Hotărârea Tribunalului din 11 octombrie 2012 — Novatex/Consiliul [ „Subvenții — Importuri de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din Iran, Pakistan și Emiratele Arabe Unite — Taxă compensatorie definitivă și colectare definitivă a taxei provizorii — Articolul 3 alineatele (1) și (2), articolul 6 litera (b) și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009” ]

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/32

         Hotărârea Tribunalului din 11 octombrie 2012 — Novatex/Consiliul
   (Cauza T-556/10) (1)

   (Subvenții - Importuri de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din Iran, Pakistan și Emiratele Arabe Unite - Taxă compensatorie definitivă și colectare definitivă a taxei provizorii - Articolul 3 alineatele (1) și (2), articolul 6 litera (b) și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009)
   2012/C 366/61
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Novatex Ltd (Karachi, Pakistan) (reprezentant: B. Servais, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen, agent, asistat de G. Berrisch, avocat, și de N. Chesaites, barrister)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet, M. França și G. Luengo, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 857/2010 al Consiliului din 27 septembrie 2010 de instituire a unei taxe compensatorii definitive și de colectare definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din Iran, Pakistan și Emiratele Arabe Unite (JO L 254, p. 10), în măsura în care privește reclamanta

      Dispozitivul

               1.

               Anulează, în ceea ce privește Novatex Ltd, articolul 1 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 857/2010 al Consiliului din 27 septembrie 2010 de instituire a unei taxe compensatorii definitive și de colectare definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din Iran, Pakistan și Emiratele Arabe Unite, în măsura în care taxa compensatorie definitivă pentru importurile de anumite tipuri de polietilen tereftalat în Uniunea Europeană depășește pe cea aplicabilă în lipsa unei erori referitoare la suma menționată la rândul 74 din declarația privind veniturile pentru exercițiul fiscal 2008.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată și 50 % din cheltuielile de judecată efectuate de Novatex. Novatex suportă 50 % din propriile cheltuieli de judecată. Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauza T-228/09: Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2011 — United States Polo Association/OAPI — Textiles CMG (U.S. POLO ASSN.) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale U.S. POLO ASSN. — Mărcile comunitare și naționale verbale anterioare POLO-POLO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               28.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 160/19

         Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2011 — United States Polo Association/OAPI — Textiles CMG (U.S. POLO ASSN.)
   (Cauza T-228/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale U.S. POLO ASSN. - Mărcile comunitare și naționale verbale anterioare POLO-POLO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2011/C 160/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: United States Polo Association (Lexington, Kentucky, Statele Unite) (reprezentanți: P. Goldenbaum, I. Rohr și T. Melchert, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Textiles CMG, SA (Onteniente, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 20 martie 2009 (cauza R 886/2008-4) privind o procedură de opoziție între Textiles CMG, SA și United States Polo Association

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă United States Polo Association la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 180, 1.8.2009.


title: Cauza T-229/10: Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2011 — Graf-Syteco/OAPI — Teco Electric & Machinery (SYTECO) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SYTECO — Mărcile naționale și din Benelux figurative anterioare TECO — Motive relative de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Lipsa de similitudine între semne — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Refuz parțial de înregistrare” ]

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/15

         Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2011 — Graf-Syteco/OAPI — Teco Electric & Machinery (SYTECO)
   (Cauza T-229/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SYTECO - Mărcile naționale și din Benelux figurative anterioare TECO - Motive relative de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Lipsa de similitudine între semne - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Refuz parțial de înregistrare)
   2011/C 219/20
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Graf-Syteco GmbH & Co. KG (Tuningen, Germania) (reprezentant: T. Kieser, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Teco Electric & Machinery Co. Ltd (Taipei, Taiwan)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva deciziei camerei întâi de recurs a OAPI din 18 februarie 2010 (cauza R 230/2009-1) privind o procedură de opoziție între Teco Electric & Machinery Co. Ltd și Graf-Syteco GmbH & Co. KG

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Graf-Syteco GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 195, 17.7.2010.


title: Cauza C-153/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Ţările de Jos) – Minister van Buitenlandse Zaken/K, A (Trimitere preliminară — Directiva 2003/86/CE — Articolul 7 alineatul (2) — Reîntregirea familiei — Măsuri de integrare — Reglementare națională care impune membrilor de familie ai unui resortisant al unei țări terțe care se află în situație de ședere legală în statul membru vizat obligația de a promova un examen de integrare civică pentru a putea intra pe teritoriul statului membru respectiv — Costurile aferente unui asemenea examen — Compatibilitate)

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/8

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Ţările de Jos) – Minister van Buitenlandse Zaken/K, A
   (Cauza C-153/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2003/86/CE - Articolul 7 alineatul (2) - Reîntregirea familiei - Măsuri de integrare - Reglementare națională care impune membrilor de familie ai unui resortisant al unei țări terțe care se află în situație de ședere legală în statul membru vizat obligația de a promova un examen de integrare civică pentru a putea intra pe teritoriul statului membru respectiv - Costurile aferente unui asemenea examen - Compatibilitate))
   (2015/C 294/10)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Minister van Buitenlandse Zaken

      Pârâţi: K, A

      Dispozitivul

   Articolul 7 alineatul (2) primul paragraf din Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei trebuie interpretat în sensul că statele membre pot să impună resortisanților țărilor terțe obligația să promoveze un examen de integrare civică, precum cel în discuție în litigiul principal, care cuprinde evaluarea cunoașterii elementare atât a limbii, cât și a societății statului membru vizat și care implică plata unor diferite cheltuieli, înainte de a autoriza intrarea și șederea resortisanților respectivi pe teritoriul lor în scopul reîntregirii familiei, dacă condițiile de aplicare a unei asemenea obligații nu fac imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea dreptului la reîntregirea familiei. În împrejurări precum cele din cauzele principale, aceste condiții, în măsura în care nu permit luarea în considerare a unor circumstanțe particulare care împiedică în mod obiectiv persoanele interesate să poată promova acest examen și în măsura în care stabilesc cuantumul cheltuielilor aferente unui asemenea examen la un nivel prea ridicat, fac imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea dreptului la reîntregirea familiei.

      (1)  JO C 194, 24.6.2014.


title: Cauza T-400/11: Acțiune introdusă la 29 iulie 2011 — Altadis/Comisia

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/37

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2011 — Altadis/Comisia
   (Cauza T-400/11)
   2011/C 282/72
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Altadis, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero și M. Muñoz de Juan, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și admiterea cererii de probă formulate;

               —

               declararea admisibilității și admiterea motivelor de anulare formulate în această cerere;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (1) din decizie, în măsura în care declară că articolul 12 alineatul (5) din TRLIS [Texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (Textul consolidat al Legii privind impozitul pe profit)] conține elemente de ajutor de stat, atunci când se aplică achizițiilor de participații care presupun dobândirea controlului;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizie în măsura în care pune în aplicare dispoziția de recuperare în ceea ce privește operațiunile efectuate anterior publicării în JOUE a deciziei finale ce face obiectul prezentei acțiuni;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 1 alineatul (1) și, în al doilea rând, a articolului 4 din decizie, în măsura în care se referă la operațiuni efectuate în Maroc, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată din această procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune vizează Decizia C(2010) 9566 a Comisiei din 12 ianuarie 2011 privind amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare în societăți străine.
   Motivele și principalele argumente au fost deja invocate în cauza T-399/11, Banco de Santander și Santusa Holding/Comisia.


title: Cauza C-533/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 3 decembrie 2008 — TNT Express Nederland BV/AXA Versicherung AG

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/32

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 3 decembrie 2008 — TNT Express Nederland BV/AXA Versicherung AG
   (Cauza C-533/08)
   (2009/C 44/53)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: TNT Express Nederland BV

      Pârâtă: AXA Versicherung AG
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 71 alineatul (2) teza introductivă și litera (b) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 44/2001 (1) trebuie interpretat în sensul că (i) dispozițiile din Regulamentul nr. 44/2001 referitoare la recunoașterea și executarea hotărârilor nu se aplică în raport cu reglementarea corespunzătoare a unei convenții speciale în cazul în care reglementarea cuprinsă în convenția specială prevede aplicarea exclusivă sau (ii) în cazul în care condițiile privind recunoașterea și executarea hotărârilor prevăzute de convenția specială și de Regulamentul nr. 44/2001 se aplică concomitent, condițiile prevăzute în convenția specială trebuie aplicate în orice situație, iar condițiile prevăzute de Regulamentul nr. 44/2001 sunt inaplicabile, chiar și în cazul în care convenția specială nu prevede exclusivitatea față de alte dispoziții internaționale privind recunoașterea și executarea hotărârilor?

               2)

               În vederea prevenirii unor decizii divergente în situația menționată la prima întrebare în cazul unor dispoziții care coexistă, Curtea de Justiție este competentă să interpreteze — în mod imperativ pentru instanțele din statele membre — Convenția referitoare la contractul de transport internațional de mărfuri pe șosele (CMR), semnată la Geneva la 19 mai 1956, în măsura în care este invocat domeniul reglementat la articolul 31 din această convenție?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, precum și la prima întrebare punctul (i) recunoașterea și executarea hotărârilor, reglementate la articolul 31 paragrafele (3) și (4) din Convenția CMR, trebuie interpretate în sensul că nu prevede aplicarea exclusivă și dă posibilitatea aplicării altor reglementări internaționale privind executarea hotărârilor, precum Regulamentul nr. 44/2001, care să permită recunoașterea sau executarea hotărârilor?
               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare punctul (ii), precum și la a doua întrebare Hoge Raad adresează trei întrebări suplimentare în vederea examinării în continuare a recursului:

               4)

               Articolul 31 paragrafele (3) și (4) din Convenția CMR autorizează instanța din statul solicitat sesizat cu o cerere de declarare a unei decizii ca fiind executorie să se pronunțe cu privire la competența internațională a instanței din statul de origine pentru soluționarea litigiului?

               5)

               Articolul 71 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că, în cazul coexistenței normelor privind litispendența prevăzute de Convenția CMR și de Regulamentul nr. 44/2001, norma privind litispendența prevăzută de Convenția CMR are prioritate față de norma privind litispendența prevăzută de Regulamentul nr. 44/2001?

               6)

               În speță, cererea de constatare introdusă în Țările de Jos și cererea de despăgubiri introdusă în Germania privesc „aceeași cauză”, în sensul articolului 31 paragraful (2) din Convenția CMR?

      (1)  Regulamentul nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001 L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza T-327/15: Acțiune introdusă la 2 iunie 2015 – Grecia/Comisia

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/42

         Acțiune introdusă la 2 iunie 2015 – Grecia/Comisia
   (Cauza T-327/15)
   (2015/C 279/52)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanţi: G. Kanellopoulos, O. Tsirkinidou, A. E. Vasilopoulou, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în executare a Comisiei din 25 martie 2015 privind aplicarea unor corecții financiare contribuției FEOGA, secțiunea „Orientare”, acordată programului operațional CCI No2000GR061PO021 (GRECIA – Obiectivul 1 – Reconstrucția rurală), a unui cuantum de 7 2 1 05  592,41 euro, notificată cu numărul C(2015) 1936 final.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive de drept.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe faptul că decizia contestată este lipsită de temei legal, dat fiind că articolul 39 din Regulamentul (CE) 1260/1999 (1), pe care se întemeiază aceasta, a fost abrogat în ceea ce privește secțiunea „Orientare” a FEOGA (primul aspect al primului motiv) și, în orice caz, condițiile juridice care permit întemeierea pe articolul 39 din Regulamentul (CE) 1260/1999 nu sunt îndeplinite în prealabil (al doilea aspect al primului motiv).

               2.

               Al doilea motiv, în subsidiar față de primul motiv, se întemeiază pe faptul că adoptarea deciziei contestate depășește competența ratione temporis a Comisiei (primul aspect al celui de al doilea motiv) sau că aceasta a fost adoptată tardiv și cu încălcarea unor condiții procedurale fundamentale, astfel încât aceasta constituie o încălcare a dreptului de a fi ascultat al Republicii Elene și a dreptului său la apărare (al doilea aspect al celui de al doilea motiv).

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe faptul că decizia contestată nu este compatibilă cu principiul securității juridice și cu încrederea legitimă a statului membru.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe faptul că decizia contestată încalcă principiul ne bis in idem prin impunerea unor corecții multiple și, în orice caz, corecția financiară impusă este total disproporționată, astfel încât se impune anularea acesteia.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale referitoare la fondurile structurale (Journalul Oficial L 161, 26.6.1999, p. 1).


title: Cauza T-23/16: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2016 – Biernacka-Hoba/EUIPO – Formata Bogusław Hoba (Formata)

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/29

         Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2016 – Biernacka-Hoba/EUIPO – Formata Bogusław Hoba (Formata)
   (Cauza T-23/16)
   (2016/C 111/34)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

      Părțile

      Reclamantă: Ilona Biernacka-Hoba (Aleksandrów Łódzki, Polonia) (reprezentanţi: R. Rumpel, consilier juridic)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietatea Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Formata Bogusław Hoba (Aleksandrów Łódzki, Polonia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementul verbal „Formata” – marca Uniunii europene nr. 11 529 427.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 4 noiembrie 2015 în cauza R 102/2015-2.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca întemeiată;

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care respinge cererea de declarare a nulității mărcii nr. 011 529 427, „Formata”;

               —

               modificarea deciziei atacate prin declararea nulității mărcii nr. 011 529 427, „Formata”;

               —

               modificarea deciziei atacate în ceea ce privește cheltuielile de judecată;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009/Regulamentul nr. 2868/95.


title: Hotărârea Curții din 31 martie 2015 în cauza E-20/14 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda [Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Neaplicare – Regulamentul (CE) nr. 392/2009 privind răspunderea în caz de accident a transportatorilor de persoane pe mare]

text:
               22.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/6

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 31 martie 2015
   în cauza E-20/14
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda
   [Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Neaplicare – Regulamentul (CE) nr. 392/2009 privind răspunderea în caz de accident a transportatorilor de persoane pe mare]
   (2015/C 350/09)
   În cauza E-20/14, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – cerere de constatare a faptului că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE prin neadoptarea măsurilor necesare pentru transpunerea, ca atare și în termenul prevăzut, în ordinea juridică internă a actului menționat la punctul 56x din capitolul V din anexa XIII la Acordul privind Spațiul economic european [Regulamentul (CE) nr. 392/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 privind răspunderea în caz de accident a transportatorilor de persoane pe mare], astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta și prin Decizia nr. 17/2011 a Comitetului mixt al SEE din 1 aprilie 2011, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 31 martie 2015, o hotărâre a cărei parte dispozitivă este următoarea:
   Curtea:

               1.

               Constată că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE, prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare pentru transpunerea în ordinea juridică internă a actului menționat la punctul 56x din capitolul V din anexa XIII la Acordul privind Spațiul economic european [Regulamentul (CE) nr. 392/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 privind răspunderea în caz de accident a transportatorilor de persoane pe mare], astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta și prin Decizia nr. 17/2011 a Comitetului mixt al SEE din 1 aprilie 2011.

               2.

               Dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza T-92/11: Acțiune introdusă la 18 februarie 2011 — Andersen/Comisia

text:
               2.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/28

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2011 — Andersen/Comisia
   (Cauza T-92/11)
   2011/C 103/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Jørgen Andersen (Ballerup, Danemarca) (reprezentanți: M. F. Nissen și G. Van de Walle de Ghelcke, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea articolului 1 alineatul (2) din Decizia din 24 februarie 2010 a Comisiei referitoare la cazul privind ajutorul de stat C 41/08 (NN 35/08) — Contracte de servicii publice de transport încheiate între Ministerul danez al Transporturilor și Danske Statsbaner (DSB) (JO L 7, p. 1);

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul se întemeiază pe următoarele motive:

               1.

               Primul motiv, prin care se invocă săvârșirea de către Comisie a unei erori vădite de drept în măsura în care aceasta a stabilit că guvernul danez nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește clasificarea rutei Copenhaga-Ystad ca serviciu public și în măsura în care ruta menționată a fost inclusă în schema contractelor privind servicii publice. Reclamantul consideră că această rută a fost exploatată în mod eficient de operatorii de pe piață în lipsa unor subvenții și, prin urmare, nu ar trebui să fie inclusă într-un contract privind un serviciu public.

               2.

               Cel de al doilea motiv, prin care se invocă săvârșirea de către Comisie a unei erori vădite de drept prin faptul că aceasta nu a dispus recuperarea supracompensării incompatibile plătite DSB plata unor dividende în favoarea acționarului său, statul danez. Reclamantul consideră că plata de dividende în favoarea statului, efectuată de o societate deținută în întregime de stat, nu este un mecanism legal de compensare a supracompensării incompatibile.

               3.

               Cel de al treilea motiv, prin care se invocă săvârșirea de către Comisie a unei erori vădite de drept prin faptul că aceasta a aplicat Regulamentul nr. 1370/2007 (1) în locul Regulamentului nr. 1191/69 (2). Reclamantul consideră că, în ceea ce privește ajutoarele de stat ilegale, Comisia ar trebui să aplice legislația, astfel cum era aplicabilă la data acordării ajutorului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO L 315, p. 1).

      (2)  Regulamentul nr. 1191/69 (CEE) al Consiliului din 26 iunie 1969 privind acțiunea statelor membre în ceea ce privește obligațiile inerente noțiunii de serviciu public în domeniul transportului feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare (JO L 156, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 1, p. 25).


title: Ordinul președintelui din 24 aprilie 2017 în cauza E-20/16 – Autonomy Capital (Jersey) LP și Eaton Vance Management/Autoritatea AELS de Supraveghere

text:
               14.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/6

         ORDINUL PREȘEDINTELUI
   din 24 aprilie 2017
   în cauza E-20/16
   Autonomy Capital (Jersey) LP și Eaton Vance Management/Autoritatea AELS de Supraveghere
   (2017/C 303/07)
   Cu privire la cererea de anulare a Deciziei nr. 207/16/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 23 noiembrie 2016 privind închiderea unei plângeri împotriva Islandei având ca obiect libera circulație a capitalurilor (controalele asupra capitalului), președintele Curții a emis un ordin la data de 24 aprilie 2017, al cărui dispozitiv prevede:

               1.

               Cauza E-20/16 este scoasă de pe rolul Curții de Justiție.

               2.

               Solicitanții suportă cheltuielile de judecată.


title: Cauza C-338/15 P: Recurs introdus la 7 iulie 2015 de Claire Staelen împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 aprilie 2015 în cauza T-217/11, Staelen/Ombudsmanul European

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/43

         Recurs introdus la 7 iulie 2015 de Claire Staelen împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 aprilie 2015 în cauza T-217/11, Staelen/Ombudsmanul European
   (Cauza C-338/15 P)
   (2015/C 294/55)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Claire Staelen (reprezentant: V. Olona, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Ombudsmanul European

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 29 aprilie 2015, pronunțată în cauza T-217/11 (Staelen/Ombudsmanul European);

               —

               prin urmare, admiterea cererii recurentei privind repararea prejudiciului moral suferit ca urmare a acțiunilor întreprinse împotriva sa, până la concurența unei sume estimate de recurentă la 50  000 de euro;

               —

               pronunțarea unei hotărâri în conformitate cu concluziile formulate de recurentă în primă instanță, cu excepția cererii sale de reparare a prejudiciului material;

               —

               obligarea intimatului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața ambelor instanțe.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă șase motive în susținerea recursului, întemeiate în același timp pe erori de drept și pe denaturarea situației de fapt.
   În primul rând, recurenta apreciază că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, precum și o denaturare a situației de fapt considerând că recurenta ar fi refuzat ancheta din proprie inițiativă a Ombudsmanului. Tribunalul ar fi denaturat de asemenea obiectul plângerii.
   În al doilea rând, ea susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a interpretat în mod eronat articolul 228 TFUE, precum și Decizia 94/262 (1), lipsindu-le de efect util.
   În al treilea rând, ea arată că Tribunalul a denaturat situația de fapt în privința discriminării ca urmare a înscrierii pe lista de candidați eligibili.
   În al patrulea rând, ea impută Tribunalului că a denaturat situația de fapt și a săvârșit o eroare de drept considerând că Ombudsmanul nu și-a încălcat obligația de transparență și de diligență.
   În al cincilea rând, ea reproșează Tribunalului că a înlăturat aplicarea deciziei Președintelui Parlamentului European din 23 februarie 2003, precum și codul bunei conduite administrative.
   În ultimul rând, ea consideră că Tribunalul a reținut în mod eronat că Ombudsmanul nu avea obligația de a examina distrugerea integrală a dosarului de concurs al acesteia.

      (1)  Decizia 94/262/CECO, CE, Euratom a Parlamentului European din 9 martie 1994 privind statutul și condițiile generale pentru exercitarea funcțiilor Ombudsmanului (JO L 113, p. 15, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 132).


title: Cauza C-416/08 P: Recurs introdus la 22 septembrie 2008 de Apple Computer, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 1 iulie 2008 în cauza T-328/05, Apple Computer, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/25

         Recurs introdus la 22 septembrie 2008 de Apple Computer, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 1 iulie 2008 în cauza T-328/05, Apple Computer, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-416/08 P)
   (2008/C 301/38)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: Apple Computer, Inc. (reprezentanți: M. Hart, N. Kearley, Solicitors)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), TKS-Teknosoft SA
   Concluziile recurentei

               —

               Admiterea recursului recurentei;

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (TPI) din 1 iulie 2008 în cauza T-328/05;

               —

               trimiterea cauzei Tribunalului de Primă Instanță și

               —

               amânarea pronunțării cu privire la cheltuielile de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               1.

               Apple Inc. (recurenta) a solicitat înregistrarea unei mărci comunitare pentru marca verbală „QUARTZ”. Cererea sa privește:

                  „O funcționalitate a unui sistem de operare pentru calculatoare, destinată în mod specific pentru a fi utilizată de dezvoltatori IT, cu scopul de a îmbunătăți și de a accelera redarea imaginilor digitale în programele de aplicații, cu excepția produselor destinate sectorului bancar” în clasa 9.

               2.

               TKS-Teknosoft S.A. („partea care a formulat opoziția”) este titulara unei mărci comunitare pentru marca figurativă „QUARTZ” înregistrată pentru, între altele,

                           (a)

                              „pachete de programe pentru domeniul bancar” în clasa 9 și

                           (b)

                              „programare de calculator, procesarea computerizată a datelor, dezvoltarea de software, servicii de asistență și consultanță în domeniul calculatoarelor, procesarea datelor electronice, conceperea și dezvoltarea de programe pentru calculator, acordarea de licențe de programe pentru calculator și de aplicații pentru calculator, toate aceste servicii fiind în legătură cu domeniul bancar” în clasa 42.

         Partea care a formulat opoziția se opune înregistrării mărcii QUARTZ a recurentei pentru motivul că ar exista un risc de confuzie între cele două mărci. Tribunalul de Primă Instanță a admis acest punct de vedere.
   Recurenta consideră că Tribunalul de Primă Instanță a greșit în drept întrucât:

               (a)

               produsele în privința cărora ar fi înregistrate și utilizate cele două mărci sunt clar diferite, iar Tribunalul nu a ținut seama de aceste diferențe relevante;

               (b)

               nu a identificat în mod corect „publicul” relevant în scopul aprecierii riscului de confuzie. În particular, nu a acordat suficientă importanță faptului că publicul relevant trebuie să fie constituit în mod logic din specialiști în software angajați sau care furnizează servicii pentru sectorul bancar și

               (c)

               prin urmare, a aplicat în mod greșit criteriul aprecierii de ansamblu astfel cum a fost expus anterior de Curtea de Justiție.


title: Cauza T-360/09: Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 2012 — E.ON Ruhrgas și E.ON/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piețele germană și franceză în sectorul gazului natural — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Împărțirea pieței — Durata încălcării — Amenzi” )

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/15

         Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 2012 — E.ON Ruhrgas și E.ON/Comisia
   (Cauza T-360/09) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piețele germană și franceză în sectorul gazului natural - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Împărțirea pieței - Durata încălcării - Amenzi)
   2012/C 243/28
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: E.ON Ruhrgas AG (Essen, Germania) și E.ON AG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: G. Wiedemann și T. Klose, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, A. Bouquet și R. Sauer, agenți, asistați de M. Buntscheck, avocat)

      Obiectul

   Cu titlu principal, o cerere de anulare a Deciziei C(2009) 5355 final a Comisiei din 8 iulie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] (cazul COMP/39.401 — E.ON/GDF) și, cu titlu subsidiar, o cerere de reducere a amenzii aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 1 din Decizia C(2009) 5355 final a Comisiei din 8 iulie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] (cazul COMP/39.401 — E.ON/GDF), pe de o parte, în măsura în care se constată că încălcarea a durat de la 1 ianuarie 1980 până la cel puțin 24 aprilie 1998, în ceea ce privește încălcarea săvârșită în Germania, și, pe de altă parte, în măsura în care constată existența unei încălcări săvârșite în Franța între 13 august 2004 și 30 septembrie 2005.

               2.

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate E.ON Ruhrgas AG și E.ON AG prin articolul 2 litera (a) din Decizia C(2009) 5355 final la 320 de milioane de euro.

               3.

               Respinge în rest acțiunea.

               4.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 282, 21.11.2009.


title: Cauza C-424/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 28 octombrie 2009 — Christina Ioanni Toki/Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 28 octombrie 2009 — Christina Ioanni Toki/Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton
   (Cauza C-424/09)
   2010/C 24/37
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Christina Toki

      Pârât: Ypourgos Ethnikis paideias kai Thriskevmaton

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 3 litera (b) din Directiva 89/48/CEE privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO L 19, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 76), în versiunea în vigoare anterior abrogării sale prin articolul 62 din Directiva 2005/36/CE (JO L 19, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3), trebuie interpretat în sensul că mecanismul de recunoaștere pe care îl prevede este aplicabil în cazul în care, în statul membru de origine, profesia în cauză este reglementată în sensul articolului 1 litera (d) al doilea paragraf, însă persoana interesată nu este membră cu drepturi depline a unei organizații care îndeplinește condițiile prevăzute de acest paragraf? În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare,

               2.

               În sensul articolului 3 litera (b) din Directiva 89/48/CEE, prin exercitarea cu normă întreagă a unei profesii în statul membru de origine trebuie să se înțeleagă exercitarea, cu statut de independent sau de salariat, a profesiei pentru care se solicită autorizarea în statul membru gazdă în sensul Directivei 89/48/CEE sau se poate de asemenea înțelege activitatea de cercetare științifică într-un domeniu conex profesiei, desfășurată într-o instituție care, în principiu, nu are scop lucrativ?


title: Cauzele conexate C-455/13 P, C-457/13 P și C-460/13 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 septembrie 2015 – Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-Alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) (C-455/13 P), Comisia Europeană (C-457/13 P), Republica Italiană (C-460/13 P)/Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav) și alții [Recurs — Agricultură — Organizarea comună a piețelor — Sectorul fructelor și al legumelor — Regulamentul (CE) nr. 1580/2007 — Articolul 52 alineatul (2a) — Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 — Articolul 50 alineatul (3) și articolul 60 alineatul (7) — Ajutoare acordate organizațiilor de producători — Fructe și legume prelucrate — Sume forfetare care acoperă anumite activități de prelucrare — Eligibilitatea investițiilor și a acțiunilor legate de prelucrare — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Afectare directă]

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/2

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 septembrie 2015 – Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-Alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) (C-455/13 P), Comisia Europeană (C-457/13 P), Republica Italiană (C-460/13 P)/Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav) și alții
   (Cauzele conexate C-455/13 P, C-457/13 P și C-460/13 P) (1)

   ([Recurs - Agricultură - Organizarea comună a piețelor - Sectorul fructelor și al legumelor - Regulamentul (CE) nr. 1580/2007 - Articolul 52 alineatul (2a) - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 - Articolul 50 alineatul (3) și articolul 60 alineatul (7) - Ajutoare acordate organizațiilor de producători - Fructe și legume prelucrate - Sume forfetare care acoperă anumite activități de prelucrare - Eligibilitatea investițiilor și a acțiunilor legate de prelucrare - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Afectare directă])
   (2015/C 381/02)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

   (Cauza C-455/13 P)
   Recurente: Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-Alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) (reprezentanți: M. Merola și M. C. Santacroce, avvocati)
   (Cauza C-457/13 P)
   Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Skelly, A. Marcoulli și B. Schima, agenți)
   Interveniente în susținerea Comisiei Europene: Republica Franceză (reprezentanți: D. Colas și C. Candat, agenți), Sociedad Cooperativa de Exportación de Frutos Cítricos Anecoop (Anecoop) S. Coop., Cooperativa Agrícola Nuestra Señora del Oreto (CANSO) Coop. V., Cooperativa Agrícola „Sant Bernat” (Carlet) Coop. V., Cooperativa Agrícola SCJ (COPAL) Coop. V., Grupo AN S. Coop., Acopaex S. Coop., Las Marismas de Lebrija Sociedad Cooperativa Andaluza (Las Marismas), Associació de Cooperatives Agràries de les Terres de Lleida (ACTEL), Unió Corporació Alimentária (UNIO) SCCL, Union Coopérative Agricole France Prune (France Prune), Agrial SCA, Triskalia, Union Fermière Morbihannaise (UFM), VOG Products Soc. agr. coop., Consorzio Padano Ortofrutticolo (CO.PAD.OR.) Soc. agr. coop., Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. agr. coop., Agricoltori Riuniti Piacentini (ARP) Soc. agr. coop., Orogel Fresco Soc. agr. coop., Conserve Italia Soc. agr. coop., Fruttagel Soc. agr. coop. (reprezentanți: M. Merola și C. Santacroce, avvocati), Unione Nazionale tra le Organizzazioni di Produttori Ortofrutticoli, Agrumari e di Frutta in Guscio (Unaproa) (reprezentanți: inițial S. Crisci, ulterior G. Coppo, avvocati),
   (Cauza C-460/13 P)
   Recurentă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de S. Varone, avvocato dello Stato)
   Celelalte părți din procedură: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Campil-Agro-Industrial do Campo do Tejo Lda, Evropaïka Trofima AE, FIT – Fomento da Indústria do Tomate SA, Konservopoiia Oporokipeftikon Filippos AE, Panellinia Enosi Konservopoion, Elliniki Etairia Konservon AE, Anonymos Viomichaniki Etaireia Konservon D. Nomikos, Italagro – Indústria de Transformação de Produtos Alimentares SA, Kopaïs AVEE Trofimon & Poton, Serraïki Konservopoiia Oporokipeftikon Serko AE, Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas – Sopragol SA, Sugalidal – Indústrias de Alimentação SA, Sutol – Indústrias Alimentares Lda, ZANAE Zymai Artopoiias Nikoglou AE Viomichania Emporio Trofimon, AIT – Associação dos Industriais de Tomate, (reprezentanți: S. Estima Martins și R. Oliveira, advogados), Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-Alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop), VOG Products Soc. agr. coop., Consorzio Padano Ortofrutticolo (CO.PAD.OR.) Soc. agr. coop., Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. agr. coop., ARP Agricoltori Riuniti Piacentini Soc. agr. coop., Orogel Fresco Soc. agr. coop., Conserve Italia Soc. agr. coop.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene Anicav și alții/Comisia (T-454/10 și T-482/11, EU:T:2013:282) în măsura în care prin aceasta s-au declarat admisibile acțiunile introduse în cauzele T-454/10 și T-482/11 prin intermediul cărora se solicita anularea articolului 52 alineatul (2a) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1580/2007 al Comisiei din 21 decembrie 2007 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 2200/96, (CE) nr. 2201/96 și (CE) nr. 1182/2007 ale Consiliului în sectorul fructelor și legumelor, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 687/2010 al Comisiei din 30 iulie 2010, precum și a articolului 50 alineatul (3) și a articolului 60 alineatul (7) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate.

               2)

               Respinge acțiunile în anulare introduse în cauzele T-454/10 et T-482/11 ca inadmisibile.

               3)

               Obligă Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Campil-Agro-Industrial do Campo do Tejo Lda, Evropaïka Trofima AE, FIT – Fomento da Indústria do Tomate SA, Konservopoiia Oporokipeftikon Filippos AE, Panellinia Enosi Konservopoion, Elliniki Etairia Konservon AE, Anonymos Viomichaniki Etaireia Konservon D. Nomikos, Italagro – Indústria de Transformação de Produtos Alimentares SA, Kopaïs AVEE Trofimon & Poton, Serraïki Konservopoiia Oporokipeftikon Serko AE, Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas – Sopragol SA, Sugalidal – Indústrias de Alimentação SA, Sutol – Indústrias Alimentares Lda și ZANAE Zymai Artopoiias Nikoglou AE Viomichania Emporio Trofimon la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță și/sau în procedurile de recurs inițiate de Confederazione Cooperative Italiane, de Cooperativas Agro-Alimentarias, de Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop), de Comisia Europeană în cauza C-457/13 P, de Republica Italiană, de Sociedad Cooperativa de Exportación de Frutos Cítricos Anecoop (Anecoop) S. Coop, de Cooperativa Agrícola Nuestra Señora del Oreto (CANSO) Coop. V., de Cooperativa Agrícola „Sant Bernat” (Carlet) Coop. V., de Cooperativa Agrícola SCJ (COPAL) Coop. V., de Grupo AN S. Coop., de Acopaex S. Coop., de Las Marismas de Lebrija Sociedad Cooperativa Andaluza (Las Marismas), de Associació de Cooperatives Agràries de les Terres de Lleida (ACTEL), de Unió Corporació Alimentária (UNIO) SCCL, de Union Coopérative Agricole France Prune (France Prune), de Agrial SCA, de Triskalia, de Union Fermière Morbihannaise (UFM), de VOG Products Soc. agr. coop., de Consorzio Padano Ortofrutticolo (CO.PAD.OR.) Soc. agr. coop., de Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. agr. coop., de Agricoltori Riuniti Piacentini (ARP) Soc. agr. coop., de Orogel Fresco Soc. agr. coop., de Conserve Italia Soc. agr. coop., de Fruttagel Soc. agr. coop., precum și de Unione Nazionale tra le Organizzazioni di Produttori Ortofrutticoli, Agrumari e di Frutta in Guscio (Unaproa).

               4)

               AIT – Associação dos Industriais de Tomate și Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 325, 9.11.2013.

      JO C 344, 23.11.2013.

      JO C 352, 30.11.2013.


title: Cauza T-879/16: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2016 – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Marpefa (Vieta)

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/34

         Acțiune introdusă la 14 decembrie 2016 – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Marpefa (Vieta)
   (Cauza T-879/16)
   (2017/C 053/43)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: S. Malynicz, QC)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Marpefa, SL (Barcelona, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „VIETA” – marca Uniunii Europene nr. 1 790 674

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de decădere

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 4 octombrie 2016 în cauza R 1010/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a celeilalte părți să suporte propriile cheltuieli de judecată și să le plătească pe cele efectuate de reclamantă.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 65 alineatul (6) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea principiului clarității și preciziei termenilor din domeniul mărcilor.


title: Cauza F-61/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 10 iulie 2008 — Sapara/Eurojust (Funcție publică — Agenți temporari — Recrutare — Stagiu — Prelungirea perioadei de stagiu — Concediere la sfârșitul perioadei de stagiu — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Eroare vădită de apreciere — Hărțuire morală)

text:
               11.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/19

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 10 iulie 2008 — Sapara/Eurojust
   (Cauza F-61/06) (1)

   (Funcție publică - Agenți temporari - Recrutare - Stagiu - Prelungirea perioadei de stagiu - Concediere la sfârșitul perioadei de stagiu - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Eroare vădită de apreciere - Hărțuire morală)
   (2008/C 260/35)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Cathy Sapara (Haga, Țările de Jos) (reprezentanți: G. Vandersanden și C. Ronzi, avocats)

      Pârât: Eurojust (reprezentant: L. Defalque, avocat)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea Deciziei Eurojust din 6 iulie 2005 de încetare a contractului de agent temporar al reclamantei la sfârșitul perioadei sale de stagiu, și, pe de altă parte, o cerere de daune interese.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006, p. 35.


title: Cauza C-164/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethymnis (Grecia) la 17 aprilie 2008 — Michail Zacharioudakis/Dimos Lampis

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethymnis (Grecia) la 17 aprilie 2008 — Michail Zacharioudakis/Dimos Lampis
   (Cauza C-164/08)
   (2008/C 171/34)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Monomeles Protodikeio Rethymnis.
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Michail Zacharioudakis.

      Pârât: Dimos Lampis.
   Întrebările preliminare

               1)

               Clauza 5 și clauza 8 alineatele (1) și (3) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, care face parte integrantă din Directiva 1999/70 a Consiliului (JO L 175 din 10 iulie 1999, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129), trebuie să fie interpretate în sensul că dreptul comunitar interzice adoptarea de măsuri legale de către statul membru în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru menționat, atunci când:

                           a)

                           înainte de intrarea în vigoare a directivei există deja în ordinea juridică internă, măsuri legale echivalente, în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru și

                           b)

                           atunci când, în ordinea juridică internă, prin măsurile adoptate pentru punerea în aplicare a acordului-cadru, se reduce nivelul general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în măsura în care înainte de intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE există în ordinea juridică internă măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru, astfel cum este dispoziția pertinentă în cauza principală, respectiv articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920, adoptarea unei măsuri legale în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru — precum dispoziția pertinentă în cauză, respectiv articolul 11 din Decretul prezidențial nr. 164/2004 — constituie o reducere inacceptabilă în ordinea juridică internă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată, în sensul clauzei 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru:

                           a)

                           atunci când o astfel de măsură legală de punere în aplicare a acordului-cadru este adoptată după expirarea termenului de transpunere a Directivei 1999/70/CE, dar în domeniul său de aplicare ratione temporis se încadrează numai contractele și raporturile de muncă pe durată determinată care erau în curs de executare înainte de intrarea în vigoare a măsurii sau al căror termen a expirat într-o perioadă determinată înainte de intrarea în vigoare a măsurii, dar după termenul de transpunere a directivei, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente nu au un domeniu de aplicare limitat în timp și privesc toate contractele de muncă pe durată determinată încheiate, în curs de executare sau al căror termen era expirat la momentul intrării în vigoare a Directivei 1999/70/CE și la expirarea termenului său de transpunere?

                           b)

                           atunci când în domeniul de aplicare al unei astfel de măsuri legale adoptate în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru se încadrează numai contractele sau raporturile de muncă pe durată determinată care, pentru a fi considerate succesive, trebuie să îndeplinească în mod cumulativ următoarele condiții: 1) între acestea să intervină o perioadă care să nu depășească trei luni și 2) acestea să aibă o durată totală de cel puțin puțin douăzeci și patru luni înainte de intrarea în vigoare a măsurii respective, independent de numărul de reînnoiri contractuale, sau să fi existat în temeiul acestora o durată de angajare de cel puțin optsprezece luni dintr-un total de douăzeci și patru începând cu contractul inițial în cazul în care au existat cel puțin trei reînnoiri în plus față de contractul inițial, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente nu stabilesc astfel de condiții, ci se aplică tuturor contractelor (succesive) de muncă pe durată determinată, indiferent de durata minimă a angajării și de numărul minim de reînnoiri contractuale?

                           c)

                           atunci când măsura legală în discuție de punere în aplicare a acordului-cadru prevede ca efect juridic destinat protejării lucrătorilor cu contract pe durată determinată și prevenirii abuzurilor, în sensul Acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată calificarea contractului de muncă pe durată determinată drept contract pe durată nedeterminată cu efect pentru viitor (ex nunc), în timp ce măsurile legale echivalente preexistente prevedeau calificarea contractelor de muncă pe durată determinată drept contracte de muncă pe durată nedeterminată începând de la data încheierii lor inițiale (ex tunc)?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, dacă la intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE existau în ordinea juridică internă măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din directiva menționată, precum dispoziția pertinentă în prezenta cauză, respectiv articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920, constituie o reducere inacceptabilă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată în ordinea juridică internă, în sensul clauzei 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru, adoptarea unei măsuri legale în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru, precum dispoziția pertinentă în cauza principală, respectiv articolul 7 din Decretul prezidențial nr. 164/2004, când acesta prevede ca unic mijloc de protecție împotriva abuzului a lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată, obligația angajatorului de a plăti salariul și o indemnizație de concediere, în caz de angajare abuzivă prin contracte de muncă pe durată determinată succesive, ținând cont de faptul că:

                           a)

                           obligația de a plăti salariul și indemnizația de concediere este prevăzută de dreptul intern pentru orice tip de raport de muncă și nu vizează în mod special evitarea abuzurilor în sensul acordului-cadru și

                           b)

                           punerea în aplicare a măsurilor legale echivalente preexistente are ca efect juridic recunoașterea contractelor de muncă pe durată determinată succesive ca fiind contracte pe durată nedeterminată;

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente, atunci când interpretează dreptul intern în raport cu Directiva 1999/70/CE, instanța națională trebuie să înlăture aplicarea dispozițiilor incompatibile cu această directivă cuprinse de măsura legală adoptată în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru, dar care conduce la o reducere a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor pe durată determinată în ordinea juridică internă, precum dispozițiile articolelor 7 și 11 din Decretului prezidențial nr. 164/2004 și trebuie să aplice în locul acestora dispozițiile cuprinse în măsura legală echivalentă națională care exista la intrarea în vigoare a directivei, precum dispozițiile articolului 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920?

               5)

               Atunci când instanța națională consideră aplicabilă, în principiu, într-o cauză privind munca pe durată determinată, o dispoziție (în speță, articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920) care constituie o măsură legală echivalentă în sensul clauzei 5 alineatul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din Directiva 1999/70/CE și în temeiul căreia constatarea că au fost încheiate contracte de muncă pe durată determinată succesive, fără a exista un motiv obiectiv privind natura, tipul sau caracteristicile activității prestate care să justifice aceasta, implică recunoașterea faptului că astfel de contracte sunt contracte pe durată nedeterminată:

                           a)

                           sunt compatibile cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională potrivit cărora, în toate cazurile, constituie un motiv obiectiv pentru încheierea de contracte de muncă pe durată determinată faptul că drept temei juridic pentru încheierea acestora a fost invocată o lege privind angajarea în temeiul unor contracte pe durată determinată pentru satisfacerea unor nevoi sociale sezoniere, periodice, temporare sau excepționale, chiar dacă în realitate nevoile satisfăcute sunt „permanente și durabile”?

                           b)

                           sunt compatibile cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională potrivit cărora o dispoziție care interzice transformarea contractelor de muncă pe durată determinată în sectorul public în contracte de muncă pe durată nedeterminată trebuie interpretată în sensul că în sectorul public transformarea unui contract sau a unui raport pe durată determinată în contract sau raport pe durată nedeterminată este absolut interzisă în toate cazurile, chiar și atunci când acest contract a fost încheiat în mod abuziv pe durată determinată, și anume atunci când nevoile satisfăcute erau în realitate „permanente și durabile” și că într-un astfel de caz instanța națională nu mai are posibilitatea să aprecieze natura reală a raportului de muncă în litigiu și calificarea sa corectă drept contract pe durată nedeterminată; sau interdicția menționată mai sus trebuie să se limiteze numai la contractele de muncă pe durată determinată care au fost încheiate în mod real pentru a satisface nevoi temporare, neprevăzute, urgente, excepționale sau similare, nefiind aplicabilă și contractelor încheiate în realitate pentru a satisface nevoi care sunt „permanente și durabile”?


title: Cauza T-54/16: Hotărârea Tribunalului din 17 ianuarie 2017 – Netguru/EUIPO (NETGURU) „Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale NETGURU — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Obligația de motivare — Articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 — Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/27

         Hotărârea Tribunalului din 17 ianuarie 2017 – Netguru/EUIPO (NETGURU)
   (Cauza T-54/16) (1)

   („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale NETGURU - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Obligația de motivare - Articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 - Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”)
   (2017/C 063/37)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Netguru sp. z o.o. (Poznań, Polonia) (reprezentanți: inițial K. Jarosiński, ulterior T. Grzybkowski, T. Guzek, M. Jackowski, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 decembrie 2015 (cauza R 144/2015-5) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal NETGURU ca marcă a Uniunii Europene.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Netguru sp. z o.o. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 111, 29.3.2016.


title: Cauza F-113/07: Acțiune introdusă la 18 octombrie 2007 — Šimonis/Comisia Comunităților Europene

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/36

         Acțiune introdusă la 18 octombrie 2007 — Šimonis/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-113/07)
   (2008/C 79/69)
   Limba de procedură: lituaniana
   Părțile

      Reclamant: Irmantas Šimonis (Luxemburg) (reprezentant: V. Vilkas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei Comunităților Europene prin care, în cursul procedurii de selecție pentru ocuparea unui post care făcea obiectul anunțului pentru ocuparea unui post vacant nr. COM/2007/142, nu s-a mai solicitat transferul reclamantului la Comisie și a fost înlăturat de la procedura de selecție;

               —

               anularea deciziei Comisiei Comunităților Europene din 8 august 2007 de respingere a reclamației nr. R/273/07 formulată de reclamant la 27 aprilie 2007;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive, primul fiind întemeiat pe atingerea adusă încrederii legitime, izvorâtă din încheierea în anul 2005 a unui acord interinstituțional între șefii administrației, în cuprinsul căruia se prevedea impunerea unui termen de trei ani înaintea oricărui transfer interinstituțional al funcționarilor recrutați recent.
   Prin al doilea motiv, reclamantul invocă ilegalitatea deciziei Comisiei din cauza lipsei de motivare, a faptului că nu este proporțională cu interesul apărat și a depășirii de către Comisie a limitelor puterii sale de apreciere. În plus, reclamantul susține că decizia operează o discriminare pe criterii de cetățenie.
   Prin al treilea motiv, reclamantul invocă încălcarea principiului bunei administrări și a obligației de solicitudine.


title: Cauza C-581/12 P: Recurs introdus la 11 decembrie 2012 de Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd și Kuwait Petroleum (Nederland) BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 27 septembrie 2012 în cauza T-370/06, Kuwait Petroleum și alții/Comisia

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/4

         Recurs introdus la 11 decembrie 2012 de Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd și Kuwait Petroleum (Nederland) BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 27 septembrie 2012 în cauza T-370/06, Kuwait Petroleum și alții/Comisia
   (Cauza C-581/12 P)
   2013/C 55/06
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd și Kuwait Petroleum (Nederland) BV (reprezentanți: D.W. Hull, Solicitor, G. Berrisch, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               fie (i) anularea articolului 2 litera (i) din decizia atacată (1) în măsura în care aplică o amendă recurentelor, fie (ii) reducerea cuantumului amenzii aplicate recurentelor, fie (iii) trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în recurs și în procedura în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Prin Hotărârea din 27 septembrie 2012 (denumită în continuare „hotărârea atacată”), Tribunalul a confirmat o decizie a Comisiei din 13 septembrie 2006 prin care s-a aplicat, în solidar, întreprinderilor Kuwait Petroleum Corporation („KPC”), Kuwait Petroleum International Limited („KPI”) și Kuwait Petroleum (Nederland) BV („KPN”) (KPC, KPI și KPN fiind denumite în continuare, împreună, „recurentele”) o amendă în cuantum de 16,632 milioane de euro pentru încălcarea articolului 81 CE prin stabilirea prețurilor pe piața bitumului din Țările de Jos. Fiecare dintre recurente solicită fie anularea hotărârii atacate în măsura în care aceasta aplică o amendă, fie reducerea amenzii, fie trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului, pentru următoarele motive:

               1.

               Hotărârea atacată ar trebui să fie anulată în măsura în care aplică o amendă sau, în subsidiar, să fie trimisă spre rejudecare Tribunalului, deoarece este viciată de o eroare de drept prin aceea că Tribunalul a interpretat greșit ultimul paragraf al punctului 23 litera (b) din Comunicarea privind cooperarea din 2002, care prevede că, atunci când un solicitant de clemență „furnizează elemente de probă cu privire la fapte necunoscute până atunci Comisiei care au un impact direct asupra gravității sau a duratei presupusei înțelegeri”, Comisia nu va lua în considerare aceste fapte atunci când va stabili cuantumul amenzii aplicate solicitantului de clemență. Tribunalul a hotărât că o faptă este „necunoscută” Comisiei doar atunci când Comisia nu cunoaște deloc fapta. Astfel, chiar dacă Comisia are doar o idee foarte generală despre existența unei înțelegeri și nu are probe directe care îi vor permite să dovedească faptele în legătură cu înțelegerea, un solicitant de clemență care prezintă astfel de dovezi nu va fi în măsură să beneficieze de imunitatea prevăzută la ultimul paragraf al punctului 23 litera (b). Recurentele susțin că această interpretare a respectivului paragraf este prea strictă și este greșită din punct de vedere juridic.

               2.

               Hotărârea atacată este viciată de o eroare de drept prin aceea că Tribunalul nu a luat în considerare în mod adecvat probele prezentate de recurente înainte de a concluziona că valoarea probelor prezentate Comisiei de KPN în contextul solicitării sale de clemență a fost diminuată de cererile prezentate de celelalte părți. Tribunalul nu ar fi putut ajunge la această concluzie fără a examina probele prezentate de KPN și fără a le compara cu probele prezentate de celelalte părți, ceea ce nici măcar nu a încercat să facă.

      (1)  Decizia C(2006) 4090 final privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/F/38.456 — Bitum (Țările de Jos), JO (2007) L 196/40.


title: Cauza C-651/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 19 decembrie 2016 – DW

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 19 decembrie 2016 – DW
   (Cauza C-651/16)
   (2017/C 086/13)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: DW

      Pârât: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

      Întrebările preliminare

   Articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană și articolul 45 alineatele (1) și (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru precum cea din litigiul principal, care, pentru stabilirea cuantumului indemnizației de maternitate, nu exclude din perioada de 12 luni, care trebuie avută în vedere pentru calcularea bazei de contribuție medii, lunile în care persoana a lucrat într-o instituție a Uniunii Europene și a fost asigurată în cadrul sistemului comun de asigurări de sănătate al Uniunii Europene, ci, întrucât se consideră că în perioada respectivă persoana nu a fost asigurată în Letonia, stabilește veniturile acesteia în funcție de baza de contribuție medie la stat, ceea ce poate să reducă în mod substanțial valoarea indemnizației de maternitate acordate, comparativ cu cea pe care ar fi putut să o primească dacă în perioada luată ca referință pentru efectuarea calculului nu ar fi lucrat în cadrul unei instituții a Uniunii Europene, ci ar fi fost angajată în Letonia?


title: Cauza T-618/13: Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – Oracle America/OAPI – Aava Mobile (AAVA CORE) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale AAVA CORE — Marca comunitară verbală anterioară JAVA și marca de notorietate în sensul articolului 6 bis din Convenția de la Paris JAVA — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Lipsa riscului de asociere — Legătură între semne — Lipsa de similitudine între semne — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/38

         Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – Oracle America/OAPI – Aava Mobile (AAVA CORE)
   (Cauza T-618/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale AAVA CORE - Marca comunitară verbală anterioară JAVA și marca de notorietate în sensul articolului 6 bis din Convenția de la Paris JAVA - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Lipsa riscului de asociere - Legătură între semne - Lipsa de similitudine între semne - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2015/C 034/45)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Oracle America, Inc. (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentant: T. Heydn, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentanţi: P. Bullock și N. Bambara, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Aava Mobile Oy (Oulu, Finlanda)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 11 septembrie 2013 (cauza R 1369/2012-2) privind o procedură de opoziție între Oracle America, Inc. Și Aava Mobile Oy

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Oracle America, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 344, 23.11.2013.


title: Cauzele conexate T-267/08 și T-279/08: Hotărârea Tribunalului din 12 mai 2011 — Région Nord-Pas-de-Calais și Communauté d’agglomération du Douaisis/Comisia ( „Ajutoare de stat — Construcția de material feroviar — Avansuri rambursabile — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună și se dispune recuperarea acestuia — Adaptarea concluziilor — Drept la apărare — Obligația de motivare — Resurse de stat — Ajutor imputabil statului — Criteriul investitorului privat — Întreprindere în dificultate” )

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/19

         Hotărârea Tribunalului din 12 mai 2011 — Région Nord-Pas-de-Calais și Communauté d’agglomération du Douaisis/Comisia
   (Cauzele conexate T-267/08 și T-279/08) (1)

   (Ajutoare de stat - Construcția de material feroviar - Avansuri rambursabile - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună și se dispune recuperarea acestuia - Adaptarea concluziilor - Drept la apărare - Obligația de motivare - Resurse de stat - Ajutor imputabil statului - Criteriul investitorului privat - Întreprindere în dificultate)
   2011/C 186/34
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Région Nord-Pas-de-Calais (Franța) (reprezentanți: M. Cliquennois și F. Cavedon, avocați) (cauza T-267/08) și Communauté d’agglomération du Douaisis (Franța) (reprezentanți: M. Y. Benjamin și D. Rombi, avocați) (cauza T-279/08)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito și B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Inițial, o cerere de anulare a Deciziei C(2008) 1089 final a Comisiei din 2 aprilie 2008 privind ajutorul de stat C-38/2007 (ex NN 45/2007) acordat de Franța întreprinderii Arbel Fauvet Rail SA, ulterior o cerere de anulare a Deciziei C(2010) 4112 final a Comisiei din 23 iunie 2010 privind ajutorul de stat C-38/2007 (ex NN 45/2007) acordat de Franța întreprinderii Arbel Fauvet Rail

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererilor de anulare a Deciziei C(2008) 1089 final a Comisiei din 2 aprilie 2008 privind ajutorul de stat C-38/2007 (ex NN 45/2007) acordat de Franța întreprinderii Arbel Fauvet Rail SA.

               2.

               Respinge acțiunile.

               3.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată, cu excepția celor efectuate de Région Nord-Pas-de-Calais și de Communauté d’agglomération du Douaisis ulterior comunicării către acestea a Deciziei C(2010) 4112 final a Comisiei din 23 iunie 2010 privind ajutorul de stat C-38/2007 (ex NN 45/2007) acordat de Franța întreprinderii Arbel Fauvet Rail, prin care s-a revocat Decizia C(2008) 1089 final.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


title: Cauza T-750/15: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2015 – Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft și alții/Comisia

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/47

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2015 – Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft și alții/Comisia
   (Cauza T-750/15)
   (2016/C 059/54)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH (Zeitz, Germania), RWE Power AG (Essen, Germania), Vattenfall Europe Mining AG (Cottbus, Germania) (reprezentanți: U. Karpenstein, K. Dingemann și M. Kottmann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2014) 5081 final adoptată de Comisie la 23 iulie 2014 în procedura privind ajutorul de stat SA.38632 (2014/N) (ex 2013/NN) – Germania – EEG 2014 – modificarea legii privind energia electrică din surse regenerabile, în măsura în care califică drept ajutor de stat regimul aplicabil instalațiilor existente destinate auto-aprovizionării, vizată de articolul 61 alineatele 3 și 4 din Legea EEG 2014 și în care, la punctul 5 a doua liniuță (p. 75), aceasta nu declară regimul amintit compatibil cu piața internă decât până la 31 decembrie 2017;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv: lipsa unui avantaj selectiv în favoarea anumitor întreprinderi

                           —

                           Prin intermediul primului motiv, reclamantele susțin că decizia atacată califică în mod greșit regimul aplicabil instalațiilor existente destinate auto-aprovizionării cu electricitate (articolul 61 alineatele 3 și 4 din Legea EEG din 2014) drept măsură selectivă și, prin urmare, ajutor de stat.

               2.

               Al doilea motiv: lipsa resurselor de stat

                           —

                           Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele susțin că ajutorul în favoarea energiei electrice din surse regenerabile finanțat prin suprataxa EEG nu este alimentat prin resurse de stat, ci din resurse private. Nici colectarea, nici utilizarea suprataxei EEG nu ar fi constant sub control public – astfel cum se impune în jurisprudență. Pe de altă parte, dispozițiile în cauză nu ar greva bugetele publice întrucât volumul total al suprataxei EEG nu ar fi diminuat prin scutirea auto-aprovizionării efectuate grație instalațiilor existente.