title: Cauza C-643/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit) – The Queen, la cererea: American Express Co./The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury [Trimitere preliminară — Directiva (UE) 2015/2366 — Servicii de plată în cadrul pieței interne — Articolul 35 alineatul (1) — Cerințe în materie de acces la sistemele de plată al prestatorilor de servicii de plată autorizați sau înregistrați — Articolul 35 alineatul (2) primul paragraf litera (b) — Inaplicabilitatea acestor cerințe la sistemele de plată alcătuite exclusiv din prestatori de servicii de plată care aparțin unui grup — Aplicabilitatea cerințelor menționate la schemele tripartite de plată cu cardul care au încheiat acorduri de comarcare sau de agenție — Validitate]

text:
               9.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit) – The Queen, la cererea: American Express Co./The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury
   (Cauza C-643/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Directiva (UE) 2015/2366 - Servicii de plată în cadrul pieței interne - Articolul 35 alineatul (1) - Cerințe în materie de acces la sistemele de plată al prestatorilor de servicii de plată autorizați sau înregistrați - Articolul 35 alineatul (2) primul paragraf litera (b) - Inaplicabilitatea acestor cerințe la sistemele de plată alcătuite exclusiv din prestatori de servicii de plată care aparțin unui grup - Aplicabilitatea cerințelor menționate la schemele tripartite de plată cu cardul care au încheiat acorduri de comarcare sau de agenție - Validitate])
   (2018/C 123/06)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: The Queen, la cererea: American Express Co.,

      Pârâți: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

      cu participarea: Diners Club International Limited, MasterCard Europe SA

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 35 alineatul (2) primul paragraf litera (b) din Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 și de abrogare a Directivei 2007/64/CE trebuie interpretat în sensul că o schemă tripartită de plată cu cardul care a încheiat un acord de comarcare cu un partener de comarcare nu este privată de beneficiul excluderii prevăzute la această dispoziție și, prin urmare, nu este supusă cerințelor prevăzute la articolul 35 alineatul (1) din această directivă în cazul în care partenerul de comarcare nu este un prestator de servicii de plată și nu furnizează servicii de plată în această schemă în ceea ce privește produsele comarcate. În schimb, o schemă tripartită de plată cu cardul care a utilizat un agent pentru prestarea de servicii de plată este privată de beneficiul acestei excluderi și, prin urmare, este supusă cerințelor prevăzute la articolul 35 alineatul (1) menționat.

               2)

               Examinarea celei de a doua întrebări preliminare nu a revelat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 35 din Directiva 2015/2366.

      (1)  JO C 78, 13.3.2017


title: Cauza T-47/18: Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2018 – UZ/Parlamentul

text:
               9.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/24

         Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2018 – UZ/Parlamentul
   (Cauza T-47/18)
   (2018/C 123/31)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: UZ (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               să declare și să hotărască,

               —

               anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului European din 27 februarie 2017 de a-i aplica sancțiunea disciplinară a retrogradării din gradul AD13 treapta 3 în gradul AD12 treapta 3 cu efect de la 1 martie 2017 și readucerea la zero a punctelor sale de merit obținute în gradul AD13;

               —

               anularea deciziei de respingere a cererii sale de asistență;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolelor 3 și 22 din anexa IX la Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”), în măsura în care reclamanta nu ar fi fost audiată de autoritatea împuternicită să facă numiri („AIFN”) nici pentru a-și fundamenta decizia potrivit articolului 3 din anexa IX, nici înainte de a respinge cererea sa de asistență potrivit articolului 24 din statut.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 9, 10 și 16 din anexa IX la statut, în măsura în care decizia disciplinară atacată ar încălca principiul proporționalității și i-ar aplica reclamantei o sancțiune globală neprevăzută în anexa IX la statut, și anume o retrogradare din grad, eliminarea punctelor de merit și excluderea sa din orice funcție de răspundere.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe nelegalitatea lucrărilor comisiei de disciplină, în măsura în care nu numai că aceasta ar fi fost sesizată în mod nelegal fără ca reclamanta să fi fost audiată în prealabil, ci ar fi încălcat și dreptul la apărare pe întreg parcursul procedurii.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 24 din statut, în special în măsura în care AIFN nu ar fi audiat-o pe reclamantă înainte de a-i respinge cererea de asistență.


title: Cauza C-144/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 8 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale Calabria – Italia) – Lloyd's of London/Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria (Trimitere preliminară — Achiziții publice — Articolele 49 și 56 TFUE — Directiva 2004/18/CE — Motive de excludere de la participarea la o cerere de ofertă — Servicii de asigurări — Participarea mai multor sindicate ale Lloyd’s of London la aceeași cerere de ofertă — Semnarea ofertelor de către reprezentantul general al Lloyd’s of London pentru țara în cauză — Principiile transparenței, egalității de tratament și nediscriminării — Proporționalitate)

text:
               9.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/6

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 8 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale Calabria – Italia) – Lloyd's of London/Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria
   (Cauza C-144/17) (1)

   ((Trimitere preliminară - Achiziții publice - Articolele 49 și 56 TFUE - Directiva 2004/18/CE - Motive de excludere de la participarea la o cerere de ofertă - Servicii de asigurări - Participarea mai multor sindicate ale Lloyd’s of London la aceeași cerere de ofertă - Semnarea ofertelor de către reprezentantul general al Lloyd’s of London pentru țara în cauză - Principiile transparenței, egalității de tratament și nediscriminării - Proporționalitate))
   (2018/C 123/07)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale Calabria

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Lloyd's of London

      Pârâtă: Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria

      Dispozitivul

   Principiile transparenței, egalității de tratament și nediscriminării care rezultă din articolele 49 și 56 TFUE și care sunt menționate la articolul 2 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, care nu permite excluderea a două „syndicates” ale Lloyd’s of London de la participarea la același contract de achiziții publice de servicii de asigurări pentru simplul motiv că fiecare dintre ofertele lor respective a fost semnată de reprezentantul general al Lloyd’s of London pentru acest stat membru, dar permite, în schimb, excluderea acestora în cazul în care rezultă, pe baza unor elemente incontestabile, că ofertele lor nu au fost formulate în mod independent.

      (1)  JO C 213, 3.7.2017


title: Cauza T-54/18: Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2018 – Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty (1st AMERICAN)

text:
               9.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/25

         Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2018 – Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty (1st AMERICAN)
   (Cauza T-54/18)
   (2018/C 123/32)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Fashion Energy Srl (Milan, Italia) (reprezentant: T. Müller, F. Togo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Retail Royalty Co. (Las Vegas, Nevada, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta.

      Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative care cuprinde elementul verbal „1st AMERICAN” – cererea de înregistrare nr. 8 622 078.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 15 noiembrie 2017 în cauza R 693/2017-2.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               suspendarea procedurii în conformitate cu articolul 69 litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului până la pronunțarea unei decizii definitive și obligatorii privind cererea de declarare a nulității parțiale formulate împotriva mărcii Uniunii Europene nr. 5 066 113, invocată în susținerea opoziției;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedura care s a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea principiului contradictorialității;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001.


title: Cauza T-62/18: Acțiune introdusă la 6 februarie 2018 – Aeris Invest/SRB

text:
               9.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/25

         Acțiune introdusă la 6 februarie 2018 – Aeris Invest/SRB
   (Cauza T-62/18)
   (2018/C 123/33)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Aeris Invest Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías și A. Lois Perreau de Pinninck, avocați)

      Pârâtă: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei de apel a Comitetul unic de rezoluție referitoare la cauza 43/2017 din 28 noiembrie 2017, precum și a deciziei confirmative SRB/CM01/ARES(2017)4898090 din 6 septembrie 2017 și

               —

               obligarea Comitetului unic de rezoluție la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe faptul că Decizia SRB/ES/2017/01 privind accesul publicului la documentele Comitetului unic de rezoluție (denumită în continuare „Decizia privind accesul”) încalcă articolul 90 din Regulamentul nr. 806/2014 și articolul 4 din Regulamentul nr. 1049/2001, în măsura în care, pe de o parte, reglementează ultra vires dreptul de acces la documente și, pe de altă parte, creează excepții de la dreptul de acces la documente care nu sunt prevăzute în Regulamentul nr. 1049/2001. Astfel, întrucât temeiul său juridic este inaplicabil în conformitate cu articolul 277 TFUE, decizia Comisiei de apel trebuie să fie anulată.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia Comisiei de apel încalcă articolul 296 TFUE în măsura în care se limitează să susțină, în mod vag și generic, că divulgarea textului complet al Planului din 2016, al deciziei de rezoluție și al raportului de evaluare încalcă articolul 4 alineatul (1) litera (a) și articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia Comisiei de apel încalcă articolul 15 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale și articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 1049/2001, în măsura în care: (i) politica privind rezoluția instituțiilor de credit nu este o excepție validă pentru a limita dreptul fundamental de acces la documente; (ii) nu sunt îndeplinite cerințele prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 1049/2001 și (iii) evaluarea intereselor în cauză face necesară acordarea accesului la documentele solicitate.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că decizia Comisiei de apel încalcă articolul 15 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale și articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001, în măsura în care acordarea unui acces complet la decizia de rezoluție, la raportul de evaluare și la Planul din 2016: (i) nu afectează interesele comerciale ale persoanelor fizice și juridice și (ii) în orice caz, ponderarea intereselor în cauză recomandă acordarea accesului la documente.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia Comisiei de apel încalcă articolul 15 TFUE și articolul 88 din Regulamentul nr. 806/2014 prin aceea că nu permite accesul la informațiile care nu sunt protejate de secretul profesional, dat fiind că: (i) nu există o prezumție de confidențialitate în temeiul articolului 88 din Regulamentul nr. 806/2014 și al articolului 339 TFUE și (ii) chiar dacă această prezumție de confidențialitate ar exista, ea nu ar fi aplicabilă în cazul în care documentele se solicită pentru a fi folosite în cadrul unei proceduri judiciare.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe faptul că decizia Comisiei de apel implică un abuz de putere, în măsura în care refuză să acorde reclamantei un acces complet la Planul din 2016 pe motivul că acesta „este acoperit în totalitate de excepțiile prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (a) (a treia liniuță), la articolul 4 alineatul (1) litera (c) și la articolul 4 alineatul (2) [din Decizia privind accesul]”, în condițiile în care, în realitate, există indicii plauzibile în sensul că finalitatea acestui refuz nu ar fi alta decât să ascundă erorile, lacunele și deficiențele din planul menționat.


title: Cauza T-235/17: Hotărârea Tribunalului din 22 martie 2018 – Dometic Sweden/EUIPO (MOBILE LIVING MADE EASY) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MOBILE LIVING MADE EASY — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 94 din Regulamentul 2017/1001)”]

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/29

         Hotărârea Tribunalului din 22 martie 2018 – Dometic Sweden/EUIPO (MOBILE LIVING MADE EASY)
   (Cauza T-235/17) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MOBILE LIVING MADE EASY - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 94 din Regulamentul 2017/1001)”])
   (2018/C 166/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Dometic Sweden AB (Solna, Suedia) (reprezentanți: R. Furneaux și E. Humphreys, solicitors)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: G. Sakalaite-Orlovskiene și J. Ivanauskas, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 13 februarie 2017 (cauza R 1832/2016-2) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal MOBILE LIVING MADE EASY ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Dometic Sweden AB la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 195, 19.6.2017.


title: Cauza C-524/15: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Bergamo – Italia) – Procedură penală privind pe Luca Menci [Trimitere preliminară — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Neplata TVA-ului datorat — Sancțiuni — Legislație națională care prevede o sancțiune administrativă și o sancțiune penală pentru aceleași fapte — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 50 — Principiul ne bis in idem — Natura penală a sancțiunii administrative — Existența aceleiași infracțiuni — Articolul 52 alineatul (1) — Restrângeri impuse principiului ne bis in idem — Condiții]

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Bergamo – Italia) – Procedură penală privind pe Luca Menci
   (Cauza C-524/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Neplata TVA-ului datorat - Sancțiuni - Legislație națională care prevede o sancțiune administrativă și o sancțiune penală pentru aceleași fapte - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 50 - Principiul ne bis in idem - Natura penală a sancțiunii administrative - Existența aceleiași infracțiuni - Articolul 52 alineatul (1) - Restrângeri impuse principiului ne bis in idem - Condiții])
   (2018/C 166/02)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Bergamo

      Partea din procedura penală principală

   Luca Menci

      cu participarea: Procura della Repubblica

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia procesul penal poate fi inițiat împotriva unei persoane pentru neplata în termenele prevăzute de lege a taxei pe valoarea adăugată datorate, deși acestei persoane i s-a aplicat deja, pentru aceleași fapte, o sancțiune administrativă definitivă de natură penală în sensul acestui articol 50, cu condiția ca această reglementare:

                           —

                           să vizeze un obiectiv de interes general care este de natură să justifice un astfel de cumul de proceduri și de sancțiuni, respectiv combaterea infracțiunilor în materie de taxă pe valoarea adăugată, aceste proceduri și aceste sancțiuni trebuind să aibă scopuri complementare;

                           —

                           să conțină norme de asigurare a unei coordonări care să limiteze la strictul necesar sarcina suplimentară care rezultă, pentru persoanele vizate, dintr-un cumul de proceduri și

                           —

                           să prevadă norme care permit să se asigure limitarea severității ansamblului sancțiunilor aplicate la ceea ce este strict necesar în raport cu gravitatea infracțiunii vizate.

               2)

               Revine instanței naționale sarcina de a se asigura, ținând seama de ansamblul împrejurărilor litigiului principal, că sarcina care rezultă concret pentru persoana vizată din aplicarea reglementării naționale în discuție în litigiul principal și din cumulul procedurilor și al sancțiunilor pe care aceasta îl autorizează nu este excesivă în raport cu gravitatea infracțiunii săvârșite.

      (1)  JO C 414, 14.12.2015.


title: Cauzele conexate C-688/15 și C-109/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 martie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – proceduri inițiate de Agnieška Anisimovienė și alții (C-688/15)/„Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ (C-109/16) [Trimitere preliminară — Sisteme de garantare a depozitelor și de compensare a investitorilor — Directiva 94/19/CE — Articolul 1 punctul 1 — Depozite — Situații temporare care derivă din operațiuni bancare normale — Directiva 97/9/CE — Articolul 2 alineatul (2) al doilea paragraf — Fonduri datorate unui investitor sau care îi aparțin acestuia și care sunt deținute în numele său de o instituție de investiții în legătură cu activitatea de investiții — Instituție de credit emitentă de valori mobiliare — Fonduri transferate de particulari acestei instituții în vederea subscrierii de valori mobiliare viitoare — Aplicarea Directivei 2004/39/CE — Falimentul instituției menționate înainte de emiterea valorilor mobiliare în discuție — Întreprindere publică responsabilă de sistemele de garantare a depozitelor și de compensare a investitorilor — Posibilitatea invocării Directivelor 94/19/CE și 97/9/CE împotriva acestei întreprinderi]

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 martie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – proceduri inițiate de Agnieška Anisimovienė și alții (C-688/15)/„Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ (C-109/16)
   (Cauzele conexate C-688/15 și C-109/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Sisteme de garantare a depozitelor și de compensare a investitorilor - Directiva 94/19/CE - Articolul 1 punctul 1 - Depozite - Situații temporare care derivă din operațiuni bancare normale - Directiva 97/9/CE - Articolul 2 alineatul (2) al doilea paragraf - Fonduri datorate unui investitor sau care îi aparțin acestuia și care sunt deținute în numele său de o instituție de investiții în legătură cu activitatea de investiții - Instituție de credit emitentă de valori mobiliare - Fonduri transferate de particulari acestei instituții în vederea subscrierii de valori mobiliare viitoare - Aplicarea Directivei 2004/39/CE - Falimentul instituției menționate înainte de emiterea valorilor mobiliare în discuție - Întreprindere publică responsabilă de sistemele de garantare a depozitelor și de compensare a investitorilor - Posibilitatea invocării Directivelor 94/19/CE și 97/9/CE împotriva acestei întreprinderi])
   (2018/C 166/03)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din procedura principală

   Agnieška Anisimovienė și alții

      cu participarea: bankas „Snoras” AB, în lichidare, „Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ, bankas „Finasta” AB (C-688/15)
   „Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ

      cu participarea: Alvydas Raišelis, bankas „Snoras” AB, în lichidare (C-109/16)

      Dispozitivul

               1)

               Pe de o parte, dispozițiile Directivei 97/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 martie 1997 privind sistemele de compensare pentru investitori și, pe de altă parte, cele ale Directivei 94/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind sistemele de garantare a depozitelor, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2009, trebuie să fie interpretate în sensul că creanțele care se raportează la fonduri debitate din conturi deținute de particulari la o instituție de credit și creditate în conturi deschise în numele instituției respective, în cadrul subscrierii de valori mobiliare viitoare al căror emitent urma să fie aceasta, în cazul în care emisiunea acestor valori nu a fost în cele din urmă efectuată din cauza falimentului instituției menționate, intră atât sub incidența sistemelor de compensare a investitorilor prevăzute de Directiva 97/9, cât și sub incidența sistemelor de garantare a depozitelor prevăzute de Directiva 94/19 .

               2)

               Articolul 2 alineatul (3) din Directiva 97/9 trebuie să fie interpretat în sensul că, într-o situație în care creanțele intră atât sub incidența sistemelor de garantare a depozitelor prevăzute de Directiva 94/19, cât și sub incidența sistemelor de compensare a investitorilor prevăzute de Directiva 97/9 și în care legiuitorul național nu a direcționat astfel de creanțe către un sistem prevăzut de una sau de cealaltă dintre aceste directive, instanța sesizată nu poate să decidă ea însăși, în temeiul acestei dispoziții, sistemul de care pot beneficia titularii creanțelor menționate. În schimb, într-o asemenea situație, aceștia din urmă trebuie să aleagă să fie compensați de unul sau de celălalt dintre sistemele prevăzute de dreptul național pentru punerea în aplicare a celor două directive.

               3)

               Pe de o parte, articolul 1 punctul 1 din Directiva 94/19, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/14, și, pe de altă parte, articolul 1 punctul 4, precum și articolul 2 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 97/9 trebuie să fie interpretate în sensul că pot fi invocate de particulari în fața instanței naționale în susținerea cererilor de compensare formulate împotriva unei întreprinderi publice responsabile, într-un stat membru, de sistemele de garantare a depozitelor și de compensare a investitorilor.

      (1)  JO C 106, 21.3.2016.

      JO C 156, 2.5.2016.


title: Cauza C-101/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 12 februarie 2018 – Idi Srl/Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 12 februarie 2018 – Idi Srl/Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo
   (Cauza C-101/18)
   (2018/C 166/25)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Recurentă:: Idi Srl

      Intimată: Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

      Întrebările preliminare

               1)

               Este compatibil cu articolul 45 alineatul (2) literele (a) și (b) din Directiva 2004/18/CE din 31 martie 2004 (1) ca simpla solicitare de concordat preventiv prezentată instanței competente de către debitor să fie considerată „procedură în curs”?

               2)

               Este compatibil cu reglementarea menţionată ca declarația prin care debitorul recunoaște că se află în stare de insolvență şi că intenţionează să formuleze o cerere de concordat preventiv „în alb” (ale cărui caracteristici au fost precizate anterior) să fie considerată o cauză de excludere din procedura de achiziţie publică, interpretându-se astfel în mod extins conceptul „procedură în curs” prevăzut de reglementarea comunitară (articolul 45 din directivă) și naţională (articolul 38 din Decretul legislativ nr. 163-2006) menţionată?

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza T-229/16: Ordonanța Tribunalului din 19 martie 2018 – Pio De Bragança/EUIPO – Ordem de São Miguel da Ala (QUIS UT DEUS) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene figurativă QUIS UT DEUS — Lipsa cererii de reînnoire a înregistrării mărcii — Radierea mărcii la expirarea înregistrării — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/29

         Ordonanța Tribunalului din 19 martie 2018 – Pio De Bragança/EUIPO – Ordem de São Miguel da Ala (QUIS UT DEUS)
   (Cauza T-229/16) (1)

   ((„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene figurativă QUIS UT DEUS - Lipsa cererii de reînnoire a înregistrării mărcii - Radierea mărcii la expirarea înregistrării - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2018/C 166/38)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Duarte Pio De Bragança (Sintra, Portugalia) (reprezentant: J. Sardinha, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: E. Zaera Cuadrado, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: Ordem de São Miguel da Ala (Lisabona, Portugalia) (reprezentant: J. Motta Veiga, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 26 februarie 2016 (cauza R 621/2015-2), privind o procedură de decădere între Duarte Pio De Bragança și Ordem de São Miguel da Ala

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 270, 25.7.2016.


title: Cauza T-183/18: Acțiune introdusă la 12 martie 2018 – VL și alții/Parlamentul

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/38

         Acțiune introdusă la 12 martie 2018 – VL și alții/Parlamentul
   (Cauza T-183/18)
   (2018/C 166/49)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: VL, VM, VN și VO (reprezentanți: P. de Bandt, M. Gherghinaru și J. Probst, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanţii solicită Tribunalului:

               —

               obligarea pârâtului să depună, în conformitate cu articolul 89 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, înregistrarea sesiunii plenare în cauză;

               —

               declararea prezentei cereri în pretenții ca fiind admisibilă și întemeiată și, pe cale de consecință,

                           i.

                           obligarea pârâtului la plata de despăgubiri către VL pentru prejudiciul material și moral rezultat din comportamentul ilicit și neglijent al acestuia;

                           ii.

                           obligarea pârâtului la plata de despăgubiri către VM, VN și VO pentru prejudiciul material și moral rezultat din comportamentul ilicit și neglijent al acestuia.

               —

               soluționarea cauzei în şedinţă secretă în conformitate cu articolul 31 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și cu articolul 109 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, în cazul în care Tribunalul consideră că este necesară o şedinţă de audiere a pledoariilor în această cauză și

               —

               obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții susțin că:

               —

               pârâtul a încălcat articolele 31 și 35 din Carta drepturilor fundamentale ale Uniunii Europene și, în sens mai larg, obligația de prudență și de diligență în măsura în care acesta nu a reușit să asigure ca VL să beneficieze de condiții de muncă echitabile și corecte și de asistență și îngrijire medicale adecvate;

               —

               din cauza comportamentului ilicit al pârâtului, VL a suferit daune materiale consistând în reducerea semnificativă a venitului profesional (actual sau viitor), precum și daune morale rezultate din deteriorarea gravă și ireversibilă a condiției sale fizice și mentale, pierderea carierei sale politice și academice și deteriorarea semnificativă a vieții sale publice și private;

               —

               din cauza comportamentului ilicit al pârâtului, VM a suferit daune materiale constând în pierderea venitului și că

               —

               din cauza comportamentului ilicit al pârâtului, VM, VN și VO au suferit daune materiale constând în plata a numeroase taxe administrative și legale și a cheltuielilor lunare de asistență medicală, precum și daune morale.


title: Cauza C-537/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Garlsson Real Estate SA, în curs de lichidare, Stefano Ricucci, Magiste International SA/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) [Trimitere preliminară — Directiva 2003/6/CE — Manipulări ale pieței — Sancțiuni — Legislație națională care prevede o sancțiune administrativă și o sancțiune penală pentru aceleași fapte — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 50 — Principiul ne bis in idem — Natura penală a sancțiunii administrative — Existența aceleiași infracțiuni — Articolul 52 alineatul (1) — Restrângeri impuse principiului ne bis in idem — Condiții]

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/12

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Garlsson Real Estate SA, în curs de lichidare, Stefano Ricucci, Magiste International SA/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
   (Cauza C-537/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Directiva 2003/6/CE - Manipulări ale pieței - Sancțiuni - Legislație națională care prevede o sancțiune administrativă și o sancțiune penală pentru aceleași fapte - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 50 - Principiul ne bis in idem - Natura penală a sancțiunii administrative - Existența aceleiași infracțiuni - Articolul 52 alineatul (1) - Restrângeri impuse principiului ne bis in idem - Condiții])
   (2018/C 166/14)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Garlsson Real Estate SA, în curs de lichidare, Stefano Ricucci, Magiste International SA

      Pârâtă: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care permite continuarea unei proceduri privind o sancțiune administrativă pecuniară de natură penală contra unei persoane ca urmare a unor conduite ilicite care întrunesc elementele constitutive ale unor manipulări ale pieței pentru care a fost deja pronunțată o condamnare penală definitivă împotriva sa, în măsura în care această condamnare este, ținând seama de prejudiciul cauzat societății prin infracțiunea săvârșită, de natură să reprime această infracțiune în mod efectiv, proporțional și disuasiv.

               2)

               Principiul ne bis in idem garantat la articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene conferă particularilor un drept direct aplicabil în cadrul unui litigiu precum cel principal.

      (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza C-187/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 martie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directivele 92/50/CEE și 2004/18/CE — Contracte de achiziții publice de servicii — Imprimerie de stat — Producerea unor documente de identitate și a altor documente oficiale — Atribuirea contractelor unei întreprinderi de drept privat fără recurgerea prealabilă la o procedură de atribuire a unui contract — Măsuri speciale de siguranță — Protecția intereselor esențiale ale statelor membre)

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 martie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-187/16) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directivele 92/50/CEE și 2004/18/CE - Contracte de achiziții publice de servicii - Imprimerie de stat - Producerea unor documente de identitate și a altor documente oficiale - Atribuirea contractelor unei întreprinderi de drept privat fără recurgerea prealabilă la o procedură de atribuire a unui contract - Măsuri speciale de siguranță - Protecția intereselor esențiale ale statelor membre))
   (2018/C 166/04)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Tokár și B.-R. Killmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria (reprezentant: M. Fruhmann, agent)

      Dispozitivul

               1)

               Prin atribuirea directă în favoarea Österreichische Staatsdruckerei GmbH, fără a fi organizat o cerere de ofertă la nivelul Uniunii Europene, a unor contracte de servicii pentru producerea pașapoartelor electronice, a pașapoartelor temporare, a permiselor de ședere, a cărților de identitate, a permiselor de conducere în format card bancar, precum și a certificatelor de înmatriculare în format card bancar și prin faptul că a menținut în vigoare dispoziții naționale care impun autorităților contractante obligația de a atribui direct acestei societăți aceste contracte de servicii, fără a fi organizat o cerere de ofertă la nivelul Uniunii, Republica Austria nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (2) și al articolului 8 din Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii coroborat cu articolele 11-37 din această directivă, precum și al articolului 14 și al articolului 20 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii coroborat cu articolele 23-55 din această directivă.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Republica Austria suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și patru cincimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană. Comisia suportă o cincime din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 191, 30.5.2016.


title: Cauza C-551/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – J. Klein Schiphorst/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen [Trimitere preliminară — Securitate socială — Acord între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană — Coordonarea sistemelor de securitate socială — Regulamentul (CE) nr. 883/2004 — Articolele 7, 63 și 64 — Ajutoare de șomaj — Șomer care se deplasează în alt stat membru — Menținerea dreptului la prestații — Durată]

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/12

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – J. Klein Schiphorst/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
   (Cauza C-551/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Securitate socială - Acord între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană - Coordonarea sistemelor de securitate socială - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Articolele 7, 63 și 64 - Ajutoare de șomaj - Șomer care se deplasează în alt stat membru - Menținerea dreptului la prestații - Durată])
   (2018/C 166/15)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Centrale Raad van Beroep

      Părțile din procedura principală

      Apelant: J. Klein Schiphorst

      Intimat: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

      Dispozitivul

   Articolul 64 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei măsuri naționale precum cea în discuție în litigiul principal, prin care se impune instituției competente să respingă de principiu orice cerere de prelungire a perioadei de export al ajutorului de șomaj după expirarea termenului de trei luni, cu excepția cazului în care instituția respectivă consideră că respingerea acestei cereri ar conduce la un rezultat nerezonabil.

      (1)  JO C 30, 30.1.2017.


title: Cauza C-133/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal administratif de Montreuil (Franța) la 20 februarie 2018 0 – Sea Chefs Cruise Services GmbH/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal administratif de Montreuil (Franța) la 20 februarie 2018 0 – Sea Chefs Cruise Services GmbH/Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Cauza C-133/18)
   (2018/C 166/26)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal administratif de Montreuil

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sea Chefs Cruise Services GmbH

      Pârât: Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile alineatului II al articolului 20 din Directiva 2008/9/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 (1) trebuie interpretate în sensul că acestea creează o regulă de decădere care implică faptul că o persoană impozabilă într-un stat membru care solicită rambursarea taxei pe valoarea adăugată într-un stat membru în care aceasta nu este stabilită nu își poate regulariza cererea de rambursare în fața instanței fiscale dacă nu a respectat termenul de răspuns la o solicitare de informații formulată de administrație în conformitate cu dispozițiile alineatului I al aceluiași articol sau, dimpotrivă, în sensul că această persoană impozabilă poate, în cadrul dreptului la o cale de atac prevăzut la articolul 23 din directivă și în lumina principiilor neutralității și proporționalității taxei pe valoarea adăugată, să își regularizeze cererea în fața instanței fiscale?

      (1)  Directiva 2008/9/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 de stabilire a normelor detaliate privind rambursarea taxei pe valoare adăugată, prevăzută în Directiva 2006/112/CE, către persoane impozabile stabilite în alt stat membru decât statul membru de rambursare (JO L 44, p. 23).


title: Cauza T-822/16: Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2018 – Kik Textilien und Non-Food/EUIPO – FF Group Romania (_kix) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative _kix — Revocare a deciziei atacate — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului — Articolul 173 alineatele (1) și (2) din Regulamentul de procedură — Intervenția celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs — Memoriu în răspuns depus în afara termenului”]

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/30

         Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2018 – Kik Textilien und Non-Food/EUIPO – FF Group Romania (_kix)
   (Cauza T-822/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative _kix - Revocare a deciziei atacate - Dispariția obiectului litigiului - Nepronunțare asupra fondului - Articolul 173 alineatele (1) și (2) din Regulamentul de procedură - Intervenția celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs - Memoriu în răspuns depus în afara termenului”])
   (2018/C 166/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: KiK Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Germania) (reprezentanți: S. Körber și L. Pechan, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: K. Zajfert și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: FF Group Romania SRL (București, România) (reprezentant: A. Cavescu, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 6 septembrie 2016 (cauza R 2323/2015-4) privind o procedură de opoziție între KiK Textilien und Non-Food și FF Group Romania.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului acțiunii.

               2)

               Obligă Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de KiK Textilien und Non-Food GmbH.

               3)

               FF Group Romania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza C-244/16 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 martie 2018 – Industrias Químicas del Vallés, SA/Comisia Europeană (Recurs — Produse fitosanitare — Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/408 — Introducerea pe piață a produselor fitosanitare și stabilirea unei liste a substanțelor susceptibile de înlocuire — Includerea substanței active metalaxil în această listă — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE — Act normativ care nu presupune măsuri de executare — Persoană vizată în mod individual)

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/5

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 martie 2018 – Industrias Químicas del Vallés, SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-244/16 P) (1)

   ((Recurs - Produse fitosanitare - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/408 - Introducerea pe piață a produselor fitosanitare și stabilirea unei liste a substanțelor susceptibile de înlocuire - Includerea substanței active metalaxil în această listă - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE - Act normativ care nu presupune măsuri de executare - Persoană vizată în mod individual))
   (2018/C 166/05)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Industrias Químicas del Vallés, SA (reprezentanți: C. Fernández Vicién, C. Vila Gisbert și I. Moreno-Tapia Rivas, abogadas)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: I. Galindo Martín și P. Ondrůšek, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Industrias Químicas del Vallés SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza C-138/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 22 februarie 2018 – Skatteministeriet/Estron A/S

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 22 februarie 2018 – Skatteministeriet/Estron A/S
   (Cauza C-138/18)
   (2018/C 166/27)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Skatteministeriet

      Pârâtă: Estron A/S

      Întrebările preliminare

               1)

               Nota 2 litera (a) din Capitolul 90 din Nomenclatura Combinată (1), coroborată cu regulile generale nr. 1 și 6 pentru interpretarea Nomenclaturii Combinate, trebuie interpretată în sensul că „părțile și accesoriile care constau din articolele menționate la una dintre pozițiile acestui capitol sau de la capitolele 84, 85 sau 91” se referă la produse de la pozițiile din capitolele respective definite cu patru cifre, sau nota trebuie interpretată ca referindu-se, de asemenea, la subpozițiile aferente (definite cu șase cifre) de la Capitolele 84, 85, 90 și 91?

               2)

               Conectori precum cei în discuție în prezenta cauză ar trebui clasificați în subpoziția NC 8544 42 90, în subpoziția NC 9021 40 00 sau în subpoziția NC 9021 90 10?

               3)

               Nota 1 litera (m) din Secțiunea XVI ar trebui interpretată în sensul că în situația în care un produs este inclus în Capitolul 90, nu poate fi inclus și în Capitolele 84 și 85?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO 1987, L 256, p. 1, Ediţie specială, 02/vol. 4, p. 3).


title: Cauza C-256/16: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Deichmann SE/Hauptzollamt Duisburg (Trimitere preliminară — Admisibilitate — Antidumping — Validitatea unui regulament prin care se urmărește executarea unei hotărâri a Curții prin care regulamente anterioare au fost declarate lipsite de validitate — Obligație de executare — Temei juridic — Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 — Articolul 14 — Stabilirea elementelor privind perceperea taxelor antidumping de către statele membre — Somație de suspendare a rambursării taxelor antidumping de către autoritățile vamale naționale — Reluarea procedurii care a precedat regulamentele declarate lipsite de validitate — Articolul 10 — Neretroactivitate — Codul vamal comunitar — Articolul 221 — Prescripție — Articolul 236 — Rambursarea taxelor nedatorate)

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Deichmann SE/Hauptzollamt Duisburg
   (Cauza C-256/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Admisibilitate - Antidumping - Validitatea unui regulament prin care se urmărește executarea unei hotărâri a Curții prin care regulamente anterioare au fost declarate lipsite de validitate - Obligație de executare - Temei juridic - Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Articolul 14 - Stabilirea elementelor privind perceperea taxelor antidumping de către statele membre - Somație de suspendare a rambursării taxelor antidumping de către autoritățile vamale naționale - Reluarea procedurii care a precedat regulamentele declarate lipsite de validitate - Articolul 10 - Neretroactivitate - Codul vamal comunitar - Articolul 221 - Prescripție - Articolul 236 - Rambursarea taxelor nedatorate))
   (2018/C 166/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Deichmann SE

      Pârât: Hauptzollamt Duisburg

      Dispozitivul

   Examinarea întrebării adresate nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/223 al Comisiei din 17 februarie 2016 de stabilire a unei proceduri pentru evaluarea anumitor cereri de acordare a tratamentului de societate care funcționează în condițiile unei economii de piață și a tratamentului individual depuse de către producători exportatori din China și din Vietnam și de punere în aplicare a Hotărârii Curții de Justiție pronunțate în cauzele conexate C 659/13 și C 34/14.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza C-568/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Nürtingen – Germania) – Procedură penală privind pe Faiz Rasool [Trimitere preliminară — Servicii de plată — Directiva 2007/64/CE — Articolul 3 literele (e) și (o) — Articolul 4 punctul 3 — Anexă — Punctul 2 — Domeniu de aplicare — Exploatarea unor terminale multifuncționale care permit retragerea de numerar în săli de jocuri de noroc — Coerența practicii represive a autorităților naționale — Confiscarea sumelor obținute prin intermediul unei activități ilegale — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 17]

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/14

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Nürtingen – Germania) – Procedură penală privind pe Faiz Rasool
   (Cauza C-568/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Servicii de plată - Directiva 2007/64/CE - Articolul 3 literele (e) și (o) - Articolul 4 punctul 3 - Anexă - Punctul 2 - Domeniu de aplicare - Exploatarea unor terminale multifuncționale care permit retragerea de numerar în săli de jocuri de noroc - Coerența practicii represive a autorităților naționale - Confiscarea sumelor obținute prin intermediul unei activități ilegale - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 17])
   (2018/C 166/17)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Nürtingen

      Partea din procedura penală principală

   Faiz Rasool

      cu participarea: Rasool Entertainment GmbH

      Dispozitivul

   Articolul 4 punctul 3 din Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE coroborat cu punctul 2 din anexa la aceasta trebuie interpretat în sensul că un serviciu de retragere de numerar oferit clienților de un operator de săli de jocuri prin intermediul unor terminale multifuncționale instalate în sălile respective nu constituie un „serviciu de plată” în sensul acestei directive atunci când operatorul nu efectuează nicio operațiune asupra conturilor de plăți ale clienților respectivi și când activitățile pe care le desfășoară cu această ocazie se limitează la punerea la dispoziție a acestor terminale, precum și la aprovizionarea lor cu numerar.

      (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza T-130/17: Ordonanța Tribunalului din 15 martie 2018 – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Comisia [„Acțiune în anulare — Piața internă a gazului natural — Directiva 2009/73/CE — Decizia Comisiei privind modificarea condițiilor de derogare a modalităților de exploatare a gazoductului OPAL de la normele Uniunii referitoare la accesul terților și la reglementarea privind tarifele — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate”]

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/31

         Ordonanța Tribunalului din 15 martie 2018 – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Comisia
   (Cauza T-130/17) (1)

   ([„Acțiune în anulare - Piața internă a gazului natural - Directiva 2009/73/CE - Decizia Comisiei privind modificarea condițiilor de derogare a modalităților de exploatare a gazoductului OPAL de la normele Uniunii referitoare la accesul terților și la reglementarea privind tarifele - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate”])
   (2018/C 166/40)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. (Varșovia, Polonia) (reprezentant: M. Jeżewski, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și K. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei C(2016) 6950 final a Comisiei din 28 octombrie 2016 privind reexaminarea condițiilor de derogare a gazoductului OPAL, acordate în temeiul Directivei 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE (JO 2003, L 176, p.57, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 80), de la normele referitoare la accesul terților și la reglementarea privind tarifele

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea cu privire la cererile de intervenție.

               3)

               Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană, inclusiv pe cele aferente procedurii privind măsurile provizorii.

               4)

               Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii privind măsurile provizorii.

               5)

               Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, Comisia, Republica Federală Germania, Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene, OPAL Gastransport GmbH & Co. KG și Gazprom Eksport LLC suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de intervenție.

      (1)  JO C 121, 18.4.2017.


title: Cauza T-187/18: Acțiune introdusă la 9 martie 2018 – VP/Cedefop

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/39

         Acțiune introdusă la 9 martie 2018 – VP/Cedefop
   (Cauza T-187/18)
   (2018/C 166/50)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: VP (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârât: Centrul European pentru Dezvoltarea Formării Profesionale (Cedefop)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               anularea deciziei din 12 mai 2017 a pârâtului de respingere a cererii reclamantului de reînnoire a contractului de muncă pe o perioadă nedeterminată;

               —

               anularea deciziei din 1 decembrie 2017 a pârâtului de respingere a reclamației reclamantului din 9 august 2017 împotriva deciziei din 12 mai 2017;

               —

               obligarea la repararea prejudiciului moral suferit de reclamant, evaluat ex aequo et bono la 100 000 (o sută de mii) de euro;

               —

               obligarea la repararea prejudiciului material suferit de reclamant și

               —

               obligarea la rambursarea tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant în legătură cu prezenta acțiune.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă următoarele motive: decizia pârâtului de a nu reînnoi contractul de muncă al reclamantului a fost adoptată cu încălcarea dreptului de a fi ascultat, a obligației de diligență, a obligației de motivare și a obligației de ascultare a superiorului ierarhic direct; aceasta este caracterizată de o eroare vădită de apreciere și este afectată de un abuz de putere.


title: Cauza C-575/16: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 martie 2018 – Comisia Europeană/Republica Cehă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 49 TFUE — Libertatea de stabilire — Notari — Condiție privind cetățenia sau naționalitatea — Articolul 51 TFUE — Asociere la exercitarea autorității publice)

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/15

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 martie 2018 – Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-575/16) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 49 TFUE - Libertatea de stabilire - Notari - Condiție privind cetățenia sau naționalitatea - Articolul 51 TFUE - Asociere la exercitarea autorității publice))
   (2018/C 166/18)
   Limba de procedură: ceha.

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Støvlbæk și K. Walkerová, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, T. Müller, J. Vláčil și A. Kasalická, agenți)

      Dispozitivul

               1.

               Prin impunerea unei condiții privind cetățenia sau naționalitatea pentru accesul la profesia de notar, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE.

               2.

               Obligă Republica Cehă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 22, 23.01.2017.


title: Cauza T-134/17 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 martie 2018 – Hércules Club de Fútbol/Comisia („Măsuri provizorii — Accesul la documente — Documente privind procedura administrativă prealabilă adoptării unei decizii a Comisiei referitoare la ajutorul de stat pus în aplicare de Spania în favoarea a trei cluburi de fotbal profesionist — Dreptul la apărare — Refuzul accesului — Cerere de măsuri provizorii — Lipsa urgenței”)

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/32

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 martie 2018 – Hércules Club de Fútbol/Comisia
   (Cauza T-134/17 R)
   ((„Măsuri provizorii - Accesul la documente - Documente privind procedura administrativă prealabilă adoptării unei decizii a Comisiei referitoare la ajutorul de stat pus în aplicare de Spania în favoarea a trei cluburi de fotbal profesionist - Dreptul la apărare - Refuzul accesului - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa urgenței”))
   (2018/C 166/41)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Spania) (reprezentanți: S. Rating și Y. Martínez Mata, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Stromsky, G. Luengo și P. Němečková, ulterior J. Baquero Cruz, G. Luengo și P. Němečková, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită obligarea Comisiei să permită accesul la documentele cuprinse în dosarul referitor la ajutorul de stat SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) acordat de Spania în favoarea Valencia Club de Fútbol SAD, Hércules Club de Fútbol și Elche Club de Fútbol SAD, în măsura în care acestea îl privesc pe reclamant și sunt esențiale pentru apărarea adecvată a intereselor sale

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauzele conexate C-596/16 și C-597/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 martie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Corte suprema di cassazione – Italia) – Enzo Di Puma/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)/Antonio Zecca (C-597/16) [Trimitere preliminară — Directiva 2003/6/CE — Utilizări abuzive ale informațiilor confidențiale — Sancțiuni — Reglementare națională care prevede o sancțiune administrativă și o sancțiune penală pentru aceleași fapte — Autoritate de lucru judecat a unei hotărâri penale definitive asupra procedurii administrative — Hotărâre penală definitivă prin care se pronunță achitarea pentru utilizări abuzive ale informațiilor confidențiale — Efectivitatea sancțiunilor — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 50 — Principiul ne bis in idem — Natura penală a sancțiunii administrative — Existența aceleiași infracțiuni — Articolul 52 alineatul (1) — Restrângeri impuse principiului ne bis in idem — Condiții]

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/15

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 martie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Corte suprema di cassazione – Italia) – Enzo Di Puma/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)/Antonio Zecca (C-597/16)
   (Cauzele conexate C-596/16 și C-597/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Directiva 2003/6/CE - Utilizări abuzive ale informațiilor confidențiale - Sancțiuni - Reglementare națională care prevede o sancțiune administrativă și o sancțiune penală pentru aceleași fapte - Autoritate de lucru judecat a unei hotărâri penale definitive asupra procedurii administrative - Hotărâre penală definitivă prin care se pronunță achitarea pentru utilizări abuzive ale informațiilor confidențiale - Efectivitatea sancțiunilor - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 50 - Principiul ne bis in idem - Natura penală a sancțiunii administrative - Existența aceleiași infracțiuni - Articolul 52 alineatul (1) - Restrângeri impuse principiului ne bis in idem - Condiții])
   (2018/C 166/19)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Enzo Di Puma (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-597/16)

      Intimați: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Antonio Zecca (C-597/16)

      Dispozitivul

   Articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale și manipulările pieței (abuzul de piață), citit în lumina articolului 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale potrivit căreia o procedură privind o sancțiune administrativă pecuniară de natură penală nu poate fi continuată ulterior pronunțării unei hotărâri penale definitive de achitare prin care s-a constatat că faptele susceptibile să constituie o încălcare a legislației privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale, pe baza cărora s-a deschis și această procedură, nu au fost dovedite.

      (1)  JO C 63, 27.2.2017.


title: Cauza C-147/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Almería (Spania) la 23 februarie 2018 – Banco Mare Nostrum S.A./Ignacio Jesús Berenguel Nieto și Carmen Sonia Salinas López

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Almería (Spania) la 23 februarie 2018 – Banco Mare Nostrum S.A./Ignacio Jesús Berenguel Nieto și Carmen Sonia Salinas López
   (Cauza C-147/18)
   (2018/C 166/28)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial de Almería

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Banco Mare Nostrum, S.A.

      Intimați: Ignacio Jesús Berenguel Nieto și Carmen Sonia Salinas López

      Întrebările preliminare

               1)

               Constatarea, prin intermediul unei hotărâri, a neobligativității unei clauze abuzive, în sensul Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1), împiedică aplicarea tuturor efectelor recunoscute prin Hotărârea [Curții din 21 decembrie 2016, Gutiérrez Naranjo și alții, C-154/15, C-307/15 și C-308/15]?

               2)

               Aplicarea efectului restitutoriu al unei clauze declarate abuzive în sensul Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii este afectată, limitată sau împiedicată de principiile disponibilității, administrării probelor de către părți, autorității materiale de lucru judecat și non reformatio in peius?

               3)

               Atribuțiile unei instanțe de gradul al doilea sunt limitate de faptul că prin hotărârea primei instanțe s-a statuat că o constatare a caracterului abuziv produce efecte limitate, iar hotărârea respectivă nu a fost atacată de consumator, ci numai de profesionistul care a inclus clauza în contract cu scopul de a nega caracterul său abuziv sau existența vreunui efect în cazul constatării caracterului abuziv?

               4)

               Printre atribuțiile unei instanțe de al doilea grad figurează și posibilitatea de a aplica toate consecințele prevăzute de Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 și de jurisprudența referitoare la aceasta, inclusiv în cazul în care consumatorul, prin intermediul primului capăt de cerere formulat, nu solicită aplicarea tuturor consecințelor care decurg din constatarea caracterului abuziv al clauzei respective?

      (1)  JO 1993, L 95, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 237.


title: Cauza T-108/18: Acțiune introdusă la 22 februarie 2018 – Universität Koblenz-Landau/Comisia și Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/32

         Acțiune introdusă la 22 februarie 2018 – Universität Koblenz-Landau/Comisia și Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură
   (Cauza T-108/18)
   (2018/C 166/42)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Universität Koblenz-Landau (Mainz, Germania) (reprezentanți: C. von der Lühe și I. Michel, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană și Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea nulității deciziei pârâtelor având numărul de referință OF/2016/0720-EACEA UKOLD din 21 decembrie 2017;

               —

               declararea nulității deciziei pârâtelor având numărul de referință OF/2016/0720 din 7 februarie 2018;

               —

               suspendarea executării silite a deciziilor pârâtelor având numărul de referință OF/2016/0720 din 21 decembrie 2017 și din 7 februarie 2018 și a notei de debit nr. 3241802552 a pârâtelor din 13 februarie 2018 până la soluționarea definitivă a procedurii de declarare a nulității deciziilor atacate prin prezenta acțiune, precum și

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv: încălcarea principiului respectării dreptului de a fi ascultat
               Reclamanta susține că a fost adoptată o decizie finală prematură, deși se cunoștea faptul că reclamanta nu putea în mod obiectiv, fără a fi în culpă, să prezinte la momentul deciziei documentele doveditoare privind utilizarea corectă a fondurilor. În plus, imposibilitatea obiectivă, neimputabilă reclamantei, de prezentare a informațiilor și a documentelor justificative suplimentare a fost doar temporară.

               2.

               Al doilea motiv: aplicarea eronată a dreptului european
               În plus, deciziile de recuperare ar încălca articolul 5 alineatul (4) TFUE, precum și articolul 135 alineatul (4) din Regulamentul Financiar și acordul părților, întrucât nu sunt îndeplinite condițiile de fond pentru recuperare.

               3.

               Al treilea motiv: motivarea insuficientă a măsurilor de recuperare
               Deciziile de recuperare ar conține numai informații superficiale, generale, fără o apreciere individualizată și, prin urmare, nu ar fi inteligibile în ceea ce privește conținutul lor.

               4.

               Al patrulea motiv: încălcarea principiului proporționalității
               Recuperarea întregii sume poate avea loc numai ultima ratio, în anumite împrejurări excepționale, care nu s-ar regăsi în speță.


title: Cauza C-154/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de The Labour Court, (Irlanda) la 27 februarie 2018 – Tomás Horgan, Claire Keegan/Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland and the Attorney General

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de The Labour Court, (Irlanda) la 27 februarie 2018 – Tomás Horgan, Claire Keegan/Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland and the Attorney General
   (Cauza C-154/18)
   (2018/C 166/29)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   The Labour Court, Ireland

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Tomás Horgan, Claire Keegan

      Pârâți: Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland and the Attorney General

      Întrebările preliminare

               1)

               Constituie discriminare indirectă pe criterii de vârstă, în sensul articolului 2 litera (b) din Directiva 2000/78/CE (1) a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, acțiunea unui stat, în calitatea sa de angajator, de a încadra profesorii din sistemul public nou-recrutați într-o grilă de salarizare mai puțin favorabilă, în timp ce remunerația profesorilor deja încadrați rămâne neschimbată, în situația în care:

                           a)

                           grila de salarizare modificată și grila de salarizare inițială se aplică tuturor profesorilor încadrați în categoriile respective, indiferent de vârsta acestora;

                           b)

                           la momentul la care au fost recrutați și încadrați într-una dintre respectivele grile, nu existau diferențe între piramida de vârstă a grupului cu salarii mai mari și piramida de vârstă a grupului cu salarii mai mici;

                           c)

                           introducerea grilei de salarizare modificate generează o diferență substanțială între remunerația celor două grupuri de profesori care desfășoară o muncă de aceeași valoare;

                           d)

                           vârsta medie a profesorilor încadrați în grila de salarizare mai puțin favorabilă este mai mică decât vârsta medie a celor încadrați în grila de salarizare inițială;

                           e)

                           la momentul introducerii grilei de salarizare mai puțin favorabile, statisticile relevante la nivelul statului au indicat că 70 % dintre profesorii nou-recrutați aveau cel mult 25 de ani și s-a stabilit că aceasta era piramida de vârstă obișnuită pentru cei care intrau în sistemul public de învățământ indiferent de an; și

                           f)

                           profesorii din sistemul public care au intrat în funcție în 2011 sau ulterior suportă un dezavantaj financiar clar în comparație cu colegii lor încadrați înainte de 2011.

               2)

               Dacă răspunsul la prima întrebare este afirmativ, introducerea unei grile de salarizare mai puțin favorabile poate fi justificată obiectiv de necesitatea obținerii unei reduceri structurale pe termen mediu și lung a costurilor serviciului public, având în vedere constrângerile bugetare cu care se confruntă statul și/sau importanța menținerii unor bune raporturi de muncă cu funcționarii publici deja încadrați?

               3)

               Răspunsul la a doua întrebare ar fi diferit în cazul în care statul ar fi putut realiza economii echivalente prin reducerea salariilor tuturor profesorilor cu o sumă semnificativ mai mică decât reducerea aplicată profesorilor nou-recrutați?

               4)

               Răspunsul la a doua și la a treia întrebare ar fi diferit dacă decizia de a nu modifica defavorabil grila de salarizare aplicabilă profesorilor deja încadrați a fost luată în conformitate cu un contract colectiv de muncă încheiat între guvern, în calitate de angajator, și sindicatele care reprezintă personalul aflat în serviciul public, în temeiul căruia guvernul s-a angajat să nu mai reducă salariile funcționarilor publici deja în activitate, cărora li s-au aplicat deja reduceri salariale și având în vedere consecințele asupra raporturilor de muncă ce ar putea rezulta din încălcarea acestui contract, ținând seama de faptul că noua grilă de salarizare implementată în 2011 nu intra sub incidența contractului colectiv respectiv?

      (1)  JO 2000, L 303, p. 16.


title: Cauza T-188/18: Acțiune introdusă la 12 martie 2018 – Papaconstantinou și alții/Consiliul și alții

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/40

         Acțiune introdusă la 12 martie 2018 – Papaconstantinou și alții/Consiliul și alții
   (Cauza T-188/18)
   (2018/C 166/51)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Adonis Papaconstantinou (Nicosia, Cipru) și alți 722 (reprezentant: A. Markides, M. Ioannides, C. Velaris și C. Velaris, avocați, A. Robertson, QC, și G. Rothschild, Barrister)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Banca Centrală Europeană, Eurogroup (reprezentat de Consiliul Uniunii Europene) și Uniunea Europeană (reprezentată de Comisia Europeană)

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               obligarea pârâților la plata către reclamanți a sumelor menționate în tabelul anexat la cererea introductivă plus dobânzi începând cu 26 martie 2013 până la data pronunțării hotărârii Tribunalului, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul suferit ca urmare a deciziilor Eurogroup privind rezoluția Cyprus Popular Bank Public Co Ltd (denumită în continuare „Laiki Bank”), a recapitalizării Bank of Cyprus Public Company Limited (denumită în continuare „Bank of Cyprus”) și a vânzării activelor și a activității băncilor menționate în Grecia, și/sau ca rezultat al furnizării de asistență privind lichiditatea în situații de urgență către Laiki Bank cu consimțământul Băncii Centrale Europene și al transferului ulterior la ordinul Băncii Centrale Europene al pasivului relevant către Bank of Cyprus;

         sau, în subsidiar,

               —

               declararea faptului că este angajată răspunderea extracontractuală a pârâților și determinarea procedurii de urmat în vederea stabilirii prejudiciului recuperabil actual suferit de reclamanți;

         și, în orice caz,

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamanți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă două motive care sunt, în esență, identice sau similare celor pe care se întemeiază cauza T-147/18, APG Intercon și alții/Consiliul și alții.


title: Cauza C-159/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgia) la 27 februarie 2018 – André Moens/Ryanair Ltd

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgia) la 27 februarie 2018 – André Moens/Ryanair Ltd
   (Cauza C-159/18)
   (2018/C 166/30)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Justice de paix du troisième canton de Charleroi

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: André Moens

      Pârât: Ryanair Ltd

      Întrebările preliminare

   Cererea de decizie preliminară privind interpretarea articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1), are următorul cuprins:

               1)

               în cazul în care împrejurarea în discuție în prezentul litigiu, respectiv scurgerea de combustibil pe o pistă de decolare care a condus la închiderea acestei piste, intră în domeniul de aplicare al noțiunii „eveniment” în sensul punctului 22 din Hotărârea din 22 decembrie 2008, Wallentin-Hermann (C-549/07, EU:C:2008:771) sau în cel al noțiunii „împrejurare excepțională” în sensul considerentului (14) al regulamentului menționat, astfel cum a fost interpretată prin Hotărârea din 31 ianuarie 2013, McDonagh (C-12/11, EU:C:2013:43) sau aceste două noțiuni se suprapun;

               2)

               articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 trebuie interpretat în sensul că un eveniment precum cel în discuție în prezentul litigiu, și anume scurgerea de combustibil pe o pistă de decolare care a condus la închiderea acestei piste, trebuie considerat ca fiind un eveniment inerent exercitării normale a activității operatorului de transport aerian și, prin urmare, nu poate fi calificat drept „împrejurare excepțională” care poate exonera operatorul de transport aerian de obligația de a plăti o compensație pasagerilor în cazul unei întârzieri prelungite a unui zbor efectuat de acest avion;

               3)

               dacă un eveniment precum cel în discuție în prezentul litigiu, și anume scurgerea de combustibil pe o pistă de decolare care a condus la închiderea pistei respective, trebuie considerat ca fiind o „împrejurare excepțională”, trebuie să se deducă de aici că este vorba, în cazul operatorului de transport aerian, despre o „împrejurare excepțională” care nu ar fi putut fi evitată chiar dacă s-ar fi luat toate măsurile rezonabile?

      (1)  JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza T-110/18: Acțiune introdusă la 22 februarie 2018 – Grange Backup Power/Comisia

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/33

         Acțiune introdusă la 22 februarie 2018 – Grange Backup Power/Comisia
   (Cauza T-110/18)
   (2018/C 166/43)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Grange Backup Power Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: M. Segura Catalán și M. Clayton, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2017) 7789 final a Comisiei din 24 noiembrie 2017 privind mecanismul de asigurare a capacității din Irlanda [SA.44464 (2017/N)], pusă în aplicare de Irlanda;

               —

               anularea Deciziei C(2017) 7794 final a Comisiei din 24 noiembrie 2017 privind mecanismul de asigurare a capacității din Irlanda de Nord [SA.44465 (2017/N)], pusă în aplicare de Regatul Unit; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv, întemeiat pe neinițierea de către Comisie a procedurii oficiale de investigare în conformitate cu articolul 108 alineatul (2) TFUE și cu articolul 4 alineatul (4) din Regulamentul de procedură (1), în pofida îndoielilor privind compatibilitatea mecanismului de remunerare a capacității la nivelul întregii insule (CRM) cu ajutorul de stat și cu normele pieței interne, privând astfel reclamanta de drepturile sale procedurale. Acest motiv cuprinde patru aspecte:

               —

               primul aspect se referă la existența unor dificultăți serioase în ceea ce privește durata și împrejurările procedurii;

               —

               al doilea aspect este întemeiat pe faptul că Comisia ar fi trebuit să aibă îndoieli privind conformitatea cu TFUE a mecanismului de finanțare din cadrul mecanismului de remunerare a capacității;

               —

               al treilea aspect este întemeiat pe faptul că Comisia ar fi trebuit să aibă îndoieli cu privire la compatibilitatea CRM cu piața internă, în special cu Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020 (2);

               —

               prin al patrulea aspect al cererii sale, reclamanta susține că Comisia ar fi trebuit să aibă îndoieli în aprecierea sa privind mecanismul de remunerare a capacității care rezultă din efectele notificării Regatului Unit de retragere din Uniunea Europeană.

      (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).

      (2)  Comunicarea Comisiei – Orientări privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020 (JO 2014, C 200, p. 1).


title: Cauza C-104/17: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 15 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Piteşti – România) – SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu („Trimitere preliminară — Directiva 94/62/CE — Ambalaje și deșeuri din ambalaje — Recuperarea și reciclarea deșeurilor — Contribuție la un fond național pentru mediu — Introducere pe piața națională a unor produse ambalate și a unor ambalaje, fără intervenție asupra acestora — Principiul denumit „poluatorul plătește” — Calitatea de poluator)

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/16

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 15 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Piteşti – România) – SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu
   (Cauza C-104/17) (1)

   ((„Trimitere preliminară - Directiva 94/62/CE - Ambalaje și deșeuri din ambalaje - Recuperarea și reciclarea deșeurilor - Contribuție la un fond național pentru mediu - Introducere pe piața națională a unor produse ambalate și a unor ambalaje, fără intervenție asupra acestora - Principiul denumit „poluatorul plătește” - Calitatea de poluator))
   (2018/C 166/20)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Piteşti

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SC Cali Esprou SRL

      Pârâtă: Administraţia Fondului pentru Mediu

      Dispozitivul

   Articolul 15 din Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 1994 privind ambalajele și deșeurile de ambalaje și principiul denumit „poluatorul plătește” pe care îl pune în aplicare nu se opun unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care impune o contribuție unui agent economic care nu intervine asupra ambalajelor pe care le introduce pe piață, calculată în funcție de diferența de greutate dintre, pe de o parte, cantitatea de deșeuri de ambalaje corespunzătoare obiectivelor minime de valorificare energetică și de valorificare prin reciclare și, pe de altă parte, cantitatea de deșeuri de ambalaje efectiv valorificate sau reciclate.

      (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauza T-189/18: Acțiune introdusă la 15 martie 2018 – Lipitalia 2000 și Assograssi/Comisia

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/40

         Acțiune introdusă la 15 martie 2018 – Lipitalia 2000 și Assograssi/Comisia
   (Cauza T-189/18)
   (2018/C 166/52)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Lipitalia 2000 SpA (Torino, Italia), Assograssi – Associazione Nazionale Produttori Grassi e Proteine Animali (Buccinasco, Italia) (reprezentant: M. Moretto, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea faptului că Comisia Europeană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Regulamentului nr. 999/2001, al Regulamentului nr. 178/2002 și al Regulamentului nr. 1069/2009, precum și al principiilor generale ale nediscriminării și proporționalității, prin faptul că nu a supus votului comitetului de reglementare, în aplicarea procedurii prevăzute la articolul 5a din Decizia 1999/648/CE, un proiect de măsuri menit să reexamineze interzicerea exporturilor de îngrășăminte organice și de amelioratori de sol care conțin proteine animale prelucrate derivate din rumegătoare, după cum se prevede în continuare la punctul 2 secțiunea E capitolul V din anexa IV la Regulamentul nr. 999/2001;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele susțin că deși de la 1 iulie 2017, Comisia a autorizat din nou exportul de proteine animale prelucrate (PAP) derivate din rumegătoare pentru a ține seama de îmbunătățirea radicală a situației epidemiologice a BSE (Bovine Spongiform Encephalophaty) în Uniune, exportul de îngrășăminte organice și de amelioratori de sol (FOA) care conțin aceleași PAP din rumegătoare este în continuare în mod inexplicabil interzis la punctul 2 secțiunea E capitolul V din anexa IV la Regulamentul nr. 999/2001. Această interdicție este în continuare aplicabilă deși aproape toate statele membre au obținut până în prezent calificarea drept țări cu risc de BSE neglijabil și deși standardele internaționale stabilite OIE (Office international des épizooties) nu prevede o interdicție similară pentru FOA provenite din țări care beneficiază de această calificare.
   Pe de altă parte, tot potrivit reclamantelor, în timp ce interzice exportul de FOA (care conțin PAP din rumegătoare) deși provin din state membre cu risc de BSE neglijabil în contradicție cu standardele internaționale stabilite OIE, Uniunea permite comercializarea acelorași produse pe teritoriul său. De asemenea, aceasta ar permite chiar importul din țări terțe, inclusiv țări cu risc de BSE controlat sau nedeterminat, de PAP, inclusiv din rumegătoare, și de produse care îl conțin, adică FOA.
   Pagubele produse operatorilor din Uniune din cauza interzicerii exportului de FOA care conțin PAP din rumegătoare sunt considerabile.
   În susținerea acțiunii, reclamantele susțin că dreptul Uniunii impune Comisiei o obligație de a acționa pentru a pune capăt acestei situații.
   Concret, reclamantele susțin:

               1.

               Încălcarea obligației care revine Comisiei în temeiul articolului 7 și al articolului 5 alineatele (1) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2001 de stabilire a unor reglementări pentru prevenirea, controlul și eradicarea anumitor forme transmisibile de encefalopatie spongiformă (JO 2001, L 147, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 37, p. 213), a articolului 5 alineatul (3) și al articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (JO 2002, L 31, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 68) și al articolului 43 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 (Regulament privind subprodusele de origine animală) (JO 2009, L 300, p. 1).

               2.

               Încălcarea obligației de a acționa care revine Comisiei în temeiul principiilor nediscriminării și proporționalității, al articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 178/2002, precum și al articolelor 23 și 24 din Regulamentul (CE) nr. 999/2001.


title: Cauzele conexate C-327/16 și C-421/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 martie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Conseil d'État – Franța) – Marc Jacob/Ministre des Finances et des Comptes publics (C-327/16), Ministre des Finances et des Comptes publics/Marc Lassus (C-421/16) (Trimitere preliminară — Impozitare directă — Libertatea de stabilire — Fuziuni, scindări, cesionări de active și schimburi de acțiuni între societăți din state diferite — Directiva 90/434/CEE — Articolul 8 — Operațiune de schimb de titluri — Plusvalori aferente acestei operațiuni — Amânarea impozitării — Pierderi la momentul cesiunii ulterioare a titlurilor primite — Competență de impozitare a statului de reședință — Diferență de tratament — Justificare — Menținerea repartizării competenței fiscale între statele membre)

text:
               14.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 166/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 martie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Conseil d'État – Franța) – Marc Jacob/Ministre des Finances et des Comptes publics (C-327/16), Ministre des Finances et des Comptes publics/Marc Lassus (C-421/16)
   (Cauzele conexate C-327/16 și C-421/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Impozitare directă - Libertatea de stabilire - Fuziuni, scindări, cesionări de active și schimburi de acțiuni între societăți din state diferite - Directiva 90/434/CEE - Articolul 8 - Operațiune de schimb de titluri - Plusvalori aferente acestei operațiuni - Amânarea impozitării - Pierderi la momentul cesiunii ulterioare a titlurilor primite - Competență de impozitare a statului de reședință - Diferență de tratament - Justificare - Menținerea repartizării competenței fiscale între statele membre))
   (2018/C 166/07)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Marc Jacob (C-327/16), Ministre des Finances et des Comptes publics (C-421/16)

      Intimați: Ministre des Finances et des Comptes publics (C-327/16), Marc Lassus (C-421/16)

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 8 din Directiva 90/434/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre, astfel cum a fost modificată prin Actul privind condițiile de aderare a Regatului Norvegiei, a Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei, adaptat prin Decizia 95/1/CE, Euratom, CECO a Consiliului Uniunii Europene din 1 ianuarie 1995, trebuie interpretat în sensul că nu se opune legislației unui stat membru în temeiul căreia plusvaloarea rezultată dintr-o operațiune de schimb de titluri care intră sub incidența acestei directive este constatată cu ocazia acestei operațiuni, însă impozitarea sa este amânată până în anul în cursul căruia intervine evenimentul care pune capăt acestei amânări a impozitării, în speță cesiunea titlurilor primite în schimb.

               2)

               Articolul 8 din Directiva 90/434, astfel cum a fost modificat prin Actul privind condițiile de aderare a Regatului Norvegiei, a Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei, adaptat prin Decizia 95/1, trebuie interpretat în sensul că nu se opune legislației unui stat membru care prevede impozitarea plusvalorii aferente unei operațiuni de schimb de titluri, aflată în regim de amânare a impozitării, la momentul cesiunii ulterioare a titlurilor primite în schimb, deși această cesiune nu intră în competența fiscală a acestui stat membru.

               3)

               Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune legislației unui stat membru care, într-o situație în care cesiunea ulterioară a unor titluri primite în schimb nu intră în competența fiscală a acestui stat membru, prevede impozitarea plusvalorii aflate în regim de amânare cu ocazia acestei cesiuni fără a ține seama de o eventuală pierdere realizată cu această ocazie, deși se ține seama de o asemenea pierdere atunci când contribuabilul deținător de titluri are reședința fiscală în statul membru respectiv la data cesiunii menționate. Revine statelor membre, cu respectarea dreptului Uniunii și, în speță, îndeosebi a libertății de stabilire, sarcina să prevadă modalități referitoare la deducerea și la calculul acestei pierderi.

      (1)  JO C 305, 22.8.2016.

      JO C 392, 24.10.2016.