title: Cauza T-599/11: Acțiune introdusă la 25 noiembrie 2011 — Eni/OAPI — EMI (IP) (ENI)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/29

         Acțiune introdusă la 25 noiembrie 2011 — Eni/OAPI — EMI (IP) (ENI)
   (Cauza T-599/11)
   2012/C 32/61
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Eni SpA (Roma, Italia) (reprezentanți: D. De Simone și G. Orsoni, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: EMI (IP) Ltd (Londra, Regatul Unit)

      Concluziile

   Reclamantul (reclamanta) solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieț ei Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 septembrie 2011 în cazul R 2439/2010-1; și

               —

               obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ENI”, pentru bunuri și servicii din clasele 1-4, 6, 7, 9, 11, 14, 16-19, 22, 25 și 35-45 — cererea de marcă comunitară nr. 6488076

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: marca comunitară verbală „EMI” înregistrată cu nr. 4197315, pentru bunuri și servicii din clasele 9, 16, 35, 38, 41 și 42; marca comunitară figurativă „EMI” înregistrată cu nr. 6167357, pentru bunuri și servicii din clasele 9, 16, 28, 35, 38, 41 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: reclamanta contestă decizia menționată a Camerei întâi de recurs pentru următoarele motive: (i) constatarea eronată și nemotivată a similitudinii bunurilor și serviciilor, bazată pe înțelegerea greșită și pe aplicarea greșită a jurisprudenței anterioare referitoare la acest aspect; (ii) interpretarea eronată și aplicarea eronată a jurisprudenței Praktiker, care reflectă o înțelegere greșită a principiilor antimonopoliste care au stat la baza acesteia și în special a rațiunii care a stat la baza introducerii posibilității de înregistrare a serviciilor de vânzare cu amănuntul; și (iii) constatarea eronată a similitudinii semnelor și constatarea eronată a riscului de confuzie.


title: Cauza C-86/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social n °1 de Granada (Spania) la 18 februarie 2014 – Marta León Medialdea/Ayuntamiento de Huetor Vega

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social no 1 de Granada (Spania) la 18 februarie 2014 – Marta León Medialdea/Ayuntamiento de Huetor Vega
   (Cauza C-86/14)
   2014/C 142/27
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social no 1 de Granada

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Marta León Medialdea

      Pârâtă: Ayuntamiento de Huetor Vega

      Întrebările preliminare

               1)

               Lucrătorul pe durată nedeterminată nepermanent, astfel cum este definit de legislația și de jurisprudența spaniolă, reprezintă, conform definiției din Directiva 1999/70/CE (1), un lucrător cu contract pe durată determinată?

               2)

               Sunt compatibile cu dreptul Uniunii o interpretare și o punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională, potrivit cărora, în cazul contractelor de muncă pe durată determinată din sectorul public, încheiate cu încălcarea legii, care sunt transformate în contracte pe durată nedeterminată nepermanente, administrația poate proceda la ocuparea sau desființarea unilaterală a postului, fără să acorde lucrătorului o indemnizație și fără să fie prevăzute alte măsuri care să limiteze folosirea abuzivă a contractelor pe durată determinată?

               3)

               Ar fi compatibil cu dreptul Uniunii același comportament al administrației în cazul în care, atunci când procedează la ocuparea sau la desființarea postului, ar acorda indemnizația prevăzută pentru încetarea contractelor temporare încheiate cu respectarea legii?

               4)

               Ar fi compatibil cu dreptul Uniunii același comportament al administrației în cazul în care, atunci când decide să ocupe sau să desființeze postul, ar trebui să recurgă la procedurile și motivele prevăzute pentru concedierea pentru motive obiective și să plătească aceeași indemnizație?

      (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza F-31/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 martie 2012 — BI/Cedefop (Funcție publică — Termen de introducere a acțiunii — Limba în care se respinge reclamația)

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/27

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 martie 2012 — BI/Cedefop
   (Cauza F-31/11) (1)

   (Funcție publică - Termen de introducere a acțiunii - Limba în care se respinge reclamația)
   2012/C 126/51
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: BI (Evosmos, Grecia) (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

      Pârât: Centrul European pentru Dezvoltarea Formării Profesionale (reprezentanți: M. Fuchs, agent, asistat de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei directorului Cedefop de încetare a raporturilor de muncă cu reclamantul și cerere de despăgubire pentru prejudiciul material și moral suferit.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2.

               BI suportă toate cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 186, 25.6.11, p. 33.


title: Cauza T-345/09: Acțiune introdusă la 28 august 2009 — Bodegas y Viñedos Puerta de Labastida/OAPI — Unión de Cosecheros de Labastida (PUERTA DE LABASTIDA)

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/35

         Acțiune introdusă la 28 august 2009 — Bodegas y Viñedos Puerta de Labastida/OAPI — Unión de Cosecheros de Labastida (PUERTA DE LABASTIDA)
   (Cauza T-345/09)
   2009/C 256/62
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Bodegas y Viñedos Puerta de Labastida, SL (Autol, Spania) (reprezentanți: J. Grimau Muñoz și J. Villamor Muguerza, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Unión de Cosecheros de Labastida, S. Coop. Ltda (Labastida, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 28 mai 2009 în cauza R 1021/2008-1, în măsura în care a admis înregistrarea mărcii comunitare „PUERTA DE LABASTIDA” (marcă verbală) pentru clasele 29, 33 și 35;

               —

               obligarea expresă la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: BODEGAS Y VIÑEDOS PUERTA DE LABASTIDA S.L.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „PUERTA DE LABASTIDA” (cererea de înregistrare nr. 004473278), pentru produse și servicii din clasele 29, 33 și 35.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: UNIÓN DE COSECHEROS DE LABASTIDA, S. COOP. LTDA.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală spaniolă „CASTILLO DE LABASTIDA” (nr. 617 137), pentru produse din clasa 33; marca verbală comunitară „CASTILLO LABASTIDA” (nr. 23 382) pentru produse din clasa 33; și marca verbală comunitară „CASTILLO LABASTIDA” (nr. 3 515 566) pentru servicii din clasele 35, 39 și 43.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în parte.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 42 și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, privind marca comunitară.


title: Cauze conexate C-316/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Danske Svineproducenter/Justitsministeriet [Articolul 288 al doilea paragraf TFUE — Regulamentului (CE) nr. 1/2005 — Protecția animalelor în timpul transportului — Transport rutier de animale domestice din specia porcine — Înălțimea minimă a compartimentelor — Inspecție în cursul călătoriei — Densitate de încărcare — Dreptul statelor membre de a adopta norme detaliate]

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Danske Svineproducenter/Justitsministeriet
   (Cauze conexate C-316/10) (1)

   (Articolul 288 al doilea paragraf TFUE - Regulamentului (CE) nr. 1/2005 - Protecția animalelor în timpul transportului - Transport rutier de animale domestice din specia porcine - Înălțimea minimă a compartimentelor - Inspecție în cursul călătoriei - Densitate de încărcare - Dreptul statelor membre de a adopta norme detaliate)
   2012/C 49/11
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Danske Svineproducenter

      Pârât: Justitsministeriet

      Cu participarea: Union européenne du commerce de bétail et de la viande

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Interpretarea articolului 249 al doilea paragraf CE (devenit articolul 288 al doilea paragraf TFUE) și a Regulamentului (CE) nr. 1/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 privind protecția animalelor în timpul transportului și al operațiunilor conexe și de modificare a Directivelor 64/432/CEE și 93/119/CE și a Regulamentului (CE) nr. 1255/97 (JO 2005, L 3, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 62, p. 3) — Dreptul statelor membre de a adopta norme naționale detaliate privind înălțimea interioară în timpul transportului, înălțimea în vederea inspectării și densitatea încărcării în interiorul vehiculelor care transportă porci

      Dispozitivul

   Regulamentului (CE) nr. 1/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 privind protecția animalelor în timpul transportului și al operațiunilor conexe și de modificare a Directivelor 64/432/CEE și 93/119/CE și a Regulamentului (CE) nr. 1255/97 trebuie interpretat în sensul că:

               —

               acest regulament nu se opune adoptării de către un stat membru a unor norme aplicabile transporturilor rutiere de porcine, care, în scopul consolidării securității juridice, definesc, cu respectarea obiectivului protecției bunăstării animalelor și fără a stabili criterii excesive în această privință, cerințele prevăzute de regulamentul menționat în privința înălțimii interioare minime a compartimentelor destinate animalelor, în măsura în care aceste norme nu presupun costuri suplimentare sau dificultăți tehnice de natură să defavorizeze fie producătorii statului membru care a adoptat normele amintite, fie producătorii din alte state membre care doresc să își exporte produsele către sau prin primul stat membru, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere; totuși, nu pot fi considerate proporționale norme precum cele cuprinse în dispozițiile tranzitorii care figurează la articolul 36 alineatul 4 din Decretul nr. 1729/2006 din 21 decembrie 2006 privind protecția animalelor în timpul transportului dacă același stat membru a adoptat, pe de altă parte, norme mai puțin stricte, precum cele care figurează la articolul 9 alineatul 1 din acest decret, în cadrul regimului de drept comun;

               —

               acest regulament se opune adoptării de către un stat membru a unor norme aplicabile transporturilor rutiere de porcine care definesc cerințele prevăzute de regulamentul menționat privind accesul la animale în scopul verificării în mod regulat a condițiilor lor de bunăstare și care nu vizează decât călătoriile cu o durată mai mare de opt ore și

               —

               acest regulament nu se opune adoptării de către un stat membru a unor norme potrivit cărora, în cazul transportului rutier de porcine, animalele trebuie să dispună de o suprafață minimă în funcție de greutatea lor, această suprafață fiind, pentru un animal de 100 kg, de 0,42 m2 atunci când durata călătoriei este mai mică de opt ore și de 0,50 m2 în cazul călătoriilor cu o durată superioară.

      (1)  JO C 234, 28.8.2010.


title: Cauza C-96/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Nanterre (Franţa) la 26 februarie 2015 – Saint Louis Sucre SA, succesoare în drepturi a Saint Louis Sucre SNC/Directeur général des douanes et droits indirects

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Nanterre (Franţa) la 26 februarie 2015 – Saint Louis Sucre SA, succesoare în drepturi a Saint Louis Sucre SNC/Directeur général des douanes et droits indirects
   (Cauza C-96/15)
   (2015/C 146/34)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de grande instance de Nanterre

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Saint Louis Sucre SA, succesoare în drepturi a Saint Louis Sucre SNC

      Pârât: Directeur général des douanes et droits indirects

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 15 alineatele (2) și (8) din Regulamentul [(CE)] nr. 1260/2001 [al Consiliului] din 19 iunie 2001 (1), aplicat în lumina considerentelor (9) și (11) ale acestuia și a Hotărârilor Zuckerfabrik Jülich I și II, precum și principiile generale ale dreptului comunitar privind interzicerea îmbogățirii fără justă cauză, proporționalitatea și libertatea de întreprindere trebuie interpretate în sensul că un producător de zahăr are dreptul la rambursarea cotizațiilor la producție achitate până la concurența cantităților de zahăr căruia i se aplică o cotă care erau încă pe stoc la 30 iunie 2006, din moment ce regimul cotizațiilor la producție nu a fost prelungit după această dată prin Regulamentul nr. 318/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 (2)?

               2)

                           a)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare preliminară, cuantumul cotizațiilor care trebuie restituit producătorilor trebuie să se întemeieze doar pe cantitatea de zahăr care figurează pe stoc la 30 iunie 2006?

                           b)

                           În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară, cantitatea de zahăr care servește drept bază de calcul pentru rambursarea cotizațiilor trebuie să se întemeieze pe variația stocurilor comunitare de zahăr între 1 iulie 2001 și 30 iunie 2006?

               3)

               Calcularea cotizației care trebuie restituită poate rezulta în mod valabil din multiplicarea stocului de zahăr reținut în răspunsul la a doua întrebare preliminară cu media ponderată a „pierderilor medii” constatate în cursul OCP 2001/2006 sau aceasta trebuie calculată în mod diferit și, dacă este cazul, în ce mod?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările anterioare, Regulamentul [(CE)] nr. 164/2007 din 19 februarie 2007de stabilire, pentru anul de comercializare 2005/2006, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului
                   (3), nu este valid?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului din 19 iunie 2001 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 178, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 318/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 58, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 70, p. 77).

      (3)  JO L 51, p. 17.


title: Cauza C-380/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethymnis (Grecia) la 8 august 2007 — Georgios Karabousanos și Sofoklis Michopoulos/Dimos Geropotamou

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/27

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethymnis (Grecia) la 8 august 2007 — Georgios Karabousanos și Sofoklis Michopoulos/Dimos Geropotamou
   (Cauza C-380/07)
   (2007/C 269/49)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Monomeles Protodikeio Rethymnis (Grecia)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Georgios Karabousanos și Sofoklis Michopoulos

      Pârât: Dimos Geropotamou
   Întrebările preliminare

               1)

               Clauza 5 și clauza 8 alineatul (3) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, care face parte integrantă din Directiva 1999/70 a Consiliului (JO L 175 din 10 iulie 1999, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129) trebuie să fie interpretate în sensul că dreptul comunitar interzice adoptarea de măsuri legale de către statul membru în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru menționat, atunci când: a) înainte de intrarea în vigoare a directivei, există deja, în ordinea juridică internă, măsuri legale echivalente, în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru și b) atunci când, în ordinea juridică internă, prin măsurile adoptate pentru punerea în aplicare a acordului-cadru, se reduce nivelul general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în măsura în care înainte de intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE există în ordinea juridică internă măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru, precum dispoziția pertinentă în cauză, respectiv articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920, adoptarea unei măsuri legale în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru — precum dispoziția pertinentă în cauză, respectiv articolul 11 din Decretul prezidențial nr. 164/2004 — constituie o reducere inacceptabilă în ordinea juridică internă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată, în sensul clauzei 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru:

                           a)

                           atunci când o astfel de măsură legală de punere în aplicare a acordului-cadru este adoptată după expirarea termenului de transpunere a Directivei 1999/70/CE, dar în domeniul său de aplicare ratione temporis se încadrează numai contractele și raporturile de muncă pe durată determinată care erau în curs de executare înainte de intrarea în vigoare a măsurii sau al căror termen a expirat într-o perioadă determinată înainte de intrarea în vigoare a măsurii, dar după termenul de transpunere a directivei, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente nu au un domeniu de aplicare limitat în timp și privesc toate contractele de muncă pe durată determinată încheiate, în curs de executare sau al căror termen expirase la momentul intrării în vigoare a directivei 1999/70/CE și la expirarea termenului său de transpunere?

                           b)

                           atunci când în domeniul de aplicare a unei astfel de măsuri legale adoptate în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru se încadrează numai contractele sau raporturile de muncă pe durată determinată care, pentru a fi considerate succesive, trebuie să îndeplinească, în mod cumulativ, următoarele condiții:

                                       1)

                                       între acestea să intervină o perioadă care să nu depășească trei luni și

                                       2)

                                       acestea să aibă o durată totală de cel puțin douăzeci și patru luni înainte de intrarea în vigoare a măsurii respective, independent de numărul de reînnoiri ale contractului, sau să fi existat în temeiul acestora o durată de angajare de cel puțin optsprezece luni dintr-un total de douăzeci și patru începând cu contractul inițial în cazul în care au existat cel puțin trei reînnoiri în plus față de contractul inițial, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente nu stabilesc astfel de condiții ci se aplică tuturor contractelor de muncă (succesive) pe durată determinată, indiferent de durata minimă a angajării și de numărul minim de reînnoiri contractuale?

                           c)

                           atunci când măsura legală în discuție de punere în aplicare a acordului-cadru prevede ca efect juridic destinat protejării lucrătorilor cu contract pe durată determinată și prevenirii abuzurilor, în sensul acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată calificarea contractului de muncă pe durată determinată drept contract pe durată nedeterminată cu efecte pentru viitor (ex nunc), în timp ce măsurile legale echivalente preexistente prevedeau calificarea contractelor de muncă pe durată determinată drept contracte de muncă pe durată nedeterminată începând de la data încheierii lor inițiale (ex tunc)?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, dacă la intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE existau în ordinea juridică internă măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din directiva menționată, precum dispoziția pertinentă în prezenta cauză, respectiv articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920 constituie o reducere inacceptabilă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată în ordinea juridică internă, în sensul clauzei 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru, adoptarea unei măsuri legale în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru, precum dispoziția pertinentă în cauza principală, respectiv articolul 7 din Decretul prezidențial nr. 164/2004 care prevede ca unic mijloc de protecție împotriva abuzului a lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată, obligația angajatorului de a plăti salariul și o indemnizație de concediere, în caz de angajare abuzivă prin contracte de muncă pe durată determinată succesive, ținând cont de faptul că:

                           a)

                           obligația de a plăti salariul și indemnizația de concediere este prevăzută de dreptul intern pentru orice tip de raport de muncă și nu vizează în mod special evitarea abuzurilor în sensul acordului-cadru și

                           b)

                           punerea în aplicare a măsurii legale echivalente preexistente are ca efect juridic recunoașterea contractelor de muncă pe durată determinată succesive ca fiind contracte pe durată nedeterminată

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente, atunci când interpretează dreptul intern în raport cu Directiva 1999/70/CE, instanța națională trebuie să înlăture aplicarea dispozițiilor incompatibile cu această directivă cuprinse de măsura legală adoptată în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru, dar care conduce la o reducere a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor pe durată determinată în ordinea juridică internă, precum dispozițiile articolelor 7 și 11 din Decretului prezidențial nr. 164/2004 și trebuie să aplice în locul acestora dispozițiile cuprinse în măsura legală echivalentă națională care exista la intrarea în vigoare a directivei, precum dispozițiile articolului 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920?

               5)

               Atunci când instanța națională consideră aplicabilă, în principiu, într-o cauză privind munca pe durată determinată o dispoziție (în speță, articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920) care constituie o măsură legală echivalentă în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din Directiva 1999/70/CE și în temeiul căreia constatarea că au fost încheiate contracte de muncă succesive pe durată determinată, fără a exista un motiv obiectiv privind natura, tipul sau caracteristicile activității prestate care să justifice aceasta, implică recunoașterea faptului că astfel de contracte sunt contracte pe durată nedeterminată:

                           a)

                           sunt compatibile cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională, potrivit cărora, în toate cazurile, constituie un motiv obiectiv pentru încheierea de contracte de muncă pe durată determinată faptul că drept temei juridic pentru încheierea acestora a fost invocată o lege privind angajarea în temeiul unor contracte pe durată determinată pentru satisfacerea unor nevoi sociale sezoniere, periodice, temporare sau excepționale, chiar dacă în realitate nevoile satisfăcute sunt „permanente și durabile”?

                           b)

                           sunt compatibile cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională potrivit cărora o dispoziție care interzice transformarea contractelor de muncă pe durată determinată în sectorul public în contracte de muncă pe durată nedeterminată trebuie interpretată în sensul că în sectorul public transformarea unui contract sau a unui raport pe durată determinată în contract sau raport pe durată nedeterminată este absolut interzisă în toate cazurile, chiar și atunci când acest contract a fost încheiat în mod abuziv pe durată determinată, și anume atunci când nevoile satisfăcute erau în realitate „permanente și durabile” și că într-un astfel de caz instanța națională nu mai are posibilitatea să aprecieze natura reală a raportului de muncă în litigiu și calificarea sa corectă drept contract pe durată nedeterminată; sau interdicția menționată mai sus trebuie să se limiteze numai la contractele de muncă pe durată determinată care au fost încheiate în mod real pentru a satisface nevoi temporare, neprevăzute, urgente, excepționale sau similare, nefiind aplicabilă și contractelor încheiate în realitate pentru a satisface nevoi care sunt „permanente și durabile”?


title: Cauza F-61/09: Acțiune introdusă la 25 iunie 2009 — Strack/Comisia

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/36

         Acțiune introdusă la 25 iunie 2009 — Strack/Comisia
   (Cauza F-61/09)
   2009/C 193/60
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Guido Strack (Köln, Germania) (reprezentant: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei pârâtei de respingere a cererii reclamantului privind acordarea accesului la dosar

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziilor implicite și explicite ale pârâtei, în special cele referitoare la acordarea accesului la dosar din 12.9.2008, 3.10.2008 și 14.11.2008, a deciziei domnului Jansen din 19.9.2008 și, în măsura în care se va dovedi necesar, a deciziei din 25.3.2009 de respingere a reclamației R/554/08 formulate de reclamant, în măsura în care limitează sau împiedică accesul complet al reclamantului la toate datele și documentele de care dispune pârâta și care îl privesc pe reclamant, precum și la dosarul său personal și la dosarul medical și la alte tipuri de dosare, ținute în mod corespunzător, omogen, complet și care sunt comprehensibile și accesibile reclamantului fără dificultăți de ordin lingvistic sau formal, în conformitate cu articolele 26 și 26a din statut, care au făcut, eventual, obiectul unor modificări în această privință, decizii prin care s-au respins, cel puțin în parte, cererile reclamantului din 10.7.2008, 19.9.2008 și 28.11.2008;

               —

               obligarea pârâtei la plata de daune interese corespunzătoare către reclamant, ca urmare a comportamentului ilegal al acesteia, cuantumul daunelor interese urmând să fie stabilit în echitate de Tribunal, fără să fie inferior sumei de 2 500 de euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata de daune interese lunare către reclamant, începând cu data comunicării prezentei cereri introductive și până la acordarea accesului efectiv și complet la toate datele și documentele litigioase, precum și la dosarul său personal și medical în forma corectă, cuantumul daunelor interese urmând să fie stabilit în echitate de Tribunal, fără să fie inferior sumei de 200 de euro;

               —

               obligarea pârâtei să ramburseze reclamantului cheltuielile care vor fi efectuate pentru consultarea ulterioară a actelor necesare, cu aplicarea, prin analogie, a normelor referitoare la rambursarea cheltuielilor de delegație, în subsidiar, rambursarea cheltuielilor deja efectuate de reclamant pentru deplasările la Luxemburg din 12.9.2008 și 14.11.2008, cu aplicarea acelorași norme;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-207/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria di primo grado di Bolzano (Italia) la 21 aprilie 2017 – Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria di primo grado di Bolzano (Italia) la 21 aprilie 2017 – Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
   (Cauza C-207/17)
   (2017/C 277/32)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria di primo grado di Bolzano

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Rotho Blaas Srl

      Pârâtă: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      Întrebările preliminare

               1)

               Regulamentul (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (1), [împreună cu] Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 924/2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (2) [și cu] Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/519 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite elemente de fixare din fier sau oțel expediate din Malaysia, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca provenind din Malaysia, în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (3) sunt nevalide/nelegale/incompatibile cu articolul VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț din 1994 și cu decizia OSL al OMC din 28 iulie 2011?

               2)

               În cazul în care se constată nevaliditatea/nelegalitatea/incompatibilitatea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 privind impunerea taxei antidumping și a Regulamentelor de punere în aplicare nr. 924/2012 și 2015/519 aferente acestuia, abrogarea taxelor antidumping instituite în temeiul măsurilor contestate produce efecte juridice din momentul intrării în vigoare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/278 (4) sau de la data intrării în vigoare a măsurii contestate, adică Regulamentul „de bază” (CE) nr. 91/2009?

      (1)  Regulamentul Consiliului din 26 ianuarie 2009 (JO L 29, p. 1).

      (2)  Regulamentul Consiliului din 4 octombrie 2012 (JO L 275, p. 1).

      (3)  Regulamentul Comisiei din 26 martie 2015 (JO L 82, p. 78).

      (4)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/278 al Comisiei din 26 februarie 2016 de abrogare a taxei antidumping definitive impuse asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite elemente de fixare din fier sau oțel expediate din Malaysia, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca provenind din Malaysia (JO L 52, p. 24).


title: Cauza T-23/11: Ordonanța Tribunalului din 11 octombrie 2011 — El Corte Inglés/OAPI — BA&SH (ba&sh)

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/44

         Ordonanța Tribunalului din 11 octombrie 2011 — El Corte Inglés/OAPI — BA&SH (ba&sh)
   (Cauza T-23/11) (1)

   2011/C 347/82
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 80, 12.3.2011.


title: Cauza C-409/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Hauptzollamt Hamburg-Hafen/Afasia Knits Deutschland GmbH [Politica comercială comună — Tratament preferențial pentru importul de produse originare din statele din Africa, Caraibe și Pacific (ACP) — Nereguli identificate cu ocazia unei anchete efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) în statul ACP de export — Recuperare a posteriori a taxelor la import]

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Hauptzollamt Hamburg-Hafen/Afasia Knits Deutschland GmbH
   (Cauza C-409/10) (1)

   (Politica comercială comună - Tratament preferențial pentru importul de produse originare din statele din Africa, Caraibe și Pacific (ACP) - Nereguli identificate cu ocazia unei anchete efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) în statul ACP de export - Recuperare a posteriori a taxelor la import)
   2012/C 39/07
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Pârâtă: Afasia Knits Deutschland GmbH

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 32 din din Protocolul nr. 1 privind definiția conceptului „produse originare” și metodele de cooperare administrativă la Acordul de parteneriat între membrii grupului statelor din Africa, Caraibe și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 (JO L 317, p. 3, Ediție specială, 11/vol. 23, p. 39), precum și a articolului 220 alineatul (2) litera (b) al doilea și al treilea paragraf din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1) — Export de textile fabricate în China din Jamaica în Uniunea Europeană — Control a posteriori al dovezilor de origine efectuat de OLAF, iar nu de autoritățile vamale ale țării exportatoare, astfel cum se prevede în Protocolul nr. 1 — Protecția eventualei încrederi legitime a importatorului

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 32 din protocolul nr. 1 la anexa V la Acordul de parteneriat dintre statele din Africa, Caraibe și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 și aprobat în numele Comunității prin Decizia 2003/159/CE a Consiliului din 19 decembrie 2002 trebuie interpretat în sensul că rezultatele unui control a posteriori cu privire la exactitatea originii mărfurilor indicate în certificatele EUR.1 eliberate de un stat ACP și care au constat, în esență, într-o anchetă efectuată de Comisie și, mai exact, de Oficiul European de Luptă Antifraudă în acest stat și la invitația acestuia din urmă sunt obligatorii pentru autoritățile statului membru în care sunt importate mărfurile, în măsura în care aceste autorități au primit un document în care se recunoaște fără echivoc că acest stat ACP își însușește rezultatele respective, fapt care trebuie apreciat de instanța de trimitere.

               2.

               Articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2700/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2000, trebuie interpretat în sensul că, într-o situație în care certificatele EUR.1 eliberate pentru importul de mărfuri în Uniunea Europeană sunt anulate pentru motivul că eliberarea acestor certificate este afectată de nereguli și că originea preferențială indicată pe certificatele respective nu a putut fi confirmată în urma unui control a posteriori, importatorul nu se poate opune unei recuperări a posteriori a taxelor la import susținând că nu se poate exclude ca, în realitate, unele dintre aceste mărfuri să aibă originea preferențială respectivă.

      (1)  JO C 274, 9.10.2010.


title: Cauza C-515/06 P: Recurs introdus la data de 19 decembrie 2006 de către European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) împotriva hotărârii pronunțate la data de 27 septembrie 2006 în cauza T-168/01, GlaxoSmithKline Services Unlimited/Comisie

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/18

         Recurs introdus la data de 19 decembrie 2006 de către European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) împotriva hotărârii pronunțate la data de 27 septembrie 2006 în cauza T-168/01, GlaxoSmithKline Services Unlimited/Comisie
   (Cauza C-515/06 P)
   (2007/C 56/31)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) (reprezentanți: M. Hartmann-Rüppel și W. Rehmann, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene, Bundesverband der Arzneimittel-Importeure eV, Spain Pharma, SA, Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar), GlaxoSmithKline Services Unlimited, anterior Glaxo Wellcome plc
   Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 27 septembrie 2006, cauza T-168/01, în măsura în care Tribunalul de Primă Instanță a anulat Decizia Comisiei 2007/70/E (1) din 8 mai 2001;

               —

               obligarea părții adverse la plata cheltuielilor de judecată în fața Curții de Justiție și a Tribunalului de Primă Instanță.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta invocă următoarele încălcări ale dreptului comunitar de către hotărârea atacată:

               (a)

               aplicarea greșită a articolului 81 alineatul (3) CE prin faptul că Tribunalul de Primă Instanță nu a ținut cont de rolul și de funcția articolului 81 alineatul (3) CE, atunci când a susținut că aprecierea făcută de către Comisie era insuficientă;

               (b)

               aplicarea greșită a articolului 81 alineatul (3) CE prin faptul că Tribunalul a judecat eronat sarcina probei;

               (c)

               aplicarea greșită a articolului 81 alineatul (3) CE ca o consecință a interpretării eronate sau a neluării în considerație a elementelor din dosar care dovedesc că reclamanta din fața Tribunalului (GSK) nu a invocat într-o măsură suficientă cerințele articolului 81 alineatul (3) CE și nu a adus probe solide.

      (1)  JO L 302, p. 1.


title: Cauza C-530/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 februarie 2014 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu — Noțiunea „cost care să nu fie prohibitiv” al unei proceduri judiciare)

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/3

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 februarie 2014 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-530/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu - Noțiunea „cost care să nu fie prohibitiv” al unei proceduri judiciare)
   2014/C 93/03
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver și L. Armati, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: C. Murrell, M. Holt și J. Maurici, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Regatul Danemarcei (reprezentant: C. H. Vang, agent), Irlanda (reprezentanți: E. Creedon și A. Joyce, agenți, asistate de E. Barrington și G. Gilmore, barristers)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea actelor necesare pentru a se conforma articolului 3 punctul 7 și articolului 4 punctul 4 din Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție — Declarația Comisiei (JO L 156, p. 17, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 8) — Obligația de a elimina sau de a reduce obstacolele financiare care împiedică accesul la justiție în probleme de mediu — Noțiunea „cost neprohibitiv” al unei proceduri judiciare

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că nu a transpus corect articolul 3 punctul 7 și articolul 4 punctul 4 din Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție, în măsura în care aceste articole prevăd că procedurile jurisdicționale menționate trebuie să aibă un cost care să nu fie prohibitiv, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată. Regatul Danemarcei și Irlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 39, 11.2.2012.


title: Cauza C-367/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van beroep te Antwerpen — Belgia) — Belgisch Interventie- en Restitutiebureau/SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV [Trimitere preliminară — Afectarea intereselor financiare ale Uniunii Europene — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 — Articolul 1, articolul 3 alineatul (1) al treilea paragraf, articolul 5 și articolul 7 — Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 — Articolul 11 și articolul 18 alineatul (2) litera (c) — Noțiunea de agent economic — Persoane care au participat la săvârșirea abaterii — Persoane care au obligația să își asume răspunderea pentru abatere sau să vegheze ca aceasta să nu fie comisă — Sancțiune administrativă — Efect direct — Prescripția acțiunii — Întrerupere]

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/18

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van beroep te Antwerpen — Belgia) — Belgisch Interventie- en Restitutiebureau/SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV
   (Cauza C-367/09) (1)

   (Trimitere preliminară - Afectarea intereselor financiare ale Uniunii Europene - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 - Articolul 1, articolul 3 alineatul (1) al treilea paragraf, articolul 5 și articolul 7 - Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 - Articolul 11 și articolul 18 alineatul (2) litera (c) - Noțiunea de agent economic - Persoane care au participat la săvârșirea abaterii - Persoane care au obligația să își asume răspunderea pentru abatere sau să vegheze ca aceasta să nu fie comisă - Sancțiune administrativă - Efect direct - Prescripția acțiunii - Întrerupere)
   2010/C 346/29
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Antwerpen

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Belgisch Interventie- en Restitutiebureau

      Pârâte: SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van beroep te Antwerpen — Interpretarea articolului 1, a articolului 3 alineatul (1) al treilea paragraf și a articolelor 5 și 7 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166) precum și a articolului 18 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 al Comisiei din 27 noiembrie 1987 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (JO L 351, p. 1) — Noțiunea de agent economic — Persoane care au participat la săvârșirea abaterii și persoane care pot fi obligate să își asume răspunderea pentru abatere ori care ar fi trebuit să vegheze ca aceasta să nu fie comisă — Prescripție a urmăririi în justiție — Întrerupere

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 5 și 7 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene nu se aplică astfel încât o sancțiune administrativă să poată fi aplicată numai în temeiul acestor dispoziții din moment ce, în contextul protecției intereselor financiare ale Uniunii, aplicarea unei sancțiuni administrative unei categorii de persoane impune ca, anterior comiterii abaterii în cauză, fie legiuitorul Uniunii să fi adoptat o reglementare sectorială care definește o astfel de sancțiune și condițiile aplicării sale acestei categorii de persoane, fie, eventual, atunci când o astfel de reglementare nu a fost încă adoptată la nivelul Uniunii, dreptul statului membru pe teritoriul căruia a fost comisă această abatere să fi prevăzut impunerea unei sancțiuni administrative acelei categorii de persoane.

               2.

               În împrejurări precum cele în discuție în acțiunea principală, în care reglementarea sectorială a Uniunii nu prevedea încă obligația statelor membre de a stabili sancțiuni eficace în cazurile în care o societate specializată pe plan internațional în materie de control și supraveghere și autorizată de un stat membru a eliberat certificate false, articolul 7 din Regulamentul nr. 2988/95 nu se opune ca statele membre să aplice o sancțiune acestei societăți în calitatea sa de persoană care a „participat la realizarea abaterii” sau de persoană care este „obligată să își asume răspunderea” pentru aceasta în sensul acestei dispoziții, cu condiția ca totuși aplicarea unei astfel de sancțiuni să aibă la bază un temei juridic clar și neambiguu, fapt a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

               3.

               În împrejurări precum cele în discuție în acțiunea principală, faptul de a comunica unei societăți specializate pe plan internațional în materie de control și supraveghere care a eliberat un certificat de punere în consum pentru o operațiune de export concretă un raport de anchetă ce pune în evidență o abatere în legătură cu această operațiune, de a solicita acestei societăți furnizarea unor înscrisuri suplimentare prin care se urmărește să se controleze caracterul real al punerii în consum, precum și de a trimite o scrisoare recomandată prin care se aplică o sancțiune societății respective întrucât a participat la realizarea unei abateri în sensul articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95 constituie acte suficient de precise aduse la cunoștința persoanei în cauză cu privire la cercetarea sau la urmărirea în justiție a abaterii care, în consecință, întrerup prescripția acțiunii în sensul articolului 3 alineatul (1) al treilea paragraf din acest regulament.

      (1)  JO C 297, 5.12.2009.


title: Cauza F-5/15: Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/26

         Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-5/15)
   (2015/C 096/34)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Declararea nelegalității articolului 9 din Dispozițiile generale de aplicare (DGA) a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut și anularea deciziei privind transferul drepturilor de pensie ale reclamantului în sistemul de pensie al Uniunii, decizie care aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor

      Concluziile reclamantului

               —

               Declararea nelegalității articolului 9 din Dispozițiile generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut;

               —

               anularea deciziei din 16 ianuarie 2014 de bonificare a drepturilor de pensie dobândite de reclamant înainte de intrarea sa în serviciu, în cadrul transferului acestora în sistemul de pensii al instituțiilor Uniunii Europene, în temeiul Dispozițiilor generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut din 3 martie 2011;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-517/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 februarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Elenă [ „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 92/43/CEE — Conservarea habitatelor naturale — Articolul 6 alineatul (2) — Degradarea și poluarea Lacului Koroneia — Protecție — Insuficiența măsurilor adoptate — Directiva 91/271/CEE — Tratarea apelor urbane reziduale — Articolele 3 și 4 alineatele (1) și (3) — Aglomerarea Langada — Sistem de colectare și de tratare a apelor urbane reziduale — Absență” ]

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 februarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-517/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale - Articolul 6 alineatul (2) - Degradarea și poluarea Lacului Koroneia - Protecție - Insuficiența măsurilor adoptate - Directiva 91/271/CEE - Tratarea apelor urbane reziduale - Articolele 3 și 4 alineatele (1) și (3) - Aglomerarea Langada - Sistem de colectare și de tratare a apelor urbane reziduale - Absență)
   2013/C 108/05
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Patakia, S. Petrova, B. D. Simon și L. Banciella, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentant: E. Skandalou, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 6 alineatul (2) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de floră și faună sălbatică (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109) — Încălcarea articolului 3 și a articolului 4 alineatele (1) și (3) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43) — Neluarea măsurilor necesare pentru evitarea degradării și a poluării Lacului Koroneia (Prefectura Salonic) — Neimplementarea sistemului de colectare și de tratare a apelor urbane reziduale pentru aglomerarea Langada

      Dispozitivul

               1.

               Întrucât nu a adoptat măsurile necesare pentru a evita degradarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor pentru care a fost înființată aria de protecție specială GR 1220009 și întrucât nu a implementat un sistem de colectare și de tratare a apelor urbane reziduale pentru aglomerarea Langada, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică coroborat cu articolul 7 din această directivă, precum și, respectiv, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 și al articolului 4 alineatele (1) și (3) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale.

               2.

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 362, 10.12.2011


title: Cauza T-450/10 P: Ordonanța Tribunalului din 18 iulie 2011 — Marcuccio/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Termen rezonabil pentru introducerea unei cereri de despăgubiri — Tardivitate — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat” )

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/21

         Ordonanța Tribunalului din 18 iulie 2011 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-450/10 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Termen rezonabil pentru introducerea unei cereri de despăgubiri - Tardivitate - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   2011/C 282/42
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, asistați de A. DaI Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 9 iulie 2010, Marcuccio/Comisia (F-91/09, nepublicată încă în Repertoriu), prin care prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Luigi Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010.


title: Cauza T-843/16: Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2016 – dm-drogerie markt/EUIPO – Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies)

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/40

         Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2016 – dm-drogerie markt/EUIPO – Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies)
   (Cauza T-843/16)
   (2017/C 038/53)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți: T. Strack și O. Bludovsky, Rechtsanwälte)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Digital Print Group O. Schimek GmbH (Nürnberg, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Foto Paradies” – marca Uniunii Europene nr. 10 707 933

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 15 septembrie 2016 în cauza R 1194/2005-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-593/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 20 noiembrie 2013 — Presidenza del Consiglio dei Ministri și alții/Rina Services SpA și alții

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 20 noiembrie 2013 — Presidenza del Consiglio dei Ministri și alții/Rina Services SpA și alții
   (Cauza C-593/13)
   2014/C 61/02
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Presidenza del Consiglio dei Ministri și alții

      Intimați: Rina Services SpA și alții

      Întrebările preliminare

               1.

               Principiile tratatului privind libertatea de stabilire (articolul 49 TFUE) și libera prestare a serviciilor (articolul 56 TFUE), precum și cele consacrate în Directiva 2006/123/CE (1) se opun adoptării și aplicării unei reglementări naționale care prevede că, pentru SOA, constituite sub forma societăților pe acțiuni, „sediul legal trebuie să fie pe teritoriul republicii”?

               2.

               Derogarea prevăzută la articolul 51 TFUE trebuie să fie interpretată în sensul că intră sub incidența sa o activitate precum cea de atestare desfășurată de organisme private care, pe de o parte, trebuie să fie constituite sub forma societăților pe acțiuni și funcționează pe o piață concurențială și, pe de altă parte, participă la exercitarea autorității publice și sunt supuse, așadar, autorizării și unor controale stricte din partea autorității de supraveghere?

      (1)  Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 50).


title: Cauza C-247/14 P: Recurs introdus la 22 mai 2014 de HeidelbergCement AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şaptea) din 14 martie 2014 în cauza T-302/11, HeidelbergCement AG/Comisia Europeană

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/10

         Recurs introdus la 22 mai 2014 de HeidelbergCement AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şaptea) din 14 martie 2014 în cauza T-302/11, HeidelbergCement AG/Comisia Europeană
   (Cauza C-247/14 P)
   2014/C 223/15
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: HeidelbergCement AG (reprezentanți: U. Denzel, C. von Köckritz și P. Pichler, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               1.

               anularea hotărârii atacate;

               2.

               anularea Deciziei Comisiei din 30 martie 2011 în cazul COMP/39520 – Ciment și produse conexe, C(2011) 2361 final, în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, în măsura în care o vizează pe recurentă;

               3.

               cu titlu subsidiar în raport cu cea de a doua concluzie, trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe potrivit aspectelor de drept stabilite prin hotărârea Curții și

               4.

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în legătură cu procedurile în fața Tribunalului și a Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este formulat împotriva Hotărârii Tribunalului din 14 martie 2014 în cauza T-302/11. Această hotărâre a fost notificată recurentei la 14 martie 2014. Prin această hotărâre, Tribunalul a respins acțiunea introdusă de recurentă împotriva Deciziei Comisiei din 30 martie 2011 în cazul COMP/39520 – Ciment și produse conexe, C(2011) 2361 final.
   Recurenta invocă în total șapte motive.
   În primul rând, Tribunalul nu ar fi examinat în mod adecvat obligația de indicare a scopului solicitărilor de informații, care rezultă din articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003 (1), și a aplicat în mod eronat această obligaţie. Tribunalul nu ar fi analizat în mod suficient conținutul deciziei de solicitare de informații și nu ar fi respectat cerințele care se impuneau Comisiei în temeiul obligației de motivare.
   În al doilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept întrucât a considerat că obligația de motivare care rezultă din articolul 296 al doilea paragraf TFUE putea fi limitată de articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003. De aceea Tribunalul nu a examinat fondul criticii întemeiate pe nemotivarea opțiunii de a adopta o decizie de solicitare de informații. Tribunalul nu ar fi examinat în mod adecvat nici critica întemeiată pe nemotivarea termenului stabilit. Hotărârea sa ar cuprinde motive formulate în mod identic cu cele utilizate pentru a răspunde unei critici cu un conținut diferit, invocat într-o procedură paralelă.
   În al treilea rând, Tribunalul nu ar fi examinat în mod adecvat „necesitatea” în sensul articolului 18 alineatul (3) prima teză din Regulamentul nr. 1/2003, întrucât a apreciat că nu îi revenea Comisiei sarcina de a realiza o expunere detaliată a ansamblului indiciilor pertinente. În plus, acesta ar fi stabilit cerinţe nejustificate cu privire la legătura dintre prezumţia serioasă de încălcare şi necesitatea informaţiilor solicitate. În continuare, Tribunalul ar fi interpretat în mod eronat articolul 18 alineatul (3) prima teză din Regulamentul nr. 1/2003, întrucât a apreciat că nu se impunea verificarea caracterului adecvat al informațiilor solicitate. Acest aspect ar conduce în plus la o atingere adusă dreptului la o cale de atac care decurge din cuprinsul articolului 18 alineatul (3) a treia teză din Regulamentul nr. 1/2003.
   În al patrulea rând, Tribunalul ar fi considerat în mod eronat articolul 18 alineatul (3) prima teză din Regulamentul nr. 1/2003 drept temei juridic al solicitării Comisiei de a pregăti, strânge și prelucra informații care nu se aflau la dispoziția recurentei.
   În al cincilea rând, Tribunalul ar fi respins critica întemeiată pe durata redusă a termenului de răspuns limitându-se să indice în mod abstract anvergura economică a recurentei și bazându-se așadar pe motive insuficiente și incoerente.
   În al șaselea rând, Tribunalul nu ar fi respectat criteriul preciziei actelor Uniunii Europene, considerând că decizia de solicitare de informații era suficient de precisă, deși el însuși a constatat că întrebările care figurau în aceasta utilizau termeni vagi. În plus, acesta nu ar fi examinat criticile specifice întemeiate pe lipsa de precizie și ar fi adus atingere dreptului la o cale de atac [a se vedea articolul 18 alineatul (3) a treia teză din Regulamentul nr. 1/2003].
   În al șaptelea rând Tribunalul ar fi încălcat dreptul la apărare al recurentei, întrucât a apreciat că aceasta trebuia să realizeze aprecieri pe care Comisia le putea utiliza în cadrul unei analize economice vizând dovedirea unei presupuse încălcări a dreptului Uniunii în domeniul înțelegerilor.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-111/13: Acțiune introdusă la 7 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Finlanda

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/14

         Acțiune introdusă la 7 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Finlanda
   (Cauza C-111/13)
   2013/C 123/22
   Limba de procedură: finlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, O. Beynet și I. Koskinen)

      Pârâtă: Republica Finlanda

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea sau, în orice, caz, prin neinformarea Comisiei cu privire la adoptarea, în ceea ce privește Finlanda continentală, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a-și adapta ordinea juridică internă la articolul 2 punctele 1, 2, 4-18, 20 și 22-36, la articolul 3 alineatul (3) prima, a doua și a treia teză și la articolul 3 alineatul (6) litera (b), la articolul 12, la articolul 13 alineatele (1), (2) și (5), la articolul 15 alineatele (1) și (2), la articolul 16 alineatul (1) a doua teză și la articolul 16 alineatele (2) și (3), la articolul 25 alineatul (1), la articolul 33, la articolul 36 alineatul (4) al doilea și al patrulea paragraf, la articolul 36 alienatele (6) și (8), precum și la articolul 36 alineatul (9) al treilea paragraf, la articolul 39 alineatul (4) literele (a) și (b), la articolul 39 alineatul (5) primul paragraf literele (a) și (b) și la articolul 39 alineatul (5) al doilea paragraf teza a doua, la articolul 40 literele (a)-(e), (g) și (h), la articolul 41 alineatul (1) literele (b), (c)-(f), (h)-(q) și (s)-(u), la articolul 41 alineatul (4) literele (b) și (d), la articolul 41 alineatul (6) litera (a), la articolul 41 alineatele (7), (9), (10), (11) și (12), la articolul 42 alineatul (1), la articolul 43 alineatele (1), (4) și (8), la articolul 44 alineatele (1), (2), (3), (6) și (7), precum și la anexa I punctul 1 litera (a) a șasea și a opta liniuță, la anexa I punctul 1 literele (b), (d), (f) și (h), precum și la anexa I punctul 2 la Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE (1), Republica Finlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 54 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               în conformitate cu articolul 260 TFUE alineatul (3), obligarea Republicii Finlanda la plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 28 569,60 euro pe zi, începând din ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză;

               —

               obligarea Republicii Finlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea în ordinea juridică internă a directivei a expirat la 3 martie 2011.

      (1)  JO L 211, p. 94.


title: Cauza C-423/14: Ordonanța președintelui Curții din 31 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Fazenda Pública/Beiragás – Companhia de Gás das Beiras SA

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/23

         Ordonanța președintelui Curții din 31 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Fazenda Pública/Beiragás – Companhia de Gás das Beiras SA
   (Cauza C-423/14) (1)

   (2015/C 398/30)
   Limba de procedură: portugheza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 439, 8.12.2014.


title: Cauza T-21/14: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2014 — NetMed/OAPI — Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953)

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/19

         Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2014 — NetMed/OAPI — Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953)
   (Cauza T-21/14)
   2014/C 61/34
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: NetMed Sàrl (Wasserbillig, Luxemburg) (reprezentant: S. Schafhaus, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH (Baden-Baden, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 24 octombrie 2013, în cauza R 1846/2012-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată corespunzătoare procedurii, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii privind calea de atac și al procedurii de opoziție.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: NetMed Sàrl.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „SANDTER 1953” pentru produse din clasele 3, 5 și 10 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 448 887.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală germană „Sander” pentru produse din clasele 5, 10 și 25; înregistrarea internațională care desemnează Benelux, Austria și Franța a mărcii figurative care cuprinde elementul verbal „SANDER” pentru produse din clasele 5, 10 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-888/16: Acțiune introdusă la 8 decembrie 2016 – BP/FRA

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/36

         Acțiune introdusă la 8 decembrie 2016 – BP/FRA
   (Cauza T-888/16)
   (2017/C 053/45)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BP (Viena, Austria) (reprezentanți: E. Lazar, avocat)

      Pârâtă: Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei autorității abilitate să încheie contracte de muncă (AAIC) din 21 aprilie 2016 de a nu reînnoi contractul de muncă al reclamantei;

               —

               obligarea pârâtei să despăgubească reclamanta pentru prejudiciul material și nematerial suferit ca urmare, pe de o parte, a deciziei nelegale de nereînnoire a contractului și, pe de altă parte, a executării nelegale a Hotărârii din cauza T-658/13 P (1): 63 246 de euro pentru beneficiul nerealizat; 26 630 de euro pentru despăgubirea reclamantei ca urmare a pierderii drepturilor de pensie timp de 19 luni sau orice sumă forfetară stabilită eventual de Tribunal ex aequo et bono; 1 200 de euro pentru rambursarea cheltuielilor juridice efectuate de reclamantă în faza precontencioasă, începând de la data proiectului de decizie din 29 ianuarie 2016 și până la data deciziei pârâtei din 21 aprilie 2016; 60 000 de euro pentru pierderea șansei de a obține un contract cu durată nedeterminată sau orice sumă stabilită eventual de Tribunal ex aequo et bono; 50 000 de euro pentru prejudiciul nematerial cauzat reclamantei ca urmare a unor erori, neregularități și prejudicii invocate, săvârșite de pârâtă în cursul procedurii de executare a Hotărârii pronunțate în cauza T-658/13 P;

               —

               obligarea pârâtei la repararea prejudiciului material și nematerial suferit de reclamantă, pe de o parte ca urmare a neadoptării de către pârâtă a unor norme licite în materie de evaluare, reclasificare și reînnoire, precum și a prejudiciilor conexe rezultate din inexistența unor asemenea norme licite și, pe de altă parte, ca urmare a finalizării cu întârziere a rapoartelor de notare a reclamantei, precum și a prejudiciilor conexe rezultate din inexistența unor asemenea rapoarte finalizate în timp util;

               —

               declararea liniilor directoare ale pârâtei aplicabile procedurii de evaluare și de reclasificare și a normelor privind procedura de reînnoire drept nelegale, întrucât aceste norme au fost adoptate în urma unei proceduri nelegale de către un autor lipsit de competența adecvată;

               —

               exercitarea competenței depline pentru asigurarea eficacității deciziei adoptate;

               —

               obligarea pârâtei la plata penalităților de întârziere la dobânda de referință a Băncii Centrale Europene, majorată cu două puncte procentuale din suma acordată în final sau la plata oricăror alte dobânzi pe care Tribunalul le va considera juste și adecvate și

               —

               obligarea pârâtei la plata ansamblului cheltuielilor de judecată, chiar în cazul respingerii acțiunii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare:

                           —

                           încălcarea dreptului de a fi ascultat, omisiunea autorității de numire a FRA de a organiza o audiere echitabilă și eficace, precum și încălcarea articolului 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale;

                           —

                           încălcarea celei de a doua componente a dreptului la apărare (dreptul de acces la dosar), refuzul de a acorda accesul la dosarul personal și la documentele utilizate pentru decizia negativă din 27 februarie 2012, încălcarea articolelor 25 și 26 din Statutul funcționarilor, precum și încălcarea articolului 41 alineatul (2) litera (b) din cartă.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o deturnare de putere și pe un conflict de interese, pe încălcarea interesul serviciului, pe o eroare vădită de apreciere, precum și pe aplicarea eronată a principiului retroactivității.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de a se conforma în mod onest și cu bună-credință Hotărârii din cauza T-658/13 P.

      (1)  Hotărârea din 3 iunie 2015, BP/FRA, T-658/13 P, EU:T:2015:356.


title: Cauza T-338/16 P: Recurs introdus la 22 iunie 2016 de Richard Zink împotriva Hotărârii din 11 aprilie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-77/15, Zink/Comisia

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/46

         Recurs introdus la 22 iunie 2016 de Richard Zink împotriva Hotărârii din 11 aprilie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-77/15, Zink/Comisia
   (Cauza T-338/16 P)
   (2016/C 305/62)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Richard Zink (Bamako, Mali) (reprezentanți: N. de Montigny și J.-N. Louis, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 11 aprilie 2016 în cauza F-77/15 (Zink/Comisia);

               —

               anularea deciziei PMO de limitare a plății indemnizației de expatriere, care fusese omisă în mod eronat începând cu 1 septembrie 2007, la o perioadă de cinci ani;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamant a indemnizațiilor de expatriere la care are dreptul începând cu 1 septembrie 2007, precum și a dobânzilor moratorii calculate în funcție de rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile principale de refinanțare, majorată cu două puncte, pentru sumele deja plătite reclamantului cu titlu de restanțe de plată a remunerației (indemnizație de expatriere) și pentru cele încă datorate, începând de la scadențele lor respective și până la plata completă, cu deducerea sumelor deja plătite;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 62 din statut.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului legalității actelor Comisiei.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea limitării la cinci ani a restanțelor de plată datorate.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.


title: Cauza T-552/14: Ordonanța Tribunalului din 24 iunie 2015 – Wm. Wrigley Jr./OAPI (Extra) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Extra — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Acțiune vădit nefondată”]

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/45

         Ordonanța Tribunalului din 24 iunie 2015 – Wm. Wrigley Jr./OAPI (Extra)
   (Cauza T-552/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Extra - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Acțiune vădit nefondată”])
   (2015/C 311/49)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Wm. Wrigley Jr. Company (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: M. Kinkeldey, S. Brandstätter și C. Schmitt, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 19 mai 2014 (cauza R 199/2014-5), privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ Extra ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Wm. Wrigley Jr. Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 351, 6.10.2014.


title: Cauza C-533/12 P: Recurs introdus la 22 noiembrie 2012 de Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 11 septembrie 2012 în cauza T-565/08, Corsica Ferries France SAS/Comisia Europeană

text:
               2.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/7

         Recurs introdus la 22 noiembrie 2012 de Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 11 septembrie 2012 în cauza T-565/08, Corsica Ferries France SAS/Comisia Europeană
   (Cauza C-533/12 P)
   2013/C 32/09
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA (reprezentanți: A. Winckler și F.-C. Laprévote, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Corsica Ferries France SAS, Comisia Europeană, Republica Franceză

      Concluziile recurentei

               —

               anularea în parte a Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 11 septembrie 2012 pronunțate în cauza Corsica Ferries France SAS/Comisia (T-565/08) în măsura în care a anulat articolul 1 al doilea și al treilea paragraf din Decizia 2009/611/CE a Comisiei din 8 iulie 2008 privind măsurile C 58/02 (ex N 118/02) pe care Franța le-a pus în aplicare în favoarea Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) (1) pentru motivele (i) săvârșirii de către Comisie a unei erori de drept și a unor erori vădite de apreciere în ceea ce privește analizele sale ale prețului de vânzare negativ de 158 de milioane de euro, ale aportului de capital comun și concomitent de către CGMP în cuantum de 8,75 milioane de euro și ale ajutoarelor pentru persoane în cuantum de 38,5 milioane de euro și (ii) că analiza de către Comisie a soldului restructurării, în cuantum final de 15,81 milioane de euro, se baza pe o premisă eronată;

               —

               obligarea Corsica Ferries la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă patru motive de anulare în parte a Hotărârii Tribunalului.
   În primul rând, în ceea ce privește cesiunea la preț negativ, recurenta consideră că Tribunalul nu numai a încălcat marja de apreciere de care dispune Comisia pentru aplicarea testului investitorului privat care operează într-o economie de piață, ci a săvârșit de asemenea o eroare de drept în ceea ce privește interpretarea acestui test. Tribunalul a denaturat decizia Comisiei și nu și-a respectat obligația de motivare prin reținerea unei interpretări a testului investitorului privat care operează într-o economie de piață contrară articolului 345 TFUE.
   În al doilea rând, în ceea ce privește aportul de capital, recurenta reproșează Tribunalului faptul că a denaturat decizia Comisiei, întrucât a considerat că aceasta nu a ținut seama de ansamblul elementelor pertinente în aprecierea caracterului comparabil al condițiilor de investiție a aporturilor de capitaluri private concomitente.
   În al treilea rând, în ceea ce privește măsurile de ajutor pentru persoane, Tribunalul nu numai ar fi denaturat decizia Comisiei, ci ar fi săvârșit de asemenea o eroare de drept și nu și-ar fi respectat obligația de motivare cu privire la avantajul de care ar fi beneficiat SNCM.
   În al patrulea rând, și având în vedere cele ce precedă, raționamentul Tribunalului privind soldul restructurării calculat la 15,81 milioane de euro ar fi inoperant.

      (1)  JO 2009, L 225, p. 180.


title: Cauza C-494/08 P: Recurs introdus la 17 septembrie 2008 de Prana Haus GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 17 noiembrie 2008 în cauza T-226/07 — Prana Haus GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/17

         Recurs introdus la 17 septembrie 2008 de Prana Haus GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 17 noiembrie 2008 în cauza T-226/07 — Prana Haus GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-494/08 P)
   (2009/C 32/26)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurent: Prana Haus GmbH (reprezentant: N. Hebeis, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile recurentului

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță a Comunităților Europene(Camera a opta) din 17 septembrie 2008, Prana Haus GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale);

               —

               Obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Obiectul litigiului îl constituie întrebarea dacă denumirea „PRANAHAUS” poate fi înregistrată ca marcă protejată pentru bunurile „imagine înregistrată și suporturi de orice fel pentru înregistrarea sunetului; materiale imprimate” și pentru „servicii prestate cu amănuntul … pentru produse esențiale”. În opinia Tribunalului de Primă Instanță, „PRANAHAUS” constituie o informație care desemnează în mod direct și imediat bunurile și serviciile respective.
   Prin prezentul recurs, reclamanta susține că au fost încălcate motivele absolute de refuz precizate la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul privind marca comunitară.
   În opinia reclamantei, Curtea a făcut o interpretarea prea largă a expresiei „pentru a desemna” din articolul 7 alineatul (1) litera (c), contrar modului de formulare a regulamentului și contrar jurisprudenței Curții. În plus, s-a examinat în mod greșit dacă denumirea „PRANAHAUS” prezintă o legătură directă, concretă și suficientă cu bunurile și serviciile respective, astfel încât publicul relevant să vadă în acest termen „fără nicio reflecție sau analiză suplimentară” o „desemnare” a bunurilor și serviciilor în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c). Procedând astfel, Tribunalul de Primă Instanță nu a luat în considerare faptul că sunt necesare mai multe etape logice complexe pentru a admite că termenul „PRANAHAUS” are un sens ascuns. În acest context, Tribunalul nu a luat în considerare elemente de fapt care ar fi influențat soluționarea cauzei și, prin urmare, a denaturat faptele. În plus, în ceea ce privește măsura în care termenul „PRANAHAUS” poate fi considerat descriptiv pentru bunurile și serviciile respective, Tribunalul nu a motivat suficient hotărârea. De asemenea, fără a ține seama de jurisprudența Curții de Justiție, Tribunalul a considerat că era necesar ca denumirea „PRANAHAUS” să fie păstrată liberă pentru concurenți.


title: Cauza C-253/15 P: Recurs introdus la 29 mai 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 martie 2015 în cauza T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT/Consiliul Uniunii Europene

text:
               3.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 254/10

         Recurs introdus la 29 mai 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 martie 2015 în cauza T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-253/15 P)
   (2015/C 254/14)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland, M. França, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Chin Haur Indonesia, PT, Consiliul Uniunii Europene, Maxcom Ltd

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunal la 19 martie 2015 și notificată Comisiei la 23 martie 2015 în cauza T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT/Consiliul Uniunii Europene, respingerea concluziilor prezentate în primă instanță și obligarea reclamantei în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată;
               sau, cu titlu subsidiar,

               —

               trimiterea cauzei Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe din nou; amânarea pronunțării cu privire la cheltuielile de judecată aferente procedurii în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul Comisiei este formulat împotriva hotărârii pronunțate de Tribunal la 19 martie 2015 în cauza T-412/13. În această hotărâre, Tribunalul a anulat, în măsura în care era vizată Chin Haur Indonesia, PT, articolul 1 alineatele (1) și (3) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 501/2013 (1) al Consiliului din 29 mai 2013 de extindere a taxei antidumping definitive impuse prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 990/2011 asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză la importurile de biciclete expediate din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia, indiferent dacă acestea sunt sau nu sunt declarate ca fiind originare din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia.
   Comisia invocă trei motive în susținerea recursului său.
   În primul rând, Comisia susține că Tribunalul nu putea decide în mod legal că Consiliul a încălcat articolul 13 alineatul (1) din regulamentul antidumping de bază (2), întrucât această concluzie este întemeiată pe o interpretare eronată a considerentului relevant din regulamentul atacat și pe o interpretare eronată a articolului 13 alineatul (1) din regulamentul antidumping de bază. În al doilea rând, Comisia susține că Tribunalul a prezentat o motivare insuficientă și contradictorie a concluziei sale, cu încălcarea articolului 36 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene. În al treilea rând, Comisia apreciază că Tribunalul a încălcat drepturile procedurale pe care aceasta le are în temeiul articolului 40 din Statutul Curții de Justiție.

      (1)  JO L 153, p. 1.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51, rectificare JO 2010, L 7, p. 22).


title: Cauza T-335/16: Acțiune introdusă la 28 iunie 2016 – Esko-Graphics/Comisia

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/34

         Acțiune introdusă la 28 iunie 2016 – Esko-Graphics/Comisia
   (Cauza T-335/16)
   (2016/C 296/44)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Esko-Graphics BVBA (Gent, Belgia) (reprezentanți: H. Viaene, B. Hoorelbeke, D. Gillet și F. Verhaegen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității acțiunii în anulare;

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 11 ianuarie 2016 privind scutirea aplicabilă profitului excedentar – schema de ajutoare de stat SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Belgia, astfel cum a fost publicată pe pagina de internet a Comisiei Europene la 4 mai 2016;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 1 litera (d) din Regulamentul 2015/1589 (1), a articolului 107 alineatul (1) TFUE și a articolului 296 TFUE, întrucât în mod eronat Comisia califică măsura în litigiu drept schemă de ajutor

                           —

                           Comisia ar încălca articolul 1 litera (d) din Regulamentul 2015/1589 și articolul 107 alineatul (1) TFUE întrucât califică în mod eronat măsura atacată drept schemă de ajutor. Ajutorul în litigiu nu poate fi acordat exclusiv în temeiul articolului 185 alineatul (2) litera (b) din Codul privind impozitul pe venit din 1992 (wetboek van inkomstenbelastingen van 1992, denumit în continuare „WIB 92”), ci sunt necesare măsuri de executare suplimentare pentru aplicarea acestei dispoziții.

                           —

                           Comisia ar încălca articolul 296 TFUE întrucât motivarea sa este contradictorie. Contradicția constă în faptul că Comisia nu explică de ce, la analizarea criteriului selectivității, consideră că deciziile anticipate nu decurg direct din articolul 185 alineatul 2 litera b) din WIB 92, deși presupune, la analiza existenței unei scheme de ajutor, că dispoziția menționată anterior nu necesită măsuri de executare suplimentare.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE și a obligației de motivare care rezultă din articolul 296 TFUE, întrucât Comisia nu ar fi apreciat în mod corect existența unui avantaj

                           —

                           Comisia nu ar fi analizat dacă măsura de ajutor în litigiu conducea, în mod efectiv, la acordarea unui avantaj, în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, întreprinderilor beneficiare, în pofida faptului că această condiție este o condiție de existență pentru ajutorul de stat, pe care Comisia este așadar obligată să o examineze înainte de a putea decide cu privire la existența unui ajutor de stat, sub sancțiunea încălcării obligației sale de motivare care decurge din articolul 296 TFUE.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE și a obligației de motivare care decurge din articolul 296 TFUE, în măsura în care Comisia nu ar fi apreciat în mod corect caracterul selectiv al măsurii în litigiu

                           —

                           Articolul 185 alineatul 2 litera b) din WIB 92 și sistemul de scutire a profitului excedentar care decurge din acesta ar fi deschise tuturor întreprinderilor care se află într-o situație factuală și juridică comparabilă și care desfășoară operațiuni economice vizate de măsura atacată. Așadar, măsura atacată nu ar fi limitată la anumite întreprinderi identificabile pe baza unor caracteristici specifice și, prin urmare, nu ar fi selectivă în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                           —

                           Cu titlu subsidiar, Comisia ar fi săvârșit o eroare vădită de apreciere considerând că scutirea profitului excedentar nu face parte din sistemul de referință. Scutirea profitului excedentar bazată pe sinergii și pe economii de diversificare în aplicarea principiului concurenței depline face parte integrantă din prevederile care determină venitul impozabil total și nu poate așadar să fie considerată o derogare de la sistemul de referință care conduce la selectivitate.

                           —

                           Cu titlu mai subsidiar, Comisia nu ar reuși să dovedească faptul că principiul concurenței depline este aplicat în mod greșit de serviciul belgian pentru decizii anticipate în materie fiscală (Belgische Rulingcommissie) în cadrul aplicării articolului 185 alineatul 2 litera b) din WIB 92. Raționamentul Comisiei nu ar fi coerent și ar lua în considerare elemente importante care totuși se contrazic sau nu au coerența necesară.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului securității juridice prin instituirea unei obligații de recuperare

                           —

                           În temeiul practicii decizionale constante a Comisiei, care nu a pus în discuție aplicarea principiului deplinei concurențe recunoscut la nivel internațional, ar fi contrară principiului securității juridice aplicarea unui ordin de recuperare a presupusului ajutor în prezenta cauză. În orice caz, în temeiul practicii decizionale și al jurisprudenței constante nu se putea prevedea că articolul 185 alineatul 2 litera b) WIB 92 ar fi contrar articolului 107 TFUE.

      (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 248, p. 9).


title: Cauza T-345/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008 — Complejo Agrícola/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Directiva 92/43/CEE — Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică — Decizia 2006/613/CE — Lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană — Act atacabil — Lipsa interesului direct — Inadmisibilitate )

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/41

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008 — Complejo Agrícola/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-345/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică - Decizia 2006/613/CE - Lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană - Act atacabil - Lipsa interesului direct - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 223/70)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Complejo Agrícola, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: A. Menéndez Menéndez și G. Yanguas Montero, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și D. Recchia, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Spaniei (reprezentant: F. Díez Moreno, abogado del Estado)
   Obiectul
   Cerere de anulare în parte a articolului 1 și a anexei 1 la Decizia 2006/613/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 de adoptare, în aplicarea Directivei 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană (JO L 259, p. 1), în măsura în care desemnează situl denumit „Acebuchales de la Campiña sur de Cádiz”, pe care se situează o exploatație a cărei proprietară este reclamanta, ca sit de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Complejo Agrícola, SA să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cele efectuate de Comisie.

               3)

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.