title: Cauza C-91/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Țările de Jos) la 25 februarie 2015 – Kawasaki Motors Europe NV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/27

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Țările de Jos) la 25 februarie 2015 – Kawasaki Motors Europe NV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane
   (Cauza C-91/15)
   (2015/C 146/33)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Kawasaki Motors Europe NV

      Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

      Întrebarea preliminară

   Regulamentul (CE) nr. 1051/2009 (1) al Comisiei din 3 noiembrie 2009 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată este valid?

      (1)  JO L 290, p. 56.


title: Cauza T-678/13: Ordonanța Tribunalului din 11 septembrie 2014 – AEMN/Parlamentul

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/65

         Ordonanța Tribunalului din 11 septembrie 2014 – AEMN/Parlamentul
   (Cauza T-678/13) (1)

   2014/C 409/87
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a noua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 85, 22.3.2014.


title: Cauza C-268/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Plovdiski Raïonen Sed (Bulgaria) la 10 iulie 2009 – Vasil Ivanov Georgiev/Tehnicheski universitet - Sofia, filial Plovdiv

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/28

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Plovdiski Raïonen Sed (Bulgaria) la 10 iulie 2009 – Vasil Ivanov Georgiev/Tehnicheski universitet - Sofia, filial Plovdiv
   (Cauza C-268/09)
   2009/C 220/53
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Plovdiski Raïonen Sed (Bulgaria)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Vasil Ivanov Georgiev

      Pârâtă: Tehnicheski universitet — Sofia, filial Plovdiv

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile Directivei 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1) se opun aplicării unei legi naționale care nu autorizează încheierea de contracte de muncă pe durată nedeterminată de către profesorii care au ajuns la vârsta de 65 de ani? În această privință și în special având în vedere articolul 6 alineatul (1) din directivă, dispozițiile articolului 7 primul paragraf punctul 6 din legea privind protecția contra discriminărilor sunt justificate în mod rezonabil de un obiectiv legitim și sunt proporționale, deși prevăd limite de vârstă pentru ocuparea anumitor posturi, având în vedere că directiva a fost transpusă integral în legislația bulgară?

               2)

               Dispozițiile Directivei 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă se opun aplicării unei legi naționale care prevede pensionarea din oficiu a profesorilor care au ajuns la vârsta de 68 de ani? În lumina faptelor și a împrejurărilor din prezentul litigiu și având în vedere contradicția constatată între, pe de o parte, dispozițiile Directivei 2000/78/CE și, pe de altă parte, legislația națională pertinentă în care directiva a fost transpusă, este posibil ca interpretarea dispozițiilor de drept comunitar să aibă drept rezultat neaplicarea legislației naționale?

               3)

               Legislația națională impune atingerea unei vârste specifice drept condiție unică pentru a înceta raportul de muncă pe perioadă nedeterminată și pentru a continua acest raport în calitate de raport de muncă pe perioadă determinată între același lucrător și același angajator pentru același loc de muncă ? Legislația națională prevede o limită maximă a continuității și un număr maxim de prelungiri ale raportului de muncă pe durată determinată în privința aceluiași angajat, în urma transformării contractului pe perioadă nedeterminată în contract pe perioadă determinată, după care nu mai este posibilă continuarea raportului de muncă între părți?

      (1)  JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-186/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Berlin (Germania) la 12 aprilie 2017 – flightright GmbH/Iberia Express SA

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Berlin (Germania) la 12 aprilie 2017 – flightright GmbH/Iberia Express SA
   (Cauza C-186/17)
   (2017/C 221/10)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: flightright GmbH

      Pârâtă: Iberia Express SA

      Întrebarea preliminară

   Dreptul la compensație în temeiul articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) poate lua naștere și atunci când, din cauza unei întârzieri minore, un pasager nu aterizează la timp pentru a se îmbarca pe un zbor de corespondență directă și prin urmare acesta ajunge la destinație cu o întârziere de peste trei ore, în condițiile în care cele două zboruri au fost operate de doi operatori de transport aerian diferiți, iar rezervarea a fost efectuată de un tour operator care a rezervat întreaga călătorie prin intermediul unui alt operator de transport aerian?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza T-665/14 P: Ordonanța Tribunalului din 13 mai 2015 – Klar și Fernandez Fernandez/Comisia („Recurs — Funcție publică — Funcționari — Comitetul pentru personal al Comisiei — Revocarea de către secțiunea locală din Luxemburg a unuia dintre membrii săi titulari în comitetul central pentru personal — Decizie prin care se refuză recunoașterea legalității deciziei de revocare — Respingerea acțiunii în primă instanță ca fiind vădit inadmisibilă — Nerespectarea procedurii contencioase — Act cauzator prejudiciu — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat”)

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/19

         Ordonanța Tribunalului din 13 mai 2015 – Klar și Fernandez Fernandez/Comisia
   (Cauza T-665/14 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Comitetul pentru personal al Comisiei - Revocarea de către secțiunea locală din Luxemburg a unuia dintre membrii săi titulari în comitetul central pentru personal - Decizie prin care se refuză recunoașterea legalității deciziei de revocare - Respingerea acțiunii în primă instanță ca fiind vădit inadmisibilă - Nerespectarea procedurii contencioase - Act cauzator prejudiciu - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat”))
   (2015/C 221/26)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurenți: Robert Klar (Grevenmacher, Luxemburg) și Francisco Fernandez Fernandez (Steinsel, Luxemburg) (reprezentant: A. Salerno, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Ehrbar și J. Currall, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 16 iulie 2014, Klar și Fernandez Fernandez/Comisia (F-114/13, RecFP, EU:F:2014:192), având ca obiect anularea acestei ordonanțe.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnii Robert Klar și Francisco Fernandez suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 380, 27.10.2014.


title: Cauza C-187/06: Ordonanța Curții (Marea Cameră) din 26 septembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/18

         Ordonanța Curții (Marea Cameră) din 26 septembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-187/06) (1)

   (2009/C 6/31)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Marii Camere a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 154, 1.7.2006.


title: Cauza T-162/09: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2009 — Würth și Fasteners/Consiliul

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/13

         Acțiune introdusă la 24 aprilie 2009 — Würth și Fasteners/Consiliul
   (Cauza T-162/09)
   2009/C 167/28
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Adolf Würth GmbH & Co. KG (Künzelsau Germania) și Arnold Fasteners (Shenyang) Co. Ltd (Shenyang, China) (reprezentanți: M. Karl și M. Mazer, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantelor

               —

               anularea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 al Consiliului din 26 ianuarie 2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză; sau în subsidiar

               —

               anularea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 al Consiliului din 26 ianuarie 2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, în măsura în care privește în mod individual fiecare reclamantă; și

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată, incluzând cheltuielile necesare apărării și alte cheltuieli.

      Motivele și principalele argumente

   La propunerea Comisiei, Consiliul, întemeindu-se pe așa-numitul Regulament antidumpimg (1), a adoptat Regulamentul (CE) nr. 91/2009 al Consiliului din 26 ianuarie 2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (2). Reclamantele susțin că sunt afectate de taxele antidumpimg introduse prin acest regulament și solicită (în această măsură) anularea regulamentului menționat.
   Pentru motivarea acțiunii, reclamantele se referă în primul motiv la o pretinsă eroare de procedură în cadrul procedurii antidumping.
   Prin motivele 2-6, reclamantele invocă încălcarea unor dispoziții de drept comunitar de rang superior:

               —

               Comisia nu ar fi examinat în mod minuțios și independent ansamblul elementelor pertinente din speță și ar fi instrumentat faptele în mod insuficient și incomplet, ceea ce ar fi determinat o încălcare a obligației de motivare în temeiul articolului 253 CE.

               —

               Valoarea normală pe care se întemeiază Regulamentul nr. 91/2009 ar fi fost determinată în mod nelegal, cu încălcarea articolului 2 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul nr. 384/96.

               —

               Pragurile prevăzute pentru admisibilitatea unei proceduri antidumping în temeiul articolului 5 alineatul (4) al treilea alineat din Regulamentul nr. 384/96 nu ar fi fost atinse.

               —

               Noțiunea „produs similar” prevăzută la articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul nr. 384/96 ar fi fost extinsă în regulamentul în litigiu întrucât produsele în cauză fabricate în Republica Populară Chineză și produsele fabricate în Comunitate nu ar fi nici comparabile, nici fungibile.

               —

               Nu ar fi îndeplinită condiția prejudiciului adus unei industrii comunitare, impusă în temeiul articolului 1 alineatul (1) și al articolului 3 din Regulamentul nr. 384/96, pentru stabilirea taxelor antidumping.

         În sfârșit, reclamantele invocă în cel de al șaptelea motiv un abuz de putere al organelor comunitare la momentul examinării criteriilor privind prejudiciul, cauzalitatea și interesul comunitar.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223), modificat în ultimul rând prin Regulamentul (CE) nr. 2117/2005 (JO L 340, p. 17, Ediție specială, 11/vol. 44, p. 15).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (JO L 29, p. 1)


title: Cauza F-145/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 22 mai 2008 — Pascual-García/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Concurs general — Condiții de admitere — Experiența profesională cerută — Refuzul de a recruta un candidat înscris pe lista de rezervă — Puterea de apreciere a comisiei de evaluare și a AIPN)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/71

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 22 mai 2008 — Pascual-García/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-145/06) (1)

   (Funcție publică - Concurs general - Condiții de admitere - Experiența profesională cerută - Refuzul de a recruta un candidat înscris pe lista de rezervă - Puterea de apreciere a comisiei de evaluare și a AIPN)
   (2008/C 209/129)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Cesar Pascual-García (Madrid, Spania) (reprezentanți: B. Cortese și C. Cortese, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și M. Velardo, agenți)
   Obiectul
   Anularea Deciziei din 7 aprilie 2006 a Directorului General al Joint Research Centre al Comisiei de a nu lua în considerare candidatura reclamantului pentru postul la care se referă anunțul pentru ocuparea unor posturi vacante COM/2005/2969 — B*3/B*11 — IHCP — Ispra, și de adăugare a unei observații în cuprinsul listei de rezervă a concursului EPSO/B/23/04 prin care directorul informa serviciile Comisiei că reclamantul nu îndeplinește condițiile de eligibilitate stabilite în anunțul pentru respectivul concurs
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Directorului General al Centrului Comun de Cercetare (JCR) al Comisiei Comunităților Europene din 7 aprilie 2006 de a nu lua în considerare candidatura domnului Pascual-García pentru anunțul pentru ocuparea unor posturi vacante COM/2005/2969 și de adăugare a unei observații în cuprinsul listei de rezervă a concursului general EPSO/B/23/04 prin care directorul informa serviciile că reclamantul nu îndeplinește condițiile de admitere la concursul general menționat anterior.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 56, 10.3.2007, p. 42.


title: Cauza T-100/11: Acțiune introdusă la 17 februarie 2011 — MSE Pharmazeutika/OAPI — Merck Sharp & Dohme (SINAMIT)

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/28

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2011 — MSE Pharmazeutika/OAPI — Merck Sharp & Dohme (SINAMIT)
   (Cauza T-100/11)
   2011/C 145/48
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: MSE Pharmazeutika GmbH (Bad Homburg, Germania) (reprezentant: T. Büttner, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Merck Sharp & Dohme Corp. (New Jersey, SUA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 decembrie 2010 în cauza R 724/2010-1;

               —

               anularea Deciziei diviziei de opoziție a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 3 martie 2010, prin care a fost admisă opoziția nr. B 1441684.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Reclamanta

      Marca comunitară vizată: Marca verbală „SINAMIT” pentru produse din clasele 3, 5 și 32 — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 951596

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea austriacă nr. 57446 a mărcii verbale „SINEMET” pentru produse din clasa 5; înregistrarea în Benelux nr. 320194 a mărcii verbale „SINEMET” pentru produse din clasa 5; înregistrarea daneză nr. VR197302373 a mărcii verbale „SINEMET” pentru produse din clasa 5; înregistrarea finlandeză nr. 49091 a mărcii verbale „SINEMET” pentru produse din clasa 5; înregistrarea elenă nr. 34959 a mărcii verbale „SINEMET” pentru produse din clasa 5; înregistrarea maghiară nr. 116223 a mărcii verbale „SINEMET” pentru produse din clasa 5; înregistrarea letonă nr. M18257 a mărcii verbale „SINEMET” pentru produse din clasa 5; înregistrarea lituaniană nr. 12963 a mărcii verbale „SINEMET” pentru produse din clasa 5

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția pentru o parte dintre produsele în cauză

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a constatat în mod eronat că exista un risc de confuzie între mărcile în cauză, întrucât, pe de o parte, mărcile ar prezenta un grad ridicat de similitudine și, pe de altă parte, produsele desemnate de mărci ar fi identice și similare.


title: Cauza F-3/09: Acțiune introdusă la 16 ianuarie 2009 — Ridolfi/Comisia

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/53

         Acțiune introdusă la 16 ianuarie 2009 — Ridolfi/Comisia
   (Cauza F-3/09)
   (2009/C 55/98)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Roberto Ridolfi (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea Deciziei AIPN de a refuza reclamantului beneficiul reutilizării și menținerea alocațiilor școlare majorate pentru cei doi copii mai mari ai săi.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei AIPN din 5 martie 2008 prin care se refuză reclamantului beneficiul reutilizării și menținerea alocațiilor școlare majorate pentru cei doi copii mai mari ai săi;

               —

               anularea oricărei decizii a Comisiei adoptate în aplicarea Deciziei AIPN din 5 martie 2008, citată anterior, în special a notei șefului unității „Drepturi și obligații ale funcționarilor și ale agenților contractuali” din Direcția Serviciul extern a DG RELEX din 12 decembrie 2008, prin care se proceda la recuperarea sumei de 1 295,38 euro;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei explicite a Comisiei din 6 octombrie 2008 de respingere a reclamației introduse de reclamant în temeiul articolului 90 alineatul (2) la 5 iunie 2008;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-138/09: Acțiune introdusă la 7 aprilie 2009 — Muñoz Arraiza/OAPI — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja (RIOJAVINA)

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/40

         Acțiune introdusă la 7 aprilie 2009 — Muñoz Arraiza/OAPI — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja (RIOJAVINA)
   (Cauza T-138/09)
   2009/C 153/79
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Félix Muñoz Arraiza (Logroño, Spania) (reprezentanți: J. Grimau Muñoz și J. Villamor Muguerza, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja (Logroño, Spania)

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 29 ianuarie 2009 în cauza R 721/2008-2, prin care s-a admis înregistrarea mărcii comunitare „RIOJAVINA” (marcă verbală) pentru clasele 29, 30 și 35.

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamantul.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „RIOJAVINA” (cererea de înregistrare nr. 4 121 621) pentru produse și servicii din clasele 29, 30 și 35.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: diverse mărci înregistrate, printre care marca figurativă comunitară „RIOJA” (nr. 226 118) pentru produse din clasa 33 și marca figurativă internațională „RIOJA” (nr. 655 291) pentru produse din clasa 33.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în parte.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: aplicarea incorectă a articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146) [înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, JO L 78, p. 1].


title: Cauza T-689/14 P: Recurs introdus la 12 septembrie 2014 de Agenția Uniunii Europene pentru Securitatea Rețelelor și a Informațiilor (ENISA) împotriva Hotărârii din 2 iulie 2014 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-63/13, Psarras/ENISA

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/36

         Recurs introdus la 12 septembrie 2014 de Agenția Uniunii Europene pentru Securitatea Rețelelor și a Informațiilor (ENISA) împotriva Hotărârii din 2 iulie 2014 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-63/13, Psarras/ENISA
   (Cauza T-689/14 P)
   (2014/C 431/59)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Agenția Uniunii Europene pentru Securitatea Rețelelor și a Informațiilor (ENISA) (reprezentanți: P. Empadinhas, agent și C. Meïdanis, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Aristeidis Psarras (Heraklion, Grecia)

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 2 iulie 2014 în cauza F-63/13;

               —

               respingerea în totalitate a cererilor formulate de reclamant în cauza F-63/13 și

               —

               obligarea reclamantului la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate atât în fața Tribunalului Funcției Publice, cât și în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe denaturarea faptelor cu privire la evenimentele din 4 mai 2012 și din perioada care a urmat și pe o eroare de drept cu privire la articolul 41 alineatul (2) litera (a) din cartă și la articolul 47 din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene (coroborat cu articolul 59 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene).

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept cu privire la articolul 41 alineatul (2) litera (a) din cartă, întrucât Tribunalul Funcției Publice a concluzionat că, pe de o parte, constatarea încălcării dispoziției menționate implică în mod automat anularea ex lege a actului atacat, contrar jurisprudenței potrivit căreia reclamantul ar fi trebuit în plus să dovedească că în lipsa acestei neregularități, procedura s-ar fi terminat cu un rezultat diferit și, pe de altă parte, că, în lumina acestei noi interpretări, jurisprudența aplicată până în prezent „lipsește total de conținut dreptul fundamental de a fi ascultat”.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea obligației care îi revine Tribunalului Funcției Publice de a se pronunța asupra excepțiilor de inadmisibilitate ridicate de pârâtă și pe lipsa motivării, precum și pe încălcarea obligației de respectare a procedurii precontencioase privind cererea de despăgubire.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice a statuat contrar jurisprudenței potrivit căreia anularea actului atacat constituie în principiu o reparație adecvată, pe lipsa de motivare, pe faptul că Tribunalul Funcției Publice a statuat ultra vires, precum și pe o eroare vădită de apreciere.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe suspiciuni de lipsă de imparțialitate a Tribunalului Funcției Publice.


title: Cauza C-347/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Rüsselsheim (Germania) la 25 iunie 2013 — Erich Pickert/Condor Flugdienst GmbH

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Rüsselsheim (Germania) la 25 iunie 2013 — Erich Pickert/Condor Flugdienst GmbH
   (Cauza C-347/13)
   2013/C 274/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Rüsselsheim

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Erich Pickert

      Pârâtă: Condor Flugdienst GmbH

      Întrebările preliminare

               1.

               Împrejurările excepționale în sensul articolului 5 alineatul (3) din regulament (1) trebuie să privească în mod direct zborul rezervat?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: câte zboruri anterioare efectuate de aeronava utilizată pentru zborul programat sunt relevante pentru existența unor împrejurări excepționale? Există o limită în timp pentru luarea în considerare a unor împrejurări excepționale care au intervenit cu ocazia zborurilor anterioare? În caz afirmativ, cum se calculează această limită în timp?

               3.

               În cazul în care împrejurări excepționale care au intervenit cu ocazia zborurilor anterioare sunt relevante în privința unui zbor efectuat ulterior, măsurile rezonabile pe care operatorul de transport aerian trebuie să le adopte în conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din regulament trebuie să vizeze numai prevenirea apariției împrejurărilor excepționale sau și prevenirea unei întârzieri mai mari?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza T-437/10: Ordonanța Tribunalului din 22 ianuarie 2014 — Gap granen & producten/Comisia

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/17

         Ordonanța Tribunalului din 22 ianuarie 2014 — Gap granen & producten/Comisia
   (Cauza T-437/10) (1)

   2014/C 78/34
   Limba de procedură: neerlandeza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010.


               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/5

         Repartizarea pe camere a domnului Gratsias
   2010/C 317/11
   La 26 octombrie 2010, Conferința plenului Tribunalului a decis, ca urmare a intrării în funcția de judecător a domnului Gratsias, să modifice după cum urmează decizia Conferinței plenului din 20 septembrie 2010 privind repartizarea judecătorilor pe camere.
   Pentru perioada cuprinsă între 26 octombrie 2010 până la data intrării în funcție a judecătorului bulgar, sunt repartizați:

                     Camerei întâi extinse, întrunită în complet de cinci judecători:

               domnul Azizi, președinte de cameră, doamna Cremona, doamna Labucka, domnul Frimodt Nielsen și domnul Gratsias, judecători.

                     Camerei a treia extinse, întrunită în complet de cinci judecători:

               domnul Czúcz, președinte de cameră, doamna Cremona, doamna Labucka, domnul Frimodt Nielsen și domnul Gratsias, judecători.

                     Camerei a treia, întrunită în complet de trei judecători:

                           domnul Czúcz, președinte de cameră;

                           doamna Labucka, judecător;

                           domnul Gratsias, judecător.


title: Cauza T-235/10: Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2011 — Timehouse/OAPI (Forma unui ceas cu margini zimțate) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci tridimensionale — Forma unui ceas cu margini zimțate — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               13.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/16

         Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2011 — Timehouse/OAPI (Forma unui ceas cu margini zimțate)
   (Cauza T-235/10) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci tridimensionale - Forma unui ceas cu margini zimțate - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 238/24
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Timehouse GmbH (Eystrup, Germania) (reprezentant: V. Knies, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: B. Schmidt, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva unei decizii a Camerei întâi de recurs a OAPI din 11 martie 2010 (cauza R 0942/2009-1) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn tridimensional constituit din forma unui ceas

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Timehouse GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Cauza T-74/11: Acțiune introdusă la 1 februarie 2011 — Omnis Group/Comisia

text:
               26.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/10

         Acțiune introdusă la 1 februarie 2011 — Omnis Group/Comisia
   (Cauza T-74/11)
   2011/C 95/16
   Limba de procedură: româna

      Părțile

      Reclamantă: Omnis Group Srl (București, România) (reprezentant: D.-A.-F. Tarara, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Admiterea prezentei acțiuni în anulare împotriva deciziei pronunțate de pârâtă la 1 decembrie 2010 în cazul COMP/39.784 –Omnis/Microsoft);

               —

               Trimiterea cauzei pârâtei spre soluționare;

               —

               În secundar, păstrarea cauzei spre soluționare de Tribunal și admiterea plângerii reclamantei.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii formulate, reclamanta solicită, conform articolului 263 TFUE, anularea deciziei pronunțate de pârâtă la 1 decembrie 2010 în cazul COMP/39.784 –Omnis/Microsoft, prin care se respinge plângerea înaintată de reclamantă cu privire la un pretins comportament anti-concurențial al Microsoft.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe faptul că refuzul pârâtei de a investiga abuzurile companiei Microsoft pe piața EAS/ERP (Entreprise Application Software/Entreprise Resource Planning) se bazează pe o motivare netemeinică și nefondată.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că pârâta a apreciat în mod greșit importanța cazului, ajungând la concluzia netemeinică, nelegală și nefondată că subiectul adus în discuție de reclamantă nu prezintă interes pentru UE.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia pârâtei de a nu da curs plângerii reclamantei este nefondată și nelegală, încălcând drepturile acesteia din urmă.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că decizia pârâtei a fost luată fără a avea documente de natură a demonstra susținerile Microsoft, astfel că prin această decizie comportamentul anti-concurențial adus în discuție în plângerea depusă continuă, dezvoltarea reclamantei fiind astfel blocată.


title: Cauza C-62/15 P: Recurs introdus la 11 februarie 2015 de DTL Corporación, S.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 decembrie 2014 în cauza T-176/13, DTL Corporación/OAPI

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/14

         Recurs introdus la 11 februarie 2015 de DTL Corporación, S.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 decembrie 2014 în cauza T-176/13, DTL Corporación/OAPI
   (Cauza C-62/15 P)
   (2015/C 146/22)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: DTL Corporación, S.L. (reprezentant: A. Zuazo Araluze, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în parte, în ceea ce privește toate bunurile și serviciile din clasele 9 și 37, a Deciziei Camerei a patra de recurs din 24 ianuarie 2013, în cauza R 661/2012-4 de respingere a căii de atac împotriva refuzului înregistrării a mărcii comunitare „Generia”, cererea nr. 8830821;

               —

               obligarea OAPI și a celorlalte părți care intervin în susținerea concluziilor acestuia din urmă la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Încălcarea de către Tribunal a dreptului Uniunii: în Decizia din 24 ianuarie 2013, în cauza R 661/2012-4, Camera a patra de recurs a înlocuit cu propriile motive pe cele expuse în decizia diviziei de opoziție de respingere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare „Generia” nr. 8830821 pentru clasele 9 și 37. Astfel, divizia de opoziție își întemeiase această respingere pe similitudinea dintre produsele și serviciile din clasele 9 și 37 și produsul persoanei care a formulat opoziția din clasa 7. Camera de recurs a confirmat, la rândul său, respingerea acestei cereri, însă în temeiul similitudinii dintre aceste produse și servicii din clasele 9 și 37 și serviciile persoanei care a formulat opoziția din clasa 40. Procedând astfel, camera de recurs a încălcat articolul 64 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului privind marca comunitară (1), întrucât serviciile persoanei care a formulat opoziția din clasa 40 nu au fost în niciun moment opuse față de produsele și servicii din clasele 9 și 37 din cererea de înregistrare a mărcii comunitare (deși au fost opuse față de serviciile din alte clase). În plus, camera de recurs a încălcat articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului privind marca comunitară prin faptul că nu a invitat recurenta din prezenta procedură să prezinte observații cu privire la această înlocuire de motive. În hotărârea atacată s-a considerat că procedura urmată respecta cerințele legale, fapt care constituie o încălcare a dreptului Uniunii [articolul 64 alineatul (1) și articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului privind marca comunitară].

      (1)  JO L 78, p. 1.


title: Cauza F-105/13: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2013 — ZZ și alții/Curtea de Conturi

text:
               18.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 15/21

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2013 — ZZ și alții/Curtea de Conturi
   (Cauza F-105/13)
   2014/C 15/32
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentanți: A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Conturi

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Curții de Conturi din 13 decembrie 2012 de a nu sesiza Curtea de Justiție pentru a solicita examinarea aspectului dacă doamna S., la acel moment membră a Curții de Conturi, încetase să îndeplinească condițiile impuse sau să respecte obligațiile care decurg din atribuțiile sale și de a nu lua decizii cu privire la plângerile reclamanților, de a nu lua nicio măsură de natură să recunoască public hărțuirea căreia i-au fost victime și suferințele lor și de a nu lua măsurile de natură să repare reputația lor lezată, credibilitatea și demnitatea lor și de a nu îi despăgubi pentru prejudiciile morale și materiale suferite

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziei Curții de Conturi din 13 decembrie 2012, în calitate de AIPN, de a nu lua decizii cu privire la plângerea reclamanților, de a nu lua nicio măsură de natură să recunoască public hărțuirea căreia i-au fost victime și suferințele lor și de a nu lua măsurile de natură să repare reputația lor lezată, credibilitatea și demnitatea lor și de a nu îi despăgubi pentru prejudiciile morale și materiale suferite;

               —

               obligarea Curții de Conturi la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-560/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tallinna Halduskohus (Estonia) la 18 decembrie 2007 — Balbiino AS/EV Põllumajandusministeerium și Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tallinna Halduskohus (Estonia) la 18 decembrie 2007 — Balbiino AS/EV Põllumajandusministeerium și Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
   (Cauza C-560/07)
   (2008/C 64/31)
   Limba de procedură: estona
   Instanța de trimitere
   Tallinna Halduskohus
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Balbiino AS

      Pârâte: EV Põllumajandusministeerium și Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
   Întrebările preliminare

               1)

               Dreptul comunitar, în special articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 60/2004 (1) al Comisiei, coroborat cu considerentul (3) al Regulamentului (CE) nr. 832/2005 (2) al Comisiei, precum și cu articolul 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 (3) al Comisiei interzice stabilirea cantității stocului excedentar al unui producător, prin deducerea în mod automat din stocul excedentar [sic] (în calitate de stoc tranzitoriu) multiplicat cu coeficientul 1,2 a stocului mediu deținut de producător la 1 mai în cursul ultimilor ani de activitate — însă nu mai mult de patru ani — anterior datei de 1 mai 2004?
               În cazul unui răspuns afirmativ, răspunsul este diferit dacă, cu ocazia stabilirii cantității stocului tranzitoriu și a stocului excedentar, este posibil să se ia în considerare și creșterea volumului de producție, a volumului de procesare sau a volumului de vânzare al producătorului, perioada de ajungere la maturitate a produsului agricol, perioada de constituire a stocurilor, precum și alte elemente care pot reprezenta împrejurări independente față de producător?

               2)

               Faptul de a considera că întregul stoc al produsului agricol deținut de producător la 1 mai 2004 corespunde stocului excedentar al acestuia este în conformitate cu obiectivul dreptului comunitar, în special al Regulamentului (CE) nr. 1972/2003 al Comisiei?

               3)

               În cazul în care un operator și-a început activitatea referitoare la produsul agricol respectiv cu mai puțin de un an înainte de 1 mai 2004, dreptul Uniunii Europene, în special articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 al Comisiei, precum și articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei se opune împrejurării în care acest operator este obligat să dovedească faptul că acea cantitate a stocului de produs agricol pe care o deține la 1 mai 2004 corespunde cantității stocului acelui produs agricol pe care, în mod obișnuit, o poate produce, vinde sau ceda ori dobândi într-un alt mod, indiferent dacă este cu titlu oneros sau cu titlu gratuit?
               În cazul unui răspuns afirmativ, răspunsul este diferit în cazul în care, în mod independent de obligația producătorului de a furniza această dovadă, autoritatea administrativă este obligată, cu ocazia stabilirii stocului tranzitoriu și a stocului excedentar al producătorului pe baza declarației acestuia referitoare la produsul agricol, să ia în considerare creșterea volumului său de producție, a volumului de procesare sau a volumului de vânzare, precum și a stocului acestuia, intervenită după 1 mai 2004?

               4)

               De asemenea, perceperea taxei asupra stocului excedentar corespunde obiectivului Regulamentului (CE) nr. 1972/2003 al Comisiei, precum și al Regulamentului (CE) nr. 60/2004 al Comisiei în cazul în care se stabilește existența unui stoc excedentar deținut de producător la 1 mai 2004, însă acesta dovedește că, după 1 mai 2004, comercializarea stocului excedentar nu a produs un profit efectiv sub forma unei diferențe de preț?

               5)

               Articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei, potrivit căruia în cadrul identificării cantităților excedentare de zahăr, isoglucoză și fructoză se ia în considerare capacitatea echipamentelor de stocare, trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care capacitatea echipamentelor de stocare a unui producător a sporit în cursul anului anterior aderării, acesta constituie temeiul pentru reducerea stocului excedentar de produs agricol deținut de operator la 1 mai 2004 independent de activitatea sa economică, de cantitatea de procesare a produsului agricol și de cantitatea stocului corespunzător anului de activitate anterior datei de 1 mai 2004, precum și a celor doi ani ulteriori datei de 1 mai 2004?

               6)

               Articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 se opune împrejurării în care plata taxei asupra stocului excedentar să fie solicitată de la producător printr-un aviz de impunere, în cazul în care avizul de impunere a fost emis într-adevăr în perioada menținerii în vigoare a regulamentului — la 30 aprilie 2007 — însă potrivit dreptului național, a produs efecte față de producător numai după ieșirea din vigoare a regulamentului, iar dreptul național nu prevede un termen pentru plata taxei asupra stocului?

      (1)  Regulamentul din 14 ianuarie 2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană, JO L 9, p. 8, Ediție specială, 03/vol. 52, p. 202.

      (2)  Regulamentul din 31 mai 2005 privind stabilirea cantităților excedentare de zahăr, izoglucoză și fructoză pentru Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia și Slovacia (JO L 138, p. 3, Ediție specială, 03/vol. 64, p. 3).

      (3)  Regulamentul din 10 noiembrie 2003 privind măsurile tranzitorii care urmează să fie adoptate în ceea ce privește schimburile de produse agricole în contextul aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei (JO L 293, p. 3, Ediție specială, 03/vol. 50, p. 100).


title: Cauza T-368/10: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Rubinetteria Cisal/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, olandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Coordonarea unor creșteri de prețuri și schimbul de informații comerciale sensibile — Noțiunea de încălcare — Comunicarea din 2002 privind cooperarea — Cooperare — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Calcularea cuantumului amenzii — Lipsa capacității de plată” )

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/24

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Rubinetteria Cisal/Comisia
   (Cauza T-368/10) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, olandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Coordonarea unor creșteri de prețuri și schimbul de informații comerciale sensibile - Noțiunea de încălcare - Comunicarea din 2002 privind cooperarea - Cooperare - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Calcularea cuantumului amenzii - Lipsa capacității de plată)
   2013/C 325/39
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Rubinetteria Cisal SpA (Alzo Frazione di Pella, Italia) (reprezentanți: M. Pinnarò și P. Santer, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, A. Antoniadis și L. Malferrari, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Cerere prin care se solicită, cu titlu principal, anularea Deciziei C(2010) 4185 final a Comisiei din 23 iunie 2010 privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.092 — Produse și accesorii pentru baie), în măsura în care o privește pe reclamantă și, cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului amenzii care i-a fost aplicată

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Rubinetteria Cisal SpA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 288, 23.10.2010.


title: Cauza T-238/09: Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2011 — Sniace/Comisia ( „Ajutoare de stat — Acorduri de reeșalonare a datoriilor — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună — Obligația de motivare” )

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/48

      Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2011 — Sniace/Comisia
      (Cauza T-238/09) (1)

      (Ajutoare de stat - Acorduri de reeșalonare a datoriilor - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună - Obligația de motivare)
      (2012/C 25/92)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Sniace, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: F. J. Moncholí Fernández și S. Rating, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: C. Urraca Caviedes, agent)

         Obiectul

      Cerere de anulare a Deciziei 2009/612/CE a Comisiei din 10 martie 2009 privind măsura C 5/2000 (ex NN 118/97) pusă în aplicare de Spania în favoarea întreprinderii Sniace, SA, Torrelavega, Cantabria, și de modificare a Deciziei 1999/395/CE (JO L 210, p. 4).

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă Sniace, SA la plata propriilor cheltuieli de judecată și a celor efectuate de Comisia Europeană, inclusiv cele aferente procedurii privind măsurile provizorii.

         (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza T-237/09: Acțiune introdusă la 17 iunie 2009 — Région wallonne/Comisia

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/27

         Acțiune introdusă la 17 iunie 2009 — Région wallonne/Comisia
   (Cauza T-237/09)
   2009/C 193/43
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Région Wallonne (reprezentanți: J.-M. De Backer, A. Lepièce, I.-S. Brouhns, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Comisiei din 27 martie 2009 referitoare la planul național de alocare belgian în măsura în care prin această decizie se respinge alocarea de cote instalației nr. 116 pentru perioada 2008-2012 și permiterea unei alocări pe tranșe anuale conform anexei Va la PNA;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei din 27 martie 2009 referitoare la planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră notificat de Belgia pentru perioada 2008-20012, prin care Comisia refuzase corectarea tabelului „plan național de alocare a cotelor” prin care se alocau cote instalației nr. 116.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamanta invocă patru motive întemeiate pe:

               —

               o încălcare a articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2216/2004 al Comisiei (1), în măsura în care Comisia s-ar fi sprijinit pe motive care nu sunt prevăzute de dispoziția aplicabilă;

               —

               o încălcare a obligației de motivare a deciziei atacate, întrucât aceasta nu permite să se determine în ce mod corectarea tabelului „plan național de alocare a cotelor” al Belgiei referitoare la instalația nr. 116 nu s-ar întemeia pe planul național de alocare a cotelor de gaze cu efect de seră notificat de Belgia și aprobat de Comisie anterior;

               —

               o încălcare a principiilor securității juridice și încrederii legitime, în măsura în care decizia atacată ar fi contrară planului național belgian de alocare a cotelor de gaze cu efect de seră aprobat de Comisie;

               —

               o încălcare a principiilor loialității comunitare și bunei administrări, întrucât Comisia a adoptat o decizie contrară unei prime decizii adoptate cu șase luni înainte.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2216/2004 al Comisiei din 21 decembrie 2004 privind un sistem de registre standardizat și securizat în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului și cu Decizia nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 386, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 37, p. 250).


title: Cauza T-580/13: Ordonanța Tribunalului din 21 aprilie 2015 – Real Express/OAPI – MIP Metro (real) („Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative real — Mărcile naționale figurative anterioare Real și Real mark — Respingerea opoziției — Norma 19 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Norma 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95”)

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/38

         Ordonanța Tribunalului din 21 aprilie 2015 – Real Express/OAPI – MIP Metro (real)
   (Cauza T-580/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative real - Mărcile naționale figurative anterioare Real și Real mark - Respingerea opoziției - Norma 19 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Norma 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95”))
   (2015/C 198/52)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Real Express Srl (România) (reprezentant: C. Anitoae, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: M. Rajh şi J. Crespo Carrillo, agenţi)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în faţa Tribunalului: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanţi: J.-C. Plate şi R. Kaase, avocaţi)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 16 septembrie 2013 (cauza R 1519/2012-4) privind o procedură de opoziție între Real Express SRL și MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind, în parte, vădit inadmisibilă și, în parte, vădit nefondată.

               2)

               Obligă Real Express SRL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 45, 15.2.2014.


title: Cauza C-238/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Franța) la 3 iunie 2008 — Google France/CNRRH, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger, beneficiar al francizei Unicis

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/27

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Franța) la 3 iunie 2008 — Google France/CNRRH, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger, beneficiar al francizei „Unicis”
   (Cauza C-238/08)
   (2008/C 209/41)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour de cassation (chambre commerciale, financière et économique)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Google France

      Pârâți: CNRRH, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger, beneficiar al francizei „Unicis”
   Întrebările preliminare

               1)

               Rezervarea de către un operator economic, prin intermediul unui contract de afiliere cu plată pe internet, a unui cuvânt-cheie care, în cazul unei căutări prin utilizarea acestui cuvânt, conduce la afișarea unui link prin care se propune conectarea la un site folosit de acest operator în scopul de a oferi spre vânzare produse sau servicii și a unui semn care reproduce sau imită o marcă înregistrată de un terț în scopul de a desemna produse identice sau similare, fără autorizația titularului acestei mărci, constituie prin ea însăși o atingere adusă dreptului exclusiv garantat acestuia din urmă prin articolul 5 din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 (1)?

               2)

               Articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că furnizorul de servicii de afiliere cu plată care pune la dispoziția celor care publică anunțuri cuvinte-cheie care reproduc sau imită mărci înregistrate și care organizează, prin contractul de afiliere, crearea și afișarea privilegiată, plecând de la aceste cuvinte-cheie, de linkuri promoționale spre site-uri pe care sunt propuse produse identice sau similare cu cele protejate prin înregistrarea mărcilor realizează o utilizare a acestor mărci pe care titularul lor are dreptul să o interzică?

               3)

               În ipoteza în care o astfel de utilizare nu ar constitui o utilizare care poate fi interzisă de titularul mărcii, în temeiul directivei și al Regulamentului [(CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară] (2), furnizorul de servicii de afiliere cu plată poate fi considerat ca prestând un serviciu al societății informaționale care constă în stocarea de informații furnizate de un destinatar al serviciului, în sensul articolului 14 din Directiva 2000/31/CE din 8 iunie 2000 (3), astfel încât răspunderea acestuia nu ar putea fi angajată înainte de a fi informat de titularul mărcii cu privire la utilizarea ilegală a semnului de către cel care publică anunțul?

      (1)  Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).

      (2)  JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.

      (3)  Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (JO L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257).


title: Cauza T-358/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 4 iulie 2008 — Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Acțiune introdusă de o întreprindere menționată în motivele unei decizii care nu îi este adresată — Lipsa interesului de a acționa — Inadmisbilitate )

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/42

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 4 iulie 2008 — Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-358/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Acțiune introdusă de o întreprindere menționată în motivele unei decizii care nu îi este adresată - Lipsa interesului de a acționa - Inadmisbilitate’)
   (2008/C 223/71)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans BV (Rosmalen, Țările de Jos) (reprezentanți: M. Smeets și A. Van den Oord, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Bouquet și A. Nijenhuis, agenți, asistați de F. Wijckmans, F. Tuytschaever și L. Gyselen, avocats)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei 2007/534/CE a Comisiei din 13 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE [cauza COMP/F/38.456 — Bitum (Țările de Jos)] sau, în subsidiar, reducerea amenzii aplicate societăților Heijmans NV și Heijmans Infrastructuuur BV.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans BV suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza C-274/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 56 CE — Dispoziție națională care limitează dreptul de vot al acționarilor în întreprinderile din sectorul energetic — Limitare aplicabilă entităților publice)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-274/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 56 CE - Dispoziție națională care limitează dreptul de vot al acționarilor în întreprinderile din sectorul energetic - Limitare aplicabilă entităților publice)
   (2008/C 79/06)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Støvlbæk și R. Vidal Puig, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 56 CE — Dispoziție națională care prevede, în anumite cazuri, limitarea dreptului de vot în întreprinderile din sectorul energetic
   Dispozitivul

               1)

               Prin menținerea în vigoare a unor măsuri precum cele prevăzute la a douăzeci și șaptea dispoziție adițională a Legii 55/1999 din 29 decembrie 1999 privind măsuri fiscale, administrative și sociale, în redactarea rezultată din articolul 94 din Legea 62/2003 din 30 decembrie 2003, care limitează dreptul de vot aferent acțiunilor deținute de entități publice în întreprinderile spaniole ce își desfășoară activitatea în sectorul energetic, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 56 CE.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza C-196/13: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/9

         Acțiune introdusă la 16 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-196/13)
   2013/C 207/16
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și D. Recchia, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii pronunțate de Curtea de Justiție a Comunităților Europene la 26 aprilie 2007, în cauza C-135/05, în care s-a declarat că Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 4, 8 și 9 din Directiva 75/442/CEE (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE (2), al articolului 2 alineatul (1) din Directiva 91/689/CEE (3) a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind deșeurile periculoase și al articolului 14 literele (a)-(c) din Directiva 1999/31/CE (4) a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata, către Comisia Europeană, a unei penalități cu titlu cominatoriu de 256 819,2 EUR pe zi, pentru întârzierea executării Hotărârii pronunțate în cauza C-135/05, începând din ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză și până în ziua în care Hotărârea pronunțată în cauza C-135/05 va fi executată;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata, către Comisia Europeană, a unei sume forfetare al cărei cuantum rezultă din înmulțirea unui cuantum zilnic de 28 089,6 EUR cu numărul de zile de continuare a încălcării începând din ziua pronunțării Hotărârii în cauza C-135/05 până la data la care va fi pronunțată hotărârea din prezenta cauză;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În ceea ce privește încălcarea articolelor 4, 8 și 9 din Directiva 75/442/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE, și a articolului 2 alineatul (1) din Directiva 91/689/CEE privind deșeurile periculoase, în temeiul informațiilor transmise de autoritățile italiene, pe teritoriul italian ar exista în continuare cel puțin 218 depozite ilegale de deșeuri, răspândite în toate regiunile italiene. Or, din cauza naturii lor abuzive, cele 218 depozite ilegale nu ar respecta dispozițiile menționate mai sus.
   În ceea ce privește încălcarea articolului 14 literele (a)-(c) din Directiva 1999/31/CE privind depozitele de deșeuri, în temeiul informațiilor transmise de autoritățile italiene, ar exista în continuare 5 depozite pentru care nu ar fi fost prezentate sau aprobate planurile de amenajare aferente, și care, în pofida acestui fapt, nu ar fi fost închise de autoritățile competente, cu încălcarea dispozițiilor menționate mai sus.
   Sancțiunea propusă (penalitate zilnică și sumă forfetară) ar fi proporțională cu gravitatea și cu durata încălcării, ținând seama în plus de necesitatea garantării eficacității descurajatoare a amenzii.

      (1)  Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39).

      (2)  Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991 de modificare a Directivei 75/442/CEE privind deșeurile (JO L 78, p. 32).

      (3)  JO L 377, p. 20, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 91.

      (4)  JO L 182, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 94.


title: Cauza T-223/11: Acțiune introdusă la 20 aprilie 2011 — Siemens/Comisia

text:
               2.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/17

         Acțiune introdusă la 20 aprilie 2011 — Siemens/Comisia
   (Cauza T-223/11)
   2011/C 194/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Siemens AG (München, Germania) (reprezentanți: J. Risse, R. Harbst și H. Haller, avocați)

      Pârâtă: Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, reprezentată de Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamantă a sumei de 16 114 147 euro și, în plus, dobânzi la o rată de 8 puncte procentuale mai mare decât rata de bază în vigoare în Germania începând cu 20 aprilie 2011 și

               —

               obligarea pârâtei să restituie reclamantei în totalitate cheltuielile efectuate cu onorariile avocaților și celelalte cheltuieli de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că, potrivit contractului încheiat cu pârâta, reclamanta are dreptul să solicite despăgubiri pentru costurile suplimentare intervenite.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că, în subsidiar, o asemenea despăgubire trebuie plătită conform legii germane, care este legea aplicabilă contractului, și anume conform articolului 313 din Codul civil german (BGB).


title: Rectificare la comunicarea din Jurnalul Oficial în cauza T-161/17 (JO C 151, 15.5.2017)

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/57

         Rectificare la comunicarea din Jurnalul Oficial în cauza T-161/17
   (
         Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 151din 15 mai 2017
      )
   (2017/C 231/74)
   Comunicarea în cauza T-161/17, Le Pen/Parlamentul, se citește astfel:

      „Acțiune introdusă la 11 martie 2017 – Le Pen/Parlamentul
      (Cauza T-161/17)
      (2017/C 151/49)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Marion Le Pen (Saint-Cloud, Franța) (reprezentanți: M. Ceccaldi și J.-P. Le Moigne, avocați)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului European din 6 ianuarie 2017, adoptată în aplicarea articolelor 33, 43, 62, 67 și 68 din Decizia 2009/C 159/01 a Biroului Parlamentului European din 19 mai și din 9 iulie 2008«privind normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European», cu modificările ulterioare, prin care s-a constatat o creanță față de reclamantă în sumă de 41 554 euro cu titlu de sume plătite în mod nejustificat în cadrul asistenței parlamentare și prin care se motivează recuperarea acesteia și se însărcinează ordonatorul competent, în colaborare cu contabilul instituției, să procedeze la recuperarea sumei amintite în aplicarea articolului 68 din normele de aplicare și a articolelor 66, 78, 79 și 80 din Regulamentul financiar;

                  —

                  anularea notei de debit nr. 2017-22 din 11 ianuarie 2017, prin care se informează reclamanta cu privire la faptul că, prin Decizia Secretarului General din 6 ianuarie 2017, s-a constatat în privința sa o creanță de 41 554 euro, [și se dispune] recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară [în aplicarea] articolului 68 din normele de aplicare și a articolelor 78, 79 și 80 din Regulamentul financiar;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata către doamna Le Pen, cu titlu de rambursare a cheltuielilor de judecată recuperabile, a sumei de 50 000 de euro.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe vicii care afectează legalitatea externă a actelor atacate. Acest motiv este împărțit în cinci aspecte:

                              —

                              primul aspect, potrivit căruia competența în materie de decizii financiare privind deputații ar reveni Biroului Parlamentului European, iar nu Secretarului General;

                              —

                              al doilea aspect, potrivit căruia Biroul Parlamentului European nu ar putea modifica natura și întinderea competenței sale. Or, în privința soluționării unor probleme financiare referitoare la un deputat european, Secretarul General nu ar justifica nicio delegare validă din partea președintelui Biroului Parlamentului care să îi dea puterea de a adopta și de a notifica actele atacate;

                              —

                              al treilea aspect, potrivit căruia actele atacate nu ar fi suficient motivate și ar da dovadă de un caracter arbitrar;

                              —

                              al patrulea aspect, întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură;

                              —

                              al cincilea aspect, întemeiat pe absența unei examinări personale a dosarului de către Secretarul General al Parlamentului European.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe vicii care afectează legalitatea internă a actelor atacate. Acest motiv este împărțit în șase aspecte:

                              —

                              primul aspect, întemeiat pe o atingere adusă principiilor încrederii legitime și securității juridice;

                              —

                              al doilea aspect, întemeiat pe inexistența faptelor invocate în susținerea actelor atacate;

                              —

                              al treilea aspect, potrivit căruia actele atacate ar fi afectate de un abuz de putere;

                              —

                              al patrulea aspect, potrivit căruia actele atacate ar fi afectate de un abuz de procedură;

                              —

                              al cincilea aspect, întemeiat pe caracterul discriminatoriu al actelor atacate și pe existența unui fumus persecutionis;

                              —

                              al șaselea aspect, întemeiat pe lipsa de independență a OLAF.”


title: Cauza T-317/15: Acțiune introdusă la 18 iunie 2015 – Italia/Comisia

text:
               3.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 254/21

         Acțiune introdusă la 18 iunie 2015 – Italia/Comisia
   (Cauza T-317/15)
   (2015/C 254/24)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanţi: P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri, agente)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea anunțului de concurs EPSO/AD/302/15 – Administratori în domeniul auditului (AD 5);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente invocate sunt cele susținute în cauza T-17/15, Republica Italiană/Comisia (JO C 81, 9.3.2015, p. 27).


title: Cauza T-112/07: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2011 — Hitachi și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Împărțirea pieței — Dreptul la apărare — Dovada încălcării — Încălcare unică și continuă — Amenzi — Gravitatea și durata încălcării — Efect descurajator — Cooperare” )

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/30

         Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2011 — Hitachi și alții/Comisia
   (Cauza T-112/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Împărțirea pieței - Dreptul la apărare - Dovada încălcării - Încălcare unică și continuă - Amenzi - Gravitatea și durata încălcării - Efect descurajator - Cooperare)
   2011/C 252/70
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Hitachi Ltd (Tokyo, Japonia); Hitachi Europe Ltd (Maidenhead, Regatul Unit); și Japan AE Power Systems Corp. (Tokyo) (reprezentanți: M. Reynolds, P. Mansfield și B. Roy, solicitors, D. Arts, avocat, N. Green, QC, și S. Singla, barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Arbault, apoi X. Lewis, ulterior P. Van Nuffel și J. Bourke, iar în final P. Van Nuffel, N. Khan și F. Ronkes Agerbeek, agenți, asistați de J. Holmes, barrister)

      Obiectul

   Cu titlu principal, o cerere de anulare a Deciziei C(2006) 6762 final a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz), în măsura în care le privește pe reclamante, și o cerere de anulare a amenzilor care le-au fost aplicate, cu titlu subsidiar, o cerere de anulare a articolului 2 din decizia menționată în măsura în care le privește pe reclamante și, cu titlu mai subsidiar, o cerere de anulare sau de reducere a cuantumului amenzilor aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă reclamantele la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 129, 9.6.2007.


title: Cauza C-48/10: Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/24

         Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-48/10)
   2010/C 100/35
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: A. Alcover San Pedro, agent)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea măsurilor necesare pentru a garanta că autoritățile se asigură, prin intermediul autorizațiilor emise în conformitate cu articolele 6 și 8 sau, după caz, prin revizuirea și, dacă este necesar, prin actualizarea condițiilor, că instalațiile existente funcționează conform cerințelor de la articolele 3, 7, 9, 10 și 13, de la articolul 14 literele (a) și (b) și de la articolul 15 alineatul (2), până la data de 30 octombrie 2007, fără a aduce atingere legislației comunitare specifice, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin potrivit articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (1) (Directiva IPPC).

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2008/1/CE, termenul pentru a îndeplini obligația de adaptare a instalațiilor existente potrivit cerințelor Directivei IPPC, prin intermediul acordării unei autorizații de mediu integrate, a expirat la 30 octombrie 2007.
   La data respectivă, numeroase instalații existente continuau să funcționeze în Spania fără autorizația menționată. Începând de la inițierea unei proceduri întemeiate pe această încălcare s-a accelerat procesul de acordare de autorizații de mediu, fără ca totuși această încălcare să înceteze nici în termenul acordat în avizul motivat și nici, potrivit informațiilor de care dispune Comisia, până în prezent. În conformitate cu datele furnizate de autoritățile naționale în răspunsul acestora la avizul motivat, la data expirării termenului acordat în aviz pentru a-și îndeplini obligațiile care rezultă din articolul 5 alineatul (1) din directivă, 533 de instalații existente continuau să funcționeze fără autorizația obligatorie IPPC.
   În aceste împrejurări, este evident că Regatul Spaniei continuă să nu își îndeplinească obligațiile care rezultă din dispoziția menționată.

      (1)  JO L 24, p. 8.


title: Cauza C-116/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxemburg) la 3 martie 2010 — État du Grand-Duché de Luxembourg, Administration de l’enregistrement et des domaines/Pierre Feltgen (administrator în procedura de faliment a Bacino Charter Company SA), Bacino Charter Company SA

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/33

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxemburg) la 3 martie 2010 — État du Grand-Duché de Luxembourg, Administration de l’enregistrement et des domaines/Pierre Feltgen (administrator în procedura de faliment a Bacino Charter Company SA), Bacino Charter Company SA
   (Cauza C-116/10)
   2010/C 113/52
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: État du Grand-Duché de Luxembourg, Administration de l'enregistrement et des domaines

      Pârâți: Pierre Feltgen (administrator în procedura de faliment a Bacino Charter Company SA), Bacino Charter Company SA

      Întrebările preliminare

   Serviciile prestate de proprietarul unei nave maritime care pune la dispoziția unor persoane fizice această navă, în schimbul unei remunerații și împreună cu un echipaj, pentru efectuarea unor călătorii de agrement în largul mării de către acești clienți, pot fi scutite în temeiul articolului 15 alineatul (5) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (1) în cazul în care aceste prestații sunt considerate atât servicii de închiriere de nave, cât și servicii de transport?

      (1)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza C-401/12 P: Recurs introdus la 3 septembrie 2012 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 iunie 2012 în cauza T-396/09, Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht/Comisia

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/25

         Recurs introdus la 3 septembrie 2012 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 iunie 2012 în cauza T-396/09, Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht/Comisia
   (Cauza C-401/12 P)
   2013/C 9/42
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

   Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Moore și K. Michoel, gemachtigden, agenți)
   Celelalte părți din procedură:

               Vereniging Milieudefensie,

               Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht,

               Comisia Europeană,

               Regatul Țărilor de Jos,

               Parlamentul European

      Concluziile recurentului

   Consiliul solicită Curții:

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 14 iunie 2012 în cauza T-338/08;

               —

               respingerea în totalitate a recursului formulat de reclamantele în primă instanță;

               —

               obligarea în solidar a reclamantelor în primă instanță la plata cheltuielilor efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Consiliul consideră că hotărârea pronunțată de Tribunal în cauza citată anterior este afectată de mai multe erori de drept. Chiar dacă Consiliul nu contestă constatarea Tribunalului potrivit căreia Comisia nu a acționat în speță ca legiuitor, acesta apreciază însă că Tribunalul nu a interpretat și aplicat în mod corect ceea ce se poate numi jurisprudența „Nakajima (1)” și „Fediol (2)”. Consiliul susține prin urmare că Tribunalul a considerat, în mod eronat, că legalitatea Regulamentului nr. 1367/2006 (3) poate fi apreciată din perspectiva Convenției de la Aarhus (4) privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu.
   În plus, Consiliul este de părere că alegerea făcută de legiuitor în Regulamentul nr. 1367/2006 este, în orice caz, conformă Convenției de la Aarhus. În această privință, interpretarea de către Tribunal a articolului 9 alineatul (3) din Convenția de la Aarhus nu este corectă în măsura în care încalcă libertatea de acțiune care este recunoscută părților contractante.
   Pentru aceste motive, Consiliul solicită Curții anularea hotărârii Tribunalului în cauza citată anterior și pronunțarea definitivă cu privire la fondul cauzei, respingând în totalitate recursul reclamantelor în primă instanță.

      (1)  Hotărârea Curții din 7 mai 1991, Nakajima/Consiliul, C-69/89, Rec., p. I-2169.

      (2)  Hotărârea Curții din 22 iunie 1989, Fediol/Comisia, 70/87, Rec., p. 1825.

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126).

      (4)  Convenția de la Aarhus din 25 iunie 1998 privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, aprobată prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201).


title: Cauza C-471/09 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2009 de Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 9 septembrie 2009 în cauzele conexate T-227/01 — T-229/01 și T-265/01, T-266/01 și T-270/01, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava și Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/11

         Recurs introdus la 26 noiembrie 2009 de Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 9 septembrie 2009 în cauzele conexate T-227/01 — T-229/01 și T-265/01, T-266/01 și T-270/01, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava și Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-471/09 P)
   2010/C 37/13
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurent: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (reprezentanți: I. Sáenz-Cortabarría Fernández și M. Morales Isasi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa, Comisia Comunităților Europene și Comunidad Autónoma de la Rioja

      Concluziile recurentului

               —

               Declararea admisibilității și temeiniciei recursului;

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               admiterea acțiunii prezentate în primă instanță, concret, cererea subsidiară de anulare a articolului 3 din decizia atacată;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunalul de Primă Instanță și, în acest caz, obligarea acestuia la administrarea probei respinse;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedurile primă instanță și în recurs și obligarea intervenientei, Comunidad Autónoma de la Rioja, la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Eroare de drept, prin faptul că TPI a apreciat că, în cazul concret, nu există circumstanțe excepționale care justifică încrederea legitimă în legalitatea dispoziției fiscale în litigiu care împiedică dispunerea recuperării ajutoarelor în conformitate cu articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 (1) în legătură cu principiul protecției încrederii legitime. Denaturarea condițiilor dezbaterii în instanță și încălcarea principiului contradictorialității. Încălcarea jurisprudenței privind motivarea. Eroare de drept prin nerespectarea de către TPI a normelor de procedură privind aprecierea elementelor de probă întrucât nu a ținut cont de conținutul material al anumitor documente din dosar.
               Nici diferența formală dintre dispoziția fiscală în litigiu și dispoziția care face obiectul Deciziei 93/337 (2), nici faptul că ar fi fost posibilă motivarea de către Comisie a criteriului de selectivitate în alt mod decât cel care figurează în mod explicit în Decizia 93/337, nici declarația de incompatibilitate care figurează în Decizia 93/337 nu constituie motive de drept suficiente pentru ca TPI să nu aprecieze existența unei circumstanțe excepționale care, ca atare sau împreună cu alte circumstanțe prezente în speță, împiedică Comisia să dispună recuperarea ajutoarelor la care se referă decizia atacată.
               Întrucât a considerat că dispozițiile în litigiu în cauzele conexate T-30/01-T-32/01 și T-86/02-T-88/02 nu sunt analoge dispoziției fiscale în litigiu din motive de tehnică fiscală și de amplitudine a avantajelor, TPI a denaturat condițiile dezbaterii între părțile în litigiu, a ignorat principiul contradictorialității și a săvârșit, mai mult, o încălcare vădită a jurisprudenței determinate privind motivarea.
               TPI a săvârșit o eroare de drept întrucât a considerat că atitudinea Comisiei în privința exercițiului fiscal și/sau a creditului fiscal din 1993 — astfel cum rezultă din documentația hotărârilor, care nu a fost administrată de TPI, încălcând normele de procedură — nu constituie o circumstanță excepțională care ar fi putut justifica încrederea legitimă în legalitatea dispoziției fiscale în litigiu care să împiedice recuperarea ajutoarelor în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 ca fiind contrară principiului protecției încrederii legitime.

               2.

               Eroare de drept, întrucât TPI a încălcat articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 în legătură cu principiul proporționalității, care împiedică dispunerea recuperării ajutoarelor pentru investiții care nu depășesc limitele maxime pentru ajutoare regionale.
               TPI a încălcat principiul general al proporționalității întrucât nu a apreciat că a fost săvârșită de către Comisie o încălcare a acestui principiu atunci când a impus recuperarea tuturor sumelor acordate în legătură cu creditul fiscal de 45 % din investiții, iar nu numai a celor care depășesc limita maximă a ajutorului regional în Țara Bascilor.

               3.

               Eroare de drept prin faptul că TPI nu a respectat normele de procedură în materia administrării probelor și a decis să nu admită proba propusă de reclamant privind prezentarea anumitor documente ale Comisiei care, în lumina argumentelor utilizate de TPI pentru a respinge concluziile reclamantului, se dovedește esențială pentru apărarea intereselor sale. Încălcarea dreptului la un proces echitabil, a principiului egalității armelor și a dreptului la apărare.
               Întrucât nu a administrat proba solicitată, TPI a încălcat dreptul fundamental la un proces echitabil al reclamantului, întrucât a respins administrarea unei probe care se dovedește esențială pentru reclamant, încălcând astfel dreptul său la apărare, în măsura în care cererea sa a fost respinsă cu argumentul că nu a făcut dovada exact a faptului pe care pretindea să îl dovedească cu proba care nu a fost administrată: și anume, dacă nu reprezintă poziția explicită definitivă a Comisiei cu privire la plângerea din 1994 împotriva dispozițiilor fiscale din 1993 (inclusiv creditul fiscal), care sunt dispoziții identice în esență cu măsura în litigiu, cel puțin atitudinea Comisiei ar constitui o circumstanță excepțională în măsura în care o astfel de atitudine ar fi determinat încrederea legitimă în legalitatea dispozițiilor fiscale din 1993, ceea ce a condus la adoptarea dispoziției fiscale în litigiu.

      (1)  al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).

      (2)  a Comisiei din 10 mai 1993 privind o schemă de ajutoare fiscale pentru investiții în Țara Bascilor (JO L 134, p. 25).


title: Cauza C-206/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Thüringer Oberlandesgericht — Germania) — Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)/Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH (Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale — Serviciu public de distribuție a apei potabile și de tratare a apelor uzate — Concesionare de servicii — Noțiune — Transfer către cocontractant al riscului legat de exploatarea serviciului în cauză)

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/20

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Thüringer Oberlandesgericht — Germania) — Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)/Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH
   (Cauza C-206/08) (1)

   (Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale - Serviciu public de distribuție a apei potabile și de tratare a apelor uzate - Concesionare de servicii - Noțiune - Transfer către cocontractant al riscului legat de exploatarea serviciului în cauză)
   2009/C 267/34
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Thüringer Oberlandesgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)

      Pârâtă: Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH

      Cu participarea: Stadtwirtschaft Gotha GmbH, Wasserverband Lausitz Betriebsführungs GmbH (WAL),

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Thüringer Oberlandesgericht — Interpretarea articolului 1 alineatul (2) literele (a) și (d) și alineatul (3) litera (b) din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 134, p. 1) — Cerere de oferte cu privire la furnizarea sub forma unei concesionări de servicii publice a unui serviciu către public în domeniul producției, transportului și distribuției apei potabile, precum și în domeniul evacuării și tratării apelor uzate — Criterii de distincție între contractul de achiziții publice de servicii și concesionarea serviciilor publice

      Dispozitivul

   Faptul că, în cadrul unui contract cu privire la servicii, autoritatea contractantă nu plătește direct o remunerație către cocontractant, ci acesta din urmă are dreptul să perceapă o remunerație de drept privat de la terți, este suficientă, în sine, pentru ca respectivul contract să fie calificat drept „concesionare de servicii” în sensul articolului 1 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2004/17/CE în sensul Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale, în măsura în care cocontractantul preia în totalitate sau cel puțin în mare parte riscul de exploatare asumat de autoritatea contractantă, chiar dacă acest risc este de la început foarte limitat datorită modalității de drept public de organizare a serviciului.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


title: Cauza T-113/12: Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2014 — Bial-Portela/OAPI — Probiotical (PROBIAL) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative PROBIAL — Mărci naționale, internațională, comunitară verbale și figurative anterioare, firmă, denumire comercială și logo Bial — Motive relative de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatele (4) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/8

         Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2014 — Bial-Portela/OAPI — Probiotical (PROBIAL)
   (Cauza T-113/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative PROBIAL - Mărci naționale, internațională, comunitară verbale și figurative anterioare, firmă, denumire comercială și logo Bial - Motive relative de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatele (4) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2014/C 61/13
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bial-Portela & Ca, SA (São Mamede do Coronado, Portugalia) (reprezentanți: B. Braga da Cruz și J. Pimenta, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Geroulakos, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Probiotical SpA (Novara, Italia) (reprezentant: I. Kuschel, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 20 decembrie 2011 (cauza R 1925/2010-4), referitoare la o procedură de opoziție între Portela & Ca, SA și Probiotical SpA.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Bial-Portela & Ca, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 165, 9.6.2012.


title: Cauza C-502/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Justitie/Mangat Singh [Directiva 2003/109/CE — Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung — Domeniu de aplicare — Articolul 3 alineatul (2) litera (e) — Ședere întemeiată pe un permis limitat în mod formal]

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Justitie/Mangat Singh
   (Cauza C-502/10) (1)

   (Directiva 2003/109/CE - Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung - Domeniu de aplicare - Articolul 3 alineatul (2) litera (e) - Ședere întemeiată pe un permis limitat în mod formal)
   2012/C 379/06
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Justitie

      Pârât: Mangat Singh

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Raad van State — Interpretarea articolului 3 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO 2004 L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225) — Noțiunea „permis de ședere limitat în mod formal” — Permis de ședere care nu dă nicio posibilitate de obținere a unui permis de ședere cu durată nelimitată, însă care poate fi reînnoit în mod nelimitat

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung trebuie interpretat în sensul că noțiunea „permis de ședere limitat în mod formal” nu include un permis de ședere cu durată determinată, acordat unui grup determinat de persoane, a cărui validitate poate fi prelungită în mod nelimitat, fără să ofere însă nicio perspectivă de obținere a unui permis de ședere cu durată nedeterminată, în măsura în care o asemenea limitare formală nu împiedică stabilirea durabilă a resortisantului țării terțe în statul membru în cauză, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.