201806220321970492018/C 240/055662016CJC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL201805174411Cauza C-566/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Hongrie) – Dávid Vámos/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolele 282-292 — Regimul special al întreprinderilor mici — Regim de scutire — Obligația de a opta pentru aplicarea regimului special în anul calendaristic de referință)
 ---documentbreak--- C2402018RO410120180517RO00054141Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Hongrie) – Dávid Vámos/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Cauza C-566/16) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolele 282-292 — Regimul special al întreprinderilor mici — Regim de scutire — Obligația de a opta pentru aplicarea regimului special în anul calendaristic de referință)”2018/C 240/05Limba de procedură: maghiara
      Instanța de trimitere

   Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Dávid Vámos

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Dispozitivul

   Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care exclude aplicarea unui regim special de impozitare în scopuri de taxă pe valoarea adăugată care prevede o scutire pentru întreprinderile mici – adoptată în conformitate cu dispozițiile din titlul XII capitolul 1 secțiunea 2 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – în cazul unei persoane impozabile care îndeplinește toate condițiile de fond, dar care nu a exercitat facultatea de a opta pentru aplicarea acestui regim în același timp cu declararea în fața administrației fiscale a începerii activităților sale economice.
   (
         1
      )	JO C 104, 3.4.2017.


201806220491970222018/C 240/489012016TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180515434311Cauza T-901/16 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 15 mai 2018 – Elche Club de Fútbol/Comisia („Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Ajutoare acordate de Spania în favoarea anumitor cluburi de fotbal profesioniste — Garanție publică acordată de o entitate publică — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni juris — Urgență — Evaluare comparativă a intereselor”)
 ---documentbreak--- C2402018RO4310120180515RO0048431431Ordonanța președintelui Tribunalului din 15 mai 2018 – Elche Club de Fútbol/Comisia
   (Cauza T-901/16 R)
   „(„Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Ajutoare acordate de Spania în favoarea anumitor cluburi de fotbal profesioniste — Garanție publică acordată de o entitate publică — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni juris — Urgență — Evaluare comparativă a intereselor”)”2018/C 240/48Limba de procedură: spaniola
      Părțile

      Reclamantă: Elche Club de Fútbol, SAD (Elche, Spania) (reprezentanți: M. Segura Catalán și M. Clayton, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky, G. Luengo și P. Němečková, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantei: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Gavela Llopis, agent)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE și prin care se urmărește suspendarea executării Deciziei (UE) 2017/365 a Comisiei din 4 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) pus în aplicare de Spania pentru Valencia Club de Fútbol SAD, Hércules Club de Fútbol SAD și Elche Club de Fútbol SAD (JO 2017, L 55, p. 12)

      Dispozitivul

            1)

            Suspendă executarea Deciziei (UE) 2017/365 a Comisiei din 4 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) pus în aplicare de Spania pentru Valencia Club de Fútbol SAD, Hércules Club de Fútbol SAD și Elche Club de Fútbol SAD (JO 2017, L 55, p. 12) în ceea ce privește recuperarea ajutorului de la Elche Club de Fútbol, identificată ca măsura 3 la articolului 1 din această decizie.

            2)

            Respinge în rest cererea de măsuri provizorii.

            3)

            Revocă Ordonanța din 6 martie 2017, Elche Club de Fútbol/Comisia (T-901/16 R).

            4)

            Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


201806220261970472018/C 240/192002018CJC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180319171711Cauza C-200/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 19 martie 2018 – C.A.F.A.R. – Società Agricola Cooperativa, Società Agricola Guidi di Roncofreddo di Guidi Giancarlo e Nicolini Fausta/Regione Emilia-Romagna și alții
 ---documentbreak--- C2402018RO1710120180319RO0019171171Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 19 martie 2018 – C.A.F.A.R. – Società Agricola Cooperativa, Società Agricola Guidi di Roncofreddo di Guidi Giancarlo e Nicolini Fausta/Regione Emilia-Romagna și alții
   (Cauza C-200/18)2018/C 240/19Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Società Agricola Cooperativa, Società Agricola Guidi di Roncofreddo di Guidi Giancarlo e Nicolini Fausta

      Intimate: Regione Emilia-Romagna, Azienda Unità Sanitaria Locale 104 di Modena, A.U.S.L. Romagna

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolul 27 din Regulamentul (CE) [nr. 882/2004], în măsura în care prevede că, pentru activitățile menționate în secțiunea A din anexa IV și în secțiunea A din anexa V, statele membre asigură perceperea unui onorariu, trebuie interpretat în sensul că impune obligația de plată tuturor agricultorilor, inclusiv în cazul în care „desfășoară activitățile de abataj și de tranșare a cărnii în mod secundar și conex activității de creștere a animalelor”?

            2)

            Un stat poate să excludă de la plata taxelor sanitare anumite categorii de agricultori, deși a prevăzut un sistem de percepere a taxelor apt, în ansamblul său, să garanteze acoperirea costurilor suportate pentru controalele oficiale, sau să aplice tarife mai mici decât cele prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 8[8]2/2004 (
                  1
               )?

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind controalele oficiale efectuate pentru a asigura verificarea conformității cu legislația privind hrana pentru animale și produsele alimentare și cu normele de sănătate animală și de bunăstare a animalelor (JO L 165, p. 1, Ediție specială 03/vol 58, p. 216).


201806220091970342018/C 240/323062018CJC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180507292911Cauza C-306/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský soud v Ostravě — pobočka v Olomouci (Republica Cehă) la 7 mai 2018 – KORADO, a.s./Generální ředitelství cel
 ---documentbreak--- C2402018RO2910120180507RO0032291291Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský soud v Ostravě — pobočka v Olomouci (Republica Cehă) la 7 mai 2018 – KORADO, a.s./Generální ředitelství cel
   (Cauza C-306/18)2018/C 240/32Limba de procedură: ceha
      Instanța de trimitere

   Krajský soud v Ostravě — pobočka v Olomouci

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: KORADO, a.s.

      Pârâtă: Generální ředitelství cel

      Întrebările preliminare

            1)

            Este valid Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/23 al Comisiei din 5 ianuarie 2015 (
                  1
               ), în care mărfurile descrise în coloana 1 a tabelului anexat sunt clasificate la subpoziția 7 307 93 19 din Nomenclatura Combinată?

            2)

            În cazul în care regulamentul respectiv este nevalid, este posibil ca articolele în discuție să fie clasificate la subpoziția 7 322 19 00 din Nomenclatura Combinată?

            3)

            În cazul în care regulamentul respectiv este valid, articolele în discuție trebuie clasificate la subpoziția 7 307 93 19 din Nomenclatura Combinată?

      (
         1
      )	Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/23 al Comisiei din 5 ianuarie 2015 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată (JO 2015 L 4, p. 15).


201806220641970442018/C 240/643072018TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180516555511Cauza T-307/18: Acțiune introdusă la 16 mai 2018 – Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals/Comisia
 ---documentbreak--- C2402018RO5510120180516RO0064551551Acțiune introdusă la 16 mai 2018 – Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals/Comisia
   (Cauza T-307/18)2018/C 240/64Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals Co. Ltd (Huzhou, China) (reprezentanți: K. Adamantopoulos și P. Billiet, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/330 al Comisiei din 5 martie 2018 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite țevi și tuburi fără sudură, din oțel inoxidabil, originare din Republica Populară Chineză, în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului, în măsura în care acesta o vizează pe reclamantă, și

            —

            obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

            1.

            Primul motiv este întemeiat pe faptul că Regulamentul 2018/330 a fost adoptat de Comisie într-un mod care încalcă în mod semnificativ dreptul la apărare al reclamantei, cu nerespectarea articolului 3 alineatul (2), a articolului 16 alineatul (1), a articolului 19 alineatele (2) și (4), a articolului 20 alineatele (2) și (4) și a articolului 21 alineatele (5) și (7) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene, precum și a articolelor 3.1, 5.3, 6.1, 6.1.2, 6.2, 6.4, 6.5.1, 6.6 și 6.9 din Acordul antidumping al OMC.

            2.

            Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că Comisia, prin adoptarea Regulamentului 2018/330, a săvârșit erori vădite de apreciere în drept și în fapt, utilizând metodologia țării analoge pentru calcularea valorii normale pentru reclamantă, încălcând articolul 1 alineatele (2) și (3), articolul 2 punctul A alineatele (1) și (7) și articolul 11 alineatul (9) din Regulamentul 2016/1036, precum și articolele 2.2 și 6.10.1 din Acordul antidumping al OMC. Comisia nu a prezentat nicio motivare pentru aplicarea, în cazul reclamantei, a articolului 2 alineatul (7) din Regulamentul 2016/1036.

            3.

            Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că Comisia, prin adoptarea Regulamentului 2018/330, a săvârșit erori vădite de apreciere în drept și în fapt, adoptând o codificare NCP eronată a produsului în cauză, încălcând articolul 2 punctul A alineatele (2), (5) și (6), articolul 6 alineatele (7) și (8) și articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul 2016/1036, precum și articolele 2.2.1.1, 2.2.2, 2.4 și 2.6 din Acordul antidumping al OMC.

            4.

            Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că Comisia, prin adoptarea Regulamentului 2018/330, a săvârșit erori vădite de apreciere în drept și în fapt, întrucât metodologia aplicată a denaturat în mod semnificativ marja de dumping a reclamantei, încălcând articolul 1 alineatul (4), articolul 2 punctul A alineatul (6), articolul 2 punctul C alineatul (10), articolul 2 punctul D alineatul (11), articolul 17 alineatele (1) și (2) și articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul 2016/1036, precum și articolele 2.2, 2.2.2, 2.4, 2.4.2, 2.6, 3.6 și 9.2 din Acordul antidumping al OMC.

            5.

            Al cincilea motiv este întemeiat pe faptul că Comisia, prin adoptarea Regulamentului 2018/330, a săvârșit erori vădite de apreciere în drept și în fapt atunci când a constatat existența prejudiciului, precum și probabilitatea reapariției prejudiciului și nu a verificat existența legăturii de cauzalitate, încălcând articolul 1 alineatele (1), (2) și (3), articolul 2 punctul D alineatul (12), articolul 2 punctul B alineatul (9), articolul 3 alineatele (2), (3), (6), (7) și (9) și articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul 2016/1036, precum și articolele 1, 2.1, 2.4.2, 3.1, 3.5, 3.7 și 9.3 din Acordul antidumping al OMC.


201806290481986562018/C 249/373032017TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180529303011Cauza T-303/17: Hotărârea Tribunalului din 29 mai 2018 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (4000) {„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală 4000 — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 52 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 2017/1001] — Egalitate de tratament — Principiul bunei administrări — Obligația de motivare”}
 ---documentbreak--- C2492018RO3010120180529RO0037301301Hotărârea Tribunalului din 29 mai 2018 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (4000)
   (Cauza T-303/17) (
         1
      )
   „{„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală 4000 — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 52 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 2017/1001] — Egalitate de tratament — Principiul bunei administrări — Obligația de motivare”}”2018/C 249/37Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamantă: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Germania) (reprezentant: M.-C. Simon, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Zhejiang Rongpeng Air Tools Co. Ltd (Pengjie Town, China) (reprezentanți: S. Fröhlich și M. Hartmann, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 martie 2017 (cauza R 654/2016-4) privind o procedură de declarare a nulității între Zhejiang Rongpeng Air Tools și Sata

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă Sata GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 231, 17.7.2017.


201806290651986812018/C 249/251112016TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180605212111Cauza T-111/16: Hotărârea Tribunalului din 5 iunie 2018 – Prada/EUIPO – The Rich Prada International (THE RICH PRADA) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale THE RICH PRADA — Mărci naționale și internaționale verbale și figurative anterioare PRADA — Motive relative de refuz — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001] — Profit obținut în mod necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare — Atingere adusă caracterului distinctiv sau renumelui — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001] — Risc de confuzie]
 ---documentbreak--- C2492018RO2110120180605RO0025211211Hotărârea Tribunalului din 5 iunie 2018 – Prada/EUIPO – The Rich Prada International (THE RICH PRADA)
   (Cauza T-111/16) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale THE RICH PRADA — Mărci naționale și internaționale verbale și figurative anterioare PRADA — Motive relative de refuz — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001] — Profit obținut în mod necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare — Atingere adusă caracterului distinctiv sau renumelui — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001] — Risc de confuzie]”2018/C 249/25Limba de procedură: engleza
      Părţile

      Reclamantă: Prada SA (Luxembourg, Luxemburg) (reprezentant: F. Jacobacci, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: The Rich Prada International PT (Surabaya, Indonezia) (reprezentant: Y. Zhou, solicitor)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 13 ianuarie 2016 (cauzele conexate R 3076/2014-2 și R 3186/2014-2) astfel cum a fost modificată la 14 martie 2017, privind o procedură de opoziție între Prada și The Rich Prada International.

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă Prada SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 175, 17.5.2016.


201806290701986592018/C 249/492922018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180507393911Cauza T-292/18: Acțiune introdusă la 7 mai 2018 – Portugalia/Comisia
 ---documentbreak--- C2492018RO3910120180507RO0049391391Acțiune introdusă la 7 mai 2018 – Portugalia/Comisia
   (Cauza T-292/18)2018/C 249/49Limba de procedură: portugheza
      Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estevão și J. Saraiva de Almeida, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei de punere în aplicare C(2018) 955 a Comisiei Europene (CE) din 27 februarie 2018 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), în măsura în care exclude de la finanțarea de către Uniunea Europeană anumite cheltuieli declarate de Portugalia, în cuantum de 1052101,05 euro, întrucât constituie „Datorii raportate în mod eronat în tabelele din anexa III, pentru care nu s-a aplicat regula 50/50”;

            —

            obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă încălcarea articolelor 32 și 33 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 (
         1
      ) și a articolului 54 din Regulamentul (CE) nr. 1306/2013 (
         2
      ).
   (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO 2005, L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).
   (
         2
      )	Regulamentul (CE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 549).


201806290121986462018/C 249/026552017CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201711242211Cauza C-655/17 P: Recurs introdus la 24 noiembrie 2017 de Berliner Stadtwerke GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șaptea) din 20 septembrie 2017 în cauza T-719/16, Berliner Stadtwerke GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
 ---documentbreak--- C2492018RO210120171124RO00022121Recurs introdus la 24 noiembrie 2017 de Berliner Stadtwerke GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șaptea) din 20 septembrie 2017 în cauza T-719/16, Berliner Stadtwerke GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-655/17 P)2018/C 249/02Limba de procedură: germana
      Părțile

      Recurentă: Berliner Stadtwerke GmbH (reprezentanți: O. Spieker și A. Schönfleisch, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   Prin Ordonanța din 31 mai 2018, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a zecea) a respins recursul în parte ca vădit inadmisibil și în parte ca vădit nefondat și a obligat recurenta la plata propriilor cheltuieli de judecată.


201806290771986732018/C 249/261602016TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180531212222Cauza T-160/16: Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Groningen Seaports și alții/Comisia („Ajutoare de stat — Scutire de la plata impozitului pe profit acordată de Țările Jos în favoarea a șase porturi maritime neerlandeze — Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piața internă — Obligația de motivare — Egalitate de tratament”)
 ---documentbreak--- C2492018RO2120120180531RO0026212222Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Groningen Seaports și alții/Comisia
   (Cauza T-160/16) (
         1
      )
   „(„Ajutoare de stat — Scutire de la plata impozitului pe profit acordată de Țările Jos în favoarea a șase porturi maritime neerlandeze — Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piața internă — Obligația de motivare — Egalitate de tratament”)”2018/C 249/26Limba de procedură: neerlandeza
      Părțile

      Reclamante: Groningen Seaports NV (Delfzijl, Țările de Jos) și celelalte cinci reclamante ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentanți: inițial E. Pijnacker Hordijk și I. Kieft, ulterior A. Kleinhout și C. Zois, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial S. Noë, B. Stromsky și J. F. Brakeland, ulterior S. Noë și B. Stromsky, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantelor: Regatul Țărilor de Jos (reprezentați: J. Langer și M. Bulterman, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (UE) 2016/634 a Comisiei din 21 ianuarie 2016 privind ajutorul de stat nr. SA.25338 (2014/C) (ex E 3/2008 și ex CP 115/2004) pus în aplicare de Țările de Jos — Scutirea de la plata impozitului pe profit a întreprinderilor publice (JO 2016, L 113, p. 148)

      Dispozitivul

            1)

            Admite substituirea Havenbedrijf Moerdijk NV în locul Havenschap Moerdijk în calitate de reclamantă.

            2)

            Respinge acțiunea.

            3)

            Obligă Groningen Seaports NV și celelalte cinci reclamante ale căror nume figurează în anexă să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

            4)

            Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 200, 6.6.2016.


201806290431986802018/C 249/393142017TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180531313222Cauza T-314/17: Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Nosio/EUIPO (MEZZA) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MEZZA — Motive absolute de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 2017/1001] — Limitarea produselor — Articolul 43 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 49 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001] — Obligația de motivare — Dreptul de a fi ascultat — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001]”]
 ---documentbreak--- C2492018RO3120120180531RO0039312322Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Nosio/EUIPO (MEZZA)
   (Cauza T-314/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MEZZA — Motive absolute de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 2017/1001] — Limitarea produselor — Articolul 43 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 49 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001] — Obligația de motivare — Dreptul de a fi ascultat — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001]”]”2018/C 249/39Limba de procedură: italiana
      Părţile

      Reclamantă: Nosio SpA (Mezzocorona, Italia) (reprezentanți: A. Perani și J. Graffer, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: M. Capostagno și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 1 martie 2017 (cauza R 1518/2016-5) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal MEZZA ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă Nosio SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 231, 17.7.2017.


201806290631986682018/C 249/502952018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180607404121Cauza T-295/18: Acțiune introdusă la 7 iunie 2018 – Grecia/Comisia
 ---documentbreak--- C2492018RO4010120180607RO0050401412Acțiune introdusă la 7 iunie 2018 – Grecia/Comisia
   (Cauza T-295/18)2018/C 249/50Limba de procedură: greaca
      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos, I. Pachi, A.E. Vasilopoulou și E. Chroni)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate în măsura în care sunt excluse de la finanţarea Uniunii anumite cheltuieli ale Republicii Elene într-un cuantum total (brut) de 17869131,75 euro (incidenţă financiară de 14857076,98 euro) suportate şi declarate în cadrul FEADR în legătură cu măsurile 125A, 321 şi 322 (în cuantum brut de 15631043,52 euro şi incidenţă financiară de 12618988,75 euro) şi cu măsura 123A (în cuantum de 2238088,23 euro), precum şi în cuantum de 588103,59 euro [pentru cheltuielile] efectuate în cadrul FEGA în urma măsurii de control al operaţiunilor în exerciţiile financiare 2011 – 2014, şi

            —

            obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susţinerea acţiunii, reclamanta invocă opt motive. Primele şase motive privesc rectificarea impusă în cadrul FEADR pentru măsurile 125Α, 321, 322 şi 123Α, în timp ce ultimele două motive privesc rectificarea impusă pentru omisiuni în controlul operaţiunilor în temeiul titlului V capitolul III din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 (
         1
      ).

            1.

            Prin intermediul primului motiv se invocă interpretarea şi aplicarea eronate a ipotezelor prevăzute la articolul 52 alineatul (4) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013, depăşirea competenţei ratione temporis a Comisiei în legătură cu impunerea rectificărilor financiare contestate şi săvârşirea unei erori de fapt de către Comisie la determinarea bazei de calcul a rectificării contestate.

            2.

            Prin intermediul celui de al doilea motiv se invocă încălcarea principiilor ne bis in idem, securităţii juridice, bunei administrări, încrederii legitime a statului membru şi proporţionalităţii.

            3.

            Prin intermediul celui de al treilea motiv se susţine încălcarea dispoziţiilor articolului 71 alineatul (2) şi ale articolului 75 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 (
                  2
               ), a articolului 43 din Regulamentul (CE) nr. 1974/2006 (
                  3
               ), a dispoziţiilor programului naţional de dezvoltare rurală adoptat de Comisie (PSR 2007 – 2013), precum şi a articolului 24 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 65/2011 (
                  4
               ), lipsa unui temei juridic şi a motivării, precum şi săvârşirea unei erori de fapt în ceea ce priveşte rectificarea forfetară de 10 % impusă, în măsura în care autoritatea de gestiune şi-a exercitat legitim şi deplin competenţele.

            4.

            Prin intermediul celui de al patrulea motiv, subordonat celui de al treilea motiv, se invocă încălcarea principiilor proporţionalităţii şi încrederii legitime a statului membru, precum şi a liniilor directoare cuprinse în documentele VI/5330/1997 şi C(2015) 3675 din 8 iunie 2015, o motivare insuficientă în privinţa rectificării forfetare de 10 % aplicate.

            5.

            Prin intermediul celui de al cincilea motiv se invocă încălcarea dispoziţiilor articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 65/2011, săvârşirea unei erori de fapt şi o motivare insuficientă în legătură cu pretinsele nereguli ale aprecierii efectuate în privinţa cererilor de ajutor din partea autorităţii de gestiune, precum şi în legătură cu neregulile controlului de gestiune a activităţii de evaluare, precum şi încălcarea principiului proporţionalităţii.

            6.

            Prin intermediul celui de al şaselea motiv se invocă încălcarea articolului 24 alineatele (1) şi (2) din Regulamentul (UE) nr. 65/2011 şi a principiului proporţionalităţii, săvârşirea unei erori de fapt şi o motivare insuficientă în legătură cu pretinsa lipsă a evaluării temeiniciei cheltuielilor.

            7.

            Prin intermediul celui de al şaptelea motiv se invocă faptul că rectificarea financiară impusă pentru exerciţiile financiare 2011-2013 trebuie să fie anulată întrucât este lipsită de temei juridic şi de motivare, în special pentru anul 2013, şi este contrară principiului bunei administrări.

            8.

            Prin intermediul celui de al optulea motiv, în cele cinci părţi distincte ale acestuia, se invocă faptul că rectificarea contestată a fost impusă în urma unei erori de fapt a Comisiei, în lipsa unei motivări şi cu încălcarea dreptului la apărare a Republicii Elene.

      (
         1
      )	Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European Și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 549).
   (
         2
      )	Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) (JO 2005, L 277, p. 1, Ediţie specială, 03/vol. 66, p. 101).
   (
         3
      )	Regulamentul (CE) nr. 1974/2006 al Comisiei din 15 decembrie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului privind sprijinul pentru dezvoltarea rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) (JO 2006, L 368, p. 15, Ediţie specială, 03/vol. 80, p. 133).
   (
         4
      )	Regulament (UE) nr. 65/2011 al Comisiei din 27 ianuarie 2011 de stabilire a normelor de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului în ceea ce privește punerea în aplicare a procedurilor de control și a ecocondiționalității în cazul măsurilor de sprijin pentru dezvoltare rurală (JO 2011, L 25, p. 8).


201806290061986612018/C 249/132552018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201804119911Cauza C-255/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 11 aprilie 2018 – State Street Bank International GmbH/Banca d’Italia
 ---documentbreak--- C2492018RO910120180411RO00139191Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 11 aprilie 2018 – State Street Bank International GmbH/Banca d’Italia
   (Cauza C-255/18)2018/C 249/13Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: State Street Bank International GmbH

      Pârâtă: Banca d’Italia

      Întrebările preliminare

            1)

            Printre „modificările statutului” care, în conformitate cu articolul 12 din Regulamentul (UE) 2015/63 (
                  1
               ), nu au efecte asupra obligației de plată a contribuției trebuie inclusă și fuziunea prin absorbție a unei instituții, care a făcut anterior obiectul supravegherii de către o autoritate națională de rezoluție, cu societatea mamă situată în alt stat membru, care s-a produs în perioada de contribuție, iar această regulă se aplică și în cazul în care fuziunea și desființarea în consecință a instituției s-au produs în anul 2015, într-un moment în care nici autoritatea națională de rezoluție, nici fondul național nu fuseseră încă instituite în mod oficial de statul membru, iar contribuțiile încă nu fuseseră calculate?

            2)

            Articolul 12 din Regulamentul (UE) 2015/63, coroborat cu articolul 14 din același regulament și cu articolele 103 și 104 din Directiva 2014/59/UE (
                  2
               ), trebuie interpretat în sensul că, inclusiv în cazul unei fuziuni prin absorbție cu o societate-mamă din alt stat membru în cursul anului de contribuție, o instituție este obligată să plătească integral contribuția pentru acel an, iar nu proporțional cu lunile în care instituția în cauză a făcut obiectul supravegherii de către autoritatea de rezoluție din primul stat membru, prin analogie cu dispozițiile privind o instituție „nou-supravegheată” cuprinse la alineatul (1) al aceluiași articol 12 din Regulamentul (UE) 2015/63?

            3)

            Potrivit Directivei 2014/59/UE și Regulamentului (UE) 2015/63, precum și principiilor care guvernează sistemul instrumentelor de rezoluție a instituțiilor bancare, aceleași norme prevăzute pentru contribuția ordinară, în special articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul 2015/63, se aplică, în ceea ce privește momentul identificării entităților obligate să contribuie și cuantumul contribuției, și contribuției extraordinare, ținând seama de natura acesteia și de condițiile prevăzute pentru impunerea sa?

      (
         1
      )	Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO L 11, p. 44).
   (
         2
      )	Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO L 173, p. 190).


201806290541986662018/C 249/403522017TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180531323321Cauza T-352/17: Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Korwin-Mikke/Parlamentul („Drept instituţional — Parlamentul European — Regulamentul intern al Parlamentului — Afirmaţie care aduce atingere demnităţii Parlamentului şi bunei desfăşurări a lucrărilor parlamentare — Sancţiuni disciplinare de pierdere a dreptului de indemnizaţie de şedere şi de suspendare temporară a participării la toate activităţile Parlamentului — Libertatea de exprimare — Obligaţia de motivare — Eroare de drept”)
 ---documentbreak--- C2492018RO3210120180531RO0040321332Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Korwin-Mikke/Parlamentul
   (Cauza T-352/17) (
         1
      )
   „(„Drept instituţional — Parlamentul European — Regulamentul intern al Parlamentului — Afirmaţie care aduce atingere demnităţii Parlamentului şi bunei desfăşurări a lucrărilor parlamentare — Sancţiuni disciplinare de pierdere a dreptului de indemnizaţie de şedere şi de suspendare temporară a participării la toate activităţile Parlamentului — Libertatea de exprimare — Obligaţia de motivare — Eroare de drept”)”2018/C 249/40Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamant: Janusz Korwin-Mikke (Józefów, Polonia) (reprezentanți: M. Cherchi, A. Daoût și M. Dekleermaker, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Görlitz, S. Seyr și S. Alonso de León, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea deciziei preşedintelui Parlamentului din 14 martie 2017 şi a deciziei Biroului Parlamentului din 3 aprilie 2017, prin care se aplică reclamantului sancţiunea pierderii dreptului la indemnizaţia de şedere pe o perioadă de 30 de zile, a suspendării temporare a participării sale la toate activităţile Parlamentului pe o perioadă de zece zile consecutive şi a interdicţiei de a reprezenta Parlamentul pe o perioadă de un an şi, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE având ca obiect obţinerea reparării prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit ca urmare a deciziilor menţionate

      Dispozitivul

            1)

            Anulează decizia Biroului Parlamentului European din 3 aprilie 2017.

            2)

            Respinge cererea de despăgubiri.

            3)

            Domnul Janusz Korwin-Mikke şi Parlamentul suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 239, 24.7.2017.


201806290441986552018/C 249/512982018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180507414221Cauza T-298/18: Acțiune introdusă la 7 mai 2018 – Banco Comercial Português și alții/Comisia
 ---documentbreak--- C2492018RO4110120180507RO0051411422Acțiune introdusă la 7 mai 2018 – Banco Comercial Português și alții/Comisia
   (Cauza T-298/18)2018/C 249/51Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamante: Banco Comercial Português (Porto, Portugalia), Banco ActivoBank S.A. (Lisabona) și Banco de Investimento Imobiliário S.A. (Lisabona) (reprezentanți: C. Botelho Moniz, L. do Nascimento Ferreira, F.-C. Laprévote, A. Champsaur și D. Oda, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei C(2017/N) a Comisiei din 11 octombrie 2017 (Ajutorul de stat SA.49275) în măsura în care prin aceasta s-a considerat că acordul cu privire la capitalul contingent (denumit în continuare „CCA”) realizat între și intervenit între Fondul de rezoluție portughez (denumit în continuare „Fondul de rezoluție”) și Lone Star group (denumit în continuare „Lone Star”) în contextual vânzării Novo Banco, S.A. (denumită în continuare „Novo Banco”) de către cel dintâi către cel din urmă constituie ajutor de stat compatibil cu piața internă și

            —

            obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii, inclusiv a celor efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

            1.

            Primul motiv se întemeiază pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin aceea că a considerat că rezoluția din 2014 a Banco Espírito Santo, S.A. (denumită în continuare „BES”) a fost adoptată numai în temeiul legii portugheze și înainte de intrarea în vigoare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO 2014, L 173, p. 190) (denumită în continuare „BRRD”).

            2.

            Al doilea motiv se întemeiază pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin aceea că a considerat că BRRD a fost aplicată numai de la 1 ianuarie 2015.

            3.

            Al treilea motiv se întemeiază pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin aceea că a considerat că, în scopul de a proteja unitatea și implementarea procesului aferent rezoluției inițiale a BES, vânzarea Novo Banco ar trebui să intre sub incidența reglementării naționale în vigoare înainte de implementarea BRRD.

            4.

            Al patrulea motiv se întemeiază pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat în mod eronat că nu există în BRRD dispoziții indisolubil legate relevante pentru evaluarea CCA.

            5.

            Al cincilea motiv se întemeiază pe încălcarea de către Comisie a articolelor 101 și 44 din BRRD și

            6.

            Al șaselea motiv se întemeiază pe încălcarea de către Comisie a articolului 108 alineatul (2) TFUE și a articolului 4 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 TFUE (denumită în continuare „Regulamentul procedural”, JO 2015, L 248, p. 9), prin faptul că nu a deschis procedura oficială în pofida îndoielilor serioase ridicate cu privire la compatibilitatea mecanismului CCA cu reglementarea Uniunii, reclamantele fiind astfel private de drepturile lor procedurale.


201806290161986622018/C 249/036562017CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201711242212Cauza C-656/17 P: Recurs introdus la 24 noiembrie 2017 de Berliner Stadtwerke GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șaptea) din 20 septembrie 2017 în cauza T-402/16, Berliner Stadtwerke GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
 ---documentbreak--- C2492018RO220120171124RO00032221Recurs introdus la 24 noiembrie 2017 de Berliner Stadtwerke GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șaptea) din 20 septembrie 2017 în cauza T-402/16, Berliner Stadtwerke GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-656/17 P)2018/C 249/03Limba de procedură: germana
      Părțile

      Recurentă: Berliner Stadtwerke GmbH (reprezentanți: O. Spieker și A. Schönfleisch, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   Prin Ordonanța din 31 mai 2018, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a zecea) a respins recursul în parte ca vădit inadmisibil și în parte ca vădit nefondat și a obligat recurenta la plata propriilor cheltuieli de judecată.


201806290721986832018/C 249/523262018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180528424321Cauza T-326/18: Acțiune introdusă la 28 mai 2018 – Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)
 ---documentbreak--- C2492018RO4210120180528RO0052421432Acțiune introdusă la 28 mai 2018 – Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)
   (Cauza T-326/18)2018/C 249/52Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola
      Părțile

      Reclamant: José-Ramón Herrero Torres (Castellón de la Plana, Spania) (reprezentant: J. V. Gil Martí, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DZ Licores, SLU. (Cartagena, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii figurative CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES – cererea de înregistrare nr. 14 444 855

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 13 martie 2018 în cauza R 2104/2017-5

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate întrucât este nelegală și obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) și a articolului 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


201806290571986502018/C 249/533342018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180531434421Cauza T-334/18: Acțiune introdusă la 31 mai 2018 – Bodegas Altun/EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN)
 ---documentbreak--- C2492018RO4310120180531RO0053431442Acțiune introdusă la 31 mai 2018 – Bodegas Altun/EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN)
   (Cauza T-334/18)2018/C 249/53Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola
      Părțile

      Reclamantă: Bodegas Altun, SL (Baños de Ebro, Spania) (reprezentant: J. Oria Sousa-Montes, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Codorníu, SA (Esplugues de Llobregat, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii figurative ANA DE ALTUN – cererea de înregistrare nr. 11 860 913

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 14 martie 2018 în cauza R 173/2018-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului.


201806290661986582018/C 249/42652017TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180417333422Cauza T-65/17: Ordonanța Tribunalului din 17 aprilie 2018 – Westbrae Natural/EUIPO – Kaufland Warenhandel (COCONUT DREAM) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale COCONUT DREAM — Retragerea opoziției — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului”)
 ---documentbreak--- C2492018RO3320120180417RO0042332342Ordonanța Tribunalului din 17 aprilie 2018 – Westbrae Natural/EUIPO – Kaufland Warenhandel (COCONUT DREAM)
   (Cauza T-65/17) (
         1
      )
   „(„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale COCONUT DREAM — Retragerea opoziției — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului”)”2018/C 249/42Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Westbrae Natural, Inc. (New York, New York, Statele Unite) (reprezentant: D. McFarland, barrister)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Kaufland Warenhandel GmbH & Co. KG (Neckarsulm, Germania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 noiembrie 2016 (cauza R 182/2016-2) privind o procedură de opoziție între Kaufland Warenhandel și Westbrae Natural

      Dispozitivul

            1)

            Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

            2)

            Obligă Westbrae Natural, Inc. să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

      (
         1
      )	JO C 86, 20.3.2017.


201806290171986382018/C 249/046712017CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201711273311Cauza C-671/17 P: Recurs introdus la 27 noiembrie 2018 de Anastasia-Soultana Gaki împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 27 septembrie 2017 în cauza T-671/17 P, Gaki/Europol
 ---documentbreak--- C2492018RO310120171127RO00043131Recurs introdus la 27 noiembrie 2018 de Anastasia-Soultana Gaki împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 27 septembrie 2017 în cauza T-671/17 P, Gaki/Europol
   (Cauza C-671/17 P)2018/C 249/04Limba de procedură: germana
      Părțile

      Recurentă: Anastasia-Soultana Gaki (reprezentant: G. Keisers, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol)
   Prin ordonanța din 7 iunie 2018, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a zecea) a respins recursul ca fiind în parte vădit nefondat și în parte vădit inadmisibil și a hotărât că recurenta suportă propriile cheltuieli de judecată.


201806290561986672018/C 249/272102016TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180606222321Cauza T-210/16: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2018 – Lukash/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețare a fondurilor — Listă a persoanelor, a entităţilor și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Menținerea numelui reclamantei în listă — Obligația de motivare — Nerespectarea criteriilor de înscriere în listă — Eroare de fapt — Eroare de apreciere — Dreptul la apărare — Dreptul la o cale de atac efectivă — Dreptul de proprietate”)
 ---documentbreak--- C2492018RO2210120180606RO0027221232Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2018 – Lukash/Consiliul
   (Cauza T-210/16) (
         1
      )
   „(„Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețare a fondurilor — Listă a persoanelor, a entităţilor și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Menținerea numelui reclamantei în listă — Obligația de motivare — Nerespectarea criteriilor de înscriere în listă — Eroare de fapt — Eroare de apreciere — Dreptul la apărare — Dreptul la o cale de atac efectivă — Dreptul de proprietate”)”2018/C 249/27Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: Olena Lukash (Kiev, Ucraina) (reprezentant: M. Cessieux, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Naert și J.-P. Hix, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea, în primul rând, a Deciziei 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2014, L 66, p. 26) și a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2014, L 66, p. 1), în al doilea rând, a Deciziei (PESC) 2015/364 a Consiliului din 5 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119 (JO 2015, L 62, p. 25) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/357 al Consiliului din 5 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 208/2014 (JO 2015, L 62, p. 1), în al treilea rând, a Deciziei (PESC) 2015/876 a Consiliului din 5 iunie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119 (JO 2015, L 142, p. 30) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/869 al Consiliului din 5 iunie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 208/2014 (JO 2015, L 142, p. 1), în al patrulea rând, a Deciziei (PESC) 2016/318 din 4 martie 2016 de modificare a Deciziei 2014/119 (JO 2016, L 60, p. 76) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/311 al Consiliului din 4 martie 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 (JO 2016, L 60, p. 1) și, în al cincilea rând, a Deciziei (PESC) 2017/381 a Consiliului din 3 martie 2017 de modificare a Deciziei 2014/119 (JO 2017, L 58, p. 34) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/374 al Consiliului din 3 martie 2017 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 (JO 2017, L 58, p. 1), în măsura în care numele reclamantei a fost înscris și menținut în lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Doamna Olena Lukash este obligată la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 243, 4.7.2016.


201806290271986372018/C 249/142662018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180417101011Cauza C-266/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polonia) la 17 aprilie 2018 – Aqua med sp. z o.o. z siedzibą w Opalenicy/Irenie Skórze
 ---documentbreak--- C2492018RO1010120180417RO0014101101Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polonia) la 17 aprilie 2018 – Aqua med sp. z o.o. z siedzibą w Opalenicy/Irenie Skórze
   (Cauza C-266/18)2018/C 249/14Limba de procedură: polona
      Instanța de trimitere

   Sąd Okręgowy w Poznaniu

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Aqua med sp. z o.o. z siedzibą w Opalenicy

      Intimată: Irena Skóra

      Întrebările preliminare

            1)

            Controlul efectuat din oficiu de instanța națională asupra clauzelor unui contract încheiat cu un consumator referitoare la stabilirea instanței competente pentru soluționarea litigiilor, care se întemeiază pe articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (
                  1
               ) și pe jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene (Hotărârea Pannon GSM, C-243/08), trebuie să vizeze și acele clauze contractuale care, deși reglementează chestiunea instanței competente pentru soluționarea litigiilor dintre părți, se limitează să facă trimitere la dispozițiile de drept național?

            2)

            În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare – controlul efectuat de instanță trebuie să conducă la aplicarea normelor de competență astfel încât să asigure consumatorului protecția prevăzută de dispozițiile directivei și, în consecință, posibilitatea examinării cauzei de către instanța aflată cel mai aproape de domiciliul/reședința obișnuită a consumatorului?

      (
         1
      )	JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 271.


201806290141986762018/C 249/05152018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201801093312Cauza C-15/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 9 ianuarie 2018 – Finnair PLC/Igor Turtschin și alții
 ---documentbreak--- C2492018RO320120180109RO00053231Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 9 ianuarie 2018 – Finnair PLC/Igor Turtschin și alții
   (Cauza C-15/18)2018/C 249/05Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Pârâtă și recurentă: Finnair PLC

      Reclamanți și intimați: Igor Turtschin, Evgeniya Turtschina, Leon Turtschin
   Cauza a fost radiată din registrul Curții prin Ordonanța Curții din 6 iunie 2018.


201806290621986522018/C 249/543402018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180531444411Cauza T-340/18: Acțiune introdusă la 31 mai 2018 – Gibson Brands/EUIPO – Wilfer (Forma unei chitare)
 ---documentbreak--- C2492018RO4410120180531RO0054441441Acțiune introdusă la 31 mai 2018 – Gibson Brands/EUIPO – Wilfer
   (Forma unei chitare)
   (Cauza T-340/18)2018/C 249/54Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Gibson Brands, Inc. (Nashville, Tennessee, Statele Unite) (reprezentanți: K. Hughes, solicitor, A. Renck și C. Stöber, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Hans-Peter Wilfer (Markeneukirchen, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene tridimensională (Forma unei chitare) – Marca Uniunii Europene nr. 9 179 953

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 8 martie 2018 în cauza R 415/2017-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea pârâtului și, în cazul în care intervine în procedură, a celeilalte părți în fața camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

            —

            încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

            —

            încălcarea articolului 52 alineatul (2) coroborat cu articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


201806290191986782018/C 249/152672018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180417101122Cauza C-267/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 17 aprilie 2018 – Delta Antrepriză de Construcţii şi Montaj 93 SA / Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere SA
 ---documentbreak--- C2492018RO1020120180417RO0015102112Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 17 aprilie 2018 – Delta Antrepriză de Construcţii şi Montaj 93 SA / Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere SA
   (Cauza C-267/18)2018/C 249/15Limba de procedură: română
      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Bucureşti

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamantă: Delta Antrepriză de Construcţii şi Montaj 93 SA

      Pârâtă: Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere SA

      Întrebarea preliminară

   Articolul 57 alineatul (4) litera (g) din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achiziţiile publice şi de abrogare a Directivei 2004/18/CE (
         1
      ) poate fi interpretat în sensul că rezilierea unui contract de achiziţii publice, pe motivul că ar fi fost subcontractată o parte din lucrare fără autorizarea autorităţii contractante, se circumscrie unei deficienţe semnificative sau persistente la îndeplinirea unei cerinţe de fond prevăzute de un contract de achiziţii publice anterior care să conducă la excluderea unui operator economic de la participarea la o procedură de achiziţie publică?
   (
         1
      )	JO 2014 L 94, p. 65


201808030712050852018/C 294/653442018TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180604515111Cauza T-344/18: Acțiune introdusă la 4 iunie 2018 – Rubycon and Rubycon Holdings/Comisia
 ---documentbreak--- C2942018RO5110120180604RO0065511511Acțiune introdusă la 4 iunie 2018 – Rubycon and Rubycon Holdings/Comisia
   (Cauza T-344/18)2018/C 294/65Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamante: Rubycon Corp. (Ina City, Japonia) și Rubycon Holdings Co. Ltd (Ina City) (reprezentanți: J. Rivas Andrés, A. Federle și M. Relange, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei C(2018) 1768 final a Comisiei din 21 martie 2018 privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE în cauza AT.40136 – Condensatoare – în măsura în care se referă la Rubycon, în special a articolului 1 litera (h), a articolului 2 litera (k), a articolului 2 alineatul (l) și a articolului 4;

            —

            dispunerea unei reduceri substanțiale a amenzii impuse Rubycon în temeiul articolului 2 din decizia atacată la un nivel care nu este discriminatoriu și recompensarea nivelului excepțional de cooperare al Rubycon;

            —

            obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este viciată de o eroare de drept în ceea ce privește refuzul Comisiei de a acorda Rubycon beneficiul „imunității parțiale” în temeiul punctului 26 din Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (
                  1
               ) pentru o gravitate mai mare a încălcării.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este insuficient motivată și viciată de o eroare de drept cu privire la concluziile Comisiei de a nu se îndepărta de Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (
                  2
               ) și de a nu acorda Rubycon o reducere suplimentară a amenzii, cu încălcarea principiilor dreptului Uniunii Europene privind proporționalitatea și egalitatea de tratament și a principiului individualizării pedepselor și a sancțiunilor.

      (
         1
      )	Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2006 C 298, p. 17, Ediție specială, 08/vol. 5, p. 3).
   (
         2
      )	Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006 C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264).


201808030512050312018/C 294/333652018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180604252511Cauza C-365/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 4 iunie 2018 – Shell Italia E & P SpA/Ministero dello Sviluppo Economico și alții
 ---documentbreak--- C2942018RO2510120180604RO0033251251Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 4 iunie 2018 – Shell Italia E & P SpA/Ministero dello Sviluppo Economico și alții
   (Cauza C-365/18)2018/C 294/33Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Shell Italia E & P SpA

      Pârâți: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente

      Întrebarea preliminară

   Dacă dispozițiile conținute în Directiva 94/22/CEE (
         1
      ), la articolul 6 alineatul (1) și în al șaselea considerent, se opun unei reglementări naționale, mai precis articolului 19 alineatul 5-bis din Decretul legislativ nr. 625 din 1996, care, ca urmare a interpretării oferite de Consiglio di Stato prin hotărârea nr. 290/2018, permite impunerea, în cadrul plății redevențelor, a parametrului QE, bazat pe cotațiile petrolului și ale altor combustibili, iar nu potrivit indicelui Pfor, raportat la prețul gazelor pe piața pe termen scurt.
   (
         1
      )	Directiva 94/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind condițiile de acordare și folosire a autorizațiilor de prospectare, explorare și extracție a hidrocarburilor (JO L 164, p. 3, Ediţie specială, 06/vol. 2, p. 173).


201808030172050452018/C 294/494012018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180618353622Cauza C-401/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský soud v Praze (Republica Cehă) la 18 iunie 2018 – Herst, s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
 ---documentbreak--- C2942018RO3520120180618RO0049352362Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský soud v Praze (Republica Cehă) la 18 iunie 2018 – Herst, s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
   (Cauza C-401/18)2018/C 294/49Limba de procedură: ceha
      Instanța de trimitere

   Krajský soud v Praze

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Herst, s.r.o.

      Pârâtă: Odvolací finanční ředitelství

      Întrebările preliminare

            1)

            Orice persoană impozabilă trebuie să fie considerată persoană impozabilă în sensul articolului 138 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2006/112/CE (
                  1
               ) a Consiliului privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „Directiva TVA”)? În caz contrar, care sunt persoanele impozabile cărora li se aplică această dispoziție?

            2)

            În cazul în care răspunsul Curții de Justiție este că articolul 138 alineatul (2) litera (b) din Directiva TVA se aplică unei situații precum cea din litigiul principal (mai precis dobânditorul este o persoană impozabilă înregistrată în scopuri fiscale), dispoziția menționată trebuie interpretată în sensul că, în cazul în care expedierea sau transportul produselor respective are loc în conformitate cu dispozițiile relevante din Directiva 2008/118/CE (
                  2
               ) a Consiliului privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (denumită în continuare „Directiva privind accizele”), livrarea în legătură cu o procedură în temeiul Directivei privind accizele trebuie considerată o livrare care beneficiază de scutire în temeiul acestei dispoziții, deși condițiile privind scutirea prevăzute la articolul 138 alineatul (1) din Directiva TVA nu sunt însă îndeplinite având în vedere că transportul de bunuri este atribuit unei alte tranzacții?

            3)

            În cazul în care răspunsul Curții de Justiție este că articolul 138 alineatul (2) litera (b) din Directiva TVA nu se aplică într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, faptul că bunurile sunt transportate în regim suspensiv de accize este decisiv pentru a stabili căreia dintre mai multe livrări succesive trebuie să i se atribuie transportul pentru a beneficia de dreptul de deducere a TVA-ului în temeiul articolului 138 alineatul (1) din Directiva TVA?

            4)

            „Dreptul de a dispune de bunuri în calitate de proprietar” în sensul Directivei TVA este dobândit de o persoană impozabilă care cumpără în mod direct bunurile de la o altă persoană impozabilă pentru un anumit client în scopul de a realiza o comandă deja existentă (identificarea tipului de bunuri, cantitatea, locul de origine și ora livrării) în cazul în care nu manipulează el însuşi fizic bunurile deoarece, în contextul încheierii contractului de vânzare, cumpărătorul său este de acord să se ocupe de transportul bunurilor de la punctul de origine, astfel încât el acordă accesul la bunurile solicitate va fi acordat numai prin intermediul furnizorilor săi și comunică informațiile necesare pentru acceptarea bunurilor (în nume propriu sau în numele subfurnizorilor din cadrul lanțului), iar profitul său obținut în urma tranzacției reprezintă diferența dintre prețul de cumpărare și prețul de vânzare a bunurilor respective fără facturarea costului de transport al bunurilor în cadrul lanțului?

            5)

            Directiva privind accizele stabilește [de exemplu, la articolul 4 alineatul (1), la articolul 17 sau la articolul 19], fie direct, fie indirect printr-o limită privind manipularea efectivă a unor astfel de bunuri, suficiente condiții pentru transferul „dreptului de a dispune de bunuri (supuse accizelor) în calitate de proprietar” în sensul Directivei TVA, cu consecința că preluarea bunurilor aflate în regim suspensiv de accize de către un antrepozitar autorizat sau un destinatar înregistrat în conformitate cu condițiile care rezultă din Directiva privind accizele ar trebui să fie tratată ca o fiind o livrare de bunuri în scopuri de TVA?

            6)

            În acest context, atunci când stabilirea unei livrări care este legată de transport în cadrul unui lanț de aprovizionare de bunuri aflate în regim suspensiv de accize este luată în considerare ca fiind un singur transport, este necesar să se considere că transportul în sensul Directivei TVA începe și se încheie în conformitate cu articolul 20 din Directiva privind accizele?

            7)

            Principiul neutralității TVA-ului sau orice alt principiu al dreptului Uniunii se opune aplicării principiului constituțional in dubio mitius în dreptul național, care impune autorităților publice ca, în cazul în care normele juridice sunt ambigue și oferă în mod obiectiv mai multe interpretări posibile, să aleagă interpretarea care este favorabilă persoanei supuse normei juridice (în speță persoana impozabilă în scopuri de TVA)? Aplicarea acestui principiu ar fi compatibilă cu dreptul Uniunii cel puțin dacă ar fi limitată la situațiile în care faptele relevante ale cauzei au precedat o interpretare cu caracter obligatoriu a unei chestiuni juridice în litigiu de către Curtea de Justiție a Uniunii Europene, care a stabilit că o altă interpretare mai puțin favorabilă entității impozabile este corectă?
            Dacă este posibilă aplicarea principiului in dubio mitius:

            8)

            Având în vedere limitele stabilite de dreptul Uniunii în perioada în care au avut loc tranzacțiile impozabile în prezenta cauză (noiembrie 2010-mai 2013), problema dacă noţiunea juridică de livrare de bunuri sau de transport de bunuri are (sau nu are) același conținut atât în scopul Directivei TVA, cât și în scopul Directivei privind accizele poate fi considerată în mod obiectiv ca fiind incertă din punct de vedere juridic și ca oferind două interpretări?

      (
         1
      )	JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.
   (
         2
      )	JO 2009 L 9, p. 12.


201808030232050132018/C 294/233482018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180529171711Cauza C-348/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 28 mai 2018 – Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele – Società semplice/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
 ---documentbreak--- C2942018RO1710120180529RO0023171171Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 28 mai 2018 – Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele – Società semplice/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
   (Cauza C-348/18)2018/C 294/23Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele – Società semplice

      Intimată: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

      Întrebarea preliminară

   Articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 (
         1
      ) trebuie interpretat – inclusiv în lumina aspectelor deja motivate de Curte în Hotărârea din 5 mai 2011, Kurt und Thomas Etling și alții, C-230/09 și C-231/09, cu privire la articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 (
         2
      ) – în sensul că realocarea părții neutilizate din cantitățile naționale de referință atribuite livrărilor poate fi efectuată conform unor criterii obiective de prioritate stabilite de statele membre, sau trebuie interpretat în sensul că această etapă de egalizare trebuie să fie guvernată de un criteriu exclusiv de proporționalitate?
   (
         1
      )	Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului din 28 decembrie 1992 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și produselor lactate (JO L 405, p. 1).
   (
         2
      )	Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO L 270, p. 123, Ediție specială, 03/vol. 50, p. 22).


201808030482050202018/C 294/052192016CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL201806285511Cauza C-219/16 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 iunie 2018 – Lowell Financial Services GmbH, fostă GFKL Financial Services AG/Comisia Europeană, Republica Federală Germania [Recurs – Ajutoare de stat – Legislație fiscală germană privind anumite reportări ale pierderilor în anii fiscali următori („clauză de restructurare”) – Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă – Acțiune în anulare – Admisibilitate – Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE – Persoană vizată în mod individual – Articolul 107 alineatul (1) TFUE – Noțiunea „ajutor de stat” – Condiție referitoare la selectivitate – Determinarea cadrului de referință – Calificare juridică a faptelor]
 ---documentbreak--- C2942018RO510120180628RO00055151Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 iunie 2018 – Lowell Financial Services GmbH, fostă GFKL Financial Services AG/Comisia Europeană, Republica Federală Germania
   (Cauza C-219/16 P) (
         1
      )
   „[Recurs — Ajutoare de stat — Legislație fiscală germană privind anumite reportări ale pierderilor în anii fiscali următori („clauză de restructurare”) — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE — Persoană vizată în mod individual — Articolul 107 alineatul (1) TFUE — Noțiunea „ajutor de stat” — Condiție referitoare la selectivitate — Determinarea cadrului de referință — Calificare juridică a faptelor]”2018/C 294/05Limba de procedură: germana
      Părțile

      Recurentă: Lowell Financial Services GmbH, fostă GFKL Financial Services AG (reprezentanți: M Schweda, J. Eggers, M. Knebelsberger și F. Loose, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, T. Maxian Rusche și K. Blanck-Putz, agenți), Republica Federală Germania

      Dispozitivul

            1)

            Respinge recursul incident.

            2)

            Anulează punctele 2 și 3 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 4 februarie 2016, GFKL Financial Services/Comisia (T-620/11, EU:T:2016:59).

            3)

            Anulează Decizia 2011/527/UE a Comisiei din 26 ianuarie 2011 privind ajutorul de stat acordat de Germania C 7/10 (ex CP 250/09 și NN 5/10) – Schemă privind reportarea fiscală a pierderilor în cazul restructurării societăților aflate în dificultate (Legea privind impozitul pe profit „KStG, Sanierungsklausel”).

            4)

            Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Lowell Financial Services GmbH aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii de recurs.

      (
         1
      )	JO C 222, 20.6.2016.


201808030042049972018/C 294/243492018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180530181811Cauza C-349/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vredegerecht te Antwerpen (Belgia) la 30 mai 2018 – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)/Mbutuku Kanyeba
 ---documentbreak--- C2942018RO1810120180530RO0024181181Cerere de decizie preliminară introdusă de Vredegerecht te Antwerpen (Belgia) la 30 mai 2018 – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)/Mbutuku Kanyeba
   (Cauza C-349/18)2018/C 294/24Limba de procedură: neerlandeza
      Instanța de trimitere

   Vredegerecht te Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)

      Pârât: Mbutuku Kanyeba

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolul 9 alineatul (4) [din Regulamentul (CE) nr. 1371/2007] (
                  1
               ) din 23 octombrie 2007 privind drepturile și obligațiile călătorilor din transportul feroviar, coroborat cu articolul 2 litera (a) și cu articolul 3 din Directiva nr. 93/13 (
                  2
               ), trebuie interpretat în sensul că între societatea de transport și călător ia naștere un raport juridic contractual, chiar și atunci când acesta utilizează serviciile operatorului de transport fără a deține o legitimație de transport?

            2)

            În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, protecția prevăzută în doctrină în materia clauzelor abuzive se extinde și asupra unui călător care utilizează un mijloc de transport public, fără o legitimație de transport și care, ca acționând astfel, este obligat să plătească o suprataxă, în plus față de prețul călătoriei, în conformitate cu condițiile generale ale operatorului de transport care sunt considerate de aplicabilitate generală dat fiind caracterul lor normativ sau publicarea lor într-un buletin oficial al statului?

            3)

            Articolul 6 din Directiva 93/13 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, care prevede că „statele membre stabilesc că clauzele abuzive utilizate într-un contract încheiat cu un consumator de către un vânzător sau un furnizor, nu creează obligații pentru consumator” și stabilesc condiții în acest sens în legislația internă, precum și că „contractul continuă să angajeze părțile prin aceste clauze, în cazul în care poate continua să existe fără clauzele abuzive” se opune, în orice situație, ca instanța să modereze clauza considerată abuzivă sau să aplice, în locul acestei clauze, dreptul comun?

            4)

            În cazul unui răspuns negativ la întrebarea de mai sus, în ce condiții poate instanța națională să modereze clauza considerată abuzivă sau să o înlocuiască cu dreptul comun?

            5)

            În cazul în care nu se poate răspunde in abstracto la întrebările de mai sus, se pune întrebarea dacă, în cazul în care întreprinderea feroviară națională sancționează potrivit dreptului civil un călător fără legitimație de transport, prin aplicarea unei suprataxe adăugate la prețul călătoriei, iar instanța ajunge la concluzia că suprataxa solicitată este abuzivă în sensul articolului 2 litera (a) coroborat cu articolul 3 din Directiva 93/13, articolul 6 din directivă se opune anulării clauzei în instanță și aplicării dreptului comun în materia răspunderii pentru repararea prejudiciului suferit de întreprinderea feroviară națională.

      (
         1
      )	JO 2007, L 315, p. 14.
   (
         2
      )	Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273)


201808030552050322018/C 294/122302017CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL2018062791022Cauza C-230/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn/Udlændingestyrelsen [Trimitere preliminară – Cetățenia Uniunii – Articolul 21 alineatul (1) TFUE – Directiva 2004/38/CE – Dreptul de liberă circulație și de ședere pe teritoriul statelor membre – Dreptul de ședere al unui resortisant al unui stat terț, membru de familie al unui cetățean al Uniunii, în statul membru al cărui resortisant este acest cetățean – Intrarea acestui membru de familie pe teritoriul statului membru în cauză ulterioară întoarcerii în respectivul stat membru a cetățeanului Uniunii]
 ---documentbreak--- C2942018RO920120180627RO001292102Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn/Udlændingestyrelsen
   (Cauza C-230/17) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Cetățenia Uniunii — Articolul 21 alineatul (1) TFUE — Directiva 2004/38/CE — Dreptul de liberă circulație și de ședere pe teritoriul statelor membre — Dreptul de ședere al unui resortisant al unui stat terț, membru de familie al unui cetățean al Uniunii, în statul membru al cărui resortisant este acest cetățean — Intrarea acestui membru de familie pe teritoriul statului membru în cauză ulterioară întoarcerii în respectivul stat membru a cetățeanului Uniunii]”2018/C 294/12Limba de procedură: daneza
      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Apelanți: Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn

      Intimat: Udlændingestyrelsen

      Dispozitivul

   Articolul 21 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru care nu prevede acordarea unui drept de ședere derivat, în temeiul dreptului Uniunii, unui resortisant al unui stat terț, membru de familie al unui cetățean al Uniunii care are cetățenia respectivului stat membru și care se întoarce în acel stat după ce a locuit, în temeiul și cu respectarea dreptului Uniunii, într-un alt stat membru, în cazul în care acel membru de familie al cetățeanului Uniunii în cauză nu a intrat pe teritoriul statului membru de origine al acestui cetățean al Uniunii sau nu a depus în acel stat o cerere de permis de ședere „ca o consecință firească” a întoarcerii, în respectivul stat membru, a cetățeanului Uniunii în discuție, cu condiția ca o astfel de reglementare să impună, în cadrul unei aprecieri globale, să se țină seama și de alte elemente pertinente, în special cele care pot demonstra că, în pofida timpului scurs între întoarcerea cetățeanului Uniunii în respectivul stat membru și intrarea membrului familiei sale, resortisant al unui stat terț, în același stat membru, viața de familie întemeiată și consolidată în statul membru gazdă nu a încetat, astfel încât să justifice acordarea, în favoarea membrului de familie în cauză, a unui drept de ședere derivat, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.
   (
         1
      )	JO C 213, 3.7.2017.


201808030462050182018/C 294/132462017CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180627101121Cauza C-246/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – Ibrahima Diallo/État belge [Trimitere preliminară – Cetățenia Uniunii Europene – Directiva 2004/38/CE – Articolul 10 alineatul (1) – Cerere de permis de ședere de membru al familiei unui cetățean al Uniunii – Eliberare – Termen – Adoptarea și notificarea deciziei – Consecințele nerespectării termenului de șase luni – Autonomie procedurală a statelor membre – Principiul efectivității]
 ---documentbreak--- C2942018RO1010120180627RO0013101112Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – Ibrahima Diallo/État belge
   (Cauza C-246/17) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Cetățenia Uniunii Europene — Directiva 2004/38/CE — Articolul 10 alineatul (1) — Cerere de permis de ședere de membru al familiei unui cetățean al Uniunii — Eliberare — Termen — Adoptarea și notificarea deciziei — Consecințele nerespectării termenului de șase luni — Autonomie procedurală a statelor membre — Principiul efectivității]”2018/C 294/13Limba de procedură: franceza
      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ibrahima Diallo

      Pârât: État belge

      Dispozitivul

            1)

            Articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretat în sensul că decizia privind cererea de permis de ședere de membru de familie al unui cetățean al Uniunii Europene trebuie adoptată și notificată în termenul de șase luni prevăzut în această dispoziție.

            2)

            Directiva 2004/38 trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care impune autorităților naționale competente să elibereze din oficiu un permis de ședere de membru de familie al unui cetățean al Uniunii Europene persoanei interesate în cazul în care termenul de șase luni vizat la articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2004/38 este depășit, fără a constata în prealabil că persoana interesată îndeplinește efectiv condițiile pentru șederea în statul membru gazdă în conformitate cu dreptul Uniunii.

            3)

            Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că se opune unei jurisprudențe naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia, ca urmare a anulării jurisdicționale a unei decizii prin care s-a refuzat eliberarea unui permis de ședere de membru de familie al unui cetățean al Uniunii Europene, autoritatea națională competentă are la dispoziție în mod automat integralitatea termenului de șase luni vizat la articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2004/38.

      (
         1
      )	JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza C-422/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 28 iunie 2018 – FR/Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

text:
               3.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 28 iunie 2018 – FR/Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano
      (Cauza C-422/18)
      (2018/C 311/10)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Milano

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: FR

         Pârât: Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

         Întrebarea preliminară

      Principiul cooperării loiale și principiile echivalenței și protecției jurisdicționale efective, prevăzute la articolul 4 alineatul (3) și la articolul 19 alineatul (1) TUE, articolul 47 primul și al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și Directiva 2013/32/UE (1) (în special articolele 22 și 46) trebuie interpretate în sensul că: a) dreptul Uniunii Europene impune ca o cale de atac, în cazul în care dreptul național o prevede pentru procedurile privind respingerea unei cereri de recunoaștere a protecției internaționale, să aibă automat efect suspensiv? b) acestea se opun unei proceduri precum cea italiană (articolul 35 bis alineatul 13 din Decretul legislativ nr. 25/2008, astfel cum a fost modificat prin Decretul-lege 13/17, aprobat prin Legea 46/17), în care autorității judiciare sesizate de solicitantul de azil – a cărui cerere a fost respinsă de autoritatea administrativă abilitată să examineze cererile de azil și de instanța de prim grad de jurisdicție – îi este permis să respingă cererea de suspendare a deciziei de respingere luând în considerare exclusiv temeinicia motivelor de recurs împotriva acestei decizii, pronunțată de însăși instanța chemată să soluționeze cererea de suspendare, iar nu riscul unui prejudiciu grav și ireparabil?

         (1)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO L 180, p. 60).


title: Cauza C-424/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Italia) la 27 iulie 2018 – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde”/Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

text:
               3.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Italia) la 27 iulie 2018 – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde”/Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto
      (Cauza C-424/18)
      (2018/C 311/11)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde”

         Pârâte: Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 10 litera (h) din Directiva 2014/24/UE (1) și considerentul (28) al acesteia trebuie interpretate în sensul că

                              a)

                              serviciile de ambulanță pentru care este prevăzută prezența obligatorie la bord a unui șofer de urgență și a cel puțin unui asistent medical de urgență având calificările și competențele care decurg din frecventarea unui curs și din promovarea unui examen în materie de ajutor de urgență și

                              b)

                              serviciile de transport prevăzute în cadrul nivelurilor minime de îngrijire medicală (NMIM), prestate prin intermediul serviciului de ambulanță, sunt incluse în excluderea prevăzută la articolul 10 litera (h) menționat anterior sau, dimpotrivă, se încadrează în serviciile prevăzute la articolele 74-77 din directiva amintită?

                  2)

                  Directiva 2014/24/UE trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale care prevede că, fie și în absența unei situații de urgență certă,

                              a)

                              serviciile de ambulanță pentru care este prevăzută prezența obligatorie la bord a unui șofer de urgență și a cel puțin unui asistent medical de urgență având calificările și competențele care decurg din frecventarea unui curs și din promovarea unui examen în materie de ajutor de urgență și

                              b)

                              serviciile de transport prevăzute în cadrul nivelurilor minime de îngrijire medicală (NMIM), prestate prin intermediul serviciului de ambulanță, sunt atribuite în mod prioritar unor asociații de voluntariat prin atribuire directă prin convenție?

         (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO L 94, p. 65).


title: Cauza T-377/18: Acțiune introdusă la 20 iunie 2018 – Intercept Pharma și Intercept Pharmaceuticals/EMA

text:
               3.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/13

      Acțiune introdusă la 20 iunie 2018 – Intercept Pharma și Intercept Pharmaceuticals/EMA
      (Cauza T-377/18)
      (2018/C 311/14)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Intercept Pharma Ltd (Bristol, Regatul Unit) și Intercept Pharmaceuticals, Inc. (New York, New York, Statele Unite) (reprezentanți: L. Tsang, J. Mulryne, E. Amos și H. Kerr-Peterson, Solicitors și F. Campbell, Barrister)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente

         Concluziile

                  —

                  Anularea deciziei ASK-40399 comunicată de pârâtă reclamantelor la 15 mai 2018 de divulgare a unor documente în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001; și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și a altor costuri și cheltuieli în legătură cu prezenta cauză.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe faptul că pârâta a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că „procedurile judiciare” prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 nu au fost inițiate în prezenta cauză, întrucât documentele nu au fost „pregătite în scopul procedurilor judiciare”. În mod legal, pârâta ar fi trebuit să concluzioneze că se aplica o excepție.

                  2.

                  Al doilea motiv, invocat în continuare sau în subsidiar, întemeiat pe faptul că singurul rezultat admisibil din punct de vedere juridic al unei analize comparative adecvate, conform „intereselor comerciale” prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 ar fi fost o decizie de a nu divulga documentele, în temeiul: (i) ponderii considerabile a interesului privat al reclamantelor de a se evita divulgarea și (ii) interesului public doar vag și general în ceea ce privește divulgarea.


title: Cauza T-444/18: Acțiune introdusă la 16 iulie 2018 – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

text:
               3.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/17

      Acțiune introdusă la 16 iulie 2018 – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)
      (Cauza T-444/18)
      (2018/C 311/18)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: P. Lange, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală Peek & Cloppenburg – marca Uniunii Europene nr. 270 439

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 20 aprilie 2018 în cauza R 522/2006-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului coroborat cu articolul 15 alineatul 2 din Markengesetz (Legea mărcilor);

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului coroborat cu articolul 15 alineatul 3 din Markengesetz (Legea mărcilor);

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 63 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului coroborat cu Norma 20 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei.