title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a cincea) din data de 21 mai 2008.#Belfass SPRL împotriva Consiliului Uniunii Europene.#Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură comunitară de cerere de ofertă - Eroare materială evidentă - Atribuirea prin procedura ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic - Ofertă anormal de mică - Articolul 139 alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 - Excepție de ilegalitate - Caiet de sarcini - Admisibilitate.#Cauza T-495/04.

text:
      Cauza T‑495/04
      Belfass SPRL
      împotriva
      Consiliului Uniunii Europene
      „Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură comunitară de cerere de ofertă — Eroare materială evidentă — Atribuirea prin procedura ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic — Ofertă anormal de mică — Articolul 139 alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 — Excepția de nelegalitate — Caiet de sarcini — Admisibilitate”
      Sumarul hotărârii
      1.      Contracte de achiziții publice ale Comunităților Europene – Procedură de cerere de ofertă
      [art. 230 alin. (4) CE și art. 241 CE]
      2.      Procedură – Invocarea de motive noi pe parcursul procesului
      [Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 44 alin. (1) lit. (c) și art. 48 alin. (2); Regulamentul nr. 2342/2002 al
            Comisiei, art. 139 alin. (1)]
      3.      Contracte de achiziții publice ale Comunităților Europene – Atribuire a unui contract în urma unei cereri de ofertă
      [Regulamentul nr. 2342/2002 al Comisiei, art. 138 alin. (2) și art. 139 alin. (1)]
      4.      Răspundere extracontractuală – Condiții – Nelegalitate – Prejudiciu – Legătură de cauzalitate
      [art. 288 alin. (2) CE]
      1.      Întrucât în cadrul unei proceduri de atribuire de contracte de achiziții publice, caietul de sarcini nu vizează întreprinderile
         ofertante în mod individual, care nu dispun prin urmare de dreptul de a introduce o acțiune în anulare în temeiul articolului
         230 al patrulea paragraf CE împotriva acestuia, Consiliul nu poate să invoce caracterul pretins atacabil al caietului de sarcini
         menționat de către una dintre întreprinderile ofertante pentru a se opune contestării, cu titlu incidental, a legalității
         documentului respectiv de către aceasta din urmă, în cadrul acțiunii în anulare a deciziei care o excludea pe aceasta de pe
         piața în cauză.

      (a se vedea punctul 44)
      2.      Din dispozițiile articolului 44 alineatul (1) litera (c) coroborate cu dispozițiile articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul
         de procedură al Tribunalului reiese că cererea introductivă de instanță trebuie să cuprindă obiectul litigiului și expunerea
         sumară a motivelor invocate și că, pe parcursul procesului, invocarea de motive noi este interzisă, cu excepția cazului în
         care acestea se bazează pe elemente de fapt și de drept care au apărut în cursul procedurii. Cu toate acestea, un motiv care
         constituie dezvoltarea unui motiv enunțat anterior, direct sau implicit, în cererea introductivă de instanță și care prezintă
         o legătură strânsă cu acesta trebuie declarat admisibil.

      Acesta este cazul unui motiv întemeiat pe încălcarea articolului 139 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2342/2002 de stabilire
         a normelor de aplicare a Regulamentului financiar, care prevede că, în cadrul procedurilor de atribuire de contracte de achiziții
         publice ale Comunităților Europene, autoritatea contractantă are obligația de a permite ofertantului să clarifice și chiar
         să justifice caracteristicile ofertei sale înainte de a o respinge, dacă aceasta apreciază că o ofertă este anormal de mică,
         motiv invocat în mod expres de o reclamantă numai în cadrul replicii, în cazul în care în cadrul cererii introductive această
         reclamantă a reproșat în mod expres Consiliului că a respins oferta sa fără altă examinare din cauza caracterului său anormal
         de mic.

      (a se vedea punctele 87-90)
      3.      Articolul 139 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2342/2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului financiar
         consacră o cerință fundamentală în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice, care impune autorității contractante
         să verifice în contradictoriu, înainte de a o respinge, orice ofertă care prezintă un caracter anormal de mic, luând în considerare
         elementele care o compun.

      În cazul în care contractul este atribuit prin procedura ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic, această
         cerință fundamentală se aplică nu numai criteriului prețului ofertei examinate, ci și celorlalte criterii prevăzute la articolul
         138 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2342/2002, în măsura în care acestea permit să se determine un prag de anomalie sub
         care se suspectează că o ofertă depusă în cadrul contractului în cauză este anormal de mică în sensul articolului 139 alineatul
         (1) din regulamentul menționat.

      În consecință, respingând, în cadrul unei proceduri de atribuire de contracte de achiziții publice prin atribuirea prin procedura
         ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic, oferta unei întreprinderi ofertante pentru singurul motiv că numărul
         total de ore înscris în ofertă avea un caracter excesiv de mic, fără a efectua nicio verificare în contradictoriu în sensul
         articolului 139 alineatul (1) menționat a ofertei respective, anterior eliminării automate a acesteia, Consiliul a încălcat
         dispoziția menționată.

      (a se vedea punctele 98, 100, 103 și 104)
      4.      Angajarea răspunderii extracontractuale a Comunității pentru comportamentul ilicit al organelor sale, în sensul articolului
         288 al doilea paragraf CE, este subordonată îndeplinirii unui ansamblu de condiții, și anume ilegalitatea comportamentului
         reproșat instituțiilor, realitatea prejudiciului și existența unei legături de cauzalitate între comportamentul pretins și
         prejudiciul invocat. În cazul în care una dintre aceste condiții nu este îndeplinită, acțiunea trebuie să fie respinsă în
         tot, fără a fi necesară examinarea celorlalte condiții.

      În consecință, o cerere de despăgubiri trebuie respinsă atunci când prejudiciul invocat, și anume pierderea contractului comunitar,
         nu este real și cert, ci ipotetic.

      (a se vedea punctele 119, 120 și 127-129)
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a cincea)
      21 mai 2008(*)

      „Contracte de achiziții publice de servicii – Procedură comunitară de cerere de ofertă – Eroare materială evidentă – Atribuirea prin procedura ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic – Ofertă anormal de mică – Articolul 139 alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 – Excepție de ilegalitate – Caiet de sarcini – Admisibilitate”
      În cauza T‑495/04,
      Belfass SPRL, cu sediul în Forest (Belgia), reprezentată de L. Vogel, avocat,

      reclamantă,
      împotriva
      Consiliului Uniunii Europene, reprezentat de domnii B. Driessen și A. Vitro, în calitate de agenți,

      pârât,
      având ca obiect, pe de o parte, cererea de anulare a Deciziei Consiliului Uniunii Europene din 13 octombrie 2004 de respingere
         a celor două oferte prezentate de reclamantă în cadrul procedurii de cerere de ofertă UCA‑033/04 și, pe de altă parte, cererea
         de reparare a prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l‑a suferit ca urmare a conduitei Consiliului,

      TRIBUNALUL DE PRIMĂ INSTANȚĂ AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE (Camera a cincea),
      compus din domnul M. Vilaras, președinte, doamnele M. E. Martins Ribeiro și K. Jürimäe (raportor), judecători,
      grefier: domnul J. Plingers, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 21 iunie 2007,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
       Cadrul juridic
      1        Atribuirea contractelor de achiziții publice de servicii de către Consiliul Uniunii Europene este supusă prevederilor titlului
         V din partea I a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar
         aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198, denumit în continuare
         „Regulamentul financiar”), precum și prevederilor Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie
         2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului financiar (JO L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3, denumit
         în continuare „Normele de aplicare”). Aceste prevederi se inspiră din directivele comunitare în materie, în special din Directiva
         92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice
         de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50), din Directiva 93/36/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind
         coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri (JO L 199, p. 1) și din Directiva 93/37/CEE
         a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări
         (JO L 199, p. 54), astfel cum au fost modificate.

      2        Articolul 97 din Regulamentul financiar prevede:

      „(1) Criteriile de selecție pentru evaluarea capacității candidaților sau a ofertanților și criteriile de atribuire pentru
         evaluarea conținutului ofertelor se definesc în prealabil și se precizează în invitația la licitație.

      (2) Contractele pot fi atribuite prin procedura de adjudecare automată sau prin procedura ofertei celei mai avantajoase din
         punct de vedere economic.”

      3        Articolul 99 din Regulamentul financiar prevede:

      „În timpul derulării procedurii de achiziționare, toate contactele dintre autoritatea contractantă și candidați sau ofertanți
         trebuie să îndeplinească acele condiții care garantează transparența și tratamentul egal. Aceste contacte nu pot conduce la
         modificarea condițiilor contractului și nici a termenilor prevăzuți în oferta inițială.”

      4        Articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar prevede:

      „(2) Autoritatea contractantă notifică tuturor candidaților sau ofertanților ale căror candidaturi sau oferte au fost respinse
         motivele pe care s‑a întemeiat această decizie și comunică tuturor ofertanților ale căror oferte sunt admisibile și care au
         depus o cerere scrisă caracteristicile și avantajele relative ale ofertei reținute, precum și numele ofertantului căruia îi
         este atribuit contractul.

      Cu toate acestea, se impune a nu divulga anumite detalii în cazul în care dezvăluirea acestora ar împiedica aplicarea legii,
         ar fi contrară interesului public sau ar dăuna intereselor legitime de afaceri ale întreprinderilor publice sau private sau
         ar putea denatura concurența loială între întreprinderi.”

      5        Articolul 101 primul paragraf din Regulamentul financiar prevede:

      „Înainte de semnarea contractului, autoritatea contractantă fie poate renunța la achiziționare, fie poate anula procedura
         de adjudecare, fără ca ofertanții sau candidații să aibă dreptul de a solicita compensații.”

      6        Articolul 122 alineatul (2) al doilea paragraf din Normele de aplicare, în forma aplicabilă la data faptelor, prevedea că
         licitațiile:

      „[…] sunt restrânse atunci când toți agenții economici interesați pot solicita să participe, dar numai candidații care îndeplinesc
         criteriile de selecție prevăzute la articolul 135 și care sunt invitați simultan, în scris, de către autoritățile contractante,
         pot depune o ofertă.”

      7        Articolul 128 alineatele (1) și (3) din Normele de aplicare, care vizează procedura restrânsă cu invitație pentru exprimarea
         interesului, prevede în special:

      „(1) Invitația pentru exprimarea interesului constituie mijlocul de preselectare a candidaților care vor fi invitați să depună
         oferte ca urmare a unor invitații restrânse ulterioare […];

      (3) Dacă se adjudecă un anumit contract, autoritatea contractantă invită toți candidații înscriși pe listă sau numai o parte
         dintre aceștia, pe baza unor criterii de selecție obiective și nediscriminatorii specifice contractului, să depună o ofertă.”

      8        Articolul 130 alineatul (1) din Normele de aplicare, în forma aplicabilă la data faptelor, prevedea:

      „(1) Documentele de invitație la licitație includ cel puțin:
      a)      o invitație de a depune o ofertă sau de a negocia;
      b)       caietul de sarcini anexat, la care se atașează condițiile generale de contractare;
      c)       modelul de contract.
      […]”
      9        Articolul 130 alineatul (3) literele (a) și (b) din Normele de aplicare, în forma aplicabilă la data faptelor, prevedea:

      (3) Caietul de sarcini precizează cel puțin:
      „(a)      criteriile de eliminare și de selecție aplicabile contractului, cu excepția cazului unei proceduri restrânse sau negociate
         cu publicarea prealabilă a unei notificări prevăzute la articolul 127; în acest caz, criteriile în cauză apar numai în notificarea
         de contractare sau în invitația pentru exprimarea interesului;

      (b)       criteriile de adjudecare și ponderea acestora, dacă nu sunt precizate în notificarea de contractare;
      (c)       specificațiile tehnice prevăzute la articolul 131;
      […]”
      10      Articolul 138 din Normele de aplicare, în forma aplicabilă la data faptelor, prevedea:

      „(1) Contractele se adjudecă în unul dintre următoarele două moduri:
      (a) prin procedura de adjudecare automată, caz în care contractul se adjudecă ofertei care, fiind în ordine și îndeplinind
         condițiile stabilite, prezintă cel mai mic preț;

      (b) prin procedura ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere tehnico‑economic.
      (2) Oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere tehnico‑economic este cea cu cel mai bun raport calitate‑preț, ținând seama
         de criterii justificate de obiectul contractului, precum prețul oferit, meritul tehnic, caracteristici estetice și funcționale,
         caracteristici de mediu, costuri de funcționare, rentabilitate, termene de finalizare sau de livrare, servicii postvânzare
         și asistența tehnică.

      (3) Autoritatea contractantă precizează, în notificarea de contractare sau în caietul de sarcini, ponderea aplicată fiecărui
         criteriu pentru determinarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere tehnico‑economic.

      Ponderea aplicată prețului față de celelalte criterii nu poate conduce la neutralizarea criteriului prețului în alegerea contractantului.
      Dacă, în cazuri excepționale, ponderarea este practic imposibilă, în special datorită obiectului contractului, autoritatea
         contractantă precizează numai ordinea descrescătoare a importanței în care criteriile urmează a fi aplicate.”

      11      Articolul 139 alineatul (1) din Normele de aplicare, în forma aplicabilă la data faptelor, prevedea:

      „(1) Dacă, pentru un anumit contract, ofertele par să fie anormal de mici, înainte de a respinge ofertele în cauză numai din
         acest motiv, autoritatea contractantă solicită în scris detalii privind elementele constitutive ale ofertei pe care le consideră
         relevante și verifică aceste elemente constitutive, după audierea părților, ținând cont de explicațiile primite.

      Autoritatea contractantă poate să ia în considerare în special explicațiile privind:
      (a)       economia procesului de producție, a prestării de servicii sau a metodei de construcție;
      (b)      soluțiile tehnice alese sau condițiile excepțional de favorabile disponibile ofertantului;
      (c)       originalitatea ofertei.”
      12      Articolul 148 alineatele (1) și (3) din Normele de aplicare prevede:

      „(1) Pe parcursul procedurii de adjudecare a contractului, pot avea loc contacte între autoritatea contractantă și ofertanți
         în mod excepțional, în condițiile prevăzute la alineatele (2) și (3).

      (3) Dacă, după deschiderea ofertelor, sunt necesare clarificări cu privire la o ofertă sau dacă trebuie corectate greșeli
         evidente de redactare în ofertă, autoritatea contractantă poate să contacteze ofertantul, deși acest contact nu poate conduce
         la o modificare a condițiilor din ofertă.”

       Situația de fapt
      13      La 4 martie 2004, acționând în temeiul Regulamentului financiar și al Normelor de aplicare, Consiliul a publicat în Suplimentul la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (JO 2004, S 45) o cerere de ofertă cu referința UCA‑033/04, potrivit procedurii restrânse, pentru prestarea de servicii de
         curățenie și de întreținere a două clădiri ocupate de Secretariatul General al Consiliului la Bruxelles. Contractul era compus
         din două loturi, fiecare corespunzând unui loc specific de executare a prestațiilor, clădirea „Woluwé Heights” (lotul nr. 1)
         și, respectiv, clădirea „Frère Orban” (lotul nr. 2).

      14      Conform caietului de sarcini, criteriul de atribuire reținut era acela al ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere
         economic. Evaluarea finală a ofertelor pentru fiecare lot trebuia să se facă atribuindu‑se fiecărei oferte un număr de puncte
         calculat astfel: „Număr de puncte «calitate» x 100/index de preț”. Oferta considerată drept cea mai avantajoasă din punct
         de vedere economic trebuia să fie aceea care a obținut, la sfârșitul acestei evaluări finale, cel mai mare număr de puncte,
         respectând în același timp numărul minim de puncte impus la rubrica intitulată „Calitate”.

      15      Conform aceluiași caiet de sarcini, calitatea fiecărei oferte trebuia să fie apreciată dintr‑un maxim de 100 de puncte și
         în baza a opt criterii. Cel de al optulea criteriu, creditat cu un maxim de 50 de puncte, viza „Prestațiile în ore potrivit
         datelor reflectate de totalurile A, B, C și D din centralizatorul prevăzut la anexa 3”.

      16      Cele 50 de puncte atribuite în baza acestui ultim criteriu erau atribuite în mod proporțional cu diferența dintre, pe de o
         parte, numărul total de ore propuse pe an în oferta evaluată (Ho) și, pe de altă parte, media tuturor orelor propuse, pentru
         fiecare exercițiu anual, de fiecare dintre ofertele declarate admisibile (Hm). Media Hm trebuia să fie calificată drept satisfăcătoare
         și să primească 40 de puncte (și anume 80 % din plafonul de 50 de puncte). În temeiul caietului de sarcini, depășirea acestui
         prag Hm cu până la 12,5 % era recompensată cu atribuirea de puncte suplimentare, cu respectarea plafonului de 50 de puncte.
         În schimb, o diminuare în raport cu același prag Hm mai mare de 12,5 % era penalizată cu scăderea de puncte până la un minim
         eliminatoriu de 30 de puncte.

      17      În plus, caietul de sarcini prevedea că tariful mediu pe oră prevăzut de fiecare ofertă nu putea fi, sub sancțiunea eliminării,
         mai mic decât tariful mediu pe oră stabilit de Union générale belge de nettoyage (Uniunea generală belgiană a societăților
         furnizoare de servicii de curățenie, denumită în continuare „UGBN”) în ceea ce privește categoria 1A de preț de producție
         și în vigoare la data depunerii ofertei. La data de 1 iulie 2004, acest tarif mediu pe oră era stabilit la 19,6962 euro.

      18      La 23 iunie 2004, caietul de sarcini referitor la cererea de ofertă în cauză a fost transmis candidaților.

      19      La 23 iulie 2004, Belfass SPRL, reclamanta, a depus două oferte referitoare la fiecare dintre cele două loturi a căror atribuire
         se urmărea în cadrul cererii de ofertă UCA‑033/04. Valoarea totală a prețului anual înscrisă în oferta reclamantei pentru
         lotul nr. 1 era de 234 059,67 euro.

      20      Printr‑o scrisoare din 13 octombrie 2004, Consiliul a informat reclamanta de respingerea celor două oferte ale sale pentru
         următoarele motive: „[…] În ceea ce privește lotul [nr.] 1, calculul tarifului mediu pe oră prevăzut în oferta dumneavoastră
         conduce la un rezultat mai mic decât minimul stabilit de UGBN la 19,6962 euro la [1 iulie 2004]. În ceea ce privește lotul
         [nr.] 2, oferta dumneavoastră nu a obținut minimul cerut de puncte calitate care trebuie atribuite de comisia de evaluare
         potrivit criteriilor menționate în caietul de sarcini […]”.

      21      La 15 octombrie 2004, reclamanta a solicitat Consiliului să îi transmită informații suplimentare și detaliate cu privire la
         condițiile de respingere a ofertei sale referitoare la lotul nr. 2.

      22      La 22 octombrie 2004, Consiliul a răspuns acestei solicitări arătând, în special, cele ce urmează:

      „[…] oferta dumneavoastră, întrucât are ca obiect un număr de ore mai mic cu 20 % față de numărul de ore mediu al tuturor
         ofertelor, a fost eliminată așadar în acest stadiu, conform formulei prevăzute la pagina 2.”

       Procedura și concluziile părților
      23      Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 23 decembrie 2004, reclamanta a introdus prezenta acțiune.

      24      Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a cincea) a decis deschiderea procedurii orale.

      25      La 13 decembrie 2006, ca răspuns la o cerere de prezentare de documente din partea Tribunalului din 28 noiembrie 2006, cu
         titlu de măsuri de organizare a procedurii, Consiliul a comunicat Tribunalului anunțul de participare și caietul de sarcini
         referitoare la cererea de ofertă UCA‑033/04, precum și raportul inițial de evaluare (versiunea neconfidențială) privind această
         cerere de ofertă.

      26      Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 21 iunie
         2007.

      27      Reclamanta a solicitat Tribunalului:

      –        declararea cererii drept admisibilă și întemeiată;
      –        anularea Deciziei Consiliului din 13 octombrie 2004 de respingere a celor două oferte depuse ca urmare a cererii de ofertă
         UCA‑033/04;

      –        obligarea Consiliului la plata unei despăgubiri pentru repararea prejudiciului său, evaluat la 1 481 317,65 euro, majorat
         cu dobânzile calculate la rata de 7 % pe an;

      –        obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.
      28      Consiliul a solicitat Tribunalului:

      –        respingerea acțiunii ca inadmisibilă în ceea ce privește lotul nr. 2;
      –        declararea acțiunii în anulare ca neîntemeiată;
      –        declararea cererii de despăgubiri ca neîntemeiată;
      –        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
       Cu privire la admisibilitatea acțiunii împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004, în ceea ce privește lotul nr. 2
       Argumentele părților
      29      Consiliul, fără a invoca în mod formal o excepție de inadmisibilitate, susține că acțiunea împotriva Deciziei din 13 octombrie
         2004, în ceea ce privește lotul nr. 2, este inadmisibilă. Acesta afirmă că reclamanta nu contestă decizia de a o elimina de
         la încheierea contractului ca atare, ci legalitatea deciziei Consiliului de a include, în caietul de sarcini, criteriul care
         a determinat eliminarea sa, și anume, media numărului total de ore propuse de ofertanți.

      30      În ședința publică, Consiliul a precizat că din jurisprudența Curții reiese că o persoană care consideră că specificațiile
         unei cereri de ofertă, astfel cum sunt stabilite prin decizia autorității contractante, sunt discriminatorii în defavoarea
         sa nu poate să aștepte notificarea deciziei de atribuire a contractului în cauză pentru a o ataca, susținând tocmai caracterul
         discriminatoriu al respectivelor specificații, fără a aduce atingere obiectivelor de rapiditate și de eficacitate ale Directivei
         89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind
         aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor
         publice de lucrări (JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237), astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/50
         (Hotărârea Curții din 12 februarie 2004, Grossmann Air Service, C‑230/02, Rec., p. I‑1829, punctul 37).

      31      Or, Consiliul consideră că, întrucât caietul de sarcini a fost transmis în mod individual candidaților, și prin urmare reclamantei,
         la 23 iunie 2004, termenul de două luni pentru contestarea legalității deciziei de includere a criteriului menționat expirase
         la data introducerii prezentei acțiuni.

      32      Reclamanta susține, în principal, că un caiet de sarcini nu este un act atacabil în sensul articolul 230 CE. Într‑adevăr,
         ar fi vorba despre un act pregătitor de aplicabilitate generală și, potrivit unei jurisprudențe constante, un astfel de act
         nu ar putea face niciodată obiectul unei acțiuni în anulare, oricare ar fi momentul la care ar interveni.

      33      Aceasta arată de asemenea că un caiet de sarcini se adresează tuturor întreprinderilor care, aparținând unei categorii definite
         în termeni generali și abstracți, doresc să candideze pentru obținerea unui contract de achiziții publice. În speță, caietul
         de sarcini nu ar fi nici o decizie al cărei destinatar era reclamanta, nici o decizie care să o vizeze în mod direct și individual.
         Aceasta concluzionează că numai o acțiune împotriva deciziei de atribuire a contractului era de natură să îi permită să conteste
         legalitatea criteriului înscris în caietul de sarcini referitor la numărul total de ore propuse de ofertanți.

      34      Cu titlu subsidiar, reclamanta invocă, în ceea ce privește caietul de sarcini, beneficiul excepției de ilegalitate în sensul
         articolului 241 CE.

       Aprecierea Tribunalului
      35      Cu titlu preliminar, Tribunalul constată că poziția Consiliului constă în a contesta admisibilitatea prezentei acțiuni întrucât,
         potrivit acestei instituții, acțiunea ar viza în realitate numai caietul de sarcini, care ar fi un act atacabil a cărui legalitate
         nu ar fi fost contestată în termen.

      36      Trebuie constatat totuși că prezenta acțiune urmărește anularea Deciziei Consiliului din 13 octombrie 2004 de a respinge ofertele
         reclamantei depuse ca urmare a cererii de ofertă și că reclamanta contestă legalitatea caietului de sarcini în scopul acestei
         cereri de anulare, așadar, cu titlu incidental.

      37      Astfel, problema care se ridică nu este cea a admisibilității acțiunii în anulare în măsura în care se pretinde că aceasta
         ar viza caietul de sarcini, ci cea a admisibilității excepției de ilegalitate a acestui document invocate în cadrul acestei
         acțiuni în anulare.

      38      În scopul pronunțării cu privire la această ultimă problemă, trebuie să se stabilească dacă un document privind invitația
         la licitație, precum caietul de sarcini în cauză, este, astfel cum susține Consiliul, un act care poate face obiectul unei
         acțiuni directe în temeiul articolului 230 al patrulea paragraf CE și, prin urmare, dacă reclamanta ar fi trebuit să acționeze
         împotriva caietului de sarcini în temeiul acestei dispoziții și în termenul de două luni stabilit la al cincilea paragraf
         din acesta.

      39      În temeiul prevederilor articolului 230 al patrulea paragraf CE, orice persoană fizică sau juridică poate formula o acțiune
         împotriva deciziilor al căror destinatar este și împotriva deciziilor care, deși luate sub aparența unui regulament sau a
         unei decizii adresate unei alte persoane, o privesc în mod direct și individual.

      40      Potrivit unei jurisprudențe constante, o persoană fizică sau juridică diferită de destinatarul unui act nu ar putea să pretindă
         că este avută în vedere în mod individual, în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE, decât dacă este vizată de actul
         în cauză datorită anumitor calități specifice sau datorită unei situații de fapt care o caracterizează în raport cu orice
         altă persoană și, prin urmare, o individualizează ca și cum ar fi destinatarul actului (Hotărârea Curții din 15 iulie 1963,
         Plaumann/Comisia, 25/62, Rec., p. 197, 223, Hotărârea Curții din 25 iulie 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Consiliul,
         C‑50/00 P, Rec., p. I‑6677, punctul 36, și Hotărârea Curții din 1 aprilie 2004, Comisia/Jégo‑Quéré, C‑263/02 P, Rec. p. I‑3425,
         punctul 45).

      41      În speță, Tribunalul apreciază că nu se poate considera că respectivul caiet de sarcini o privește pe reclamantă în mod individual.

      42      Pe de o parte, Tribunalul consideră că, spre deosebire de ceea ce susține Consiliul, faptul că acest caiet de sarcini a fost
         transmis în mod individual, la 23 iunie 2004, candidaților preselecționați și prin urmare reclamantei, în cadrul procedurii
         restrânse, nu ar putea să o individualizeze pe aceasta din urmă în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE. Într‑adevăr,
         caietul de sarcini, ca și toată documentația privind invitația la licitație elaborată în speță de Consiliu și din care acesta
         face parte, se aplică unor situații determinate în mod obiectiv și produce efecte juridice față de categorii de persoane privite
         în mod general și abstract. Prin urmare, acesta prezintă un caracter general și nu s‑ar putea considera că transmiterea sa
         individuală întreprinderilor preselecționate de autoritatea contractantă permite individualizarea, în sensul articolului 230
         al patrulea paragraf CE, a fiecăreia dintre aceste întreprinderi în raport cu orice altă persoană.

      43      Pe de altă parte, Consiliul se întemeiază în mod greșit pe Hotărârea Grossmann Air Service, punctul 30 de mai sus, pentru
         a demonstra că era admisibil ca reclamanta să atace caietul de sarcini în cauză. Într‑adevăr, trebuie amintit că această hotărâre
         a Curții a fost pronunțată ca urmare a unei întrebări preliminare referitoare la interpretarea articolului 1 alineatul (3)
         și a articolului 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 89/665. Or, fără ca acest fapt să fie contestat de Consiliu, prevederile
         Directivei 89/665, astfel cum a fost modificată, nu obligă decât statele membre, nu și instituțiile comunitare. În plus, astfel
         cum a admis Consiliul în ședință, trebuie să se constate că reglementarea comunitară în materie de atribuire a contractelor
         de achiziții publice de servicii de către instituțiile comunitare, în forma aplicabilă în speță, nu cuprinde nicio dispoziție
         comparabilă cu cele prevăzute de Directiva 89/665. În sfârșit, Tribunalul arată că, spre deosebire de situația de fapt din
         acțiunea principală în Hotărârea Grossmann Air Service, punctul 30 de mai sus, în speță, criteriul prevăzut în caietul de
         sarcini și contestat de reclamantă nu a împiedicat‑o pe aceasta să participe în mod util la procedura de atribuire a contractului
         în cauză. Dimpotrivă, din elementele dosarului reiese că reclamanta, în aceeași măsură ca și ceilalți candidați reținuți pe
         lista stabilită după faza de preselecție, a avut posibilitatea să prezinte o ofertă referitoare la lotul nr. 2. Prin urmare,
         interpretarea dată de Curte prevederilor Directivei 89/665, astfel cum a fost modificată, în Hotărârea Grossmann Air Service,
         punctul 30 de mai sus, nu ar putea fi utilizată ca raționament prin analogie și în vederea aprecierii admisibilității prezentei
         acțiuni în ceea ce privește lotul nr. 2.

      44      Din aprecierile de mai sus reiese că, întrucât caietul de sarcini în cauză nu o viza pe reclamantă în mod individual, aceasta
         nu dispunea de dreptul de a introduce o acțiune în anulare în temeiul articolului 230 al patrulea paragraf CE împotriva acestui
         caiet de sarcini. Prin urmare, Consiliul invocă în mod greșit caracterul pretins atacabil al acestui caiet de sarcini de către
         reclamantă pentru a se opune contestării, cu titlu incidental, a legalității documentului respectiv de către aceasta, în cadrul
         prezentei acțiuni.

       Cu privire la fond
       Cu privire la acțiunea împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004 în ceea ce privește lotul nr. 1
       Argumentele părților
      45      În susținerea acțiunii sale în anulare împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004 în ceea ce privește lotul nr. 1, reclamanta
         invocă un motiv unic întemeiat pe o eroare vădită de apreciere.

      46      În esență, reclamanta susține că, prin faptul că nu și‑a îndeplinit obligația de examinare vigilentă a ofertei sale în ceea
         ce privește lotul nr. 1, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere.

      47      Într‑adevăr, spre deosebire de ceea ce a considerat Consiliul, reclamanta susține că tariful mediu pe oră prevăzut în oferta
         sa se ridica la 22,123 euro și era, așadar, superior tarifului mediu pe oră minim de 19,6962 euro, stabilit de UGBN.

      48      Desigur, reclamanta admite că această eroare săvârșită de Consiliu este legată de o eroare de calcul din oferta sa în ceea
         ce privește totalul categoriilor A, B, C și D (234 059,67 euro în loc de 271 811,67 euro).

      49      Totuși, reclamanta consideră că, în temeiul principiului bunei administrări, cu ocazia examinării ofertei sale, Consiliul
         ar fi trebuit să se asigure că oferta supusă examinării nu conținea o asemenea eroare materială evidentă, pe care ar fi putut
         să o corecteze din proprie inițiativă.

      50      Aceasta atrage atenția că o simplă verificare a calculului ar fi permis Consiliului să constate că tariful corect pe oră prevăzut
         în oferta sa era de minim 20,92 euro, astfel cum reiese în mod clar și precis de la pagina 40 a ofertei.

      51      Reclamanta apreciază că, în măsura în care eroarea respectivă era evidentă și corectarea sa nu ar fi modificat nici condițiile
         contractului, nici oferta inițială, Consiliul ar fi putut cel puțin, cu respectarea articolului 99 din Regulamentul financiar
         și astfel cum prevedea articolul 10 din caietul de sarcini al cererii de ofertă în cauză, să facă uz de dreptul său de a o
         contacta.

      52      Reclamanta consideră că, spre deosebire de ceea ce afirmă Consiliul, concluziile la care a ajuns Tribunalul în Hotărârea din
         8 mai 1996, Adia interim/Comisia (T‑19/95, Rec., p. II‑321, punctul 47), nu ar putea fi preluate în speță. Într‑adevăr, reclamanta
         arată că în această hotărâre era vorba de o eroare sistematică de calcul, dificil de detectat de autoritatea contractantă.
         Or, în speță, reclamanta consideră că eroarea în cauză este o simplă eroare de calcul în ceea ce privește suma categoriilor
         A, B, C și D, eroare pe care Consiliul ar fi putut ușor să o detecteze și să o corecteze.

      53      De asemenea, reclamanta afirmă că, din moment ce prețul total corect, și prin urmare corectat, figurează în analizele comparative
         „ordinară” și „teoretică” ale ofertei, atașate în anexă la memoriul său în apărare, Consiliul nu poate pretinde că nu a cunoscut
         această eroare.

      54      În plus, reclamanta susține că nici principiul general consacrat de Curte în Hotărârea din 13 iulie 1972, Bernardi/Parlamentul
         European (90/71, Rec., p. 603, punctul 10), în temeiul căruia o parte nu ar putea invoca în fața Curții neregularitățile care
         ar fi putut fi consecința propriului comportament, nu este aplicabil în cazul său. Într‑adevăr, aceasta observă că respectivul
         comportament nu era nici dolosiv și nici nu se afla la originea erorii săvârșite de Consiliu. Reclamanta adaugă că nu avea
         niciun interes ca eroarea sa, în cazul de față, o simplă eroare de calcul involuntară, să nu fie corectată.

      55      În plus, în replică la argumentarea Consiliului, reclamanta susține că, deși notificarea prevăzută la articolul 100 din Regulamentul
         financiar îi conferă ofertantului a cărui ofertă a fost respinsă dreptul de a atrage atenția autorității contractante asupra
         eventualelor erori de apreciere care ar fi putut vicia evaluarea ofertei sale, principiul bunei administrări și principiul
         transparenței impun autorității contractante obligația de a informa expres destinatarul de existența acestui drept prin notificarea
         respectivă. Or, reclamanta apreciază că, prin scrisoarea din 13 octombrie 2004, Consiliul nu a informat‑o de existența unui
         astfel de drept. Din acest fapt ar rezulta o încălcare a principiului egalității de tratament.

      56      Reclamanta concluzionează că eroarea săvârșită de Consiliu, referitoare la calculul tarifului mediu pe oră prevăzut în oferta
         sa în ceea ce privește lotul nr. 1, rezultă din lipsa unei examinări vigilente a ofertei menționate de către acesta din urmă
         și că, în consecință, decizia finală de respingere a acestei oferte este viciată de o eroare vădită de apreciere deosebit
         de gravă.

      57      Consiliul arată că tariful mediu pe oră, astfel cum rezultă din termenii caietului de sarcini al cererii de ofertă, este egal
         cu prețul total al ofertei avute în vedere împărțit la numărul total de ore înscris în oferta menționată. Pentru acest motiv,
         Consiliul arată că s‑a limitat să efectueze calculul pornind de la prețul total de referință de 234 059,67 euro, astfel cum
         a fost indicat de reclamantă în oferta sa.

      58      Consiliul consideră că nu îi revenea sarcina de a proceda la o verificare a sumei categoriilor A, B, C și D menționate în
         oferta reclamantei și de a descoperi, cu această ocazie, că prețul total corect era 271 811,67 euro. De asemenea, Consiliul
         apreciază că datele prezentate în analizele comparative „ordinară” și „teoretică” ale ofertei în cauză, atașate în anexă la
         memoriul său în apărare, nu ar putea fi admise pentru a demonstra că indicase această eroare în etapa examinării ofertei menționate.
         Într‑adevăr, aceste evaluări ar fi fost realizate în etapa pregătirii memoriului său în apărare în prezenta cauză.

      59      Acesta arată în plus că autoritatea contractantă nu poate lua inițiativa de a contacta ofertantul decât în vederea corectării
         unor erori materiale evidente. Or, în opinia sa, în prezenta cauză eroarea era atât de puțin evidentă încât nu a putut‑o identifica.

      60      În plus, Consiliul invocă principiul general de drept, recunoscut de Curte în Hotărârea Bernardi/Parlamentul European, punctul
         54 de mai sus, în temeiul căruia o parte nu ar putea invoca în fața Curții neregularitățile care ar fi putut fi consecința
         propriului comportament.

      61      De asemenea, acesta consideră că, inclusiv în situația în care ar fi trebuit să identifice eroarea în cauză, i‑ar fi fost
         imposibil să contacteze ofertantul pentru a corecta eroarea menționată fără a risca să încalce dispozițiile articolului 99
         din Regulamentul financiar și pe cele ale articolului 148 alineatul (3) din Normele de aplicare. În susținerea acestei considerații
         Consiliul se întemeiază în special pe Hotărârea Adia interim/Comisia, punctul 52 de mai sus.

      62      În sfârșit, Consiliul consideră că unul dintre obiectivele notificării prevăzute la articolul 100 din Regulamentul financiar,
         care este ulterioară atribuirii contractului și precedă semnarea acestuia, este de a permite ofertantului a cărui ofertă a
         fost respinsă să atragă atenția autorității contractante cu privire la eventuale erori de apreciere care ar fi viciat evaluarea
         ofertei. Or, acesta arată că reclamanta nu a reacționat în niciun fel după primirea scrisorii din 13 octombrie 2004 prin care
         era informată în legătură cu motivele respingerii ofertei sale în privința lotului nr. 1.

       Aprecierea Tribunalului
      63      Potrivit unei jurisprudențe constante, Consiliul dispune de o importantă putere de apreciere legată de elementele care trebuie
         luate în considerare în vederea luării deciziei de a atribui un contract de achiziții publice în urma unei cereri de ofertă,
         iar controlul Tribunalului trebuie să se limiteze la a verifica lipsa unei erori grave și vădite (Hotărârea Curții din 23
         noiembrie 1978, Agence européenne d’intérims/Comisia, 56/77, Rec., p. 2215, punctul 20, Hotărârea Tribunalului Adia interim/Comisia,
         punctul 52 de mai sus, punctul 49, și Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2000, AICS/Parlamentul European, T‑139/99, Rec.,
         p. II‑2849, punctul 39).

      64      În plus, în temeiul dispozițiilor articolului 148 din Normele de aplicare, dacă, după deschiderea ofertelor, sunt necesare
         clarificări cu privire la o ofertă sau dacă trebuie corectate greșeli evidente de redactare în ofertă, autoritatea contractantă
         poate în mod excepțional să contacteze ofertantul.

      65      În prezenta cauză trebuie să se verifice dacă eroarea materială săvârșită de reclamantă, și anume o eroare de calcul care
         se strecurase în oferta sa la nivelul totalului categoriilor A, B, C și D (234 059,67 euro în loc de 271 811,67 euro), reprezenta
         o eroare materială evidentă pe care Consiliul ar fi trebuit să o identifice.

      66      În această privință, Tribunalul constată în primul rând că modul de calcul al tarifului pe oră al ofertei ofertanților nu
         impunea efectuarea unui nou calcul al sumei categoriilor A, B, C și D de către Consiliu. Într‑adevăr, nu se contestă că acest
         calcul al tarifului mediu pe oră trebuia efectuat pornind de la prețul total al ofertei, precum și de la numărul total de
         ore de prestare propuse, astfel cum au fost menționate de reclamantă în oferta sa.

      67      În al doilea rând, este exclus să se considere, precum reclamanta, că tariful pe oră corect din oferta sa era de minim 20,92
         euro, sumă care figura în mod clar și precis la pagina 40 din ofertă, și că, în acest sens, Consiliul ar fi trebuit să se
         întrebe în legătură cu existența unei probabile erori de calcul al tarifului mediu pe oră al ofertei reclamantei. Într‑adevăr,
         Tribunalul constată că suma respectivă, menționată la pagina 40 din oferta reclamantei, era inclusă în cadrul categoriei E,
         care se raporta în mod expres la tariful pe oră al lucrărilor suplimentare realizate la cerere de personalul de curățenie
         „în zilele lucrătoare (de luni până vineri) între orele 6.00 și orele 22.00”. Cuantumul tarifului pe oră astfel menționat,
         de 20,92 euro, privea în consecință un anumit tip de prestații specifice, respectiv lucrări suplimentare și, în consecință,
         distincte de prestațiile prevăzute la categoriile A, B, C și D.

      68      În al treilea rând, spre deosebire de ceea ce a afirmat reclamanta, nu se poate considera că tabelele de evaluare „ordinară”
         și „teoretică” prezentate de către Consiliu în anexă la memoriul în apărare în prezenta cauză demonstrează că acesta din urmă
         cunoștea eroarea săvârșită de reclamantă. Într‑adevăr, din documentele prezentate de Consiliu reiese în mod clar că acesta
         din urmă a întocmit tabelele menționate în folosul prezentei proceduri contencioase. În plus, Tribunalul subliniază că reclamanta
         nu a demonstrat contrariul.

      69      Mai mult, spre deosebire de ceea ce invocă reclamanta, Tribunalul consideră că nu se poate imputa Consiliului faptul de a
         nu fi informat‑o pe aceasta, în etapa notificării prevăzute la articolul 100 din Regulamentul financiar, despre dreptul său
         de a atrage atenția autorității contractante cu privire la eventualele erori de apreciere care ar fi putut vicia evaluarea
         ofertei sale. Într‑adevăr, potrivit jurisprudenței, în lipsa unei dispoziții exprese în dreptul comunitar, nu s‑ar putea recunoaște
         autorităților administrative sau jurisdicționale ale Comunității o obligație generală de a informa justițiabilii despre căile
         de atac disponibile, precum și despre condițiile în care pot fi exercitate acestea (Ordonanța Curții din 5 martie 1999, Guérin
         automobiles/Comisia, C‑153/98 P, Rec., p. I‑1441, punctul 15, și Hotărârea Tribunalului din 24 februarie 2000, ADT Projekt/Comisia,
         T‑145/98, Rec., p. II‑387, punctul 210). Or, în prezenta cauză, Tribunalul constată că articolul 100 din Regulamentul financiar
         nu prevede în mod expres o astfel de obligație.

      70      În orice caz, trebuie constatat că, atunci când reclamanta a primit scrisoarea din 13 octombrie 2004 din partea Consiliului,
         în condițiile în care aceasta luase inițiativa de a formula o cerere de clarificare privind condițiile în care a fost respinsă
         oferta sa privind lotul nr. 2, nu a formulat nicio remarcă în ceea ce privește existența unei erori evidente de calcul în
         oferta sa privind lotul nr. 1.

      71      Din observațiile de mai sus reiese că eroarea materială săvârșită de reclamantă nu era evidentă în sensul articolului 148
         alineatul (3) din Normele de aplicare. Prin urmare, nu i se poate imputa Consiliului că nu a indicat această eroare și, în
         consecință, că nu a corectat‑o sau că cel puțin nu contactat reclamanta pentru a‑i permite să rectifice această eroare.

      72      În consecință, motivul unic întemeiat pe o eroare vădită de apreciere săvârșită de Consiliu în Decizia din 13 octombrie 2004
         nu este fondat în măsura în care privește lotul nr. 1. În consecință, acțiunea în anulare introdusă împotriva Deciziei din
         13 octombrie 2004 trebuie respinsă în măsura în care privește lotul nr. 1.

       Cu privire la acțiunea împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004 în măsura în care privește lotul nr. 2
       Argumentele părților
      73      În susținerea acțiunii sale împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004 în măsura în care privește lotul nr. 2, reclamanta invocă
         trei motive, întemeiate pe o încălcare a principiului general al bunei administrări, pe o eroare vădită de apreciere și, respectiv,
         pe o încălcare a principiului nediscriminării. În plus, în cadrul replicii, reclamanta invocă un al patrulea motiv, întemeiat
         pe faptul că, întrucât nu a contactat‑o pe aceasta înainte de eliminarea ofertei, Consiliul a încălcat dispozițiile articolului
         139 alineatul (1) din Normele de aplicare.

      74      Reclamanta susține în esență că primele trei motive întemeiate pe încălcarea principiului general al bunei administrări, pe
         principiul nediscriminării și, respectiv, pe o eroare vădită de apreciere sunt întemeiate în măsura în care oferta sa privind
         lotul nr. 2 a fost respinsă în mod automat, fără altă examinare, pentru unicul motiv că numărul total de ore de muncă menționat
         în oferta respectivă era inferior cu mai mult de 12,5 % din media numărului total de ore propuse în ofertele primite.

      75      În primul rând, reclamanta consideră că, pentru motive similare, criteriul de selecție, menționat în caietul de sarcini, privind
         media numărului total de ore propuse pe care s‑a întemeiat Consiliul pentru a respinge oferta sa, fără altă examinare, încalcă
         principiul bunei administrări și este viciat de o eroare vădită de apreciere. Într‑adevăr, acesta ar conduce la privilegierea
         ofertelor care prevăd un volum al prestațiilor în ore superior cuantumului necesar în mod real și care, în consecință, sunt
         mai costisitoare.

      76      În această privință, în primul rând, reclamanta afirmă că respectivul criteriu reținut de Consiliu nu permite evaluarea în
         mod obiectiv a ceea ce este necesar pentru a efectua prestațiile solicitate. Pe de o parte, reclamanta reamintește că, începând
         cu 1 ianuarie 1998, aceasta asigura, spre satisfacția deplină a Consiliului, curățenia și întreținerea clădirii vizate în
         cadrul lotului nr. 2 în baza unui volum total de ore echivalent celui înscris în oferta sa. Or, deși recunoaște că această
         experiență nu putea fi luată în considerare de Consiliu, aceasta apreciază că experiența respectivă permite în mod simplu
         să se demonstreze în mod obiectiv că numărul total de ore necesare pentru a efectua prestațiile solicitate, în condiții cel
         puțin echivalente, era inferior celui din oferta desemnată câștigătoare în final și, în consecință, că acest criteriu aplicat
         de către Consiliu încuraja o supraevaluare a acestui volum de ore.

      77      Pe de altă parte, aceasta consideră că evaluarea importanței prestațiilor solicitate nu poate depinde în mod rezonabil de
         ofertele prezentate de ofertanții înșiși, aceștia din urmă putând avea un interes, în urma unei înțelegeri prealabile, de
         a crește în mod artificial volumul prestațiilor oferite. În sfârșit, volumul orelor de muncă nu ar putea constitui criteriul
         principal care să permită aprecierea calității muncii care urmează a fi efectuată. Cu privire la acest ultim punct, reclamanta
         arată că, dacă ar fi crescut artificial numărul de ore propuse în ofertă, aceasta nu ar fi fost respinsă din oficiu.

      78      În al doilea rând, reclamanta subliniază că nu ar putea constitui un argument pentru Consiliu faptul că, în timp ce oferta
         societății desemnate câștigătoare era cu 3,7 % mai scumpă decât a sa, aceasta propunea un număr de ore superior cu 25,2 %
         în raport cu oferta sa. Într‑adevăr, pe de o parte, aceasta reiterează constatarea sa potrivit căreia acest număr total de
         ore propuse de societatea desemnată câștigătoare era superior numărului de ore necesare în mod efectiv pentru a efectua, în
         condițiile de calitate impuse, munca prevăzută în caietul de sarcini. În consecință, prin această supraestimare a prestațiilor
         oferite de societatea desemnată câștigătoare s‑ar fi adus un prejudiciu Consiliului și colectivității care îl finanțează.
         Pe de altă parte, aceasta precizează în plus că, în realitate, ofertantul selectat nu furnizează numărul total de ore care
         figurează în oferta sa, ceea ce, potrivit acesteia, confirmă faptul că numărul de ore pe care îl propusese corespundea numărului
         necesar pentru a realiza curățenia spațiilor incluse în lotul nr. 2.

      79      În al doilea rând, reclamanta susține că acel criteriu de selecție care a fost reținut este discriminatoriu în măsura în care
         are ca rezultat respingerea din oficiu, fără altă examinare, a ofertelor avantajoase pe plan bugetar, din punct de vedere
         obiectiv, pentru Consiliu și pe deplin satisfăcătoare pe plan calitativ.

      80      În al treilea rând, reclamanta susține că dispozițiile articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare au fost încălcate
         de către Consiliu. Într‑adevăr, aceasta consideră că, înainte de a respinge oferta sa din cauza caracterului anormal de mic
         al numărului total de ore prestate propuse, Consiliul ar fi trebuit să procedeze la o verificare în contradictoriu a acestei
         oferte, în condițiile impuse de articolul 139 alineatul (1) din Normele de aplicare. În plus, din jurisprudență ar rezulta
         că ar fi interzisă respingerea din oficiu a ofertelor anormal de mici în cazul în care aceasta se bazează pe aplicarea unui
         criteriu matematic (Hotărârea Curții din 22 iunie 1989, Fratelli Costanzo, 103/88, Rec., p. I‑1839).

      81      Consiliul amintește că, potrivit jurisprudenței, atribuirea unui contract unui ofertant care a prezentat oferta cea mai avantajoasă
         din punct de vedere economic nu presupune ca această ofertă declarată câștigătoare să fie în mod necesar cea mai ieftină.

      82      Acesta adaugă faptul că o convocare la licitație care respectă cerințele legale are în special ca obiectiv să demonstreze
         că este posibil să se facă mai bine sau să se facă mai mult. Pe o piață competitivă, media numărului total de ore propuse
         de toți ofertanții ar corespunde, după toate probabilitățile, unei estimări temeinice și de încredere a mijloacelor necesare
         pentru a asigura buna executare a serviciului din punct de vedere calitativ. Într‑adevăr, Consiliul consideră că, alocând
         un număr mai mare de ore curățeniei, se obține un mai mare grad de calitate. Or, în speță, Consiliul constată că, deși societatea
         desemnată câștigătoare prezentase o ofertă cu 3,7 % mai scumpă decât cea a reclamantei, în schimb, aceasta propunea cu 25,2 %
         ore de lucru în plus față de reclamantă. Mai mult, acesta remarcă faptul că, în timp ce criteriul prețului reprezenta aproximativ
         50 % în evaluarea ofertei, criteriul contestat privind numărul total de ore propus nu reprezenta decât 25 % din numărul total
         de puncte care urmau a fi atribuite. Prin urmare, oferta societății declarate câștigătoare ar fi mai avantajoasă din punct
         de vedere economic, iar serviciile reclamantei ar fi mult mai scumpe. În plus, Consiliul afirmă că acele carduri de pontaj
         ale personalului societății declarate câștigătoare demonstrează că prestațiile furnizate corespund obligațiilor care rezultă
         din termenii contractului.

      83      În ceea ce privește afirmațiile reclamantei legate de existența unui risc de înțelegere între ofertanți, în sensul de a conveni
         să crească artificial volumul prestațiilor, Consiliul o invită pe aceasta să contacteze autoritățile responsabile în materia
         concurenței, în măsura în care dispune de probe în această privință.

      84      În legătură cu al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării, Consiliul arată că acest principiu
         îi interzicea ca în cadrul desemnării ofertei câștigătoare să țină cont de calitatea serviciilor furnizate anterior de reclamantă.

      85      În sfârșit, Consiliul susține că al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare,
         fiind invocat de reclamantă în cadrul replicii, ar fi nou și în consecință inadmisibil. În orice caz, Consiliul consideră
         că oferta reclamantei nu era anormal de mică. Într‑adevăr, acesta afirmă în esență că respectarea procedurii în contradictoriu
         în cazul unei oferte anormal de mici în sensul articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare se impune numai în cazul
         în care este vizat prețul acestei oferte. Or, acesta observă că, deși reclamanta propunea în oferta sa un număr total de ore
         mai mic cu 25,2 % față de oferta societății declarate câștigătoare, prețul său era inferior numai cu 3,7 % celui propus de
         aceasta din urmă. Prin urmare, acesta consideră că serviciile reclamantei erau mult mai scumpe decât cele ale societății declarate
         câștigătoare.

       Aprecierea Tribunalului
      86      Înainte de a examina temeinicia acțiunii în anulare introduse împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004 în măsura în care privește
         lotul nr. 2, în primul rând trebuie ca instanța să se pronunțe în legătură cu admisibilitatea celui de al patrulea motiv,
         întemeiat pe încălcarea dispozițiilor articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare.

       – Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare

      87      Potrivit unei jurisprudențe constante, din dispozițiile articolului 44 alineatul (1) litera (c) coroborate cu dispozițiile
         articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului reiese că cererea introductivă de instanță trebuie
         să cuprindă obiectul litigiului și expunerea sumară a motivelor invocate și că, pe parcursul procesului, invocarea de motive
         noi este interzisă, cu excepția cazului în care acestea se bazează pe elemente de fapt și de drept care au apărut în cursul
         procedurii. Cu toate acestea, un motiv care constituie dezvoltarea unui motiv enunțat anterior, direct sau implicit, în cererea
         introductivă de instanță și care prezintă o legătură strânsă cu acesta trebuie declarat admisibil (Hotărârea Curții din 30
         septembrie 1982, Amylum/Consiliul, 108/81, Rec., p. 3107, punctul 25, Hotărârea Curții din 19 mai 1983, Verros/Parlamentul
         European, 306/81, Rec., p. 1755, punctul 9, Hotărârea Tribunalului din 17 decembrie 1997, Moles García Ortúzar/Comisia, T‑216/95,
         RecFP, p. I‑A‑403 și II‑1083, punctul 87).

      88      În plus, potrivit jurisprudenței, de la articolul 139 alineatul (1) din Normele de aplicare reiese că autoritatea contractantă
         are obligația de a permite ofertantului să clarifice și chiar să justifice caracteristicile ofertei sale înainte de a o respinge,
         dacă aceasta apreciază că o ofertă este anormal de mică (Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2005, TQ3 Travel Solutions Belgium/Comisia,
         T‑148/04, Rec., p. II‑2627, punctul 49).

      89      În speță, Tribunalul constată că, în susținerea acțiunii sale împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004 în măsura în care privește
         lotul nr. 2, reclamanta invocă la punctul 17 din cererea introductivă în special o încălcare a principiului general al bunei
         administrări, a principiului nediscriminării și o eroare vădită de apreciere, în măsura în care oferta a fost respinsă fără
         altă examinare pentru singurul motiv că numărul total de ore de muncă menționat în oferta respectivă era inferior cu mai mult
         de 12,5 % mediei numărului total de ore propuse. De asemenea, la punctul 26 din cererea sa, aceasta susține că aplicarea criteriului
         respectiv este discriminatorie prin faptul că are drept rezultat respingerea din oficiu, fără altă examinare, de oferte mai
         avantajoase din punct de vedere obiectiv. De aici rezultă că în cadrul cererii introductive reclamanta a reproșat în mod expres
         Consiliul că a respins oferta sa fără altă examinare din cauza caracterului său anormal de mic.

      90      Din considerațiile de mai sus reiese că, deși nu a fost invocat în mod expres de reclamantă decât în cadrul replicii, al patrulea
         motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare reprezintă o dezvoltare a celor trei
         motive menționate în cererea introductivă și prezintă o legătură strânsă cu acestea. În consecință, se impune ca acest motiv
         să fie declarat admisibil.

      –       Cu privire la fondul acțiunii împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004, în ceea ce privește lotul nr. 2
      91      Astfel cum s‑a arătat la punctul 89 de mai sus, cele trei motive invocate în cererea introductivă și întemeiate pe încălcarea
         principiului bunei administrări, pe o eroare vădită de apreciere și, respectiv, pe încălcarea principiului nediscriminării
         tind, în esență, să demonstreze că în mod greșit Consiliul nu a invitat reclamanta, anterior eliminării automate a ofertei
         sale ca urmare a caracterului anormal de redus al numărului de ore pe care aceasta îl propunea și conform principiului verificării
         în contradictoriu prevăzut la articolul 139 alineatul (1) din Normele de aplicare, să îi prezinte o justificare care să permită
         dovedirea caracterului serios al ofertei sale. Prin urmare, trebuie să se examineze de la bun început cel de al patrulea motiv,
         întemeiat pe încălcarea articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare.

      92      Cu acest titlu, trebuie să se determine în primul rând dacă noțiunea de ofertă anormal de mică are în vedere, astfel cum susține
         Consiliul, numai criteriul prețului ofertei examinate de autoritatea contractantă sau dacă, astfel cum pretinde în esență
         reclamanta, aceasta noțiune vizează și alte criterii de evaluare a ofertelor.

      93      Potrivit jurisprudenței, din moment ce condițiile prevăzute la articolul 29 alineatul (5) din Directiva 71/305/CEE a Consiliului
         din 26 iulie 1971 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (JO L 185,
         p. 5), la articolul 37 alineatul (1) din Directiva 92/50 și la articolul 30 alineatul (4) din Directiva 93/37 sunt în esență
         identice cu cele impuse la articolul 139 alineatul (1) din Normele de aplicare, aprecierile care urmează sunt valabile și
         în ceea ce privește interpretarea acestei din urmă prevederi (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Curții din 27 noiembrie
         2001, Lombardini și Mantovani, C‑285/99 și C‑286/99, Rec., p. I‑9233, punctul 50).

      94      În plus, trebuie arătat că, la punctul 67 din Hotărârea Lombardini și Mantovani, punctul 93 de mai sus, Curtea a constatat
         că nu se contesta faptul că articolul 30 alineatul (4) din Directiva 93/37/CEE nu definea noțiunea de ofertă anormal de mică
         și, a fortiori, nu determina un mod de calcul al unui prag de anomalie. În aceeași cauză, avocatul general a considerat că acest concept
         de ofertă anormal de mică nu este un concept abstract, ci o noțiune foarte precisă, care trebuia determinată pentru fiecare
         contract în funcție de obiectul specific în care consta prestația sa (Concluziile avocatului general M. Ruiz‑Jarabo Colomer
         prezentate în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Lombardini și Mantovani, Rec., p I-9235, punctul 93 de mai sus, punctele
         32 și 35).

      95      În speță, pe de o parte, Tribunalul constată că în Regulamentul financiar și în Normele de aplicare nu figurează nicio definiție
         a pragului de anomalie și a noțiunii de ofertă anormal de mică în sensul articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare.
         Pe de altă parte, din prevederile acestui articol nu reiese în mod expres că noțiunea de ofertă anormal de mică nu ar putea
         fi aplicată altor criterii decât acela al prețului.

      96      În consecință, definiția domeniului de aplicare ratione materiae al noțiunii de ofertă anormal de mică în sensul articolul 139 alineatul (1) din Normele de aplicare trebuie mai întâi să
         se întemeieze pe obiectivul urmărit de această prevedere.

      97      Astfel cum s‑a amintit la punctul 88 de mai sus, în temeiul prevederilor articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare,
         autoritatea contractantă are obligația, dacă apreciază că o ofertă este anormal de mică, de a permite ofertantului să clarifice
         și chiar să justifice caracteristicile ofertei sale înainte de a o respinge. Mai precis, din jurisprudență reiese că este
         esențial ca fiecare ofertant care este suspectat că a prezentat o ofertă anormal de mică să dispună de posibilitatea de a‑și
         susține punctul de vedere în mod util în această privință, oferindu‑i‑se posibilitatea de a prezenta orice justificări cu
         privire la diferitele elemente ale ofertei sale la un moment la care are cunoștință nu numai de pragul de anomalie aplicabil
         contractului în cauză și de faptul că oferta sa pare anormal de mică, ci și de punctele precise care au suscitat întrebări
         din partea autorității contractante (Hotărârea Lombardini și Mantovani, punctul 93 de mai sus, punctul 53). Cu aceeași ocazie,
         Curtea a declarat că existența unei astfel de dezbateri contradictorii efective constituia o cerință fundamentală în vederea
         evitării arbitrariului autorității contractante și a garantării unei concurențe sănătoase între întreprinderi (Hotărârea Lombardini
         și Mantovani, punctul 93 de mai sus, punctul 57).

      98      Din cele de mai sus reiese că articolul 139 alineatul (1) din Normele de aplicare consacră o cerință fundamentală în materie
         de atribuire a contractelor de achiziții publice, care impune autorității contractante să verifice în contradictoriu, înainte
         de a o respinge, orice ofertă care prezintă un caracter anormal de mic, luând în considerare elementele care o compun.

      99      În continuare, Tribunalul amintește că, în temeiul articolului 97 alineatul (2) din Regulamentul financiar, contractele pot
         fi atribuite prin procedura de adjudecare automată sau prin procedura ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic
         și că, în ceea ce privește cel de al doilea mod de atribuire, articolul 138 alineatul (2) din Normele de aplicare prevede
         că oferta reținută este cea cu cel mai bun raport calitate‑preț, ținând seama de criterii justificate de obiectul contractului,
         precum prețul oferit, meritul tehnic, caracteristici estetice și funcționale, caracteristici de mediu, costuri de funcționare,
         rentabilitate, termene de finalizare sau de livrare, servicii postvânzare și asistența tehnică.

      100    Prin urmare, Tribunalul consideră că, în cazul în care contractul este atribuit prin procedura ofertei celei mai avantajoase
         din punct de vedere economic, cerința fundamentală vizată la punctul 98 de mai sus se aplică nu numai criteriului prețului
         ofertei examinate, ci și celorlalte criterii prevăzute la articolul 138 alineatul (2) din Normele de aplicare, în măsura în
         care acestea permit să se determine un prag de anomalie sub care se suspectează că o ofertă depusă în cadrul contractului
         în cauză este anormal de mică în sensul articolul 139 alineatul (1) din Normele de aplicare.

      101    În al doilea rând, trebuie să se examineze dacă în speță, având în vedere aprecierile de mai sus, Consiliul era obligat, după
         cum susține reclamanta, să respecte procedura de verificare în contradictoriu, astfel cum se prevede la articolul 139 alineatul
         (1) din Normele de aplicare.

      102    În această privință, Tribunalul arată că modul de atribuire a contractului în cauză era acela al ofertei celei mai avantajoase
         din punct de vedere economic. În plus, nu se contestă că, dintre criteriile reținute, cel referitor la media numărului total
         de ore propuse avea în vedere aspectul calitativ al ofertei reclamantei și reprezenta unul dintre diferitele elemente ale
         ofertei în sensul jurisprudenței amintite la punctul 97 de mai sus. În sfârșit, conform prevederilor caietului de sarcini
         menționate la punctul 16 de mai sus, criteriul respectiv permitea determinarea unui prag de anomalie sub care oferta în cauză
         era eliminată automat.

      103    Or, astfel cum reiese din formularea scrisorii Consiliului din 22 octombrie 2004 și astfel cum Consiliul a confirmat expres
         în ședința publică, ca răspuns la o întrebare adresată de Tribunal, oferta reclamantei a fost respinsă în temeiul acestui
         din urmă criteriu, pentru singurul motiv că numărul total de ore înscris în ofertă avea un caracter excesiv de mic. În plus,
         trebuie să se constate că, anterior eliminării automate a ofertei reclamantei, Consiliul nu a efectuat nicio verificare în
         contradictoriu a acesteia în sensul prevederilor articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare.

      104    În aceste circumstanțe, Consiliul a încălcat prevederile articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare.

      105    Această concluzie nu ar putea fi pusă în discuție de faptul că, astfel cum susține Consiliul în memoriul său în duplică, deși
         volumul total de ore al reclamantei era cu 25,2 % mai puțin ridicat decât cel al câștigătorului, prețul său total era, în
         schimb, cu 3,7 % mai mic decât cel al câștigătorului. Într‑adevăr, este din nou suficient să se constate că, astfel cum reiese
         din scrisoarea Consiliului din 22 octombrie 2004, eliminarea ofertei reclamantei a intervenit numai pentru motivul caracterului
         excesiv de mic al numărului total de ore prevăzut în această ofertă.

      106    Din argumentarea detaliată de mai sus rezultă că cel de al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea prevederilor articolului
         139 alineatul (1) din Normele de aplicare, este întemeiat.

      107    În consecință, fără a fi necesară pronunțarea cu privire la caracterul întemeiat al primelor trei motive invocate în susținerea
         acțiunii în anulare, decizia din 13 octombrie 2004 trebuie anulată în ceea ce privește lotul nr. 2.

       Cu privire la cererea de despăgubiri
       Argumentele părților
      108    Reclamanta apreciază că respingerea incorectă a celor două oferte ale sale de către Consiliu i‑a cauzat un prejudiciu și solicită
         repararea prejudiciului respectiv, pe care îl evaluează, înmulțind prețul anual al ofertei sale cu durata contractului (3
         ani), la 1 481 317,65 euro, sumă majorată cu dobânzile calculate la rata de 7 % pe an.

      109    În ceea ce privește existența unei fapte ilicite, aceasta susține că în mod incontestabil Consiliul a săvârșit o eroare gravă
         și vădită, pe de o parte, în ceea ce privește lotul nr. 1, prin faptul că nu a verificat exactitatea ofertei sale și, pe de
         altă parte, în ceea ce privește lotul nr. 2, prin faptul că a încălcat prevederile Regulamentului financiar și ale Normelor
         de aplicare.

      110    În ceea ce privește realitatea prejudiciului, reclamanta subliniază că respingerea nelegală a celor două oferte ale sale reprezintă
         un beneficiu nerealizat considerabil, care îi periclitează propria supraviețuire.

      111    Pe de o parte, cu titlu subsidiar, reclamanta solicită Tribunalului ca, dacă acesta nu a fost convins, în acest stadiu al
         procedurii, cu privire la pretențiile sale de reparare a prejudiciului pe care l‑a suferit ca urmare a respingerii celor două
         oferte ale sale, să îi acorde imediat o despăgubire în avans de 500 000 de euro. Pe de altă parte, aceasta propune Tribunalului,
         înainte de a se pronunța definitiv cu privire la cuantumul prejudiciului, să desemneze un expert‑contabil care să calculeze
         beneficiul direct și indirect pe care i l‑ar fi adus atribuirea celor două contracte.

      112    În ceea ce privește existența unei legături de cauzalitate între fapta ilicită și prejudiciul suferit, reclamanta este de
         părere că, în temeiul principiului echivalenței condițiilor, Tribunalul trebuie să examineze dacă ar fi suferit un prejudiciu
         identic în lipsa oricărei fapte ilicite săvârșite de Consiliu. În această privință, aceasta arată că, întrucât Consiliul a
         eliminat din oficiu cele două oferte ale sale, nu este posibil, în acest stadiu al procedurii, să se efectueze o asemenea
         examinare a prejudiciului.

      113    În opinia reclamantei, întrucât Consiliul nu a anexat la memoriul său raportul inițial de evaluare, Tribunalului îi este imposibil
         să controleze raționamentul Consiliului și să verifice în ce temei ar fi putut fi înlăturate ofertele sale de la încheierea
         contractului în litigiu chiar în lipsa unei fapte ilicite săvârșite de Consiliu.

      114    În ceea ce privește lotul nr. 1, Consiliul apreciază că nu a săvârșit nicio eroare vădită de apreciere. Acesta adaugă că,
         presupunând că ar fi responsabil pentru o asemenea eroare, reclamanta nu demonstrează nici caracterul grav și vădit al unei
         astfel de erori, nici realitatea prejudiciului, nici existența unei legături de cauzalitate între acestea.

      115    În ceea ce privește lotul nr. 2, Consiliul este de părere că nu a încălcat principiile bunei administrări și nediscriminării
         și nici nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere. Acesta adaugă că, presupunând că ar fi considerat răspunzător pentru o
         asemenea încălcare, reclamanta nu demonstrează nici caracterul grav și vădit al unei astfel de erori, nici realitatea prejudiciului,
         nici existența unei legături de cauzalitate între acestea.

      116    Acesta susține că, spre deosebire de ceea ce invocă reclamanta, criteriile de atribuire a punctelor, în ceea ce privește lotul
         nr. 2, i‑au permis în mod incontestabil să efectueze evaluarea ofertei acesteia din urmă. Într‑adevăr, Consiliul amintește
         că 75 % din aceste puncte erau atribuite în baza unor calcule întemeiate pe datele furnizate de ofertanți, iar cele 25 % de
         puncte rămase erau atribuite ca puncte de evaluare.

      117    În sfârșit, întemeindu‑se pe o evaluare „ordinară” (descrisă de Consiliu drept „bazată pe dosarul efectiv introdus de reclamantă
         presupunând că aceasta nu ar fi exclusă de la încheierea contractului”) și pe o evaluare „teoretică” (descrisă de Consiliu
         drept „bazată pe atribuirea către reclamantă [a numărului de puncte maxim atribuit] ofertantului clasat drept cel mai bun
         pentru fiecare criteriu, cu excepția cazului în care criteriul este bazat pe date matematice conținute în ofertă”), Consiliul
         pretinde că demonstrează, în ceea ce privește atât lotul nr. 1, cât și lotul nr. 2, că ofertele reclamantei nu ar fi ajuns
         pe primul loc și că, în consecință, condiția referitoare la realitatea prejudiciului nu este îndeplinită în speță.

      118    În orice caz, în ceea ce privește atât lotul nr. 1, cât și lotul nr. 2, presupunând că, prin absurd, Tribunalul admite cererea
         de despăgubiri a reclamantei, Consiliul este de părere că despăgubirile solicitate de aceasta din urmă trebuie să fie recalculate
         și limitate la beneficiul anual net pe care îl poate dovedi în raport cu contractul în cauză.

       Aprecierea Tribunalului
      119    Dintr‑o jurisprudență constantă rezultă că angajarea răspunderii extracontractuale a Comunității pentru comportamentul ilicit
         al organelor sale, în sensul articolului 288 al doilea paragraf CE, este subordonată îndeplinirii unui ansamblu de condiții,
         și anume ilegalitatea comportamentului reproșat instituțiilor, realitatea prejudiciului și existența unei legături de cauzalitate
         între comportamentul pretins și prejudiciul invocat (Hotărârea Curții din 29 septembrie 1982, Oleifici Mediterranei/CEE, 26/81,
         Rec., p. 3057, punctul 16, Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 1996, International Procurement Services/Comisia, T‑175/94,
         Rec., p. II‑729, punctul 44, Hotărârea din 16 octombrie 1996, Efisol/Comisia, T‑336/94, Rec., p. II‑1343, punctul 30, și Hotărârea
         din 11 iulie 1997, Oleifici Italiani/Comisia, T‑267/94, Rec., p. II‑1239, punctul 20).

      120    În cazul în care una dintre aceste condiții nu este îndeplinită, acțiunea trebuie să fie respinsă în tot, fără a fi necesară
         examinarea celorlalte condiții (Hotărârea Curții din 15 septembrie 1994, KYDEP/Consiliul și Comisia, C‑146/91, Rec., p. I‑4199,
         punctele 19 și 81, și Hotărârea Tribunalului din 20 februarie 2002, Förde‑Reederei/Consiliul și Comisia, T‑170/00, Rec., p. II‑515,
         punctul 37).

      121    Cu toate că reclamanta invocă dreptul de a obține despăgubiri pentru prejudiciul pe care pretinde că l‑a suferit ca urmare
         a respingerii celor două oferte ale sale considerate împreună, trebuie să se examineze cererea sa de despăgubiri făcându‑se
         distincție după cum Decizia din 13 octombrie 2004 se referă, pe de o parte, la lotul nr. 1 și, pe de altă parte, la lotul
         nr. 2.

       Cu privire la cererea de despăgubiri în ceea ce privește lotul nr. 1
      122    Potrivit unei jurisprudențe constante, cererea de reparare a unui prejudiciu trebuie respinsă în măsura în care prezintă o
         legătură strânsă cu cererea de anulare care a fost ea însăși respinsă (a se vedea Hotărârea Tribunalului din 4 iulie 2002,
         Arne Mathisen/Consiliul, T‑340/99, Rec., p. II‑2905, punctul 134 și jurisprudența citată).

      123    Întrucât, în lipsa ilegalității invocate de reclamantă, cererea de anulare a fost respinsă în ceea ce privește lotul nr. 1,
         iar cererea de despăgubiri prezintă o legătură strânsă cu aceasta, cererea de despăgubiri trebuie respinsă în ceea ce privește
         lotul nr. 1.

       Cu privire la cererea de despăgubiri în ceea ce privește lotul nr. 2
      124    Tribunalul arată că reclamanta solicită despăgubiri egale cu sumele pe care le‑ar fi facturat Consiliului în cazul în care
         contractul, și așadar în special lotul nr. 2, i‑ar fi fost atribuit. O astfel de cerere trebuie interpretată în sensul că
         se întemeiază nu pe pierderea unei șanse de a încheia contractul, ci pe pierderea contractului însuși.

      125    Totuși, reclamanta nu dovedește în niciun fel că, în lipsa ilegalității constatate cu privire la lotul nr. 2, ar fi obținut
         cu siguranță contractul în ceea ce privește acest lot. Cel mult, aceasta susține că, întrucât Consiliul nu atașase la cerere
         raportul său inițial de evaluare, nu ar fi posibil să se verifice în ce temei ar fi putut fi înlăturate ofertele sale de la
         încheierea contractului în litigiu, chiar în lipsa unei fapte ilicite săvârșite de Consiliu.

      126    Or, cu privire la acest din urmă punct, întrucât Consiliul, în răspuns la o întrebare scrisă a Tribunalului, a prezentat raportul
         inițial de evaluare, care i‑a fost comunicat reclamantei, Tribunalul nu poate decât să constate că aceasta din urmă, în lipsa
         ilegalității constatate la punctul 106 de mai sus, nu ar fi obținut oricum atribuirea contractului în ceea ce privește lotul
         nr. 2. Într‑adevăr, oferta reclamantei este clasată, în raportul inițial de evaluare prezentat de Consiliu, în cea de a opta
         și ultimă poziție.

      127    Din aprecierile de mai sus rezultă că prejudiciul pe care reclamanta pretinde că l‑a suferit în ceea ce privește lotul nr. 2,
         și anume pierderea contractului însuși, nu este real și cert, ci ipotetic, astfel încât nu poate face obiectul unei despăgubiri,
         ceea ce este suficient, în sine, pentru respingerea cererii de despăgubiri. În plus, cu titlu suplimentar, niciun indiciu
         nu sugerează, iar reclamanta nu prezintă niciunul, că aceasta ar fi pierdut cel puțin o șansă de a obține contractul ca urmare
         a ilegalității constatate.

      128    Pe cale de consecință, cererea de despăgubiri a reclamantei în ceea ce privește lotul nr. 2 trebuie respinsă.

      129    Din ansamblul aprecierilor de mai sus rezultă că cererile de despăgubiri trebuie respinse în totalitate.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      130    Potrivit articolului 87 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, în cazul în care părțile cad în pretenții cu privire
         la unul sau la mai multe capete de cerere, Tribunalul poate să repartizeze cheltuielile de judecată sau poate decide ca fiecare
         parte să suporte propriile cheltuieli de judecată. În circumstanțele din speță, se impune ca fiecare parte să suporte propriile
         cheltuieli de judecată.

      Pentru aceste motive,
      TRIBUNALUL (Camera a cincea)
      declară și hotărăște:
      1)      Anulează Decizia Consiliului Uniunii Europene din 13 octombrie 2004 de respingere a ofertelor depuse de Belfass SPRL în cadrul
            procedurii de cerere de ofertă UCA‑033/04 în măsura în care respinge oferta depusă de Belfass în ceea ce privește lotul nr. 2.
      2)      Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.
      3)      Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

               Vilaras

                Martins Ribeiro

                Jürimäe

         Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 21 mai 2008.

               Grefier

                      Președinte

         Cuprins

      Cadrul juridic
      Situația de fapt
      Procedura și concluziile părților
      Cu privire la admisibilitatea acțiunii împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004, în ceea ce privește lotul nr. 2
      Argumentele părților
      Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la fond
      Cu privire la acțiunea împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004 în ceea ce privește lotul nr. 1
      Argumentele părților
      Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la acțiunea împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004 în măsura în care privește lotul nr. 2
      Argumentele părților
      Aprecierea Tribunalului
      – Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor articolului 139 alineatul (1) din Normele de aplicare
      – Cu privire la fondul acțiunii împotriva Deciziei din 13 octombrie 2004, în ceea ce privește lotul nr. 2
      Cu privire la cererea de despăgubiri
      Argumentele părților
      Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la cererea de despăgubiri în ceea ce privește lotul nr. 1
      Cu privire la cererea de despăgubiri în ceea ce privește lotul nr. 2
      Cu privire la cheltuielile de judecată
      * Limba de procedură: franceza.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 16 iulie 1981. # Renato Albini împotriva Consiliului și Comisiei Comunităților Europene. # Cauza 33/80.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a cincea) din data de 7 iunie 2005. # Alessandro Cavallaro împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Motivare - Egalitate de tratament. # Cauza T-375/02.


title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a cincea) din data de 10 iunie 2009. # Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative milko ΔΕΛΤΑ - Marcă comunitară figurativă anterioară MILKA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]. # Cauza T-204/06.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea) din 10 iunie 2009 – Vivartia/OAPI – Kraft Foods Schweiz (milko ΔΕΛΤΑ)
      (Cauza T‑204/06)
      „Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative milko ΔΕΛΤΑ – Marcă comunitară figurativă anterioară MILKA – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Similitudine a semnelor – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009]”

      Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive relative de refuz – Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau
         similare – Risc de confuzie cu marca anterioară [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele
         28 și 48-50)

      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 8 iunie 2006 (cauza R 540/2005-2) privind o procedură
                  de opoziție între Kraft Foods Schweiz Holding AG și Delta Protypos Viomichania Galaktos AE

            Date privind cauza

               Solicitantul mărcii comunitare:

               Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis, fostă Delta Protypos Viomichania Galaktos AE

               Marca comunitară vizată:

               Marca figurativă milko ΔΕΛΤΑ pentru produse din clasa 30 – cererea de înregistrare nr. 2474674

               Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției:

               Kraft Foods Schweiz Holding AG

               Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției:

               Mărcile figurative comunitare internaționale și naționale, precum și mărcile verbale MILKA pentru produsele din clasele 5,
                  29, 30 și 32

               Decizia diviziei de opoziție:

               Admite opoziția

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge recursul

         Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligã Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis la plata cheltuielilor de judecatã.


Hotărârea Curții din data de 14 iulie 1998. # Safety Hi-Tech Srl împotriva S. & T. Srl. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Giudice di Pace di Genova - Italia. # Regulamentul (CE) nr. 3093/94. # Cauza C-284/95.


Hotărârea Curții din data de 16 decembrie 1975. # Coöperatieve Vereniging "Suiker Unie" UA și alții împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Cauze conexate 40 până la 48, 50, 54 până la 56, 111, 113 și 114-73.


title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a șaptea) din data de 16 septembrie 2009. # Gres La Sagra, SL împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative VENATTO MARBLE STONE - Mărci naționale figurative anterioare VENETO CERÁMICAS - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]. # Cauza T-130/08.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 septembrie 2009 – Gres La Sagra/OAPI – Ceramicalcora (VENATTO MARBLE STONE)
      (Cauza T‑130/08)
      „Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative VENATTO MARBLE STONE – Mărci naționale figurative anterioare VENETO CERÁMICAS – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009]”

      Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive relative de refuz – Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau
         similare – Risc de confuzie cu marca anterioară [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele
         17 și 51-53)

      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 30 ianuarie 2008 (cauza R 1609/2006-4) privind o
                  procedură de opoziție între Ceramicalcora, SA și Gres La Sagra, SL

            Date privind cauza

               Solicitantul mărcii comunitare:

               Gres La Sagra, SL

               Marca comunitară vizată:

               Marca figurativă VENATTO MARBLE STONE pentru produse și servicii din clasele 19, 21, 39 și 40 – cererea nr. 3109006

               Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției:

               Ceramicalcora, SA

               Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției:

               Mărcile spaniole care cuprind semnul VENETO CÉRAMICAS nr. 2115543, nr. 2056688, nr. 2056689 și nr. 2056699 pentru produse
                  și servicii din clasele 27, 19, 21 și, respectiv, 39

               Decizia diviziei de opoziție:

               Admite opoziția în parte, considerând că există risc de confuzie pe teritoriul relevant pentru produsele și serviciile contestate
                  din clasele 19, 21 și 40, dar că nu există riscul menționat în legătură cu serviciile contestate din clasa 39

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge calea de atac

      Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă Gres La Sagra, SL la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a patra) din data de 20 martie 2002. # ABB Asea Brown Boveri Ltd împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Concurență - Amendă. # Cauza T-31/99.


Hotărârea Curții din data de 25 octombrie 1978. # Koninklijke Scholten-Honig NV și De Verenigde Zetmeelbedrijven "De Bijenkorf" BV împotriva Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Țările de Jos. # Cauza 125/77.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a patra) din data de 31 ianuarie 2002. # Merja Hult împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Motivare. # Cauza T-206/00.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 20 iunie 1996. # VOBIS Microcomputer AG împotriva Oberfinanzdirektion München. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesfinanzhof - Germania. # Tariful vamal comun. # Cauza C-121/95.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 21 septembrie 2006. # Technische Unie BV împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Recurs - Amenzi. # Cauza C-113/04 P.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 18 mai 2006. # Archer Daniels Midland Co. și Archer Daniels Midland Ingredients Ltd împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Recurs - Concurență - Egalitate de tratament. # Cauza C-397/03 P.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 23 februarie 1994. # Groupement des cartes bancaires "CB" și Europay International SA împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Concurență - Amenzi. # Cauze conexate T-39/92 și T-40/92.


Hotărârea Curții din data de 15 decembrie 1965. # Société anonyme métallurgique d'Espérance-Longdoz împotriva Înaltei Autorități a CECO. # Cauza 3-65.


title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a patra) din data de 9 iulie 2009.#Ristic AG și alții împotriva Comisiei Comunităților Europene.#Sănătate animală - Măsuri de salvgardare - Decizia 2007/362/CE - Acțiune în anulare - Nepronunțare asupra fondului - Acțiune în despăgubiri - Principiul proporționalității - Principiul protecției încrederii legitime - Obligația de solicitudine - Dreptul de proprietate și dreptul de a exercita o activitate economică.#Cauza T-238/07.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a patra) din 9 iulie 2009 – Ristic și alții/Comisia
      (Cauza T‑238/07)
      „Sănătate animală – Măsuri de salvgardare – Decizia 2007/362/CE – Acțiune în anulare – Nepronunțare asupra fondului – Acțiune în despăgubiri – Principiul proporționalității – Principiul protecției încrederii legitime – Obligația de solicitudine – Dreptul de proprietate și dreptul de a exercita o activitate economică”
      1.                     Acțiune în anulare – Interesul de a exercita acțiunea (art. 230 CE) (a se vedea punctele 37-39)
      2.                     Procedură – Cerere de sesizare a instanței – Cerințe de formă [Statutul Curții de Justiție, art. 21; Regulamentul de procedură
            al Tribunalului, art. 44 alin. (1) lit. (c)] (a se vedea punctele 51 și 52)
      3.                     Răspundere extracontractuală – Condiții [art. 288 al doilea paragraf CE] (a se vedea punctele 55 și 56)
      4.                     Agricultură – Apropierea legislațiilor în domeniul sănătății animale – Măsuri de control care se aplică anumitor substanțe
            și reziduurilor acestora existente în animalele vii și în produsele obținute de la acestea – Directiva 96/23 (Directiva 96/23
            a Consiliului; Decizia 2007/362 a Comisiei) (a se vedea punctele 58-60, 66-68, 74 și 76-82)
      5.                     Agricultură – Apropierea legislațiilor în domeniul sănătății animale – Măsuri de control care se aplică anumitor substanțe
            și reziduurilor acestora existente în animalele vii și în produsele obținute de la acestea – Directiva 96/23 (Directiva 96/23
            a Consiliului; Decizia 2007/362 a Comisiei) (a se vedea punctele 85-91)
      6.                     Răspundere extracontractuală – Condiții (art. 288 al doilea paragraf CE) (a se vedea punctele 92 și 93)
      Obiectul

               Pe de o parte, o cerere de anulare în parte a Deciziei 2007/362/CE a Comisiei din 16 mai 2007 de modificare a Deciziei 2004/432/CE
                  de aprobare a planurilor de monitorizare a reziduurilor, prezentate de țările terțe în conformitate cu Directiva 96/23/CE
                  a Consiliului (JO L 138, p. 18) și, pe de altă parte, o cerere de daune interese

            Dispozitivul

                  1)

                  	Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii în anulare.

                  2)

                  	Respinge celelalte capete de cerere.

                  3)

                  	Obligă Ristic AG, Piratic Meeresfrüchte Import GmbH, Prime Catch Seafood GmbH și Rainbow Export Processing SA la plata cheltuielilor
                     de judecată, inclusiv cele aferente procedurii măsurilor provizorii.


title: Hotărârea Tribunalului (camera a șasea) din 24 martie 2011. # XXXLutz Marken GmbH împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Linea Natura Natur hat immer Stil - Marca comunitară figurativă anterioară natura selection - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]. # Cauza T-54/09.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a șasea) din 24 martie 2011 – XXXLutz Marken/OAPI – Natura Selection (Linea Natura Natur hat
            immer Stil)
      (Cauza T‑54/09)
      „Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Linea Natura Natur hat immer Stil – Marca comunitară figurativă anterioară natura selection – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Similitudine a semnelor – Articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009]”

      1.                     Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive relative de refuz – Opoziție a titularului unei mărci
            anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare – Similitudine între mărcile
            vizate – Criterii de apreciere – Marcă complexă [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea
            punctele 38, 41, 43 și 44)
      2.                     Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive relative de refuz – Opoziție a titularului unei mărci
            anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare – Risc de confuzie cu marca
            anterioară – Similitudine între mărcile vizate – Capacitate a divergențelor conceptuale de a neutraliza similitudini vizuale
            sau fonetice – Condiții [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctul 61)
      3.                     Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive relative de refuz – Opoziție a titularului unei mărci
            anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare – Risc de confuzie cu marca
            anterioară [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 71-74)
      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 28 noiembrie 2008 (cauza R 1787/2007‑2) privind o
                  procedură de opoziție între Natura Selection, SL și XXXLutz Marken GmbH

            Date privind cauza

               Solicitantul mărcii comunitare:

               XXXLutz Marken GmbH

               Marca comunitară vizată:

               Marca figurativă Linea Natura Natur hat immer Stil pentru produse din clasele 8, 14, 16, 20, 21, 24, 25 și 27 – cererea de
                  înregistrare nr. 4626693

               Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției:

               Natura Selection, SL

               Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției:

               Marca comunitară figurativă natura selection, înregistrată pentru produse și servicii din clasele 3, 14, 16, 20, 25, 35, 38,
                  39 și 42, precum și alte mărci comunitare și spaniole care conțin cuvântul „natura” și care sunt înregistrate pentru produse
                  și servicii din clasele 3, 14, 16, 20, 21, 24, 25, 27, 28, 35, 39 și 42

               Decizia diviziei de opoziție:

               Admite opoziția

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge recursul

      Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă XXXLutz Marken GmbH la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a cincea) din data de 11 iulie 2002. # Natalia Martínez Páramo și alții și Serena Angioli și alții împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Admisibilitate - Act cauzator de prejudiciu. # Cauze conexate T-137/99 și T-18/00.