title: Hotărârea Tribunalului (Camera de recursuri) din 9 decembrie 2009. # Comisia Europeană împotriva Gerhard Birkhoff. # Recurs - Funcție publică - Funcționari - Securitate socială. # Cauza T-377/08 P.

text:
      HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera de recursuri)
      9 decembrie 2009
      Cauza T‑377/08 P
      Comisia Europeană
      împotriva
      Gerhard Birkhoff
      „Recurs – Funcție publică – Funcționari – Securitate socială – Asigurare de sănătate – Rambursarea cheltuielilor medicale – Anulare în primă instanță a deciziei prin care se refuză autorizarea prealabilă pentru rambursarea cheltuielilor de achiziționare
         a unui fotoliu rulant – Denaturarea unui element de probă”

      Obiectul: Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 8 iulie 2008, Birkhoff/Comisia
         (F‑76/07, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se urmărește anularea acestei hotărâri

      Decizia: Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 8 iulie 2008, Birkhoff/Comisia (F‑76/07,
         nepublicată încă în Repertoriu). Anulează decizia biroului lichidatorului din 8 noiembrie 2006. Domnul Gerhard Birkhoff și
         Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente prezentei proceduri. Obligă Comisia la suportarea tuturor
         cheltuielilor de judecată aferente procedurii în primă instanță.

      Sumarul hotărârii
      1.      Funcționari – Asigurări sociale – Asigurare în caz de boală – Cheltuieli ocazionate de boală – Rambursare – Refuz – Reclamație
            – Decizie de respingere – Obligația de motivare
      [Statutul funcționarilor, art. 90 alin. (2)]
      2.      Funcționari – Asigurări sociale – Asigurare în caz de boală – Cheltuieli ocazionate de boală – Rambursare – Refuz – Control
            jurisdicțional – Limite
      (Statutul funcționarilor, art. 72)
      3.      Funcționari – Obligația de solicitudine care incumbă administrației – Luarea în considerare a intereselor funcționarului
      [Reglementarea privind asigurarea riscurilor de boală, art. 35 alin. (2)]
      1.      Motivarea deciziei de respingere a unei reclamații trebuie să corespundă cu decizia împotriva căreia a fost îndreptată reclamația.

      Astfel, atunci când biroul lichidatorului, pe baza avizului favorabil al medicului consultant, refuză rambursarea anumitor
         cheltuieli medicale în temeiul articolului 20 din reglementarea comună, iar persoana interesată introduce o reclamație invocând
         caracterul prea general sau succint al motivului pe care se întemeiază acest refuz, este permis administrației, pentru a răspunde
         la această reclamație, să furnizeze motive mai explicite în cursul procedurii precontencioase. Astfel de motive specifice
         referitoare la cazul individual, comunicate înainte de introducerea acțiunii în justiție, trebuie să coincidă cu decizia de
         refuz și trebuie considerate ca fiind elemente de informație relevante pentru aprecierea legalității acestei decizii.

      (a se vedea punctele 55 și 56)
      Trimitere la: Curte 9 decembrie 1993, Parlamentul European/Volger, C‑115/92 P, Rec., p. I‑6549, punctul 22; Curte 23 septembrie
         2004, Hectors/Parlamentul European, C‑150/03 P, Rec., p. I‑8691, punctele 47-49; Tribunal 22 martie 1995, Kotzonis/CES, T‑586/93,
         Rec., p. II‑665, punctul 105; Tribunal 11 martie 1999, Gaspari/Parlamentul European T‑66/98, RecFP, p. I‑A‑55 și II‑287, punctele
         30-33; Tribunal 11 mai 2000, Pipeaux/Parlamentul European, T‑34/99, RecFP, p. I‑A‑79 și II‑337, punctele 18 și 19; Tribunal
         6 iulie 2004, Huygens/Comisia, T‑281/01, RecFP, p. I‑A‑203 și II‑903, punctul 107

      2.      Controlul instanței nu se extinde la aprecierile medicale propriu‑zise, care trebuie considerate definitive atunci când intervin
         în condiții legale.

      Luările de poziție ale medicului consultant și ale unui consilier medical, confruntate cu problema pur tehnică dacă un fotoliu
         rulant defect, având în vedere materialul utilizat la fabricarea sa și cauza ruperii spătarului, putea în mod rezonabil să
         facă obiectul unei reparații sau dacă era justificat, din motive de securitate, să se finanțeze achiziționarea unui nou fotoliu
         rulant, nu exprimă nicio apreciere medicală propriu‑zisă. Prin urmare, jurisprudența în materia controlului jurisdicțional
         limitat al avizelor medicale nu este aplicabilă într‑o astfel de situație.

      (a se vedea punctele 68-70)
      Trimitere la: Curte 19 ianuarie 1988, Biedermann/Curtea de Conturi, 2/87, Rec., p. 143, punctul 8; Tribunal 16 martie 1993,
         Blackman/Parlamentul European, T‑33/89 și T‑74/89, Rec., p. II‑249, punctul 44; Tribunal 12 mai 2004, Hecq/Comisia, T‑191/01,
         RecFP, p. I‑A‑147 și II‑659, punctul 62

      3.      Obligația de solicitudine ce revine administrației, care reflectă echilibrul drepturilor și obligațiilor reciproce pe care
         le‑a creat statutul în relațiile dintre autoritatea publică și agenții serviciului public, implică în special faptul că, atunci
         când se pronunță cu privire la situația unui funcționar, autoritatea ține cont nu numai de interesul serviciului, ci și de
         cel al funcționarului vizat.

      Autoritatea împuternicită să facă numiri își încalcă obligația de solicitudine atunci când nu ține cont de situația unui reclamant,
         funcționar pensionar, care solicită rambursarea cheltuielilor de înlocuire a fotoliului rulant defect al fiicei sale, cu toate
         că autoritatea menționată are cunoștință de faptul că reclamantul trăiește într‑un alt stat membru decât fiica sa și că fotoliul
         a fost cumpărat în primul stat membru și a fost reparat în cel de al doilea. Această situație face extrem de dificilă sarcina
         reclamantului de a demonstra cauza defecțiunii fotoliului și de a dovedi că fiica sa paraplegică are nevoie de un nou fotoliu
         pentru a putea duce o viață privată și profesională decentă.

      În aceste împrejurări, autoritatea împuternicită să facă numiri trebuie să adopte un rol mai activ în cercetarea cauzei, având
         în vedere printre altele o aplicare prin analogie a articolului 35 alineatul (2) din reglementarea comună privind asigurarea
         riscurilor de boală pentru funcționarii Comunităților Europene, potrivit căruia administrația, înainte de a se pronunța cu
         privire la o reclamație, poate solicita, atunci când conflictul este de ordin medical, avizul unui medic expert, „cheltuielile
         aferente expertizei [fiind] în sarcina sistemului comun”. Un astfel de conflict fiind de ordin tehnic, autoritatea menționată
         trebuie să se întrebe, prin urmare, dacă este preferabil din punct de vedere financiar să se alăture reclamantului în căutarea
         unui expert tehnic, pe cheltuiala sistemului comun de asigurare de boală, sau să aibă în vedere rambursarea cheltuielilor
         de achiziționare a unui nou fotoliu rulant, eventual cu o limitare la un anumit plafon.

      (a se vedea punctele 87-89)
      Trimitere la: Curte 28 mai 1980, Kuhner/Comisia, 33/79 și 75/79, Rec., p. 1677, punctul 22; Curte 29 iunie 1994, Klinke/Curtea
         de Justiție, C‑298/93 P, Rec., p. I‑3009, punctul 38; Tribunal 27 septembrie 2006, Lantzoni/Curtea de Justiție, T‑156/05,
         RecFP, p. I‑A‑2‑189 și II‑A‑2‑969, punctul 88


Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 10 iunie 2016.#HI împotriva Comisia Europeană.#Funcție publică – Funcționari – Articolul 11 din statut – Datoria de loialitate – Articolul 11a – Conflict de interese – Funcționar însărcinat cu monitorizarea unui proiect finanțat de Uniune – Legătură de familie între acest funcționar și un angajat recrutat în scopul realizării proiectului de societatea însărcinată cu proiectul respectiv – Procedură disciplinară – Sancțiune disciplinară – Retrogradare – Legalitatea componenței comisiei de disciplină – Obligația de motivare – Durata procedurii – Termen rezonabil – Încălcarea dreptului la apărare – Principiul non bis in idem – Eroare vădită de apreciere – Proporționalitatea sancțiunii – Circumstanțe atenuante.#Cauza F-133/15.


Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 1 aprilie 1987. # C. Dufay împotriva Parlamentului European. # Concediere. # Cauza 257/85.


Hotărârea Curții din data de 21 martie 2000. # Gabalfrisa SL și alții împotriva Agencia Estatal de Administración Tributaria (AEAT). # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña - Spania. # Admisibilitate - Taxa pe valoare adăugată. # Cauze conexate C-110/98 până la C-147/98.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 24 octombrie 1996. # Comisia Comunităților Europene împotriva Lisrestal - Organização Gestão de Restaurantes Colectivos Ldª, Gabinete Técnico de Informática Ldª (GTI), Lisnico - Serviço Marítimo Internacional Ldª, Rebocalis - Rebocagem e Assistência Marítima Ldª și Gaslimpo - Sociedade de Desgasificação de Navios SA. # Fondul Social European. # Cauza C-32/95 P.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 18 decembrie 1997. # Garage Molenheide BVBA (C-286/94), Peter Schepens (C-340/95), Bureau Rik Decan-Business Research & Development NV (BRD) (C-401/95) și Sanders BVBA (C-47/96) împotriva Belgische Staat. # Cereri având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Hof van Beroep Antwerpen, Rechtbank van eerste aanleg Brussel, Rechtbank van eerste aanleg Brugge - Belgia. # A șasea directivă 77/388/CEE. # Cauze conexate C-286/94, C-340/95, C-401/95 și C-47/96.


title: Hotărârea Curții (camera a treia) din 27 martie 2014. # Alpina River Cruises GmbH şi Nicko Tours GmbH împotriva Ministero delle infrastrutture e dei trasporti - Capitaneria di Porto di Chioggia. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Consiglio di Stato - Italia. # Transporturi maritime - Regulamentul (CEE) nr. 3577/92 - Noțiunea «cabotaj maritim» - Servicii de croazieră - Croazieră care traversează laguna Veneției, marea teritorială italiană și fluviul Pad - Plecare și sosire în același port. # Cauza C-17/13.

text:
               Părţi
               Motivele
               Dizpozitiv

            Părţi
            În cauza C‑17/13,
            având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Consiglio di Stato (Italia), prin decizia din 20 noiembrie 2012, primită de Curte la 14 ianuarie 2013, în procedura
            Alpina River Cruises GmbH ,
            Nicko Tours GmbH
            împotriva
            Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia ,
            CURTEA (Camera a treia),
            compusă din domnul M. Ilešič (raportor), președinte de cameră, domnii C. G. Fernlund și A. Ó Caoimh, doamna C. Toader și domnul E. Jarašiūnas, judecători,
            avocat general: domnul P. Cruz Villalón,
            grefier: doamna A. Impellizzeri, administrator,
            având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 24 octombrie 2013,
            luând în considerare observațiile prezentate:
            – pentru Alpina River Cruises GmbH și Nicko Tours GmbH, de A. Clarizia, de A. Veronese și de R. Longanesi Cattani, avvocati;
            – pentru guvernul italian, de G. Palmieri, în calitate de agent, asistată de M. Salvatorelli, avvocato dello Stato;
            – pentru Comisia Europeană, de G. Conte și de L. Nicolae, în calitate de agenți,
            după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 19 decembrie 2013,
            pronunță prezenta
            Hotărâre

            Motivele
            1. Cererea de decizie preliminară privește interpretarea Regulamentului (CEE) nr. 3577/92 al Consiliului din 7 decembrie 1992 de aplicare a principiului liberei circulații a serviciilor la transporturile maritime în interiorul statelor membre (cabotaj maritim) (JO L 364, p. 7, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 83).
            2. Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Alpina River Cruises GmbH, societate de drept elvețian, și Nicko Tours GmbH, societate de drept german (denumite în continuare, împreună, „Alpina și Nicko Tours”), pe de o parte, și Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia (Ministerul Infrastructurii și Transporturilor – Căpitănia portului din Chioggia), având ca obiect refuzul acestei autorități de a permite Alpina și Nicko Tours accesul prin marea teritorială italiană al unei nave turistice care arbora pavilionul elvețian.
            Cadrul juridic
            Regulamentul nr. 3577/92
            3. Potrivit articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3577/92:
            „Începând cu 1 ianuarie 1993, libertatea de a presta servicii în domeniul transportului maritim în interiorul un stat membru (cabotaj maritim) se aplică armatorilor comunitari care operează nave înmatriculate într‑un stat membru și arborează pavilionul acelui stat membru, sub rezerva îndeplinirii de către aceste nave a tuturor condițiilor pentru practicarea cabotajului în acel stat membru [...]”.
            4. Articolul 2 din acest regulament prevede:
            „În sensul prezentului regulament:
            1. «servicii de transport maritim în interiorul unui stat membru (cabotaj maritim)» înseamnă servicii furnizate în mod normal contra unei remunerații și cuprind în special:
            (a) cabotaj continental: transportul pasagerilor sau al mărfurilor pe mare între două porturi situate în partea continentală sau pe teritoriul principal al unuia și aceluiași stat membru fără escală în insule;
            (b) servicii de aprovizionare off‑shore: transportul pasagerilor sau al mărfurilor pe mare între orice port dintr‑un stat membru și instalații sau structuri situate pe platoul continental al acestui stat membru;
            (c) cabotaj insular: transportul pasagerilor sau mărfurilor pe mare între:
            – porturi situate în partea continentală și pe una sau mai multe insule ale unuia și aceluiași stat membru;
            – porturi situate pe insule ale unuia și aceluiași stat membru;
            [...]”
            5. Potrivit articolului 3 alineatul (1) din regulamentul menționat, „[p]entru navele angajate în cabotajul continental și pentru navele de croazieră, toate chestiunile legate de echipaj constituie responsabilitatea statului în care este înmatriculată nava (statul de pavilion), cu excepția navelor mai mici de 650 de tone brute, cărora li se pot aplica condițiile statului gazdă”.
            6. Articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3577/92 prevede:
            „Prin derogare, următoarele servicii de transport maritim efectuate în Marea Mediterană și de‑a lungul coastelor Spaniei, Portugaliei și Franței sunt exceptate temporar de la aplicarea prezentului regulament:
            – serviciile de croazieră, până la 1 ianuarie 1995;
            [...]”
            Dreptul italian
            7. Potrivit articolului 224 din Codul de navigație italian, aprobat prin Decretul regal nr. 327, din 30 martie 1942, cu modificările ulterioare (denumit în continuare „CIN”):
            „1. Serviciul de cabotaj între porturile Republicii este rezervat, în conformitate cu [Regulamentul nr. 3577/92], armatorilor comunitari care folosesc nave înmatriculate într‑un stat membru al Uniunii Europene și care arborează pavilionul aceluiași stat membru, cu condiția ca aceste nave să îndeplinească toate cerințele necesare pentru efectuarea cabotajului în acest stat membru.
            2. Dispozițiile de la alineatul 1 se aplică navelor care efectuează serviciul maritim al porturilor, al radelor și al plajelor.”
            Litigiul principal și întrebarea preliminară
            8. Alpina și Nicko Tours sunt armatorul și, respectiv, societatea care utilizează nava turistică MS Bellissima, care arborează pavilionul elvețian.
            9. Aceste societăți organizaseră o croazieră de aproximativ o săptămână cu plecare din Veneția (Italia) la 16 martie 2012, care consta în traversarea lagunei Veneției până la Chioggia (Italia), traversarea mării teritoriale dintre Chioggia și Porto Levante (Italia), parcurgerea unui traseu de aproximativ 60 de kilometri de‑a lungul fluviului Pad până la satul Polesella (Italia) și întoarcerea la Veneția urmând itinerarul în sens invers.
            10. Traversarea tronsonului de mare teritorială italiană dintre porturile Chioggia și Porto Levante era necesară din cauza mărimii navei MS Bellissima, care nu îi permitea să navigheze pe canalul care leagă Chioggia de fluviul Pad.
            11. Înainte de această călătorie, Alpina și Nicko Tours au depus la Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia o cerere de autorizare a traversării respectivului tronson de mare. Prin decizia din 12 martie 2012, autoritatea menționată a respins această cerere pentru motivul că cabotajul maritim era rezervat navelor care arborează pavilionul unui stat membru al Uniunii Europene.
            12. Alpina și Nicko Tours au atacat această decizie la Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (Tribunalul administrativ al regiunii Veneto). Acesta a respins acțiunea prin hotărârea din 12 aprilie 2012, considerând că serviciul în cauză se încadrează în noțiunea „cabotaj maritim” la care se referă Regulamentul nr. 3577/92 și trebuie, prin urmare, să îndeplinească condiția rezervării cabotajului „armatorilor comunitari care folosesc nave înmatriculate într‑un stat membru al Uniunii Europene și care arborează pavilionul aceluiași stat membru”, prevăzută la articolul 244 din CIN.
            13. Alpina și Nicko Tours au atacat această hotărâre în fața Consiglio di Stato, susținând că noțiunea „cabotaj maritim” nu se aplică decât serviciilor care presupun un transport pe mare efectiv. Croaziera în cauză nu ar implica un astfel de transport întrucât, cu excepția unei scurte traversări prin marea teritorială dintre Chioggia și Porto Levante, aceasta s‑ar efectua în apele interioare.
            14. Consiglio di Stato a suspendat executarea hotărârii menționate. În rest, a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
            „Regulamentul [nr. 3577/92] trebuie să fie interpretat în sensul că se aplică în cazul unei croaziere efectuate între porturile unui stat membru fără îmbarcarea și debarcarea în aceste porturi a unor pasageri diferiți, întrucât această croazieră începe și se termină cu îmbarcarea și debarcarea acelorași pasageri în același port al statului membru?”
            Cu privire la întrebarea preliminară
            15. Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă o croazieră care începe și se termină, cu aceiași pasageri, în același port al statului membru în care este efectuată se încadrează în noțiunea „cabotaj maritim” în sensul Regulamentului nr. 3577/92.
            16. În timp ce guvernul italian și Comisia Europeană propun să se răspundă afirmativ la întrebarea adresată, Alpina și Nicko Tours consideră că un răspuns la această întrebare nu este necesar. Ele observă că Regulamentul nr. 3577/92 privește transportul pe mare și că, în consecință, acest regulament nu se aplică în cazul unei croaziere fluviale precum cea care face obiectul litigiului principal. Prin urmare, mai degrabă decât efectuarea interpretării solicitate de instanța de trimitere, s‑ar impune declararea faptului că Regulamentul nr. 3577/92 nu vizează în orice caz croaziere al căror itinerar include în principal alte ape decât cele maritime.
            17. În această privință, într‑adevăr, din articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3577/92 rezultă că acesta nu vizează decât serviciile de transport din interiorul unui stat membru (cabotaj) cu caracter maritim. În consecință, după cum menționează în mod just Alpina și Nicko Tours, serviciile de transport pe căi navigabile prestate într‑un stat membru și lipsite de caracter maritim nu sunt reglementate de acest regulament. În schimb, astfel de servicii intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CEE) nr. 3921/91 al Consiliului din 16 decembrie 1991 de stabilire a condițiilor în care transportatorii nerezidenți pot transporta mărfuri sau călători pe căile navigabile interioare în interiorul unui stat membru (JO L 373, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 90).
            18. Cu toate acestea, contrar susținerilor Alpina și Nicko Tours, croaziera care face obiectul litigiului principal nu are caracter în esență nemaritim.
            19. Astfel, noțiunea „mare” la care se referă Regulamentul nr. 3577/92 nu se limitează la marea teritorială în sensul Convenției Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării, semnată la Montego Bay la 10 decembrie 1982, intrată în vigoare la 16 noiembrie 1994 și aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 98/392/CE a Consiliului din 23 martie 1998 (JO L 179, p. 1, Ediție specială, 04/vol. 4, p. 103), ci include de asemenea apele interioare maritime situate între linia de bază a mării teritoriale și coastă (a se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Spania, C‑323/03, EU:C:2006:159, punctele 25-27).
            20. În consecință, presupunând chiar că Alpina și Nicko Tours susțin în mod corect că traversarea tronsonului de mare între Chioggia și Porto Levante este în sine prea scurtă pentru a conferi un caracter maritim croazierei în discuție în litigiul principal, teza lor potrivit căreia croaziera menționată prezintă un caracter în esență nemaritim pare, sub rezerva verificării de către instanța de trimitere, în orice caz nefondată, întrucât, în afara tronsonului respectiv, alte părți ale itinerarului, precum zonele de navigație din laguna Veneției și gura de vărsare a fluviului Pad, fac parte din apele maritime interioare ale Republicii Italiene.
            21. Relevanța interpretării Regulamentului nr. 3577/92 solicitată de instanța de trimitere nu este, în plus, afectată de împrejurarea că nava cu care se efectuează croaziera în cauză în litigiul principal arborează pavilionul elvețian.
            22. Astfel, soluția litigiului menționat depinde de aspectul dacă împrejurarea că serviciul de cabotaj între porturile italiene este rezervat „armatorilor comunitari care folosesc nave înmatriculate într‑un stat membru al Uniunii Europene și care arborează pavilionul aceluiași stat membru”, astfel cum prevede articolului 224 din CIN, a fost invocată în mod legal împotriva Alpina și Nicko Tours în ceea ce privește croaziera efectuată cu nava respectivă care arbora pavilionul elvețian. După cum confirmă decizia de trimitere, din acest articol 224 rezultă că limitarea menționată nu privește decât serviciile de cabotaj vizate de Regulamentul nr. 3577/92. În consecință, pentru a putea să stabilească dacă o croazieră care începe și se termină în același port constituie un serviciu de cabotaj în sensul articolului 224 din CIN, instanța de trimitere trebuie mai întâi să determine dacă o astfel de croazieră reprezintă un serviciu de cabotaj în sensul Regulamentului nr. 3577/92.
            23. Având în vedere considerațiile de mai sus, Curtea va face interpretarea solicitată de instanța de trimitere fără a mai fi necesar să modifice sau să extindă sensul întrebării preliminare astfel cum au propus Alpina și Nicko Tours.
            24. Pentru a răspunde la întrebarea adresată, trebuie arătat de la început că din expresia „navele de croazieră” de la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3577/92 și din derogarea stabilită până la 1 ianuarie 1995 pentru anumite croaziere prevăzută la articolul 6 alineatul (1) din acest regulament rezultă în mod clar că croazierele se încadrează în aceste categorii de transport vizate de regulamentul menționat.
            25. Cu toate acestea, întrucât Regulamentul nr. 3577/92 are ca obiect unic „cabotajul maritim”, numai croazierele care se încadrează în această noțiune intră în domeniul de aplicare al acestui regulament.
            26. Având în vedere că noțiunea menționată este definită la articolul 1 alineatul (1) și la articolul 2 punctul 1 din Regulamentul nr. 3577/92, prin expresia „servicii de transport maritim în interiorul unui stat membru” trebuie să se înțeleagă că orice serv iciu de croazieră prestat în general contra cost în apele maritime ale unui stat membru intră în domeniul de aplicare al acestui regulament.
            27. În cazul în care o croazieră începe și se termină, cu aceiași pasageri, în același port, faptul că portul de plecare și cel de sosire este același și că pasagerii sunt aceiași pe întreg itinerarul nu poate conduce la inaplicabilitatea Regulamentului nr. 3577/92.
            28. Într‑adevăr, serviciile de transport enumerate la articolul 2 punctul 1 literele (a) și (c) din Regulamentul nr. 3577/92 sunt descrise ca având porturi de plecare și de sosire distincte. Cu toate acestea, enumerarea respectivă, care este precedată de termenul „în special”, nu este exhaustivă și nu poate avea ca efect excluderea din domeniul de aplicare al acestui regulament a serviciilor de transport care prezintă toate caracteristicile esențiale ale cabotajului maritim cuprinse în expresia „servicii de transport maritim în interiorul unui stat membru”, menționată mai sus (a se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Grecia, C‑251/04, EU:C:2007:5, punctele 28 și 32).
            29. În consecință, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că un serviciu de transport maritim care constă într‑o croazieră care începe și se termină, cu aceiași pasageri, în același port al statului membru în care este efectuată se încadrează în noțiunea „cabotaj maritim” în sensul Regulamentului nr. 3577/92.
            Cu privire la cheltuielile de judecată
            30. Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

            Dizpozitiv
            Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
            Un serviciu de transport maritim care constă într‑o croazieră care începe și se termină, cu aceiași pasageri, în același port al statului membru în care este efectuată se încadrează în noțiunea „cabotaj maritim” în sensul Regulamentului (CEE) nr. 3577/92 al Consiliului din 7 decembrie 1992 de aplicare a principiului liberei circulații a serviciilor la transporturile maritime în interiorul statelor membre (cabotaj maritim).


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 5 iunie 1980. # Dominique Noëlle Oberthür împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționar. # Cauza 24/79.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 14 iulie 1988. # Léa Jeunehomme și Société anonyme d'étude et de gestion immobilière "EGI" împotriva Statului belgian. # Cereri având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunal de première instance de Bruxelles - Belgia. # A șasea directivă 77/388/CEE. # Cauze conexate 123 și 330/87.


Hotărârea Curții din data de 30 septembrie 2003. # Kamer van Koophandel en Fabrieken voor Amsterdam împotriva Inspire Art Ltd. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Kantongerecht te Amsterdam - Țările de Jos. # Articols 43 CE, 46 CE și 48 CE. # Cauza C-167/01.


title: Hotărârea Curții (camera a șaptea) din 17 martie 2011. # Comisia Europeană împotriva Republicii Portugheze. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Introducerea pe piață de banane proaspete - Greutate declarată care nu corespunde greutății reale - Obligația autorităților vamale de a verifica greutatea declarată - Codul Vamal Comunitar - Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Articolul 68 și următoarele - Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 - Articolul 290a - Anexa 38b - Sistemul resurselor proprii - Pierderea veniturilor - Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 - Articolele 2, 6, 9, 10 și 11. # Cauza C-23/10.

text:
      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 17 martie 2011 – Comisia/Portugalia
      (Cauza C‑23/10)
      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Introducerea pe piață de banane proaspete – Greutate declarată care nu corespunde greutății reale – Obligația autorităților vamale de a verifica greutatea declarată – Codul vamal comunitar – Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 – Articolul 68 și următoarele – Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 – Articolul 290a – Anexa 38b – Sistemul resurselor proprii – Pierderea veniturilor – Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 – Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 – Articolele 2, 6, 9, 10 și 11”
      1.                     Resurse proprii ale Uniunii Europene – Destinații vamale – Punere în liberă circulație – Dispoziții speciale privind bananele
            (Regulamentul nr. 2913/92 al Consiliului, art. 13, 68 și 71; Regulamentul nr. 2454/93 al Comisiei, art. 290a) (a se vedea
            punctele 47-54)
      2.                     Resurse proprii ale Uniunii Europene – Constatarea și punerea la dispoziție de către statele membre – Acceptarea sistematică
            și fără control a unor declarații vamale care menționează o greutate standard și, prin urmare, fictivă a unor banane proaspete
            importate (Regulamentul nr. 1552/89 al Consiliului, art. 2, 6 și 9-11, Regulamentul nr. 2913/92 al Consiliului, art. 13, 68
            și 71, și Regulamentul nr. 1150/2000 al Consiliului, art. 2, 6 și 9-11; Regulamentul nr. 2454/93 al Comisiei, art. 290a) (a
            se vedea punctele 55 și 71)
      3.                     Resurse proprii ale Uniunii Europene – Constatarea și punerea la dispoziție de către statele membre – Înscriere în creditul
            contului Comisiei – Înscriere tardivă (Regulamentul nr. 1552/89 al Consiliului, art. 2, 9, 11 și 17, și Regulamentul nr. 1150/2000
            al Consiliului, art. 2, 9, 11 și 17) (a se vedea punctele 57-66)
      Obiectul

               Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Încălcarea articolului 68 și următoarele din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92
                  al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5,
                  p. 58), a articolului 290a din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții
                  de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție
                  specială, 02/vol. 7, p. 3) și a anexei 38b la acesta, precum și a articolelor 2, 6, 9, 10 și 11 din Regulamentele (CEE, Euratom)
                  nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind sistemul resurselor proprii
                  ale Comunităților, (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 (JO L 155, p. 1) privind punerea în aplicare
                  a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților (JO L 130, p. 1, Ediție specială,
                  01/vol. 2, p. 184) – Introducerea pe piață de banane proaspete – Greutate declarată care nu corespunde greutății reale – Resurse
                  proprii – Pierdere de venituri

            Dispozitivul

                  1)

                  	Prin faptul că a acceptat în mod sistematic, în cursul anilor 1998-2002 declarații vamale de punere în liberă circulație a
                     bananelor proaspete de către autoritățile sale vamale, în condițiile în care acestea cunoșteau sau trebuiau în mod rezonabil
                     să cunoască faptul că greutatea declarată a bananelor nu corespundea greutății lor reale și prin faptul că autoritățile portugheze
                     au refuzat să pună la dispoziție resursele proprii corespunzătoare pierderii unor venituri și dobânzile de întârziere datorate,
                     Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 13, 68 și 71 din Regulamentul (CEE)
                     nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar coroborat cu articolul 290a din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93
                     al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului
                     de instituire a Codului Vamal Comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 89/97 al Comisiei din 20 ianuarie
                     1997, precum și în temeiul articolelor 2, 6 și 9-11 din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai
                     1989 de aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind sistemul resurselor proprii ale Comunităților, astfel cum a fost modificat
                     prin Regulamentul (Euratom, CE) nr. 1355/96 al Consiliului din 8 iulie 1996 și al acelorași articole din Regulamentul (CE,
                     Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare
                     la sistemul resurselor proprii ale Comunităților.

                  2)

                  	Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  	Comisia Europeană și Republica Portugheză suportă propriile cheltuieli de judecată.


Hotărârea Curții din data de 4 octombrie 1991. # David Maxwell Middleburgh împotriva Chief Adjudication Officer. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Court of Appeal - Regatul Unit. # Securitate socială. # Cauza C-15/90.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 15 martie 2001. # Syndicat des producteurs indépendants (SPI) împotriva Ministère de l'Economie, des Finances et de l'Industrie. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Conseil d'Etat - Franța. # Dispoziții fiscale. # Cauza C-108/00.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 23 aprilie 1991. # Klaus Höfner și Fritz Elser împotriva Macrotron GmbH. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Oberlandesgericht München - Germania. # Libertatea de a presta servicii - Concurență. # Cauza C-41/90.