Hotărârea Tribunalului (Camera de recursuri) din 21 mai 2014. # Comisia Europeană împotriva Luigi Macchia. # Cauza T-368/12 P.


title: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 8 decembrie 2016.#Undis Servizi Srl împotriva Comune di Sulmona.#Cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato.#Trimitere preliminară – Contracte de achiziții publice de servicii – Atribuirea contractului fără desfășurarea unei proceduri de cerere de ofertă – Așa‑numita atribuire «in house» – Condiții – Control analog – Desfășurarea părții celei mai importante a activității – Societate adjudecatară cu capital public deținută de mai multe entități teritoriale – Activitate exercitată inclusiv în beneficiul unor entități teritoriale neasociate – Activitate impusă de o autoritate publică neasociată.#Cauza C-553/15.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
      8 decembrie 2016 (
            *1
         )
      „Trimitere preliminară — Contracte de achiziții publice de servicii — Atribuirea contractului fără desfășurarea unei proceduri de cerere de ofertă — Așa‑numita atribuire «in house» — Condiții — Control analog — Desfășurarea părții celei mai importante a activității — Societate adjudecatară cu capital public deținută de mai multe entități teritoriale — Activitate exercitată inclusiv în beneficiul unor entități teritoriale neasociate — Activitate impusă de o autoritate publică neasociată”
      În cauza C‑553/15,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia), prin decizia din 25 iunie 2015, primită de Curte la 26 octombrie 2015, în procedura

         Undis Servizi Srl

      împotriva

         Comune di Sulmona,

      cu participarea:

         Cogesa SpA,

      CURTEA (Camera a patra),
      compusă din domnul T. von Danwitz, președinte de cameră, domnii E. Juhász (raportor) și C. Vajda, doamna K. Jürimäe și domnul C. Lycourgos, judecători,
      avocat general: domnul M. Campos Sánchez‑Bordona,
      grefier: domnul A. Calot Escobar,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru Undis Servizi Srl, de S. Della Rocca, avvocato;

               —

               pentru Comune di Sulmona, de G. Blandini și de M. Fracassi, avvocati;

               —

               pentru Cogesa SpA, de R. Colagrande, avvocato;

               —

               pentru guvernul italian, de G. Palmieri, în calitate de agent, asistată de C. Colelli, avvocato dello Stato;

               —

               pentru Comisia Europeană, de G. Conte și de A. Tokár, în calitate de agenți,

         având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea dreptului Uniunii referitor la atribuirea unui contract de achiziții publice fără desfășurarea unei proceduri de cerere de ofertă, numită atribuire „in house”.

               2

               Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Undis Servizi Srl (denumită în continuare „Undis”), pe de o parte, și Comune di Sulmona (municipalitatea din Sulmona, Italia), pe de altă parte, cu privire la atribuirea directă a unui contract de servicii de către această municipalitate societății Cogesa SpA.

         Cadrul juridic

         Dreptul Uniunii

               3

               Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004, L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) stabilește cadrul legal aplicabil contractelor de achiziții atribuite de autoritățile contractante.

               4

               Articolul 1 din această directivă, intitulat „Definiții”, prevede la alineatul (2) litera (a):
               „«Contractele de achiziții publice» sunt contracte cu titlu oneros, încheiate în scris între unul sau mai mulți operatori economici și una sau mai multe autorități contractante și care au ca obiect execuția de lucrări, furnizarea de produse sau prestarea de servicii în sensul prezentei directive.”

               5

               Reglementarea dreptului Uniunii în domeniul achizițiilor publice în vigoare la data faptelor din litigiul principal nu prevedea posibilitatea atribuirii directe a unui contract de achiziții publice fără desfășurarea unei proceduri de cerere de ofertă, numită atribuire «in house». O astfel de posibilitate fusese însă admisă de jurisprudența Curții, care a stabilit inclusiv condițiile în această privință.

               6

               În conformitate cu jurisprudența amintită, de acum constantă, o autoritate contractantă, precum o entitate teritorială, este exonerată de obligația de a organiza o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice cu dubla condiție ca, pe de o parte, să exercite asupra entității adjudecatare, distinctă de ea din punct de vedere juridic, un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii și, pe de altă parte, ca această entitate să desfășoare partea cea mai importantă a activității sale împreună cu autoritatea sau autoritățile contractante care o dețin (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 noiembrie 1999, Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, punctul 50).

               7

               Directiva 2004/18 a fost abrogată și înlocuită prin Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18 (JO 2004, L 94, p. 65). Conform articolului 91 din Directiva 2014/24, abrogarea Directivei 2004/18 produce efecte de la 18 aprilie 2016.

         Dreptul italian

               8

               Potrivit informațiilor din decizia de trimitere, nicio dispoziție din dreptul italian nu stabilește condițiile cărora le este supusă atribuirea directă de contracte de achiziții publice, dreptul național făcând trimitere în această privință la dreptul Uniunii.

               9

               Articolul 30 din decreto legislativo n. 267 – Testo unico delle leggi sull’ordinamento degli enti locali (Decretul legislativ nr. 267 – text unic al legilor privind regimul entităților locale) din 18 august 2000 (supliment ordinar la GURI nr. 162 din 28 septembrie 2000) prevede:
               „1.   În vederea realizării coordonate a anumitor funcții și servicii, entitățile locale pot încheia convenții corespunzătoare între ele.
               2.   Convențiile trebuie să stabilească scopurile, durata, formele de consultare a entităților contractante, raporturile lor financiare, precum și obligațiile și garanțiile reciproce.
               3.   Pentru gestionarea pe durată determinată a unui anumit serviciu sau pentru realizarea unei lucrări, statul și regiunea pot prevedea, în domeniile lor de competență, forme de convenție obligatorie între entitățile locale după elaborarea unei reglementări tip.
               […]”

               10

               Astfel cum arată instanța de trimitere, articolul 149a alineatul 1 a doua teză din decreto legislativo n. 152 – Norme in materia ambientale (Decretul legislativ nr. 152 privind normele în materie de mediu) din 3 aprilie 2006 (supliment ordinar la GURI nr. 96 din 14 aprilie 2006) prevede:
               „Atribuirea directă se poate face în favoarea unor societăți integral publice, care îndeplinesc condițiile prevăzute de ordinea juridică europeană pentru gestionarea «in house» și care, în orice caz, sunt deținute de entitățile locale aferente teritoriului în cauză.”

         Litigiul principal și întrebările preliminare

               11

               Reiese din dosarul prezentat Curții că, printr‑o decizie din 30 septembrie 2014, Consiliul Local al municipalității din Sulmona a atribuit serviciul de gestionare a ciclului integrat al deșeurilor urbane societății Cogesa, societate cu capital integral public deținută de mai multe municipalități din Regione Abruzzo (regiunea Abruzzo, Italia), printre care și municipalitatea din Sulmona. Aceasta din urmă deține 200 de acțiuni dintr‑un total de 1200 de acțiuni care constituie capitalul acestei societăți, și anume o participație de aproximativ 16,6 % la acest capital.

               12

               La 30 octombrie 2014, deși contractul de servicii cu Cogesa nu fusese încheiat încă, entitățile teritoriale asociate în cadrul acesteia au încheiat o convenție în vederea exercitării în comun asupra acestei entități a unui control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii (denumită în continuare „convenția din 30 octombrie 2014”).

               13

               Prin autorizația de mediu integrată nr. 9/11, regiunea Abruzzo a obligat Cogesa, în conformitate cu principiile autosuficienței, proximității și subsidiarității, să trateze și să valorifice deșeurile urbane ale unor municipalități din această regiune care nu erau asociate ale societății menționate.

               14

               Undis, o societate interesată de piața serviciilor în discuție în litigiul principal, a formulat o acțiune în fața Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (Tribunalul Administrativ Regional din Abruzzo, Italia) împotriva deciziei de atribuire a acestui contract de servicii și împotriva deciziei de aprobare a proiectului de convenție intercomunală menționată la punctul 12 din prezenta hotărâre. Invocând încălcarea articolului 2 din decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (Decretul legislativ nr. 163 de instituire a Codului contractelor de achiziții publice de lucrări, de servicii și de bunuri în aplicarea Directivelor 2004/17/CE și 2004/18/CE) din 12 aprilie 2006 (supliment ordinar la GURI nr. 100 din 2 mai 2006), precum și a articolelor 43, 49 și 86 TFUE, Undis pretindea că cele două condiții necesare pentru ca respectivul contract de servicii să facă obiectul unei atribuiri „in house” nu erau întrunite.

               15

               Mai exact, Undis susținea că nu era îndeplinită condiția care impune ca autoritatea contractantă să exercite asupra entității adjudecatare, distinctă de ea din punct de vedere juridic, un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii. Astfel, municipalitatea din Sulmona ar fi acționar minoritar în cadrul Cogesa, convenția din 30 octombrie 2014 ar fi fost încheiată ulterior deciziei de atribuire a contractului de servicii în discuție în litigiul principal, iar statutul acestei societăți ar conferi organelor de conducere ale acesteia o putere autonomă, incompatibilă cu noțiunea „control analog”. Undis mai arăta că nu era îndeplinită nici condiția care impunea ca entitatea adjudecatară să desfășoare partea cea mai importantă a activității sale cu autoritatea sau cu autoritățile contractante care o dețin. Astfel, potrivit Undis, bilanțurile pentru exercițiile din anii 2011-2013 ale Cogesa evidențiau faptul că aceasta realiza numai 50 % din activitatea sa globală cu entitățile teritoriale asociate, activitatea desfășurată de această societate în beneficiul municipalităților neasociate trebuind să fie inclusă în această activitate globală.

               16

               Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (Tribunalul Administrativ Regional din Abruzzo) a respins acțiunea. Această instanță a considerat mai întâi că era îndeplinită condiția privind controlul analog ca urmare a încheierii Convenției din 30 octombrie 2014. Ea a statuat apoi că era deopotrivă îndeplinită condiția privind desfășurarea părții celei mai importante a activității, explicând că, neținând seama de activitatea desfășurată de Cogesa în beneficiul municipalităților neasociate, cea desfășurată pentru comunele asociate depășea 90 % din cifra de afaceri a acestei societăți, procentul rămas putând fi considerat drept o activitate complet marginală.

               17

               Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia), sesizat în apel de Undis, arată că, în pofida faptului că Directiva 2014/24 nu este aplicabilă ratione temporis litigiului principal, dispozițiile articolului 12 din această directivă sunt, în orice caz, importante în vederea soluționării acestui litigiu.

               18

               În ceea ce privește condiția privind desfășurarea părții celei mai importante a activității, Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) se referă la Hotărârea din 11 mai 2006, Carbotermo și Consorzio Alisei (C‑340/04, EU:C:2006:308, punctul 65), în care Curtea a statuat că „trebuie să se considere că cifra de afaceri decisivă este cea pe care întreprinderea în cauză o realizează în conformitate cu deciziile de atribuire adoptate de entitatea locală de control, inclusiv cea realizată cu utilizatorii la punerea în aplicare a acestor decizii”. În lumina acestei jurisprudențe, deciziile de atribuire care trebuie luate în considerare pentru a verifica dacă această condiție este îndeplinită ar fi, prin urmare, numai cele adoptate în mod direct de entitatea locală de control. Or, o extindere a numărului de atribuiri relevante ar putea rezulta din cuprinsul articolului 12 alineatul (2) din Directiva 2014/24.

               19

               Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) atrage în schimb atenția că nicio dispoziție din directiva menționată nu arată că ar trebui luate în considerare, pentru a aprecia dacă este îndeplinită condiția în cauză, atribuirile care privesc entitățile publice neasociate, în cazul în care aceste atribuiri sunt impuse printr‑o măsură de autoritate a unei administrații publice superioare de asemenea neasociate.

               20

               În plus, potrivit Consiglio di Stato (Consiliul de Stat), se pune problema dacă este necesar, în litigiul principal, să se țină seama, pentru a verifica dacă este îndeplinită condiția privind desfășurarea părții celei mai importante a activității, de atribuirile efectuate în favoarea entităților publice asociate ale Cogesa anterior încheierii Convenției din 30 octombrie 2014. Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) face trimitere în această privință la articolul 12 alineatul (5) al doilea paragraf din Directiva 2014/24.

               21

               În aceste împrejurări, Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

                        „1)

                        Pentru a determina dacă o entitate desfășoară partea cea mai importantă a activității sale cu entitatea care o controlează, trebuie să se țină seama deopotrivă de activitatea impusă de o administrație publică neasociată în favoarea unor entități publice neasociate?

                        2)

                        Pentru a determina dacă o entitate desfășoară partea cea mai importantă a activității sale cu entitatea care o controlează, trebuie să se țină seama deopotrivă de atribuirile efectuate în favoarea entităților publice asociate înainte să fie îndeplinită condiția privind controlul analog?”

         Cu privire la întrebările preliminare

               22

               Cu titlu introductiv, trebuie constatat că faptele în discuție în litigiul principal, astfel cum sunt amintite la punctele 11 și 12 din prezenta hotărâre, sunt anterioare expirării, la 18 aprilie 2016, a termenului de transpunere de către statele membre a Directivei 2014/24. Rezultă că întrebările preliminare trebuie apreciate ratione temporis exclusiv în raport cu Directiva 2004/18 astfel cum a fost interpretată de jurisprudența Curții.

               23

               În plus, trebuie arătat că instanța de trimitere nu face în speță nicio precizare în ceea ce privește aspectul dacă valoarea contractului în discuție în litigiul principal excedează sau nu excedează pragului de aplicare a Directivei 2004/18. Pe de altă parte, decizia de trimitere nu conține nici informațiile necesare pentru a determina dacă este vorba despre un contract de achiziții publice de servicii sau despre o concesiune de servicii.

               24

               Este adevărat că excepția de la aplicarea normelor dreptului Uniunii atunci când sunt îndeplinite condițiile atribuirii „in house” se poate aplica atât în situațiile care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2004/18, cât și în situațiile excluse din acesta (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 noiembrie 2012, Econord, C‑182/11 și C‑183/11, EU:C:2012:758, punctul 26, precum și jurisprudența citată). Totuși, în al doilea caz, aplicarea excepției menționate are relevanță pentru soluționarea litigiului principal numai în măsura în care contractul în cauză este supus normelor fundamentale și principiilor generale ale Tratatului FUE, ceea ce presupune că prezintă un interes transfrontalier cert (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2016, Tecnoedi Costruzioni, C‑318/15, EU:C:2016:747, punctul 19 și jurisprudența citată).

               25

               Datorită spiritului de cooperare care predomină în relațiile dintre instanțele naționale și Curte în cadrul procedurii preliminare, lipsa acestor constatări prealabile ale instanței de trimitere nu conduce la inadmisibilitatea cererii dacă, în pofida unei astfel de lacune, Curtea, având în vedere elementele care reies din dosar, consideră că este în măsură să ofere un răspuns util instanței de trimitere. Cu toate acestea, răspunsul oferit de Curte intervine numai cu condiția ca instanța de trimitere să constate că sunt întrunite condițiile de aplicare a dreptului Uniunii (a se vedea prin analogie Hotărârea din 11 decembrie 2014, Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino” și alții, C‑113/13, EU:C:2014:2440, punctul 48).

               26

               Răspunsul Curții la întrebările adresate de instanța de trimitere se întemeiază, așadar, pe premisa că fie Directiva 2004/18 se aplică contractului în discuție în litigiul principal, fie, dacă această situație nu se verifică, contractul în cauză prezintă un interes transfrontalier cert, ceea ce revine instanței menționate să verifice.

         Cu privire la prima întrebare

               27

               Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă, în cadrul aplicării jurisprudenței Curții privind atribuirile directe ale contractelor de achiziții publice numite „in house”, pentru a determina dacă entitatea adjudecatară desfășoară partea cea mai importantă a activității sale pentru autoritatea contractantă, în special entitățile teritoriale care îi sunt asociate și care o controlează, trebuie inclusă în această activitate și cea pe care o impune acestei entități o autoritate publică, neasociată la entitatea în cauză, în favoarea unor entități teritoriale care nu sunt nici ele asociate ale entității respective și care nu exercită niciun control asupra acesteia.

               28

               În conformitate cu jurisprudența Curții, obiectivul principal al normelor dreptului Uniunii în domeniul contractelor de achiziții publice, și anume libera circulație a produselor și a serviciilor și deschiderea spre concurența nedenaturată în toate statele membre, implică obligația aplicării normelor privind procedurile de achiziții publice prevăzute de directivele relevante, atunci când o autoritate contractantă, precum o entitate teritorială, intenționează să încheie în scris, cu o entitate distinctă din punct de vedere juridic, un contract cu titlu oneros, indiferent dacă această entitate este sau nu este ea însăși o autoritate contractantă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 noiembrie 1999, Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, punctul 51, precum și Hotărârea din 11 ianuarie 2005, Stadt Halle și RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, punctele 44 și 47).

               29

               Curtea a subliniat că orice excepție de la aplicarea acestei obligații este de strictă interpretare (Hotărârea din 11 ianuarie 2005, Stadt Halle și RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, punctul 46, precum și Hotărârea din 8 mai 2014, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, punctul 23).

               30

               Dat fiind că o autoritate publică are posibilitatea de a îndeplini sarcinile de interes public care îi revin prin propriile mijloace, administrative, tehnice și de altă natură, fără a fi obligată să apeleze la entități externe care nu aparțin serviciilor sale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 ianuarie 2005, Stadt Halle și RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, punctul 48), Curtea a justificat recunoașterea excepției în ceea ce privește atribuirile numite „in house” prin legătura internă specială care există, într‑un asemenea caz, între autoritatea contractantă și entitatea adjudecatară, chiar dacă aceasta din urmă este o entitate distinctă de prima din punct de vedere juridic (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 mai 2014, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, punctul 29). În astfel de cazuri, se poate considera că autoritatea contractantă a recurs în realitate la propriile mijloace (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 mai 2014, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, punctul 25) și că entitatea adjudecatară face practic parte dintre serviciile interne ale acesteia.

               31

               Această excepție impune, pe lângă condiția ca autoritatea contractantă să exercite asupra entității adjudecatare un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii, ca această entitate să desfășoare partea cea mai importantă a activităților sale în beneficiul autorității sau al autorităților contractante care o dețin (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 noiembrie 1999, Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, punctul 50).

               32

               Astfel, este indispensabil ca activitatea entității adjudecatare să fie consacrată în principal entității sau entităților care o dețin, orice altă activitate putând avea doar un caracter marginal. Pentru a verifica dacă situația se prezintă în acești termeni, instanța competentă trebuie să ia în considerare toate circumstanțele speței, atât calitative, cât și cantitative. În această privință, cifra de afaceri relevantă este cea pe care entitatea în cauză o realizează în conformitate cu deciziile de atribuire luate de această entitate sau de aceste entități de control (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 mai 2006, Carbotermo și Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, punctele 63 și 65, precum și Hotărârea din 17 iulie 2008, Comisia/Italia, C‑371/05, nepublicată, EU:C:2008:410, punctul 31).

               33

               Cerința ca persoana în cauză să desfășoare partea cea mai importantă a activității sale cu entitatea sau cu entitățile care o dețin are ca obiect garantarea faptului că Directiva 2004/18 rămâne aplicabilă în cazul în care o întreprindere controlată de una sau de mai multe entități este activă pe piață și, prin urmare, poate să intre în concurență cu alte întreprinderi. Astfel, o întreprindere nu este în mod necesar privată de libertatea de acțiune doar pentru motivul că deciziile care o privesc sunt controlate de entitatea sau de entitățile care o dețin dacă aceasta poate totuși să exercite o parte importantă a activității sale economice pe lângă alți operatori. În schimb, atunci când prestațiile întreprinderii în cauză sunt în esență destinate exclusiv acestei sau acestor entități, este justificat ca întreprinderea menționată să nu intre sub incidența constrângerilor Directivei 2004/18, acestea fiind impuse de preocuparea de a prezerva o concurență care în acest caz nu își mai are rațiunea de a fi (a se vedea prin analogie Hotărârea din 11 mai 2006, Carbotermo și Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, punctele 60-62).

               34

               Rezultă din această jurisprudență că orice activitate a entității adjudecatare care este consacrată altor persoane decât cele care o dețin, și anume unor persoane care nu au niciun raport de control cu această entitate, fie ele și autorități publice, trebuie considerată ca fiind exercitată în beneficiul unor terți.

               35

               În consecință, în lumina acestei jurisprudențe, în cauza principală, entitățile teritoriale care nu sunt asociate ale Cogesa trebuie să fie considerate terți. Astfel, potrivit precizărilor din decizia de trimitere, nu există niciun raport de control între aceste entități și societatea menționată, așa încât lipsește legătura internă specială dintre autoritatea contractantă și entitatea adjudecatară care, potrivit jurisprudenței Curții, justifică excepția în ceea ce privește atribuirile numite „in house”.

               36

               În consecință, pentru a verifica dacă Cogesa desfășoară partea cea mai importantă a activității sale cu entitățile care o dețin, activitatea pe care această societate o consacră entităților teritoriale neasociate trebuie considerată ca fiind exercitată în beneficiul unor terți. Este de competența instanței de trimitere să examineze dacă această din urmă activitate poate fi considerată ca având doar un caracter marginal în raport cu activitatea Cogesa cu entitățile care o dețin, în sensul jurisprudenței Curții referitoare la atribuirea numită „in house”.

               37

               Această concluzie nu poate fi infirmată de împrejurarea, menționată de instanța de trimitere, potrivit căreia activitatea Cogesa exercitată în beneficiul entităților teritoriale neasociate este impusă de o autoritate publică, de asemenea neasociată la această societate. Astfel, deși a impus activitatea menționată societății Cogesa, reiese din precizările cuprinse în decizia de trimitere că această autoritate publică nu este asociată a societății în cauză și nu exercită niciun control asupra acesteia în sensul jurisprudenței Curții privind atribuirea numită „in house”. În lipsa oricărui control de către autoritatea publică menționată, activitatea impusă de aceasta din urmă societății Cogesa trebuie considerată ca fiind o activitate exercitată în beneficiul unor terți.

               38

               Ținând seama de considerațiile care precedă, este necesar să se răspundă la prima întrebare adresată că, în cadrul aplicării jurisprudenței Curții privind atribuirile directe ale contractelor de achiziții publice numite „in house”, pentru a determina dacă entitatea adjudecatară desfășoară partea cea mai importantă a activității sale pentru autoritatea contractantă, în special entitățile teritoriale care îi sunt asociate și care o controlează, nu trebuie inclusă în această activitate cea pe care o impune acestei entități o autoritate publică, neasociată la entitatea în cauză, în favoarea unor entități teritoriale care nu sunt nici ele asociate ale entității respective și care nu exercită niciun control asupra sa, această din urmă activitate trebuind considerată ca fiind exercitată în beneficiul unor terți.

         Cu privire la a doua întrebare

               39

               Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă, pentru a determina dacă entitatea adjudecatară desfășoară partea cea mai importantă a activității sale pentru entitățile teritoriale care îi sunt asociate și care exercită asupra acesteia, în comun, un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii, trebuie să se țină seama inclusiv de activitatea desfășurată de entitatea în cauză pentru entitățile teritoriale respective înainte ca un astfel de control comun să fi devenit efectiv.

               40

               În această privință, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței Curții, pentru a evalua condiția privind desfășurarea părții celei mai importante a activității, instanța națională trebuie să ia în considerare toate circumstanțele speței, atât calitative, cât și cantitative (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 mai 2006, Carbotermo și Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, punctele 63 și 64).

               41

               În speță, reiese din precizările cuprinse în decizia de trimitere că Cogesa a exercitat deja activități pentru entitățile teritoriale care o dețin anterior încheierii convenției din 30 octombrie 2014. Aceste activități trebuie cu siguranță luate în considerare atunci când sunt încă în desfășurare la data atribuirii unui contract de achiziții publice. În plus, activitățile finalizate înainte de 30 octombrie 2014 pot fi deopotrivă relevante pentru a aprecia dacă este îndeplinită condiția privind desfășurarea părții celei mai importante a activității. Astfel, activitățile anterioare pot constitui un indiciu al importanței activității pe care Cogesa preconizează să o exercite pentru autoritățile teritoriale care îi sunt asociate după ce controlul analog din partea acestora a început să producă efecte.

               42

               Având în vedere considerațiile care precedă, pentru a determina dacă entitatea adjudecatară desfășoară partea cea mai importantă a activității sale pentru entitățile teritoriale care îi sunt asociate și care exercită asupra sa, în comun, un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii, trebuie să se țină seama de toate circumstanțele speței, printre care se poate număra activitatea desfășurată de entitatea adjudecatară în cauză pentru aceleași entități teritoriale înainte ca un astfel de control comun să fi devenit efectiv.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               43

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:

                           1)

                           În cadrul aplicării jurisprudenței Curții privind atribuirile directe ale contractelor de achiziții publice numite „in house”, pentru a determina dacă entitatea adjudecatară desfășoară partea cea mai importantă a activității sale pentru autoritatea contractantă, în special entitățile teritoriale care îi sunt asociate și care o controlează, nu trebuie inclusă în această activitate cea pe care o impune acestei entități o autoritate publică, neasociată la entitatea în cauză, în favoarea unor entități teritoriale care nu sunt nici ele asociate ale entității respective și care nu exercită niciun control asupra sa, această din urmă activitate trebuind considerată ca fiind exercitată în beneficiul unor terți.

                           2)

                           Pentru a determina dacă entitatea adjudecatară desfășoară partea cea mai importantă a activității sale pentru entitățile teritoriale care îi sunt asociate și care exercită asupra sa, în comun, un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii, trebuie să se țină seama de toate circumstanțele speței, printre care se poate număra activitatea desfășurată de entitatea adjudecatară în cauză pentru aceleași entități teritoriale înainte ca un astfel de control comun să fi devenit efectiv.

                     Semnături

            (
            *1
         )	* Limba de procedură: italiana.


title: Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 16 iulie 2009.#Infopaq International A/S împotriva Danske Dagblades Forening.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Højesteret - Danemarca.#Drepturi de autor - Societate informațională - Directiva 2001/29/CE - Articolele 2 și 5 - Opere literare și artistice - Noțiunea de reproducere - Reproducere «în parte» - Reproducerea unor scurte extrase din operele literare - Articole de presă - Procedeu tehnic constând în scanarea unor articole urmată de conversia într-un fișier text, de o procesare electronică a reproducerii, de stocarea în memorie a unei părți a acestei reproduceri și de imprimarea acesteia.#Cauza C-5/08.

text:
      Cauza C‑5/08
      Infopaq International A/S
      împotriva
      Danske Dagblades Forening
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Højesteret)
      „Drepturi de autor – Societate informațională – Directiva 2001/29/CE – Articolele 2 și 5 – Opere literare și artistice – Noțiunea «reproducere» – Reproducere «în parte» – Reproducerea unor scurte extrase din operele literare – Articole de presă – Reproduceri provizorii și tranzitorii – Procedeu tehnic constând în scanarea unor articole urmată de conversia într‑un fișier text, de o procesare electronică a
         reproducerii, de stocarea în memorie a unei părți a acestei reproduceri și de imprimarea acesteia”

      Sumarul hotărârii
      1.        Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29 – Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului
            de autor și ale drepturilor conexe în societatea informațională – Drept de reproducere – Reproducere în parte – Noțiune
      [Directiva 2001/29 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 2 lit. (a)]
      2.        Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29 – Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului
            de autor și ale drepturilor conexe în societatea informațională – Drept de reproducere – Excepții și limitări – Condiții –
            Caracter tranzitoriu al actului de reproducere
      [Directiva 2001/29 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 5 alin. (1)]
      1.        Un act efectuat în cursul unui procedeu de captare de date, care constă în stocarea în memoria informatică a unui extras dintr‑o
         operă protejată compus din 11 cuvinte, precum și în imprimarea acestui extras, se poate încadra în sfera noțiunii de reproducere
         în parte în sensul articolului 2 din Directiva 2001/29 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor
         conexe în societatea informațională, dacă – aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere – elementele preluate astfel
         sunt expresia creației intelectuale proprii a autorului lor.

      Astfel, dreptul de autor în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva 2001/29 nu se poate aplica decât în cazul unui obiect
         care este original, fiind o creație intelectuală proprie a autorului său. În ceea ce privește părțile unei opere, acestea
         sunt protejate prin dreptul de autor din moment ce contribuie, ca atare, la originalitatea operei în ansamblu. Diversele părți
         ale unei opere beneficiază astfel de o protecție în temeiul dispoziției menționate cu condiția să conțină unele dintre elementele
         care sunt expresia creației intelectuale proprii a autorului acestei opere. Ținând seama de cerința unei interpretări extensive
         a întinderii protecției conferite prin articolul 2 din directiva amintită, nu este exclus ca anumite fraze izolate sau chiar
         anumite părți ale frazelor din textul vizat să poată transmite cititorului originalitatea unei publicații precum un articol
         de presă, comunicându‑i un element care este, în sine, expresia creației intelectuale proprii a autorului acestui articol.
         Astfel de fraze sau de părți ale frazelor pot face, așadar, obiectul protecției prevăzute la articolul 2 litera (a) din directivă.

      (a se vedea punctele 37-39, 47, 48 și 51 și dispozitiv 1)
      2.        Actul de imprimare a unui extras compus din 11 cuvinte, care se efectuează în cursul unui procedeu de captare de date constând
         în scanarea unor articole de presă, urmată de conversia într‑un fișier text, de o procesare electronică a reproducerii, de
         stocarea în memorie a unei părți a acestei reproduceri și de imprimarea acesteia, nu îndeplinește condiția referitoare la
         caracterul tranzitoriu prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29 privind armonizarea anumitor aspecte ale
         dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională și, prin urmare, acest procedeu nu poate fi realizat
         fără consimțământul titularilor drepturilor de autor vizați.

      Astfel, un act nu poate fi calificat drept „tranzitoriu”, în sensul celei de a doua condiții prevăzute de dispoziția menționată,
         decât dacă durata existenței sale este limitată la ceea ce este necesar pentru buna funcționare a procesului tehnic vizat,
         fiind subînțeles faptul că acest proces trebuie să fie automatizat în așa fel încât să șteargă actul în mod automat, fără
         intervenția omului, de îndată ce funcția sa de a permite realizarea unui astfel de proces tehnic a fost îndeplinită. Totuși,
         prin ultimul act de reproducere din cadrul procedeului de captare de date în discuție, se realizează o reproducere în afara
         sferei informatice prin imprimarea de fișiere care conțin extrasele compuse din 11 cuvinte și prin reproducerea astfel a acestor
         extrase pe suport hârtie. Or, din moment ce este fixată pe un astfel de suport material, această reproducere nu dispare decât
         o dată cu distrugerea suportului. Pe de altă parte, dat fiind că procedeul de captare de date nu este, evident, susceptibil
         să distrugă el însuși un astfel de suport, suprimarea reproducerii amintite depinde exclusiv de voința utilizatorului unui
         astfel de procedeu, utilizator cu privire la care nu este deloc sigur că urmărește distrugerea acestuia, și, prin urmare,
         reproducerea amintită poate subzista o perioadă îndelungată în funcție de nevoile utilizatorului. În aceste condiții, ultimul
         act al procedeului de captare de date amintit, în cursul căruia sunt imprimate extrasele compuse din 11 cuvinte, nu constituie
         un act tranzitoriu în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29.

      (a se vedea punctele 64, 67-70 și 74 și dispozitiv 2)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
      16 iulie 2009(*)

      „Drepturi de autor – Societate informațională – Directiva 2001/29/CE – Articolele 2 și 5 – Opere literare și artistice – Noțiunea «reproducere» – Reproducere «în parte» – Reproducerea unor scurte extrase din operele literare – Articole de presă – Reproduceri provizorii și tranzitorii – Procedeu tehnic constând în scanarea unor articole urmată de conversia într‑un fișier text, de o procesare electronică a
         reproducerii, de stocarea în memorie a unei părți a acestei reproduceri și de imprimarea acesteia”

      În cauza C‑5/08,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Højesteret (Danemarca),
         prin decizia din 21 decembrie 2007, primită de Curte la 4 ianuarie 2008, în procedura

      Infopaq International A/S
      împotriva
      Danske Dagblades Forening,

      CURTEA (Camera a patra),
      compusă din domnul K. Lenaerts, președinte de cameră, domnul T. von Danwitz, doamna R. Silva de Lapuerta, domnii G. Arestis
         și J. Malenovský (raportor), judecători,

      avocat general: doamna V. Trstenjak,
      grefier: doamna C. Strömholm, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 20 noiembrie 2008,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru Infopaq International A/S, de A. Jensen, advokat;
      –        pentru Danske Dagblades Forening, de M. Dahl Pedersen, advokat;
      –        pentru guvernul austriac, de domnul E. Riedl, în calitate de agent;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii H. Krämer și H. Støvlbæk, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 12 februarie 2009,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește, pe de o parte, interpretarea articolului 2 litera (a) din Directiva
         2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de
         autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230) și, pe de altă
         parte, condițiile de exceptare a actelor provizorii de reproducere în sensul articolului 5 din directiva menționată.

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Infopaq International A/S (denumită în continuare „Infopaq”),
         pe de o parte, și Danske Dagblades Forening (denumită în continuare „DDF”), pe de altă parte, având ca obiect respingerea
         cererii sale de recunoaștere a faptului că nu este obligată să obțină consimțământul titularilor drepturilor de autor pentru
         actele de reproducere a articolelor de presă prin intermediul unui procedeu automatizat constând în scanarea și conversia
         acestor articole într‑un fișier digital urmată de procesarea electronică a acestui fișier.

       Cadrul juridic
       Dreptul internațional
      3        În conformitate cu articolul 9 alineatul (1) din Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate
         intelectuală, cuprins în anexa 1 C la Acordul de la Marrakech privind constituirea Organizației Mondiale a Comerțului, care
         a fost aprobat prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene,
         referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda
         Uruguay (1986-1994) (JO L 336, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 10, p. 3):

      „Membrii trebuie să respecte articolele 1-21 din Convenția de la Berna (1971) și anexa la respectiva convenție […]”.
      4        Articolul 2 din Convenția de la Berna pentru protecția operelor literare și artistice (Actul de la Paris din 24 iulie 1971),
         în versiunea acesteia care rezultă din modificarea din 28 septembrie 1979 (denumită în continuare „Convenția de la Berna”),
         are următorul cuprins:

      „(1)      Termenul «opere literare și artistice» cuprinde toate lucrările din domeniul literar, științific și artistic, oricare ar fi
         modul sau forma de exprimare, precum: cărțile, broșurile și alte scrieri; […]

      […]
      (5)      Culegerile de opere literare sau artistice, cum sunt enciclopediile și antologiile, care, prin alegerea sau prin dispunerea
         materialelor, constituie creații intelectuale sunt protejate ca atare, fără a prejudicia drepturile autorilor asupra fiecărei
         opere care face parte din aceste culegeri.

      […]
      (8)      Protecția prezentei convenții nu se aplică știrilor zilei sau faptelor diverse, care au caracterul unor simple informații
         de presă.”

      5        Potrivit articolului 9 primul paragraf din Convenția de la Berna, autorii operelor literare și artistice protejați prin această
         convenție beneficiază de dreptul exclusiv de a autoriza reproducerea operelor menționate, în orice mod și sub orice formă
         ar fi.

       Dreptul comunitar
      6        Articolul 1 din Directiva 91/250/CEE a Consiliului din 14 mai 1991 privind protecția juridică a programelor pentru calculator
         (JO L 122, p. 42, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 114) prevedea:

      „(1)      În conformitate cu dispozițiile prezentei directive, statele membre protejează programele pentru calculator, prin dreptul
         de autor, ca fiind opere literare în înțelesul Convenției de la Berna privind protecția operelor literare și artistice. […]

      […]
      (3)      Un program pentru calculator este protejat dacă este original, în înțelesul în care acesta reprezintă o creație intelectuală
         proprie autorului. Niciun alt criteriu nu se aplică pentru a stabili dacă acesta poate beneficia de protecție.”

      7        Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția
         juridică a bazelor de date (JO L 77, p. 20, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 102) prevede:

      „În conformitate cu prezenta directivă, bazele de date care, prin alegerea sau dispunerea elementelor, constituie o creație
         intelectuală proprie a autorului sunt protejate ca atare de dreptul de autor. Niciun alt criteriu nu se aplică pentru a determina
         dacă bazele de date pot beneficia de această protecție.”

      8        Directiva 2001/29 prevede în considerentele (4), (6), (9)-(11), (20)-(22), (31) și (33) următoarele:

      „(4)      Printr‑o certitudine juridică sporită și oferind un grad ridicat de protecție a proprietății intelectuale, un cadru juridic
         armonizat privind dreptul de autor și drepturile conexe va încuraja investiții substanțiale în creativitate și inovație, inclusiv
         în infrastructura rețelei […]

      (6)      Fără o armonizare la nivel comunitar, acțiunile legislative la nivel național care au fost deja inițiate în câteva state membre
         pentru a răspunde provocărilor tehnologice ar putea crea diferențe semnificative de protecție și, în consecință, restricții
         în calea liberei circulații a serviciilor și produselor care încorporează sau au la bază proprietatea intelectuală, conducând
         la refragmentarea pieței interne și incoerență legislativă. Impactul unor asemenea diferențe legislative și al incertitudinii
         juridice va deveni tot mai important odată cu evoluția societății informaționale, care a dus deja la intensificarea exploatării
         transfrontaliere a proprietății intelectuale. Această evoluție poate și trebuie să se dezvolte. Diferențe legislative majore
         și incertitudinea protecției ar putea împiedica realizarea de economii de scară pentru noile produse și servicii protejate
         de dreptul de autor și drepturile conexe.

      […]
      (9)      Orice armonizare a dreptului de autor și a drepturilor conexe trebuie să aibă la bază un nivel ridicat de protecție, deoarece
         aceste drepturi sunt esențiale pentru creația intelectuală. […]

      (10)      Autorii sau artiștii interpreți sau executanți trebuie să primească o remunerație adecvată pentru utilizarea operelor lor,
         pentru a‑și putea continua munca creativă și artistică […]

      (11)      Un sistem eficient și riguros de protecție a dreptului de autor și a drepturilor conexe este unul dintre principalele instrumente
         care garantează creativității și producției culturale europene obținerea resurselor necesare și păstrarea autonomiei și demnității
         creatorilor și artiștilor interpreți sau executanți.

      […]
      (20)      Prezenta directivă se bazează pe principiile și normele deja stabilite prin directivele în vigoare în acest domeniu, în special
         Directivele [91/250] […] și [96/9], și dezvoltă acele principii și norme și le plasează în contextul societății informaționale.
         Dispozițiile prezentei directive trebuie aplicate fără să aducă atingere dispozițiilor directivelor în discuție, cu excepția
         cazurilor în care prezenta directivă prevede altfel.

      (21)      Prezenta directivă trebuie să definească domeniul de aplicare al actelor aflate sub incidența dreptului de reproducere cu
         privire la diverși beneficiari. Aceasta trebuie să se realizeze în conformitate cu acquis‑ul comunitar. Este necesară o definiție
         generală a acestor acte pentru a asigura certitudinea juridică în cadrul pieței interne.

      (22)      Obiectivul oferirii unui suport corespunzător pentru diseminarea culturii nu trebuie atins prin sacrificarea protejării stricte
         a drepturilor sau prin tolerarea formelor ilegale de distribuire a operelor contrafăcute sau piratate.

      […]
      (31)      Trebuie păstrat un echilibru just între drepturile și interesele diverselor categorii de titulari de drepturi, precum și între
         acestea și drepturile și interesele utilizatorilor de obiecte protejate. […]

      […]
      (33)      Dreptul exclusiv de reproducere trebuie să facă obiectul unei excepții având drept scop autorizarea anumitor acte de reproducere
         temporară, care sunt tranzitorii sau accesorii și constituie o parte integrantă și esențială a unui proces tehnic și al căror
         scop unic este să permită transmiterea, în cadrul unei rețele între terți, de către un intermediar, sau utilizarea licită
         a unei opere sau a unui alt obiect protejat. Actele de reproducere avute în vedere nu ar trebui să aibă o semnificație economică
         de sine stătătoare. În măsura în care îndeplinesc aceste condiții, excepția ar trebui să includă acte care permit navigarea
         (browsing), precum și realizarea de copii cache (caching), inclusiv cele care permit funcționarea eficientă a sistemelor de
         transmisie, cu condiția ca intermediarul să nu modifice informația și să nu împiedice utilizarea licită a tehnologiei, recunoscută
         și folosită pe larg de industrie, pentru a obține date despre utilizarea informației. Utilizarea este considerată licită dacă
         este autorizată de titularul de drept sau dacă nu este restricționată prin lege.”

      9        Potrivit articolului 2 litera (a) din Directiva 2001/29:

      „Statele membre prevăd dreptul exclusiv de a autoriza sau de a interzice reproducerea directă sau indirectă, temporară sau
         permanentă, prin orice mijloace și în orice formă, în totalitate sau în parte:

      (a)      pentru autori, a operelor lor”.
      10      Articolul 5 din aceeași directivă prevede:

      „(1)      Actele provizorii de reproducere menționate la articolul 2, care sunt tranzitorii sau accesorii și constituie o parte integrantă
         și esențială a unui proces tehnic și al căror scop unic este să permită:

      (a)      transmiterea, în cadrul unei rețele între terți, de către un intermediar sau
      (b)      utilizarea licită
      a unei opere ori a unui alt obiect protejat și care nu au semnificație economică de sine stătătoare, sunt exceptate de la
         dreptul de reproducere prevăzut la articolul 2.

      […]
      (5)      Excepțiile și limitările prevăzute la alineatele (1), (2), (3) și (4) se aplică numai în anumite cazuri speciale care nu intră
         în conflict cu exploatarea normală a operei sau a altui obiect protejat și nu aduc în mod nejustificat atingere intereselor
         legitime ale titularului dreptului.”

      11      În conformitate cu articolul 6 din Directiva 2006/116/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind
         durata de protecție a dreptului de autor și a anumitor drepturi conexe (JO L 372, p. 12, Ediție specială, 17/vol. 3, p. 7):

      „Fotografiile care sunt originale, în sensul că reprezintă o creație intelectuală proprie autorului, sunt protejate în conformitate
         cu articolul 1 [care precizează durata drepturilor de autor al unei opere literare sau artistice în sensul articolului 2 din
         Convenția de la Berna]. Nu se aplică niciun alt criteriu pentru a stabili dacă acestea pot beneficia de protecție. Statele
         membre pot prevedea și protecția altor fotografii.”

       Dreptul național
      12      Articolul 2 și articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29 au fost transpuse în ordinea juridică daneză prin articolul
         2 și articolul 11 bis alineatul 1 din Legea nr. 395 privind dreptul de autor (lov n° 395 om ophavsret) din 14 iunie 1995 (Lovtidende 1995 A, p. 1796), astfel cum a fost modificată și codificată, în special, prin Legea nr. 1051 (lov n° 1051 om ændring af ophavsretsloven)
         din 17 decembrie 2002 (Lovtidende 2002 A, p. 7881).

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      13      Infopaq desfășoară activități în domeniul monitorizării și al analizei presei scrise care constau, în esență, în realizarea
         de sinteze pornind de la o selecție de articole din presa cotidiană daneză și din diverse periodice. Această selecție de articole
         se efectuează în funcție de temele alese de clienți și se realizează printr‑un procedeu denumit „captare de date”. Sintezele
         sunt trimise clienților prin poșta electronică.

      14      DDF este un sindicat profesional al cotidienelor daneze, care are, printre altele, ca obiectiv să acorde asistență membrilor
         de sindicat în toate problemele referitoare la dreptul de autor.

      15      În cursul anului 2005, s‑a adus la cunoștința DDF că Infopaq procedează la procesarea, în scop comercial, a articolelor extrase
         din ziare, fără a avea consimțământul titularilor drepturilor de autor asupra acestor articole. Apreciind că un astfel de
         consimțământ este necesar pentru o procesare a articolelor prin intermediul procedeului în discuție, DDF a informat Infopaq
         cu privire la poziția sa.

      16      Procedeul de captare de date cuprinde următoarele cinci etape care reprezintă, potrivit DDF, patru acte de reproducere a articolelor
         de presă.

      17      În primul rând, publicațiile respective sunt înregistrate manual într‑o bază de date electronică de către angajații Infopaq.

      18      În al doilea rând, se procedează la scanarea acestor publicații după ce a fost desprins cotorul în așa fel încât toate foile
         să fie volante. Acea parte a publicației care trebuie procesată este selecționată în baza de date înainte de introducerea
         publicației în scanner. Operația permite generarea unui fișier în format TIFF („Tagged Image File Format”) pentru fiecare
         pagină a publicației. La sfârșitul acestei operații, fișierul TIFF este transferat pe un server OCR („Optical Character Recognition”)
         (recunoașterea optică a caracterelor).

      19      În al treilea rând, acest server OCR convertește fișierul TIFF în date care pot fi procesate digital. În cursul acestui procedeu,
         imaginea fiecărui caracter este transformată în cod numeric care indică calculatorului tipul de caracter. De exemplu, imaginea
         literelor „TDC” este transformată într‑o informație pe care calculatorul o va putea procesa ca fiind literele „TDC” și converti
         în format text care poate fi recunoscut de sistemul de operare. Aceste date sunt salvate sub formă de fișiere text care pot
         fi citite de orice tip de program informatic de prelucrare de text. Procedeul OCR se finalizează cu ștergerea fișierului TIFF.

      20      În al patrulea rând, fișierul text este analizat pentru a căuta cuvintele‑cheie prestabilite. La fiecare ocurență, se generează
         un fișier care cuprinde titlul, secțiunea și numărul paginii publicației în care apare cuvântul‑cheie, precum și o valoare
         exprimată în procente de la 0 la 100, pentru a indica poziția acestui cuvânt în text, facilitând astfel lectura articolului.
         Pentru a îmbunătăți și mai mult localizarea lui în cursul lecturii articolului, cuvântul‑cheie este captat împreună cu cele
         cinci cuvinte care îl precedă și cele cinci cuvinte care îi urmează (în continuare „extrasul compus din 11 cuvinte”). Procedeul
         se finalizează cu ștergerea fișierului text.

      21      În al cincilea rând, procedeul de captare de date se termină cu editarea unei fișe pentru fiecare pagină a publicației în
         care apare cuvântul‑cheie. O astfel de fișă se poate prezenta sub următoarea formă:

      „4 noiembrie 2005 – Dagbladet Arbejderen, pagina 3:

      TDC: 73 % «următoarea cesiune a grupului TDC, care ar trebui cumpărat de»”.
      22      Infopaq a contestat că o astfel de activitate necesită consimțământul titularilor drepturilor de autor și a sesizat Østre
         Landsret cu o acțiune îndreptată împotriva DDF, solicitând că acesta să fie obligat să recunoască că Infopaq are dreptul de
         a utiliza procedeul menționat mai sus fără consimțământul acestui sindicat profesional sau al membrilor săi. Întrucât Østre
         Landsret a respins această acțiune, Infopaq a formulat apel în fața instanței de trimitere.

      23      Potrivit acesteia din urmă, nu este contestat faptul că nu se impune consimțământul titularilor drepturilor de autor pentru
         desfășurarea unei activități de monitorizare a presei și de redactare de sinteze în măsura în care aceasta constă în lectura
         fizică de către o persoană a fiecărei publicații, selectarea articolelor pertinente pe baza unor cuvinte‑cheie prestabilite,
         precum și în transmiterea către autorul sintezei a unei fișe de rezultat redactate manual, cu indicarea cuvântului‑cheie în
         articol și a poziției acestui articol în cadrul publicației. De asemenea, părțile din acțiunea principală sunt de acord asupra
         faptului că redactarea unei sinteze este în sine licită și nu impune consimțământul titularilor drepturilor respective.

      24      Nu este contestat nici faptul că procedeul de captare de date constă în două acte de reproducere, mai precis crearea fișierelor
         TIFF prin scanarea articolelor imprimate și crearea fișierelor text prin convertirea fișierelor TIFF. În plus, este cert că
         acest procedeu determină reproducerea unor părți din articolele scanate din moment ce extrasul compus din 11 cuvinte este
         stocat în memoria informatică, iar cele 11 cuvinte fac obiectul unei fișe imprimate pe suport hârtie.

      25      Totuși, părțile din acțiunea principală nu sunt de acord asupra aspectului dacă ultimele două acte menționate mai sus constituie
         acte de reproducere în sensul articolului 2 din Directiva 2001/29. De asemenea, părțile au poziții diferite în ceea ce privește
         aspectul dacă ansamblul actelor în discuție în acțiunea principală intră, eventual, sub incidența excepției de la dreptul
         de reproducere prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din directiva menționată.

      26      În aceste condiții, Højesteret a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Faptul de a stoca și apoi de a imprima un extras dintr‑un articol provenind dintr‑un cotidian, extras care constă dintr‑un
         cuvânt‑cheie, cele cinci cuvinte care îl precedă și cele cinci cuvinte care îi urmează, poate fi considerat ca reprezentând
         un act de reproducere care beneficiază de protecția articolului 2 din Directiva [2001/29]?

      2)      Circumstanțele în care are loc un act de reproducere trebuie luate în considerare pentru ca actul respectiv să poată fi calificat
         drept «tranzitoriu» în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29?

      3)      Un act provizoriu de reproducere poate fi calificat drept «tranzitoriu» în cazul în care reproducerea face obiectul unei procesări,
         de exemplu în cazul în care se creează un fișier text pe baza unui fișier imagine sau se caută succesiuni de cuvinte pornind
         de la un fișier text?

      4)      Un act provizoriu de reproducere poate fi calificat drept «tranzitoriu» atunci când o parte a reproducerii, care constă în
         unul sau mai multe extrase de text cuprinzând 11 cuvinte, este stocată?

      5)      Un act provizoriu de reproducere poate fi calificat drept «tranzitoriu» atunci când o parte a reproducerii, care constă în
         unul sau mai multe extrase de text cuprinzând 11 cuvinte, este imprimată?

      6)      Pentru ca un act de reproducere să poată fi considerat ca reprezentând «o parte integrantă și esențială a unui proces tehnic»,
         în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29, trebuie să se ia în considerare etapa procesului tehnic în care
         intervine?

      7)      Un act de reproducere poate fi considerat ca reprezentând «o parte integrantă și esențială a unui proces tehnic» dacă acesta
         constă în scanarea manuală integrală a unor articole de ziar, operație prin care articolele respective sunt convertite din
         informații imprimate în date digitale?

      8)      Un act provizoriu de reproducere poate fi considerat ca reprezentând «o parte integrantă și esențială a unui proces tehnic»
         dacă acesta constă în imprimarea unei părți a reproducerii cuprinzând unul sau mai multe extrase de text compuse din 11 cuvinte?

      9)      Noțiunea «utilizare licită» din articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29 are în vedere orice formă de utilizare care
         nu necesită consimțământul titularului drepturilor de autor?

      10)      Faptul că o întreprindere realizează scanarea integrală a unor articole de ziar, operație urmată de o procesare a reproducerii,
         de stocarea acesteia și, eventual, de imprimarea unei părți a reproducerii constând în unul sau mai multe extrase de text
         compuse din 11 cuvinte, imprimări utilizate pentru activitatea de redactare a sintezelor efectuate de această întreprindere,
         poate intra în cuprinsul noțiunii «utilizare licită» din articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29, chiar dacă titularii
         drepturilor de autor nu și‑au dat consimțământul pentru aceste acte?

      11)      Care sunt criteriile care trebuie utilizate pentru a aprecia dacă acte provizorii de reproducere au o «semnificație economică
         de sine stătătoare», în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29, în cazul în care sunt întrunite celelalte
         condiții prevăzute de această dispoziție?

      12)      Câștigurile pe planul productivității realizate de utilizator în cursul unor acte provizorii de reproducere trebuie luate
         în considerare pentru a aprecia dacă actele au o «semnificație economică de sine stătătoare» în sensul articolului 5 alineatul
         (1) din Directiva 2001/29?

      13)      Faptul că o întreprindere realizează scanarea tuturor articolelor de ziar, operație urmată de o procesare a reproducerii,
         de stocarea acesteia și, eventual, de imprimarea unei părți a reproducerii constând în unul sau mai multe extrase de text
         compuse din 11 cuvinte, fără consimțământul titularilor drepturilor de autor, poate fi considerat ca intrând în sfera «anumit[or]
         cazuri speciale care nu intră în conflict cu exploatarea normală» a articolelor respective care «nu aduc în mod nejustificat
         atingere intereselor legitime ale titularului dreptului», în sensul articolului 5 alineatul (5) din Directiva 2001/29?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Observație introductivă
      27      Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, din cerințele aplicării uniforme a dreptului comunitar și din principiul egalității
         de tratament rezultă că termenii unei dispoziții de drept comunitar, precum cei ai articolului 2 din Directiva 2001/29, care
         nu fac nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul de aplicare ale acesteia trebuie
         în mod normal să primească în toată Comunitatea o interpretare autonomă și uniformă (a se vedea în special Hotărârea din 6
         februarie 2003, SENA, C‑245/00, Rec., p. I‑1251, punctul 23, și Hotărârea din 7 decembrie 2006, SGAE, C‑306/05, Rec., p. I‑11519,
         punctul 31).

      28      Aceste cerințe se impun în mod deosebit în privința Directivei 2001/29, având în vedere conținutul considerentelor (6) și
         (21).

      29      În consecință, guvernul austriac nu poate susține în mod util că statele membre trebuie să stabilească definiția noțiunii
         „reproducere în parte” din cuprinsul articolului 2 din Directiva 2001/29 (a se vedea în acest sens, în privința noțiunii „public”
         prevăzute la articolul 3 din aceeași directivă, Hotărârea SGAE, citată anterior, punctul 31).

       Cu privire la prima întrebare
      30      Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă noțiunea „reproducere
         în parte” în sensul Directivei 2001/29 trebuie să fie interpretată în sensul că include actele de stocare în memoria informatică
         a unui extras alcătuit din 11 cuvinte și de imprimare a unui astfel de extras pe suport hârtie.

      31      Se impune menționarea faptului că Directiva 2001/29 nu definește nici noțiunea de reproducere, nici pe cea de reproducere
         în parte.

      32      În aceste condiții, cele două noțiuni trebuie definite având în vedere textul și contextul în care apar dispozițiile articolului
         2 din Directiva 2001/29, precum și în lumina obiectivelor directivei în ansamblu și ale dreptului internațional (a se vedea
         în acest sens Hotărârea SGAE, citată anterior, punctele 34 și 35, precum și jurisprudența citată).

      33      Articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/29 prevede că autorii au dreptul exclusiv de a autoriza sau de a interzice reproducerea
         în totalitate sau în parte a operelor lor. Rezultă că protecția dreptului de a autoriza sau de a interzice reproducerea de
         care beneficiază autorul are ca obiect o „operă”.

      34      Or, în această privință, rezultă din economia generală a Convenției de la Berna, în special din articolul 2 alineatele (5)
         și (8), că pentru protecția anumitor lucrări ca opere literare sau artistice este necesar ca acestea să reprezinte creații
         intelectuale.

      35      De asemenea, în conformitate cu articolul 1 alineatul (3) din Directiva 91/250, cu articolul 3 alineatul (1) din Directiva
         96/9 și cu articolul 6 din Directiva 2006/116, anumite opere precum programele pentru calculator, bazele de date sau fotografiile
         nu sunt protejate prin dreptul de autor decât dacă sunt originale în sensul că sunt o creație intelectuală proprie a autorului
         lor.

      36      Prin stabilirea unui cadru juridic armonizat privind dreptul de autor, Directiva 2001/29 se întemeiază pe același principiu,
         după cum rezultă din considerentele (4), (9)-(11) și (20).

      37      În aceste condiții, dreptul de autor în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva 2001/29 nu se poate aplica decât în
         cazul unui obiect care este original, fiind o creație intelectuală proprie a autorului său.

      38      În ceea ce privește părțile unei opere, trebuie să se constate că niciun element din Directiva 2001/29 sau din altă directivă
         aplicabilă în acest domeniu nu indică faptul că aceste părți sunt supuse unui regim diferit de cel al operei în ansamblu.
         Rezultă că ele sunt protejate prin dreptul de autor din moment ce contribuie, ca atare, la originalitatea operei în ansamblu.

      39      Ținând seama de considerațiile enunțate la punctul 37 din prezenta hotărâre, diversele părți ale unei opere beneficiază astfel
         de o protecție în temeiul articolului 2 litera (a) din Directiva 2001/29 cu condiția să conțină unele dintre elementele care
         sunt expresia creației intelectuale proprii a autorului acestei opere.

      40      În ceea ce privește întinderea unei astfel de protecții a operei, rezultă din considerentele (9)-(11) ale Directivei 2001/29
         că obiectivul principal al acesteia din urmă este de a asigura un nivel ridicat de protecție, în special, în favoarea autorilor,
         care să le permită acestora obținerea unei remunerații adecvate pentru utilizarea operelor lor, inclusiv cu ocazia reproducerii
         acestora, pentru a‑și putea continua munca creativă și artistică.

      41      Din aceeași perspectivă, considerentul (21) al Directivei 2001/29 impune ca actele aflate sub incidența dreptului de reproducere
         să fie interpretate extensiv.

      42      Această cerință a unei definiții cuprinzătoare a actelor respective este de altfel prezentă și în textul articolului 2 din
         directiva menționată, care utilizează expresii precum „direct sau indirect”, „temporar sau permanent”, „prin orice mijloace”
         și „în orice formă”.

      43      Prin urmare, sfera protecției conferite prin articolul 2 din Directiva 2001/29 trebuie să fie cuprinzătoare.

      44      În ceea ce privește articolele de presă, creația intelectuală proprie a autorului lor, la care se referă punctul 37 din prezenta
         hotărâre, rezultă în mod normal din modul de prezentare a subiectului, precum și din expresia lingvistică. Pe de altă parte,
         în acțiunea principală, este cert că articolele de presă constituie ca atare opere literare în sensul Directivei 2001/29.

      45      În ceea ce privește elementele unor astfel de opere care beneficiază de protecție, trebuie menționat că acestea sunt compuse
         din cuvinte care, considerate separat, nu sunt în sine o creație intelectuală a autorului care le utilizează. Numai prin alegerea,
         dispunerea și combinarea acestor cuvinte autorul își poate exprima spiritul creator în mod original și poate ajunge la un
         rezultat concretizat într‑o creație intelectuală.

      46      Cuvintele în sine nu constituie, așadar, elemente care fac obiectul protecției.

      47      Așa fiind, ținând seama de cerința unei interpretări extensive a sferei protecției conferite prin articolul 2 din Directiva
         2001/29, nu este exclus ca anumite fraze izolate sau chiar anumite părți ale frazelor din textul vizat să poată transmite
         cititorului originalitatea unei publicații precum un articol de presă, comunicându‑i un element care este, în sine, expresia
         creației intelectuale proprii a autorului acestui articol. Astfel de fraze sau de părți ale frazelor pot face, așadar, obiectul
         protecției prevăzute la articolul 2 litera (a) din directiva menționată.

      48      Având în vedere aceste considerații, preluarea unui extras dintr‑o operă protejată care, precum cele din acțiunea principală,
         conține 11 cuvinte consecutive din aceasta poate constitui o reproducere în parte, în sensul articolului 2 din Directiva 2001/29,
         dacă – aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere – un astfel de extras constituie un element al operei care,
         în sine, este expresia creației intelectuale proprii a autorului.

      49      Pe de altă parte, trebuie menționat că procedeul de captare de date utilizat de Infopaq permite preluarea mai multor extrase
         din operele protejate. Astfel, acest procedeu reproduce extrasul compus din 11 cuvinte consecutive la fiecare apariție a cuvântului‑cheie
         în opera respectivă și, în plus, operează adesea în funcție de mai multe cuvinte‑cheie deoarece anumiți clienți solicită Infopaq
         să realizeze sinteze pe criterii multiple.

      50      Astfel, procedeul menționat sporește probabilitatea ca Infopaq să efectueze reproduceri în parte în sensul articolului 2 litera
         (a) din Directiva 2001/29, deoarece acumularea extraselor menționate poate conduce la reconstituirea de fragmente extinse
         care sunt apte să reflecte originalitatea operei respective prin faptul că acestea cuprind elemente de natură să exprime o
         creație intelectuală proprie a autorului acestei opere.

      51      Având în vedere cele ce precedă, trebuie răspuns la prima întrebare că un act efectuat în cursul unui procedeu de captare
         de date, care constă în stocarea în memoria informatică a unui extras dintr‑o operă protejată compus din 11 cuvinte, precum
         și în imprimarea acestui extras, se poate încadra în sfera noțiunii de reproducere în parte în sensul articolului 2 din Directiva
         2001/29, dacă – aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere – elementele preluate astfel sunt expresia creației
         intelectuale proprii a autorului lor.

       Cu privire la întrebările a doua-a douăsprezecea
      52      Presupunând că actele în discuție în acțiunea principală intră în sfera noțiunii de reproducere în parte a unei opere protejate,
         în sensul articolului 2 din Directiva 2001/29, rezultă din articolele 2 și 5 din directiva menționată că o astfel de reproducere
         nu poate fi efectuată fără consimțământul autorului vizat, cu excepția cazului în care reproducerea îndeplinește condițiile
         prevăzute la articolul 5 din directiva menționată.

      53      În acest context, prin intermediul întrebărilor a doua-a douăsprezecea, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească
         dacă actele de reproducere efectuate în cursul unui procedeu de captare de date, precum cel în discuție în acțiunea principală,
         îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29 și, prin urmare, dacă acest procedeu poate
         fi realizat fără consimțământul titularilor drepturilor de autor respective, din moment ce urmărește să permită redactarea
         unei sinteze de articole de presă și constă în scanarea integrală a acestor articole, stocarea în memorie a unui extras compus
         din 11 cuvinte și imprimarea acestui extras.

      54      Potrivit articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29, un act de reproducere este exceptat de la dreptul de reproducere
         prevăzut la articolul 2 din directivă numai dacă îndeplinește cinci condiții, și anume:

      –        acest act este provizoriu;
      –        este tranzitoriu sau accesoriu;
      –        constituie o parte integrantă și esențială a unui proces tehnic;
      –        unicul său scop este să permită transmiterea, în cadrul unei rețele între terți, de către un intermediar sau utilizarea licită
         a unei opere ori a unui alt obiect protejat, și

      –        actul respectiv nu are o semnificație economică de sine stătătoare.
      55      Trebuie mai întâi să se menționeze că aceste condiții sunt cumulative în sensul că neîndeplinirea uneia dintre ele are drept
         urmare neaplicarea excepției de la dreptul de reproducere prevăzut la articolul 2 din Directiva 2001/29 în cazul unui act
         de reproducere în temeiul articolului 5 alineatul (1) din aceasta.

      56      Pentru a interpreta pe rând aceste condiții, trebuie amintit în continuare că, potrivit unei jurisprudențe constante, dispozițiile
         unei directive care derogă de la un principiu general stabilit chiar în cuprinsul directivei trebuie să facă obiectul unei
         interpretări restrictive (Hotărârea din 29 aprilie 2004, Kapper, C‑476/01, Rec., p. I‑5205, punctul 72, și Hotărârea din 26
         octombrie 2006, Comisia/Spania, C‑36/05, Rec., p. I‑10313, punctul 31).

      57      Acesta lucru este valabil în cazul excepției prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29 care constituie
         o derogare de la principiul general stabilit prin această directivă, mai precis necesitatea unei autorizări din partea titularului
         dreptului de autor pentru orice reproducere a unei opere protejate.

      58      Aceasta este situația cu atât mai mult cu cât excepția amintită trebuie interpretată în lumina articolului 5 alineatul (5)
         din Directiva 2001/29, potrivit căruia această excepție se aplică numai în anumite cazuri speciale care nu intră în conflict
         cu exploatarea normală a operei sau a altui obiect protejat și nu aduc atingere în mod nejustificat intereselor legitime ale
         titularului dreptului.

      59      În conformitate cu considerentele (4), (6) și (21) ale Directivei 2001/29, condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1)
         din aceasta trebuie interpretate și în lumina exigenței de securitate juridică a autorilor în ceea ce privește protecția operelor
         lor.

      60      În prezenta cauză, Infopaq susține că actele de reproducere în discuție în acțiunea principală îndeplinesc condiția referitoare
         la caracterul tranzitoriu, întrucât sunt șterse la terminarea procesului de căutare electronică.

      61      În această privință, trebuie să se constate, în lumina celei de a treia condiții amintite la punctul 54 din prezenta hotărâre,
         că un act de reproducere provizoriu și tranzitoriu urmărește să permită realizarea unui proces tehnic a cărui parte integrantă
         și esențială o constituie. În aceste condiții, ținând seama de principiile enunțate la punctele 57 și 58 din prezenta hotărâre,
         actele de reproducere respective nu pot să depășească ceea ce este necesar pentru buna funcționare a acestui proces tehnic.

      62      Securitatea juridică a titularilor drepturilor de autor impune în plus ca păstrarea și suprimarea reproducerii să nu depindă
         de o intervenție discreționară a omului, în special aceea a utilizatorului operelor protejate. Astfel, într‑o asemenea situație,
         nu ar fi garantată nicidecum suprimarea efectivă a reproducerii create de către persoana vizată sau, în orice caz, suprimarea
         reproducerii dacă existența acesteia nu se mai justifică prin prisma funcției sale de a permite realizarea unui proces tehnic.

      63      O astfel de concluzie este confirmată prin considerentul (33) al Directivei 2001/29 care enumeră, cu titlu de exemple caracteristice
         de acte la care se referă articolul 5 alineatul (1) din aceasta, actele care permit navigarea (browsing), precum și realizarea
         de copii cache (caching), inclusiv cele care permit funcționarea eficientă a sistemelor de transmisie. Astfel de acte sunt,
         prin definiție, create și șterse automat și fără intervenția omului.

      64      Având în vedere cele ce precedă, trebuie să se constate că un act nu poate fi calificat drept „tranzitoriu”, în sensul celei
         de a doua condiții prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29, decât dacă durata existenței sale este limitată
         la ceea ce este necesar pentru buna funcționare a procesului tehnic vizat, fiind subînțeles faptul că acest proces trebuie
         să fie automatizat în așa fel încât să șteargă actul în mod automat, fără intervenția omului, de îndată ce funcția sa de a
         permite realizarea unui astfel de proces tehnic a fost îndeplinită.

      65      În acțiunea principală, nu se poate exclude de la bun început faptul că primele acte de reproducere în discuție în acțiunea
         principală, mai precis crearea fișierelor TIFF, precum și a fișierelor text care rezultă din conversiunea fișierelor TIFF,
         pot fi calificate drept tranzitorii din moment ce sunt șterse în mod automat din memoria informatică.

      66      În ceea ce privește al treilea act de reproducere, mai precis stocarea în memoria informatică a unui extras compus din 11
         cuvinte, elementele prezentate Curții nu îi permit acesteia să aprecieze dacă procesul tehnic este automatizat în așa fel
         încât fișierul să fie șters din memoria informatică fără intervenția omului și într‑un interval de timp scurt. Astfel, instanța
         de trimitere va trebui să verifice dacă această suprimare depinde de voința utilizatorului reproducerii și dacă nu există
         riscul ca fișierul să rămână salvat după îndeplinirea funcției sale de realizare a procesului tehnic respectiv.

      67      Totuși, este cert că, prin ultimul act de reproducere din cadrul procedeului de captare de date, Infopaq realizează o reproducere
         în afara sferei informatice. Infopaq procedează la imprimarea de fișiere care conțin extrasele compuse din 11 cuvinte și reproduce
         astfel aceste extrase pe suport hârtie.

      68      Or, din moment ce este fixată pe un astfel de suport material, această reproducere nu dispare decât o dată cu distrugerea
         suportului.

      69      Pe de altă parte, dat fiind că procedeul de captare de date nu este, evident, susceptibil să distrugă el însuși un astfel
         de suport, suprimarea reproducerii amintite depinde exclusiv de voința utilizatorului unui astfel de procedeu, utilizator
         cu privire la care nu este deloc sigur că urmărește distrugerea acestuia, și, prin urmare, reproducerea amintită poate subzista
         o perioadă îndelungată în funcție de nevoile utilizatorului.

      70      În aceste condiții, trebuie să se constate că ultimul act al procedeului de captare de date în discuție în acțiunea principală,
         în cursul căruia Infopaq imprimă extrasele compuse din 11 cuvinte, nu constituie un act tranzitoriu în sensul articolului
         5 alineatul (1) din Directiva 2001/29.

      71      În plus, nu rezultă din dosarul transmis Curții și nici nu s‑a susținut faptul că un astfel de act ar putea avea un caracter
         accesoriu.

      72      Din cele ce precedă rezultă că actul amintit nu îndeplinește a doua condiție prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din Directiva
         2001/29 și, prin urmare, un astfel de act nu poate fi exceptat de la dreptul de reproducere prevăzut la articolul 2 din directivă.

      73      Rezultă că procedeul de captare de date în discuție în acțiunea principală nu poate fi realizat fără consimțământul titularilor
         drepturilor de autor și, prin urmare, nu este necesar să se examineze dacă cele patru acte de reproducere care alcătuiesc
         acest procedeu respectă celelalte condiții prevăzute la articolul 5 alineatul (1).

      74      În consecință, trebuie răspuns la întrebările a doua-a douăsprezecea că actul de imprimare a unui extras compus din 11 cuvinte,
         care se efectuează în cursul unui procedeu de captare de date precum cel în discuție în acțiunea principală, nu îndeplinește
         condiția referitoare la caracterul tranzitoriu prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29 și, prin urmare,
         acest procedeu nu poate fi realizat fără consimțământul titularilor drepturilor de autor vizați.

       Cu privire la a treisprezecea întrebare
      75      Ținând seama de răspunsul dat la întrebările a doua-a douăsprezecea, nu trebuie să se răspundă la a treisprezecea întrebare.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      76      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
      1)      Un act efectuat în cursul unui procedeu de captare de date, care constă în stocarea în memoria informatică a unui extras dintr‑o
            operă protejată compus din 11 cuvinte, precum și în imprimarea acestui extras, se poate încadra în sfera noțiunii de reproducere
            în parte în sensul articolului 2 din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind
            armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională, dacă – aspect care
            trebuie verificat de instanța de trimitere – elementele preluate astfel sunt expresia creației intelectuale proprii a autorului
            lor.
      2)      Actul de imprimare a unui extras compus din 11 cuvinte, care se efectuează în cursul unui procedeu de captare de date precum
            cel în discuție în acțiunea principală, nu îndeplinește condiția referitoare la caracterul tranzitoriu prevăzută la articolul
            5 alineatul (1) din Directiva 2001/29 și, prin urmare, acest procedeu nu poate fi realizat fără consimțământul titularilor
            drepturilor de autor vizați.
      Semnături
      * Limba de procedură: daneza.


Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 6 iunie 2013. # Interroll Holding AG împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Inspired by efficiency - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr.º207/2009. # Cauza T-126/12.


Hotărârea Curții din data de 12 decembrie 1974. # B.N.O. Walrave, L.J.N. Koch împotriva Association Union cycliste internationale, Koninklijke Nederlandsche Wielren Unie și Federación Española Ciclismo. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Arrondissementsrechtbank Utrecht - Țările de Jos. # Cauza 36-74.


Hotărârea Tribunalului (camera a șaptea) din 19 aprilie 2013. # Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) împotriva Comisiei Europene. # FSE - Acțiune de formare - Reducerea contribuției financiare acordate inițial - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 - Prescripție - Securitate juridică - Dreptul la apărare - Termen rezonabil - Obligație de motivare. # Cauza T-53/11.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) din data de 12 decembrie 2002. # Carmelo Morello împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubiri. # Cauze conexate T-338/00 și T-376/00.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 21 octombrie 2004. # Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Erpo Möbelwerk GmbH. # Recurs - Marcă comunitară - Sintagmă DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT. # Cauza C-64/02 P.


Hotărârea Curții (Marea Cameră) din data de 29 iunie 2004. # Front national împotriva Parlamentului European. # Recurs. # Cauza C-486/01 P.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 16 octombrie 2001. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Elene. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directivă 90/388/CEE și 96/2/CE. # Cauze conexate C-396/99 și C-397/99.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 9 iulie 1987. # Marco Castagnoli împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Inadmisibilitate. # Cauza 329/85.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 11 iulie 1985. # Heinrich Maag împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari. # Cauza 43/84.


Hotărârea Curții din data de 7 ianuarie 2004.#K.B. împotriva National Health Service Pensions Agency și Secretary of State for Health.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Regatul Unit.#Articol 141 CE - Directivă 75/117/CEE - Egalitate de tratament între bărbați și femei.#Cauza C-117/01.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 19 martie 1964. # Estelle Schmitz, căsătorită Roland Wollast împotriva Comunității Economice Europene. # Cauza 18-63.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 7 iulie 1971. # Helmut Müllers împotriva Comitetului Economic și Social CEE și CEEA. # Cauza 79-70.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a patra) din data de 14 octombrie 2004. # Sergio Sandini împotriva Curții de Justiție a Comunităților Europene. # Funcționari - Acțiune în despăgubiri. # Cauza T-389/02.