title: Cauza T-768/17: Ordonanța Tribunalului din 14 februarie 2019 — Comprojecto-Projectos e Construções și alții/BCE („Acțiuni în constatarea abținerii de a acționa, în anulare și în despăgubire — Politica economică și monetară — Supravegherea instituțiilor de credit — Acte ilicite pretins săvârșite de anumite instituții de credit portugheze — Respingere implicită a invitației de a acționa adresate BCE — Inadmisibilitate vădită parțială — Necompetență vădită parțială — Acțiune în parte vădit nefondată”)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/46

      Ordonanța Tribunalului din 14 februarie 2019 — Comprojecto-Projectos e Construções și alții/BCE
      (Cauza T-768/17) (1)

      („Acțiuni în constatarea abținerii de a acționa, în anulare și în despăgubire - Politica economică și monetară - Supravegherea instituțiilor de credit - Acte ilicite pretins săvârșite de anumite instituții de credit portugheze - Respingere implicită a invitației de a acționa adresate BCE - Inadmisibilitate vădită parțială - Necompetență vădită parțială - Acțiune în parte vădit nefondată”)
      (2019/C 131/53)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Reclamanți: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda (Lisabona, Portugalia), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Lisabona), Julião Maria Gomes de Azevedo (Lisabona), Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Lisabona) (reprezentant: M. Ribeiro, avocat)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: C. Hernández Saseta și P. Ferreira Jorge, agenți)

         Obiectul

      În primul rând, cerere întemeiată pe articolul 265 TFUE prin care se solicită constatarea faptului că BCE s-a abținut în mod nelegal să acționeze împotriva unei instituții de credit portugheze în cadrul prevenirii utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor, în al doilea rând, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei BCE de a nu acționa și, în al treilea rând, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se solicită repararea prejudiciului pretins suferit de reclamanți ca urmare a acestei inacțiuni

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, precum și pe domnul Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, pe domnul Julião Maria Gomes de Azevedo și pe doamna Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza T-817/17: Ordonanța Tribunalului din 8 februarie 2019 — Schokker/AESA („Funcție publică — Agenți contractuali — AESA - Recrutare — Procedură de selecție - Înscrierea reclamantului pe lista de rezervă — Retragerea ofertei de încadrare în muncă adresată reclamantului — Răspundere — Lipsa comportamentului nelegal al AESA — Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/47

      Ordonanța Tribunalului din 8 februarie 2019 — Schokker/AESA
      (Cauza T-817/17) (1)

      („Funcție publică - Agenți contractuali - AESA - Recrutare - Procedură de selecție - Înscrierea reclamantului pe lista de rezervă - Retragerea ofertei de încadrare în muncă adresată reclamantului - Răspundere - Lipsa comportamentului nelegal al AESA - Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”)
      (2019/C 131/54)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Boudewijn Schokker (Hoofddorp, Țările de Jos) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

         Pârâtă: Agenția Europeană de Siguranță a Aviației (reprezentanți: S. Rostren și F. Pavesi, agenți, asistați de D. Waelbroeck și de A. Duron, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și prin care se urmărește să se obțină repararea prejudiciului pe care reclamantul l-ar fi suferit ca urmare a comportamentului culpabil al AESA în cursul procedurii de selecție pentru recrutarea unui agent contractual

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Domnul Boudewijn Schokker este obligat la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 63, 19.2.2018.


title: Cauza T-125/18: Ordonanța Tribunalului din 14 februarie 2019 — Associazione GranoSalus/Comisia („Acțiune în anulare — Produse fitosanitare — Substanța activă „glifosat” — Reînnoire a includerii în anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 — Lipsa afectării individuale — Act normativ care presupune măsuri de executare — Inadmisibilitate”)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/48

      Ordonanța Tribunalului din 14 februarie 2019 — Associazione GranoSalus/Comisia
      (Cauza T-125/18) (1)

      („Acțiune în anulare - Produse fitosanitare - Substanța activă „glifosat” - Reînnoire a includerii în anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 - Lipsa afectării individuale - Act normativ care presupune măsuri de executare - Inadmisibilitate”)
      (2019/C 131/55)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) (Foggia, Italia) (reprezentant: G. Dalfino, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, D. Bianchi, G. Koleva și I. Naglis, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/2324 din 12 decembrie 2017 al Comisiei de reînnoire a aprobării substanței active glifosat, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare, și de modificare a anexei la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 al Comisiei (JO 2017, L 333, p. 10)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                     Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție formulate de Helm AG, Monsanto Europe NV/SA, Monsanto Company, Nufarm GmbH & Co. KG, Nufarm, Albaugh Europe Sàrl, Albaugh UK Ltd, Albaugh TKI d.o.o. și Barclay Chemicals Manufacturing Ltd.

                  3)

                     Obligă Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  4)

                     Helm, Monsanto Europe, Monsanto, Nufarm GmbH & Co. KG, Nufarm, Albaugh Europe, Albaugh UK, Albaugh TKI și Barclay Chemicals Manufacturing suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată referitoare la cererile de intervenție.

         (1)  JO C 152, 30.4.2018.


title: Cauza T-258/18: Ordonanța Tribunalului din 14 februarie 2019 — Brunke/Comisia („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Termen de introducere a acțiunii — Momentul de la care începe să curgă termenul — Lipsă a invitației de a acționa — A doua invitație de a acționa — Inadmisibilitate vădită — Cerere de natură declarativă — Cerere care urmărește emiterea unor somații — Necompetență vădită”)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/50

      Ordonanța Tribunalului din 14 februarie 2019 — Brunke/Comisia
      (Cauza T-258/18) (1)

      („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Termen de introducere a acțiunii - Momentul de la care începe să curgă termenul - Lipsă a invitației de a acționa - A doua invitație de a acționa — Inadmisibilitate vădită - Cerere de natură declarativă - Cerere care urmărește emiterea unor somații - Necompetență vădită”)
      (2019/C 131/58)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamant: Lothar Brunke (Berlin, Germania) (reprezentant: A. Schniebel, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braun și H. Støvlbæk, agenți)

         Obiectul

      Cu titlu principal, cerere care urmărește „constatarea efectului discriminatoriu” al Directivei 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO 2005, L 255, p. 22, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3) și, cu titlu subsidiar, pe de o parte, cerere care urmărește în esență emiterea unei somații împotriva Comisiei și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 265 TFUE care urmărește să se constate că Comisia s-a abținut în mod ilegal să dea curs corespondenței reclamantului din 6 iunie 2017 și din 27 decembrie 2017.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea în parte ca urmare a necompetenței vădite a Tribunalului de a o soluționa și în parte ca vădit inadmisibilă.

                  2)

                     Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție ale Consiliului Uniunii Europe și Parlamentului European.

                  3)

                     Domnul Lothar Brunke suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  4)

                     Consiliul suportă propriile cheltuieli de judecată aferente cererii sale de intervenție.

                  5)

                     Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată aferente cererii sale de intervenție.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza T-376/18: Ordonanța Tribunalului din 8 februarie 2019 — Front Polisario/Consiliul („Acțiune în anulare — Acorduri internaționale — Acord de parteneriat între Uniunea Europeană și Maroc în sectorul pescuitului — Decizie de autorizare a deschiderii negocierilor între Uniune și Maroc în vederea modificării acordului de parteneriat — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate”)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/50

      Ordonanța Tribunalului din 8 februarie 2019 — Front Polisario/Consiliul
      (Cauza T-376/18) (1)

      („Acțiune în anulare - Acorduri internaționale - Acord de parteneriat între Uniunea Europeană și Maroc în sectorul pescuitului - Decizie de autorizare a deschiderii negocierilor între Uniune și Maroc în vederea modificării acordului de parteneriat - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate”)
      (2019/C 131/59)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (reprezentant: G. Devers, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Elera-San Miguel Hurtado și F. Naert, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei din 16 aprilie 2018 a Consiliului de autorizare a deschiderii negocierilor cu Regatul Maroc în vederea modificării acordului de parteneriat în sectorul pescuitului între Comunitatea Europeană și Regatul Maroc și încheierea unui protocol de punere în aplicare a acordului respectiv

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                     Nu este necesară pronunțarea asupra cererilor de intervenție formulate de Republica Franceză și de Comisia Europeană.

                  3)

                     Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  4)

                     Comisia și republica Franceză suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de intervenție.

         (1)  JO C 319, 10.9.2018.


title: Cauza T-429/18 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 februarie 2019 — BRF și SHB Comercio e Industria de Alimentos/Comisia („Măsuri provizorii — Sănătate publică — Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/700 — Modificarea listelor unităților din țările terțe din care este autorizat importul anumitor produse de origine animală, în ceea ce privește anumite unități din Brazilia — Lipsa urgenței — Evaluare comparativă a intereselor”)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/51

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 februarie 2019 — BRF și SHB Comercio e Industria de Alimentos/Comisia
      (Cauza T-429/18 R)
      („Măsuri provizorii - Sănătate publică - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/700 - Modificarea listelor unităților din țările terțe din care este autorizat importul anumitor produse de origine animală, în ceea ce privește anumite unități din Brazilia - Lipsa urgenței - Evaluare comparativă a intereselor”)
      (2019/C 131/60)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: BRF SA (Itajaí, Brazilia), SHB Comercio e Industria de Alimentos SA (Itajaí) (reprezentanți: D. Arts și G. van Thuyne, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: X. Lewis, B. Eggers și B. Hofstötter, agenți)

         Obiectul

      Cerere formulată în temeiul articolelor 278 și 279 TFUE prin care se urmărește, în principal, suspendarea executării Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/700 al Comisiei din 8 mai 2018 de modificare a listelor unităților din țările terțe din care este autorizat importul anumitor produse de origine animală, în ceea ce privește anumite unități din Brazilia (JO 2018, L 118, p. 1), fie până la soluționarea definitivă a acțiunilor formulate de reclamante în temeiul articolului 263 TFUE, fie până la data stabilită de președintele Tribunalului, și, în subsidiar, suspendarea aplicării regulamentului menționat în ceea ce privește unitățile reclamantelor care figurează în lista unităților autorizate să importe carne de pasăre și de lagomorfe din Brazilia (secțiunea II), în lista unităților autorizate să importe carne tocată, preparate din carne și carne separată mecanic din Brazilia (secțiunea V) care nu au generat mai mult de două notificări prin intermediul Sistemului de alertă rapidă pentru alimente și furaje între 1 martie 2017 și 19 aprilie 2018, precum și în lista unităților autorizate să importe produse din carne din Brazilia (secțiunea VI) sau dispunerea unei măsuri diferite sau complementare considerate necesare sau adecvate de președintele Tribunalului

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                     Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-511/18: Acțiune introdusă la 4 februarie 2019 — XH/Comisia

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/52

      Acțiune introdusă la 4 februarie 2019 — XH/Comisia
      (Cauza T-511/18)
      (2019/C 131/61)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: XH (reprezentant: E. Auleytner, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 13 noiembrie 2017 (IA nr. 25-2017) privind neincluderea numelui reclamantei pe lista funcționarilor promovați în anul 2017;

                  —

                  anularea deciziei din 7 iunie 2018 a autorității împuternicite să facă numiri ca răspuns la reclamația formulată de reclamantă;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata către reclamantă a sumei de 20 000 de euro cu titlu de prejudiciu moral și a sumei de 45 000 de euro cu titlu de prejudiciu material;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Prin intermediul primului motiv se contestă conținutul rapoartelor asupra evoluției carierei (denumite în continuare „REC-urile) ca temei al exercițiului de promovare în discuție și se invocă neregularitățile procedurii închise de promovare în cauză, imposibilitatea și nelegalitatea unei regularizări a posteriori după închiderea exercițiului de promovare.

                              —

                              Reclamanta susține că a fost imposibil să demonstreze că judecățile de valoare ar fi putut să fie realizate diferit dacă raportul intermediar nelegal nu ar fi fost luat în considerare în diferite etape ale procedurii de promovare.

                              —

                              Reclamanta invocă o eroare de drept și nelegalitatea procedurii de promovare contestate: încălcarea dispozițiilor Deciziei C(2013) 89 68 final a Comisiei din 16 decembrie 2013 privind dispozițiile generale de punere în aplicare a articolului 45 din Statutul funcționarilor, încălcarea articolului 45 alineatul (1) din Statutul funcționarilor în lumina articolului 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și lipsa unei comparări efective a meritelor.

                              —

                              Reclamanta invocă în plus o eroare vădită de apreciere la aplicarea criteriilor de promovare prevăzute la articolul 45 din Statutul funcționarilor, în lumina articolului 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe impactul neregularității asupra exercițiului de promovare contestat, ținând seama de dosarul de promovare al reclamantei și REC-urile sale. Această neregularitate a determinat, în opinia reclamantei, la excluderea de la promovare care era anticipată de altfel, dacă s-ar fi realizat o comparare corectă a meritelor.


title: Cauza T-65/19: Acțiune introdusă la 5 februarie 2019 — AI/ECDC

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/53

      Acțiune introdusă la 5 februarie 2019 — AI/ECDC
      (Cauza T-65/19)
      (2019/C 131/62)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: AI (reprezentanți: L. Levi și A. Champetier, avocați)

         Pârât: European Centre for Disease Prevention and Control (ECDC)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei ECDC [Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor] din 18 mai 2018 de respingere a cererii reclamantului de asistență din 20 iunie 2017;

                  —

                  anularea deciziei ECDC din 20 iunie 2018 de respingere a cererii reclamantului din 30 mai 2018 de acces la raportul de anchetă;

                  —

                  anularea, dacă va fi cazul, a deciziei ECDC din 26 octombrie 2018 de respingere a plângerii reclamantului din 2 iulie 2018;

                  —

                  obligarea ECDC la plata indemnizației financiare evaluate ex aequo et bono la 40 000 de euro, în legătură cu prejudiciul nepatrimonial pretins suferit de reclamant.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive în legătură cu decizia atacată din 18 mai 2018 și un unic motiv în legătură cu decizia atacată din 20 iunie 2018.

                  1.

                  Primul motiv care privește decizia atacată din 18 mai 2018, întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat.

                  2.

                  Al doilea motiv care privește decizia atacată din 18 mai 2018, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.

                  3.

                  Al treilea motiv care privește decizia atacată din 18 mai 2018, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și de fapt și pe încălcarea articolului 86 din Statutul funcționarilor.

                  4.

                  Unicul motiv care privește decizia atacată din 20 iunie 2018, întemeiat pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 13 din Regulamentul nr. 45/2001 (1).

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO 2001 L 8, p. 1, Ediție specială 13/vol.30, p.142).


title: Cauza T-77/19: Acțiune introdusă la 9 februarie 2019 — Alcar Aktiebolag/EUIPO — Alcar Holding (alcar.se)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/54

      Acțiune introdusă la 9 februarie 2019 — Alcar Aktiebolag/EUIPO — Alcar Holding (alcar.se)
      (Cauza T-77/19)
      (2019/C 131/63)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Alcar Aktiebolag (Bromma, Suedia) (reprezentant: M. Ateva, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Alcar Holding GmbH (Viena, Austria)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă și verbală alcar.se în culorile alb și albastru — cererea de înregistrare nr. 15 508 583

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 14 noiembrie 2018 în cauza R 378/2018-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  suspendarea procedurii în fața Tribunalului până la finalizarea procedurii de decădere împotriva mărcii aparținând Alcar Holding GmbH și până la stabilirea întinderii reale a protecției mărcii aparținând Alcar Holding GmbH;

                  —

                  anularea deciziei camerei de recurs în integralitatea sa;

                  —

                  confirmarea deciziei diviziei de opoziție în integralitatea sa;

                  —

                  obligarea Alcar Holding GmbH la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în procedurile în fața diviziei de opoziție, a camerei de recurs, precum și a Tribunalului.

         Motivele invocate

                  —

                  Camera de recurs a extins în mod eronat domeniul de protecție al mărcii aparținând Alcar Holding GmbH;

                  —

                  camera de recurs a săvârșit o eroare în evaluarea riscului de confuzie între mărci.


title: Cauza T-79/19: Acțiune introdusă la 12 februarie 2019 — Lantmännen și Lantmännen Agroetanol/Comisia

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/55

      Acțiune introdusă la 12 februarie 2019 — Lantmännen și Lantmännen Agroetanol/Comisia
      (Cauza T-79/19)
      (2019/C 131/64)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Lantmännen ek för (Stockholm, Suedia), Lantmännen Agroetanol AB (Norrköping, Suedia) (reprezentanți: S. Perván Lindeborg, A. Johansson, avocați, și R. Bachour, Solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea articolului 1 din Decizia C(2019) 743 final a Comisiei din 28 ianuarie 2019 privind o opoziție la divulgare formulată de reclamante în temeiul articolului 8 din Decizia 2011/695/UE a președintelui Comisiei Europene din 13 octombrie 2011 privind funcția și mandatul consilierului-auditor în anumite proceduri în domeniul concurenței (JO 2011, L 275, p. 29) (cazul AT.40054 — Criterii de referință pentru etanol), și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea prin decizia contestată a normelor de drept care reglementează procedura de tranzacționare
                  Reclamantele susțin că instrumentele juridice care reglementează procedura de tranzacționare ar trebui să împiedice divulgarea documentelor în cauză. În special, articolul 10a, coroborat cu articolul 15 alineatul (1b) și cu articolul 16a alineatul (2) din Regulamentul nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 (1) ar trebui să fie interpretate în sensul că limitează divulgarea conținutului discuțiilor privind tranzacționarea la propunerea de tranzacționare însăși, la care se poate acorda accesul doar cu respectarea unor condiții stricte.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea prin decizia contestată a principiului protecției încrederii legitime
                  Reclamantele susțin că, prin practica sa constantă de a exclude documentele neoficiale prezentate în cadrul discuțiilor privind tranzacționarea de la dosarul la care au acces celelalte părți, precum și prin intermediul asigurărilor precise în acest sens în cadrul discuțiilor privind tranzacționarea, pârâta le-ar fi determinat să aibă așteptări legitime cu privire la tratamentul confidențial al documentelor în cauză.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea prin decizia contestată a principiului egalității de tratament și a principiului egalității armelor
                  Reclamantele susțin că, prin divulgarea către celelalte părți a conținutului discuțiilor purtate de acestea cu pârâta în vederea unei tranzacții, pârâta ar fi încălcat principiul egalității de tratament, întrucât a plasat părțile la tranzacție într-o poziție mai puțin favorabilă în raport cu părțile care s-au retras din discuțiile respective. Extinderea nejustificată a accesului la dosar al părților care s-au retras din tranzacție ar încălca de asemenea principiul egalității armelor, oferindu-le acestora un avantaj în cadrul relației inerent antagoniste dintre coautorii prezumați ai încălcării, cu privire la viitoare cereri de despăgubire.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea prin decizia contestată a principiului bunei administrări
                  Reclamantele susțin în plus că, permițând divulgarea informațiilor în litigiu, decizia i-ar fi permis pârâtei să adopte o politică total incoerentă, în care reclamantele au fost supuse unui tratament în mod considerabil mai puțin favorabil decât cel aplicat destinatarilor tuturor deciziilor anterioare ale pârâtei. Pentru acest motiv, trebuie să se considere că decizia contestată încalcă dreptul reclamantelor de a beneficia, în ceea ce privește problemele lor, de un tratament „imparțial, echitabil și într-un termen rezonabil” din partea instituțiilor Uniunii Europene, precum pârâta, și încalcă astfel articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  5.

                  Al cincilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe o încadrare juridică incorectă în expunerea de motive
                  Prin intermediul celui de al cincilea motiv, invocat cu titlu subsidiar în raport cu celelalte motive, reclamantele susțin că, chiar și în cazul în care, în cele din urmă, Tribunalul ar fi de acord cu poziția pârâtei conform căreia documentele în litigiu trebuie să fie divulgate celorlalte întreprinderi, decizia contestată trebuie totuși să fie anulată ca urmare a erorilor conținute în expunerea de motive.
                  Pârâta a aplicat punctul 35 din comunicarea privind tranzacțiile pentru a acorda accesul la documentele în litigiu. Punctul 35 se referă doar la propunerile de tranzacționare, și nu la documentele referitoare la tranzacție, expresie utilizată în decizia contestată. Pentru a-i acorda expunerii de motive coerența internă, decizia contestată ar trebui să fie reformulată astfel încât să precizeze că aceste documente fac parte din propunerea de tranzacționare.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE (JO 2004, L 123, p. 18, Ediție specială, 8/vol. 01, p. 242).


title: Cauza T-101/19: Acțiune introdusă la 18 februarie 2019 — Rezon/EUIPO (imot.bg)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/56

      Acțiune introdusă la 18 februarie 2019 — Rezon/EUIPO (imot.bg)
      (Cauza T-101/19)
      (2019/C 131/65)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamantă: Rezon OOD (Sofia, Bulgaria) (reprezentant: M. Yordanova-Harizanova, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene figurative imot.bg — cererea de înregistrare nr. 17 203 316

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 9 noiembrie 2018 în cauza R 999/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și dispunerea înregistrării mărcii în litigiu;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, precum și a cheltuielilor efectuate în fața camerei de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-726/16: Ordonanța Tribunalului din 14 februarie 2019 — VFP/Comisia

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/58

      Ordonanța Tribunalului din 14 februarie 2019 — VFP/Comisia
      (Cauza T-726/16) (1)

      (2019/C 131/67)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Marii Camere a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 462, 12.12.2016.


title: Cauza T-60/18: Ordonanța Tribunalului din 12 februarie 2019 — Hangzhou Lezoo traveling equipment/EUIPO — Promotional Traders (GREEN HERMIT)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/58

      Ordonanța Tribunalului din 12 februarie 2019 — Hangzhou Lezoo traveling equipment/EUIPO — Promotional Traders (GREEN HERMIT)
      (Cauza T-60/18) (1)

      (2019/C 131/68)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 104, 19.3.2018.


title: Cauza T-725/18: Ordonanța Tribunalului din 15 februarie 2019 — Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO (BRENT)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/59

      Ordonanța Tribunalului din 15 februarie 2019 — Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO (BRENT)
      (Cauza T-725/18) (1)

      (2019/C 131/69)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a opta dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019.


title: Cauza C-161/19: Acțiune introdusă la 22 februarie 2019 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/30

      Acțiune introdusă la 22 februarie 2019 — Comisia Europeană/Republica Austria
      (Cauza C-161/19)
      (2019/C 148/28)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes și M. Noll-Ehlers, agenți)

         Pârâtă: Republica Austria

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  constatarea faptului că, prin autorizarea vânătorii de primăvară a sitarului de pădure (Scolopax rusticola) în landul Austria Inferioară, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (4) din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (1);

                  —

                  obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Această acțiune este îndreptată împotriva autorizării vânătorii de primăvară a sitarului de pădure (Scolopax rusticola) în Austria Inferioară. Masculii speciei sitar de pădure pot fi vânați între 1 martie și 15 aprilie, în timpul ritualului nupțial, până la un număr maxim de prelevări de 1 410 sitari de pădure (din februarie 2017: 759).
      Din punctul de vedere al Comisiei, reglementarea în litigiu încalcă interdicția vânătorii de primăvară prevăzută la articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2009/147.
      Republica Austria susține că reglementarea este acoperită de excepția prevăzută la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2009/147. Această dispoziție permite statelor membre, în cazul în care nu există altă soluție satisfăcătoare, să aplice derogări, printre altele, de la articolul 7 alineatul (4) din directivă pentru a permite, în condiții strict controlate și pe bază selectivă, capturarea, păstrarea sau alte utilizări judicioase ale anumitor păsări în număr mic. În conformitate cu jurisprudența constantă a Curții, revine statelor membre sarcina de a stabili dacă sunt îndeplinite condițiile pentru aplicarea acestei derogări.
      Comisia consideră că Republica Austria nici nu a demonstrat că nu există altă soluție satisfăcătoare în sensul tezei introductive a articolului 9 alineatul (1), nici nu a dovedit că numărul maxim de prelevări autorizate îndeplinește condiția privind „numărul mic” prevăzută la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din directivă. Vânătoarea de toamnă pare să constituie o alternativă satisfăcătoare, întrucât sitarii de pădure sunt de asemenea prezenți toamna în număr neneglijabil în zonele de vânătoare din Austria Inferioară. Republica Austria nu a adus o dovadă convingătoare în susținerea argumentului său potrivit căruia vânătoarea de primăvară ar conserva mai bine populațiile de sitari de pădure decât vânătoarea de toamnă. În plus, calculul „numărului mic” este inexact întrucât autoritățile austriece s-au întemeiat pe populații de referință greșite.

         (1)  JO 2010, L 20, p. 7.


title: Cauza T-446/17: Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2019 — TK/Parlamentul („Funcție publică — Agenți temporari — Schimbări în activitățile atribuite — Noțiunea de afectare — Convocare la un interviu — Noțiunea de procedură — Acuzație de hărțuire morală — Cerere de asistență — Responsabilitate — Prejudiciu moral”)

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/48

      Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2019 — TK/Parlamentul
      (Cauza T-446/17) (1)

      („Funcție publică - Agenți temporari - Schimbări în activitățile atribuite - Noțiunea de afectare - Convocare la un interviu - Noțiunea de procedură - Acuzație de hărțuire morală - Cerere de asistență - Responsabilitate - Prejudiciu moral”)
      (2019/C 148/45)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: TK (reprezentant: L. Levi, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: inițial E. Taneva și M. Rantala, agenți, ulterior E. Taneva, C. González Argüelles și D. Boytha, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea deciziei președintelui Parlamentului din 26 august 2016 de respingere a cererilor reclamantei din 28 aprilie 2016 și repararea unui prejudiciu moral pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit, precum și anularea deciziei secretarului general al Parlamentului din 26 aprilie 2017 în măsura în care prin aceasta se respinge cererea de reparare a prejudiciului moral pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit și repararea acestui prejudiciu

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă TK să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

         (1)  JO C 357, 23.10.2017.


title: Cauza T-798/17: Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2019 — De Masi și Varoufakis/BCE („Acces la documente — Decizia 2004/258/CE — Document intitulat «Răspunsuri la întrebări privind interpretarea articolului 14.4 din Protocolul privind Statutul SEBC și al BCE» — Refuzul accesului — Excepția referitoare la protecția consultanței juridice — Excepția referitoare la protecția documentelor pentru uz intern — Interes public superior”)

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/49

      Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2019 — De Masi și Varoufakis/BCE
      (Cauza T-798/17) (1)

      („Acces la documente - Decizia 2004/258/CE - Document intitulat «Răspunsuri la întrebări privind interpretarea articolului 14.4 din Protocolul privind Statutul SEBC și al BCE» - Refuzul accesului - Excepția referitoare la protecția consultanței juridice - Excepția referitoare la protecția documentelor pentru uz intern - Interes public superior”)
      (2019/C 148/46)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamanți: Fabio De Masi (Hamburg, Germania) și Yanis Varoufakis (Atena, Grecia) (reprezentant: A. Fischer-Lescano, professeur)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: T. Filipova și F. von Lindeiner, agenți, asistați de H.-G. Kamann, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și care privește anularea Deciziei BCE din 16 octombrie 2017 prin care reclamanților li s-a respins dreptul de acces la documentul din 23 aprilie 2015, intitulat „Răspunsuri la întrebări privind interpretarea articolului 14.4 din Protocolul privind Statutul SEBC și al BCE”.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Domnii Fabio De Masi și Yanis Varoufakis suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Banca Centrală Europeană (BCE).

         (1)  JO C 42, 5.2.2018.


title: Cauza C-545/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de des Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austria) la 22 august 2018 — DP, Finanzamt Linz

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de des Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austria) la 22 august 2018 — DP, Finanzamt Linz
      (Cauza C-545/18)
      (2019/C 182/02)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: DP, Finanzamt Linz

         Pârâte: Bezirkshauptmannschaft Braunau am Inn, Bezirkshauptmannschaft Linz-Land

         Intervenient: Finanzamt Braunau-Ried-Schärding, EO
      Prin ordonanța din 4 aprilie 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a opta) a declarat că cererea de decizie preliminară, formulată de Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Tribunalul Administrativ Regional din Austria Superioară, Austria) prin decizia din 16 aprilie 2018, este vădit inadmisibilă.


title: Cauza C-710/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 14 noiembrie 2018 — WN/Land Niedersachsen

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 14 noiembrie 2018 — WN/Land Niedersachsen
      (Cauza C-710/18)
      (2019/C 182/03)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: WN

         Pârât: Land Niedersachsen

         Întrebarea preliminară

      Articolul 45 alineatul (2) TFUE și articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții precum cea de la articolul 16 alineatul 2 din TV-L [Convenția colectivă a funcției publice a landurilor], potrivit căreia experiența profesională relevantă dobândită la actualul angajator este privilegiată, după reintegrare, în ceea ce privește încadrarea în treptele salariale ale unui sistem de remunerare instituit la nivel colectiv, prin faptul că această experiență profesională este recunoscută în mod nelimitat potrivit articolului 16 alineatul 2 a doua teză din TV-L, în timp ce, potrivit articolului 16 alineatul 2 a treia teză din TV-L, experiența profesională relevantă dobândită la alți angajatori este luată în considerare numai în limita a trei ani, dacă acest tratament privilegiat este impus de dreptul Uniunii în conformitate cu clauza 4 punctul 4 din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP?

         (1)  JO 2011, L 141, p. 1.


title: Cauza C-794/18 P: Recurs introdus la 17 decembrie 2018 de Pracsis SPRL, Conceptexpo Project împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 3 octombrie 2018 în cauza T-33/18, Pracsis și Conceptexpo Project/Comisia și EACEA

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/3

      Recurs introdus la 17 decembrie 2018 de Pracsis SPRL, Conceptexpo Project împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 3 octombrie 2018 în cauza T-33/18, Pracsis și Conceptexpo Project/Comisia și EACEA
      (Cauza C-794/18 P)
      (2019/C 182/04)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurente: Pracsis SPRL, Conceptexpo Project (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA)
      Prin Ordonanța din 11 aprilie 2019, Curtea (Camera a șaptea) a respins recursul ca fiind, în parte, vădit inadmisibil și, în parte, vădit nefundat.


title: Cauza C-804/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Arbeitsgericht Hamburg (Germania) la 20 decembrie 2019 — IX/WABE e.V.

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Arbeitsgericht Hamburg (Germania) la 20 decembrie 2019 — IX/WABE e.V.
      (Cauza C-804/18)
      (2019/C 182/05)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Arbeitsgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: IX

         Pârât: WABE e.V.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O instrucțiune unilaterală a angajatorului, care interzice purtarea oricărui semn vizibil care exprimă convingeri politice, filozofice sau religioase, reprezintă o discriminare directă, pe motive de apartenență religioasă, în sensul articolului 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1), a acelor angajați care respectă anumite reguli vestimentare ca urmare a unei cerințe de a-și acoperi capul?

                  2)

                  O instrucțiune unilaterală a angajatorului, care interzice purtarea oricărui semn vizibil care exprimă convingeri politice, filozofice sau religioase, reprezintă o discriminare indirectă pe motive de apartenență religioasă și/sau gen, în sensul articolului 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, a unei lucrătoare care, în virtutea credinței sale musulmane, poartă un văl islamic?
                  În particular:

                              a)

                              În conformitate cu Directiva 2000/78/CE, discriminarea pe motive de apartenență religioasă și/sau gen poate fi justificată de dorința subiectivă a angajatorului de a respecta o politică de neutralitate politică, filozofică și religioasă, în cazul în care angajatorul dorește ca, prin intermediul acestei politici, să respecte dorințele subiective ale clienților săi?

                              b)

                              Directiva 2000/78/CE și/sau dreptul fundamental la libertatea de a desfășura o activitate comercială prevăzut la articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, având în vedere articolul 8 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE, se opun unei reglementări naționale potrivit căreia, în vederea protejării dreptului fundamental la libertate religioasă, o interdicție referitoare la vestimentația cu caracter religios poate fi justificată nu doar ca urmare a unei trăsături abstracte de punere în pericol a neutralității angajatorului, ci și ca urmare a unui pericol suficient de concret, în special ca urmare a unui prejudiciu economic iminent cauzat angajatorului sau unui terț afectat?

         (1)  JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-34/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 7 ianuarie 2019 — Telecom Italia SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 7 ianuarie 2019 — Telecom Italia SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze
      (Cauza C-34/19)
      (2019/C 182/06)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Telecom Italia SpA

         Pârâți: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 22 alineatul (3) din Directiva 97/13/CE (1) poate fi interpretat în sensul că permite, inclusiv pentru anul 1998, menținerea obligației de a plăti o redevență sau o contraprestație corespunzătoare — în măsura în care se calculează pe baza unei părți identice din cifra de afaceri — celei datorate în temeiul regimului în vigoare anterior aceleiași directive?

                  2)

                  Având în vedere Hotărârile Curții de Justiție a Uniunii Europene din 18 septembrie 2003, C-292/01 și C-293/01, și din 21 februarie 2008, C-296/06, Directiva 97/13/CE se opune unei hotărâri pronunțate de o instanță națională și care a dobândit autoritate de lucru judecat ca rezultat al unei interpretări eronate și/sau al unei denaturări a directivei menționate, astfel încât această autoritate de lucru judecat poate fi înlăturată de o a doua instanță care este chemată să judece un litigiu întemeiat pe același raport juridic material, dar care se diferențiază prin caracterul accesoriu al plății solicitate în raport cu cea care făcea obiectul cauzei cu privire la care a fost dobândită autoritatea de lucru judecat?

         (1)  Directiva 97/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 aprilie 1997 privind un cadru comun pentru autorizațiile generale și licențele individuale în domeniul serviciilor de telecomunicații (JO 1997, L 117, p. 15).


title: Cauza C-37/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 21 ianuarie 2019 — CV/Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 21 ianuarie 2019 — CV/Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo
      (Cauza C-37/19)
      (2019/C 182/07)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: CV

         Intimată: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

         Întrebarea preliminară

      Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88 (1) și articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, avute în vedere inclusiv în mod separat, trebuie interpretate în sensul că se opun unor dispoziții sau unei jurisprudențe naționale potrivit cărora, în cazul încetării raportului de muncă, dreptul la plata unei indemnizații pecuniare pentru concediul dobândit, dar neefectuat (si conceptul juridic al zilelor denumite „zile de sărbătoare legală suprimate”, echivalente prin natura și prin funcția lor cu concediul anual), nu este cuvenit într-un context în care lucrătorul nu a putut să îl invoce înainte de încetarea raportului de muncă pentru un fapt nelegal (concediere [nelegală] constatată cu titlu definitiv de instanța națională printr-o hotărâre care determină restabilirea retroactivă a raportului de muncă) imputabil angajatorului, corespunzător perioadei cuprinse între comportamentul angajatorului și reintegrarea ulterioară?

         (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol.7 p. 3).


title: Cauza C-89/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 5 februarie 2019 — Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 5 februarie 2019 — Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA
      (Cauza C-89/19)
      (2019/C 182/08)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Rieco SpA

         Intimate: Comune di Lanciano, Ecolan SpA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii Europene (în special principiul libertății administrative a autorităților publice și principiul echivalenței substanțiale între diversele modalități de atribuire și de gestionare a serviciilor în interesul autorităților publice) se opune unei reglementări naționale (cum este cea de la articolul 192 alineatul 2 din Codul achizițiilor publice, Decretul legislativ nr. 50 din 2016) care plasează atribuirile in house pe un plan subordonat și excepțional în raport cu atribuirile prin procedură de cerere de ofertă: i) permițând astfel de atribuiri numai în cazul în care s-a demonstrat disfuncționalitatea pieței relevante și ii) obligând în orice caz administrația care intenționează să efectueze o atribuire prin delegare interorganică să furnizeze o motivare specifică cu privire la beneficiile pentru colectivitate asociate unei asemenea forme de atribuire?

                  2)

                  Dreptul Uniunii Europene [în special articolul 12 alineatul (3) din Directiva 2014/24/UE (1), referitor la atribuirea in house în regim de control similar exercitat în comun de mai multe administrații] se opune unei reglementări naționale (cum este cea de la articolul 4 alineatul 1 din Textul unic privind societățile filiale — Decretul legislativ nr. 175 din 2016) care împiedică o administrație publică să achiziționeze de la alte administrații o cotă de participare (care nu este însă adecvată pentru a garanta controlul sau blocarea) la un organism cu participare multiplă, în cazul în care o astfel de administrație intenționează totuși să dobândească în viitor o poziție de control exercitat în comun și, prin urmare, posibilitatea de a efectua atribuiri directe în favoarea organismului cu participare multiplă?

         (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65).


title: Cauza C-91/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 5 februarie 2019 — Rieco SpA/Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 5 februarie 2019 — Rieco SpA/Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA
      (Cauza C-91/19)
      (2019/C 182/10)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Rieco SpA

         Intimate: Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii Europene (în special principiul libertății administrative a autorităților publice și principiul echivalenței substanțiale între diversele modalități de atribuire și de gestionare a serviciilor în interesul autorităților publice) se opune unei reglementări naționale (cum este cea de la articolul 192 alineatul 2 din Codul achizițiilor publice, Decretul legislativ nr. 50 din 2016) care plasează atribuirile in house pe un plan subordonat și excepțional în raport cu atribuirile prin procedură de cerere de ofertă: i) permițând astfel de atribuiri numai în cazul în care s-a demonstrat disfuncționalitatea pieței relevante și ii) obligând în orice caz administrația care intenționează să efectueze o atribuire prin delegare interorganică să furnizeze o motivare specifică cu privire la beneficiile pentru colectivitate asociate unei asemenea forme de atribuire?

                  2)

                  Dreptul Uniunii Europene [în special articolul 12 alineatul (3) din Directiva 2014/24/UE (1), referitor la atribuirea in house în regim de control similar exercitat în comun de mai multe administrații] se opune unei reglementări naționale (cum este cea de la articolul 4 alineatul 1 din Textul unic privind societățile filiale — Decretul legislativ nr. 175 din 2016) care împiedică o administrație publică să achiziționeze de la alte administrații o cotă de participare (care nu este însă adecvată pentru a garanta controlul sau blocarea) la un organism cu participare multiplă, în cazul în care o astfel de administrație intenționează totuși să dobândească în viitor o poziție de control exercitat în comun și, prin urmare, posibilitatea de a efectua atribuiri directe în favoarea organismului cu participare multiplă?

         (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65).


title: Cauza C-92/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 5 februarie 2019 — Burgo Group SpA/Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 5 februarie 2019 — Burgo Group SpA/Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
      (Cauza C-92/19)
      (2019/C 182/11)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Burgo Group SpA

         Intimată: Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva 2004/8/CE (1) (în special articolul 12 din aceasta) se opune unei interpretări a articolelor 3 și 6 din Decretul legislativ nr. 20/2007 în sensul că acestea permit acordarea avantajelor prevăzute de Decretul legislativ nr. 79/1999 [în special a celor prevăzute la articolul 11 din acesta, precum și de Decizia nr. 42/02 din 19 martie 2002 a Autorità dell’energia elettrica e del gas (Autoritatea pentru Energie Electrică și Gaz), decizie prin care a fost pusă în aplicare dispoziția menționată anterior] și în favoarea instalațiilor de cogenerare fără randament ridicat, inclusiv după data de 31 decembrie 2010?

                  2)

                  Articolul 107 TFUE se opune unei interpretări a articolelor 3 și 6 din Decretul legislativ nr. 20/2007 în sensul indicat la litera a), în măsura în care aceste dispoziții, astfel cum au fost interpretate, pot conduce la un „ajutor de stat” și, prin urmare, pot fi incompatibile cu principiul liberei concurențe?

                  3)

                  Sub aspectele menționate la literele a) și b) și având în vedere cele formulate în mod expres de apelantă, o reglementare națională care permite menținerea recunoașterii programelor de sprijin pentru cogenerarea fără randament ridicat până la 31 decembrie 2015 este compatibilă cu principiile egalității și nediscriminării proprii dreptului Uniunii? Această interpretare a dreptului intern italian poate decurge din articolul 25 alineatul 11 litera c) punctul 1 din Decretul legislativ nr. 28 din 3 martie 2011, prin care au fost abrogate normele la care face trimitere articolul 11 din Decretul legislativ 79/1999, începând cu 1 ianuarie 2016 sau, dimpotrivă, cu 19 iulie 2014 (în temeiul articolului 10 alineatul 15 din Decretul legislativ nr. 102 din 4 iulie 2014).

         (1)  Directiva 2004/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 privind promovarea cogenerării pe baza cererii de energie termică utilă pe piața internă a energiei și de modificare a Directivei 92/42/CEE (JO 2004, L 52, p. 50, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 107).


title: Cauza C-94/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 6 februarie 2019 — San Domenico Vetraria SpA/Agenzia delle Entrate

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 6 februarie 2019 — San Domenico Vetraria SpA/Agenzia delle Entrate
      (Cauza C-94/19)
      (2019/C 182/12)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: San Domenico Vetraria SpA

         Intimată: Agenzia delle Entrate

         Întrebarea preliminară

      Articolele 2 și 6 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 (1) și principiul neutralității fiscale trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale în temeiul căreia nu se consideră relevante în scopurile taxei pe valoarea adăugată împrumuturile sau detașările de personal efectuate de o societate-mamă în schimbul cărora filiala plătește doar rambursarea costului aferent?

         (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO 1977, L 145, p. 1).


title: Cauza C-95/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 6 februarie 2019 — Agenzia delle Dogane/Silcompa SpA

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 6 februarie 2019 — Agenzia delle Dogane/Silcompa SpA
      (Cauza C-95/19)
      (2019/C 182/13)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Agenzia delle Dogane

         Intimată: Silcompa SpA

         Întrebarea preliminară

      Dispozițiile articolului 12 alineatul (3) din Directiva 76/308/CEE a Consiliului privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privind anumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/44/CE (2) a Consiliului, coroborat cu articolul 20 din Directiva 92/12/CEE a Consiliului privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (3) pot fi interpretate în sensul că, în cadrul unei proceduri inițiate împotriva actelor de executare aferente colectării, poate face obiectul examinării și, dacă este cazul, în ce limite condiția privind locul (de introducere efectivă în consum) în care neregula sau infracțiunea s-a comis efectiv în cazul în care, precum în situația dedusă judecății, aceeași creanță, întemeiată pe aceleași și unice operațiuni de export, este invocată în mod autonom împotriva contribuabilului de statul solicitant și de statul solicitat, iar în acesta din urmă sunt pendinte în același timp atât procedura cu privire la creanța internă, cât și cea cu privire la activitatea de colectare pentru celălalt stat, o astfel de constatare constituind un motiv de refuz al cererii de asistență și, prin urmare, de împiedicare a tuturor actelor de executare?

         (1)  Directiva 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor rezultate din operațiuni cuprinse în sistemul de finanțare al Fondului european de orientare și garantare agricolă, precum și a prelevărilor agricole și drepturilor vamale (JO 1976, L 73, p. 18, Ediție specială, 02/vol. 1, p. 35).

         (2)  Directiva 2001/44/CE a Consiliului din 15 iunie 2001 de modificare a Directivei 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor rezultate din operațiuni cuprinse în sistemul de finanțare al Fondului european de orientare și garantare agricolă, precum și a prelevărilor agricole și drepturilor vamale și privind taxa pe valoarea adăugată și anumite accize (JO 2001, L 175, p. 17, Ediție specială, 02/vol. 14, p. 148).

         (3)  Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO 1992, L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129).


title: Cauza C-97/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 8 februarie 2019 — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 8 februarie 2019 — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln
      (Cauza C-97/19)
      (2019/C 182/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

         Pârât: Hauptzollamt Köln

         Întrebarea preliminară

      Articolul 78 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 (1) al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar trebuie interpretat în sensul că, potrivit acestei dispoziții, într-un caz precum cel din litigiul principal, o declarație vamală trebuie să fie reexaminată și corectată astfel încât datele privind declarantul să fie înlocuite prin indicarea persoanei căreia i s-a emis o licență de import cu privire la marfa importată, iar această persoană să fie reprezentată de persoana care a fost indicată ca declarant în declarația vamală și care a prezentat biroului vamal o împuternicire din partea titularului licenței de import?

         (1)  JO 1992, L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58.


title: Cauza C-109/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 februarie 2019 — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 februarie 2019 — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino
      (Cauza C-109/19)
      (2019/C 182/15)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus

         Intimați: Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

         Întrebarea preliminară

      Dreptul Uniunii Europene (în special principiile încrederii legitime, securității juridice, liberei circulații, libertății de stabilire și liberei prestări a serviciilor) se opune unei reglementări naționale (cum este cea prevăzută la articolul 83 alineatul 9, la articolul 95 alineatul 10 și la articolul 97 alineatul 5 din „Codul achizițiilor publice” italian) potrivit căreia neindicarea de către un ofertant în cadrul unei proceduri de achiziții publice a costurilor forței de muncă și a sarcinilor legate de securitatea lucrătorilor determină, indiferent de situație, excluderea din procedură, fără ca ofertantul în cauză să poată recurge ulterior la procedura denumită „soccorso istruttorio”[obligația unei autorități contractante de a solicita unui ofertant să îndrepte eventualele neregularități de formă ale ofertei], chiar și în situația în care existența unei astfel de obligații declarative decurge din dispoziții suficient de clare și care pot fi cunoscute și independent de faptul că în anunțul de cerere de ofertă nu este menționată în mod expres obligația legală de indicare punctuală amintită?


title: Cauza C-110/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 februarie 2019 — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 februarie 2019 — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino
      (Cauza C-110/19)
      (2019/C 182/16)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus

         Intimați: Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

         Întrebarea preliminară

      Dreptul Uniunii Europene (în special principiile încrederii legitime, securității juridice, liberei circulații, libertății de stabilire și liberei prestări a serviciilor) se opune unei reglementări naționale (cum este cea prevăzută la articolul 83 alineatul 9, la articolul 95 alineatul 10 și la articolul 97 alineatul 5 din „Codul achizițiilor publice” italian) potrivit căreia neindicarea de către un ofertant în cadrul unei proceduri de achiziții publice a costurilor forței de muncă și a sarcinilor legate de securitatea lucrătorilor determină, indiferent de situație, excluderea din procedură, fără ca ofertantul în cauză să poată recurge ulterior la procedura denumită „soccorso istruttorio”[obligația unei autorități contractante de a solicita unui ofertant să îndrepte eventualele neregularități de formă ale ofertei], chiar și în situația în care existența unei astfel de obligații declarative decurge din dispoziții suficient de clare și care pot fi cunoscute și independent de faptul că în anunțul de cerere de ofertă nu este menționată în mod expres obligația legală de indicare punctuală amintită?


title: Cauza C-111/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 februarie 2019 — Industria Italiana Autobus SpA/Comune di Palermo

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 februarie 2019 — Industria Italiana Autobus SpA/Comune di Palermo
      (Cauza C-111/19)
      (2019/C 182/17)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Industria Italiana Autobus SpA

         Intimată: Comune di Palermo

         Întrebarea preliminară

      Dreptul Uniunii Europene (în special principiile încrederii legitime, securității juridice, liberei circulații, libertății de stabilire și liberei prestări a serviciilor) se opune unei reglementări naționale (cum este cea prevăzută la articolul 83 alineatul 9, la articolul 95 alineatul 10 și la articolul 97 alineatul 5 din „Codul achizițiilor publice” italian) potrivit căreia neindicarea de către un ofertant în cadrul unei proceduri de achiziții publice a costurilor forței de muncă și a sarcinilor legate de securitatea lucrătorilor determină, indiferent de situație, excluderea din procedură, fără ca ofertantul în cauză să poată recurge ulterior la procedura denumită „soccorso istruttorio”[obligația unei autorități contractante de a solicita unui ofertant să îndrepte eventualele neregularități de formă ale ofertei], chiar și în situația în care existența unei astfel de obligații declarative decurge din dispoziții suficient de clare și care pot fi cunoscute și independent de faptul că în anunțul de cerere de ofertă nu este menționată în mod expres obligația legală de indicare punctuală amintită?


title: Cauza C-129/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 19 februarie 2019 — Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 19 februarie 2019 — Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV
      (Cauza C-129/19)
      (2019/C 182/19)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Intimată: BV

         Întrebările preliminare

      În împrejurările proprii cauzei principale, care privește o acțiune în despăgubire introdusă de o cetățeană italiană, având reședința stabilă în Italia, împotriva statului în calitatea sa de legiuitor pentru netranspunerea și/sau pentru transpunerea incorectă și/sau incompletă a obligațiilor prevăzute de Directiva 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind despăgubirea victimelor infracționalității (1) și, în special, a obligației statelor membre, prevăzută la articolul 12 alineatul (2) din aceasta, de a adopta până la 1 iulie 2005 [astfel cum se prevede la articolul 18 alineatul (1) din aceeași directivă] un sistem general de despăgubire care să garanteze o despăgubire echitabilă și corespunzătoare a victimelor tuturor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență (printre care și infracțiunea de violență sexuală, a cărei victimă a fost reclamanta), în situațiile în care acestea nu reușesc să obțină repararea integrală a prejudiciului de la persoanele direct răspunzătoare:

                  1)

                  cu privire la situația transpunerii tardive (și/sau incomplete) în ordinea juridică internă a Directivei 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind despăgubirea victimelor infracționalității, non self executing, în ceea ce privește instituirea, impusă de aceasta, a unui sistem de despăgubire a victimelor infracțiunilor săvârșite prin violență, care are ca efect nașterea, față de subiecte cu caracter transfrontalier, singurele vizate de această directivă, a unei obligații de despăgubire în sarcina statului membru, în temeiul principiilor consacrate de jurisprudența Curții (printre altele, Hotărârea Francovich și Hotărârea Brasserie du Pecheur și Factortame III), dreptul [Uniunii Europene] impune prevederea unei obligații similare a statului membru față de subiecte fără caracter transfrontalier (așadar, rezidente), care nu ar fi fost destinatarii direcți ai beneficiilor care decurg din transpunerea directivei, dar, pentru a preveni o încălcare a principiilor egalității și nediscriminării în cadrul aceluiași drept [al Uniunii Europene], ar fi trebuit și ar fi putut — în cazul în care directiva ar fi fost transpusă complet și în termen — să beneficieze prin extindere de efectul util al directivei în cauză (altfel spus de sistemul de despăgubire menționat anterior)?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea care precedă:

                  2)

                  despăgubirea în favoarea victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență (și, în special, ale infracțiunii de violență sexuală prevăzute la articolul 609-bis din Codul penal), stabilită prin Decretul ministrului de interne din 31 august 2017 [adoptat în temeiul alineatului 3 al articolului 11 din Legea nr. 122 din 7 iulie 2016 (Dispoziții în vederea executării obligațiilor care rezultă din apartenența Italiei la Uniunea Europeană — Legea europeană 2015-2016), cu modificările ulterioare (aduse prin articolul 6 din Legea nr. 167 din 20 noiembrie 2017 și prin articolul 1 alineatele 593-596 din Legea nr. 145 din 30 decembrie 2018)], în cuantum fix de 4 800 de euro, poate fi considerată „despăgubire echitabilă și corespunzătoare a victimelor” în sensul prevederilor articolului 12 alineatul (2) din Directiva 2004/80?

         (1)  Directiva 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind despăgubirea victimelor infracționalității (JO 2004, L 261, p. 15, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 31).


title: Cauza C-131/19 P: Recurs introdus la 15 februarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 13 decembrie 2018 în cauza T-743/16 RENV, CX/Comisia

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/16

      Recurs introdus la 15 februarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 13 decembrie 2018 în cauza T-743/16 RENV, CX/Comisia
      (Cauza C-131/19 P)
      (2019/C 182/20)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid, T. S. Bohr, C. Ehrbar, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: CX

         Concluzii

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului din 13 decembrie 2018 în cauza T-743/16 RENV, CX/Comisia, în măsura în care prin aceasta s-a anulat decizia disciplinară de revocare;

                  —

                  Trimiterea cauzei în fața Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la celelalte motive de recurs;

                  —

                  Soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

         Motivele și principalele argumente

         Primul motiv: încălcarea articolelor 4 și 22 din anexa IX la Statutul funcționarilor prin interpretarea în mod eronat a domeniului de aplicare al dreptului la înfățișare personală.

      Argumentele formulate în susținerea primului motiv sunt subîmpărțite în mai multe aspecte.
      Într-un prim aspect, Comisia susține că hotărârea a încălcat criteriile juridice aplicabile pentru a aprecia starea de incapacitate a funcționarului de a se înfățișa, obligația de motivare, precum și regulile sarcinii probei.
      Într-un al doilea aspect, Comisia arată că hotărârea a făcut o aplicare eronată a noțiunii de ansamblu de indicii concordante pentru a stabili dacă funcționarul era incapabil să se înfățișeze la audieri și că Tribunalul a efectuat o examinare incompletă a propunerilor de probe pertinente.
      Într-un al treilea aspect, Comisia susține că hotărârea a denaturat două propuneri de probe.

         Al doilea motiv: încălcarea articolelor 4 și 22 din anexa IX la Statutul funcționarilor prin interpretarea în mod eronat a domeniului de aplicare al dreptului de a fi ascultat pe cale scrisă sau prin intermediul unui reprezentant.

      Argumentele formulate în susținerea celui de al doilea motiv sunt subîmpărțite în două aspecte.
      Primul aspect se referă la încălcarea criteriilor juridice aplicabile pentru a aprecia starea de incapacitate a funcționarului de a-și prezenta observațiile în scris sau prin intermediul unui reprezentant, la încălcarea obligației de motivare, la nerespectarea regulilor sarcinii probei în ceea ce privește incapacitatea funcționarului de a se apăra în timpul audierilor, precum și la aplicarea eronată a noțiunii de ansamblu de indicii concordante.
      Un al doilea aspect privește contradicția dintre motivele privind incapacitatea funcționarului de a-și asigura apărarea.

         Al treilea motiv: nerespectarea obligației de motivare privind consecințele încălcării dreptului de a fi ascultat.

      Tribunalul nu a motivat rațiunile pentru care neregularitatea procedurală rezultată din neascultarea părților determină anularea deciziei atacate.


title: Cauza C-147/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 20 februarie 2019 — Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A./Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) și Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 20 februarie 2019 — Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A./Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) și Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)
      (Cauza C-147/19)
      (2019/C 182/21)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A.

         Intimate: Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) și Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Noțiunea „reproducere a unei fonograme publicate în scopuri comerciale”, conținută la articolul 8 alineatul (2) din Directivele 92/100 (1) și 2006/115 (2), include reproducerea unei fonograme publicate în scopuri comerciale în cadrul unei înregistrări audiovizuale care conține fixarea unei opere audiovizuale?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, un organism de difuzare a programelor de televiziune care utilizează, pentru orice tip de comunicare publică, o înregistrare audiovizuală care conține fixarea unei opere cinematografice sau audiovizuale în care a fost reprodusă o fonogramă publicată în scopuri comerciale este obligat la plata remunerației echitabile și unice, prevăzută la articolul 8 alineatul (2) din directivele respective?

         (1)  Directiva 92/100/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1992 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale (JO 1992, L 346, p. 61, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 120).

         (2)  Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale (JO 2006, L 376, p. 28
         Ediție specială, 17/vol. 3, p. 14).


title: Cauza C-148/19 P: Recurs introdus la 19 februarie 2019 de BTB Holding Investments SA, Duferco Participations Holding SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 11 decembrie 2018 în cauza T-100/17, BTB Holding Investments SA și Duferco Participations Holding SA/Comisia

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/18

      Recurs introdus la 19 februarie 2019 de BTB Holding Investments SA, Duferco Participations Holding SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 11 decembrie 2018 în cauza T-100/17, BTB Holding Investments SA și Duferco Participations Holding SA/Comisia
      (Cauza C-148/19 P)
      (2019/C 182/22)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurente: BTB Holding Investments SA, Duferco Participations Holding SA (reprezentanți: J.-F. Bellis, R. Luff, M. Favart, Q. Declève, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Foreign Strategic Investments Holding (FSIH)

         Concluziile recurentelor

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului din 11 decembrie 2018, BTB Holding Investments SA și Duferco Participations Holding SA/Comisia (T-100/17);

                  —

                  trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, precum și la plata cheltuielilor aferente procedurii în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Prin recursul formulat împotriva Hotărârii T-100/17, reclamantele arată că, în hotărârea atacată, Tribunalul a adus atingere dreptului la un proces echitabil afirmând că „pentru a stabili că Comisia a săvârșit o eroare vădită în aprecierea [economică complexă] a faptelor de natură să justifice anularea deciziei atacate, elementele de probă aduse de reclamantă trebuie să fie suficiente pentru a lipsi de caracterul plauzibil aprecierea faptelor reținută în decizia în cauză”. Reclamantele susțin mai precis că Tribunalul a încălcat principiile referitoare la sarcina probei și principiul egalității armelor.


title: Cauza C-153/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 22 februarie 2019 — FZ/DER Touristik GmbH

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 22 februarie 2019 — FZ/DER Touristik GmbH
      (Cauza C-153/19)
      ([…])
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: FZ

         Pârâtă: DER Touristik GmbH

         Întrebarea preliminară

      Drepturile la reducerea prețului călătoriei pe care un călător le are în temeiul unui contract de călătorie față de un operator de turism din cauza unor neconformități ale zborului ca urmare a întârzierii reprezintă compensații suplimentare în sensul articolului 12 din Regulamentul nr. 261/2004 (1), iar compensațiile acordate în cazul întârzierii zborului ca urmare a aplicării articolului 7 din regulamentul menționat pot fi deduse din cuantumul acordat în temeiul acestor drepturi, conform articolului 12 din același regulament?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și a anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 7/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-181/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle (Germania) la 25 februarie 2019 — Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle/JD

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle (Germania) la 25 februarie 2019 — Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle/JD
      (Cauza C-181/19)
      (2019/C 182/24)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle

         Pârât: JD

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Excluderea cetățenilor Uniunii care beneficiază de un drept de ședere în temeiul articolului 10 din Regulamentul nr. 492/2011 (1) de la prestațiile de asistență socială în sensul articolului 24 alineatul (2) din Directiva 2004/38 (2) este compatibilă cu principiul egalității de tratament în temeiul articolului 18 TFUE coroborat cu articolul 10 și cu articolul 7 din Regulamentul nr. 492/2011?

                              a)

                              O prestație de asistență socială în sensul articolului 24 alineatul (2) din Directiva 2004/38 reprezintă un avantaj social în sensul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011?

                              b)

                              Dispoziția de limitare prevăzută la articolul 24 alineatul (2) din Directiva 2004/38 este aplicabilă în privința principiului egalității de tratament în temeiul articolului 18 TFUE coroborat cu articolul 10 și cu articolul 7 din Regulamentul nr. 492/2011?

                  2)

                  Excluderea cetățenilor Uniunii de la prestațiile speciale în numerar de tip necontributiv în sensul articolului 3 alineatul (3), al articolului 70 alineatul (2) din Regulamentul nr. 883/2004 (3) este compatibilă cu principiul egalității de tratament în temeiul articolului 18 TFUE coroborat cu articolul 4 din Regulamentul nr. 883/2004, în cazul în care aceștia beneficiază de un drept de ședere în temeiul articolului 10 din Regulamentul nr. 492/2011 și sunt afiliați la un sistem de asigurări sociale sau la un sistem de prestații familiale în sensul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (JO 2011, L 141, p. 1).

         (2)  Directiva 2004/38/CE a a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).


title: Cauza C-189/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 26 februarie 2019 — der Spenner GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 26 februarie 2019 — der Spenner GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-189/19)
      (2019/C 182/25)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: der Spenner GmbH & Co. KG

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland (Umweltbundesamt, Deutsche Emissionshandelsstelle)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 9 alineatul (9) din Decizia Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) (2011/278/UE) presupune că a avut loc extinderea semnificativă a capacității unei instalații autorizate în perioada de referință, determinată potrivit articolului 9 alineatul (1) din Decizia (2011/278/UE) de către statul membru?

                  2)

                  Articolul 9 alineatul (9) primul paragraf coroborat cu alineatul (1) din Decizia 2011/278/UE, în cazul extinderii semnificative a capacității, trebuie interpretat în sensul în care în determinarea nivelului istoric de activitate pentru perioada de referință 1 ianuarie 2009-31 decembrie 2010 trebuie calculat nivelul istoric de activitate al capacității suplimentare (chiar) dacă extinderea semnificativă a capacității a avut loc în perioada de referință 1 ianuarie 2005-31 decembrie 2008?

                  3)

                              a)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                              Articolul 9 alineatul (1) din Decizia 2011/278/UE trebuie interpretat în sensul că autoritatea responsabilă a statului membru trebuie să stabilească ea însăși perioada de referință 1 ianuarie 2005-31 decembrie 2008 sau 1 ianuarie 2009-31 decembrie 2010 ori statul membru poate să însărcineze operatorul cu alegerea perioadei de referință?

                              b)

                              În cazul în care statul membru poate însărcina operatorul cu alegerea:
                              Statul membru trebuie să utilizeze perioada de referință care duce la cel mai mare nivel de activitate istorică, chiar și în cazul în care operatorul poate, conform legislației statului membru, să aleagă liber între perioadele de referință și să decidă să aleagă perioada de referință cu nivelul mai mic de activitate istorică?

                  4)

                  Decizia (UE) 2017/126 a Comisiei din 24 ianuarie 2017 de modificare a Deciziei 2013/448/UE în ceea ce privește stabilirea unui factor de corecție transsectorial uniform, în conformitate cu articolul 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2), trebuie interpretată în sensul că factorul de corecție transsectorial uniform în cazul alocărilor înainte de 1 martie 2017, în versiunea originală a articolului 4 și a anexei II la Decizia 2013/448/UE, se aplică pentru anii 2013-2020, iar, în cazul alocărilor multiple de cote de emisii de gaze după 28 februarie 2017 în baza unei decizii judecătorești, se aplică la totalitatea alocărilor multiple pentru anii 2013-2020 sau doar la alocările multiple pentru anii 2018-2020?

         (1)  JO 2011, L 130, p. 1.

         (2)  JO 2017, L 19, p. 93..


title: Cauza C-210/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 6 martie 2019 — TN/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 6 martie 2019 — TN/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Cauza C-210/19)
      (2019/C 182/26)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: TN

         Pârât: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 31 din Directiva 2013/32/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului (așa-numita „Directivă privind procedurile”), în lumina dispozițiilor articolelor 6 și 13 din Convenția europeană a drepturilor omului, pot fi interpretate în sensul că este posibil ca un stat membru să garanteze dreptul la o cale de atac efectivă chiar și în cazul în care instanțele sale nu pot să modifice deciziile adoptate în procedurile de azil, ci doar să le anuleze și să dispună derularea unei noi proceduri?

                  2)

                  Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 31 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului (așa-numita „Directivă privind procedurile”), din nou în lumina dispozițiilor articolelor 6 și 13 [din] Convenția europeană a drepturilor omului, pot fi interpretate în sensul că este conformă [cu respectivele dispoziții] legislația unui stat membru care stabilește un termen imperativ invariabil de 60 de zile în total pentru procedurile judiciare de azil, indiferent de orice circumstanță individuală și fără să ia în considerare nici aspectele specifice ale cauzei, nici posibilele dificultăți în materie de probe?

         (1)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO 2013, L 180, p. 60).


title: Cauza C-218/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 12 martie 2019 — XR/Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris

text:
               27.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 12 martie 2019 — XR/Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris
      (Cauza C-218/19)
      (2019/C 182/27)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurent: XR

         Intimați: Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiul potrivit căruia Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, devenit, după modificare, Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a creat o ordine juridică proprie, integrată în sistemele juridice ale statelor membre și care se impune instanțelor acestora, se opune unei legislații naționale care condiționează acordarea unei dispense de cerințele privind formarea și diploma prevăzute, în principiu, pentru accesul la profesia de avocat de cerința unei cunoașteri suficiente, de către autorul cererii de dispensă, a dreptului național de origine franceză, excluzând astfel luarea în considerare a unei cunoașteri similare exclusiv a dreptului Uniunii Europene?

                  2)

                  Articolele 45 și 49 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se opun unei legislații naționale care rezervă beneficiul unei dispense de cerințele privind formarea și diploma prevăzute, în principiu, pentru accesul la profesia de avocat, anumitor agenți ai funcției publice a aceluiași stat membru care au exercitat în această calitate, în Franța, activități juridice în cadrul unei administrații sau al unui serviciu public ori într-o organizație internațională și care înlătură de la beneficiul acestei dispense agenții sau foștii agenți ai funcției publice europene care au exercitat în această calitate activități juridice, într-unul sau în mai multe domenii aparținând dreptului Uniunii Europene, în cadrul Comisiei Europene?