title: Cauza C-31/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Marianne Scheunemann/Finanzamt Bremerhaven (Libertatea de stabilire — Libera circulație a capitalurilor — Impozitare directă — Impozit pe succesiuni — Modalități de calculare a impozitului — Dobândirea prin moștenire a unei participații, în calitate de asociat unic, într-o societate de capital stabilită într-un stat terț — Reglementare națională care exclude avantaje fiscale pentru participarea în astfel de societăți)

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/6

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Marianne Scheunemann/Finanzamt Bremerhaven
   (Cauza C-31/11) (1)

   (Libertatea de stabilire - Libera circulație a capitalurilor - Impozitare directă - Impozit pe succesiuni - Modalități de calculare a impozitului - Dobândirea prin moștenire a unei participații, în calitate de asociat unic, într-o societate de capital stabilită într-un stat terț - Reglementare națională care exclude avantaje fiscale pentru participarea în astfel de societăți)
   2012/C 295/09
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Marianne Scheunemann

      Pârât: Finanzamt Bremerhaven

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolelor 56 și 58 CE — Dobândirea prin moștenire a unei participații, ca asociat unic, într-o societate de capital stabilită într-un stat terț, ca parte a unui patrimoniu privat — Impozit pe succesiuni — Reglementare națională care prevede avantaje fiscale pentru societățile cu sediul sau cu organele de conducere pe teritoriul național

      Dispozitivul

   Reglementarea unui stat membru, precum cea în cauză în acțiunea principală, care exclude, în vederea calculării impozitului pe succesiuni, aplicarea anumitor avantaje fiscale unei moșteniri sub forma unei participații într-o societate de capital stabilită într-un stat terț, în timp ce conferă aceste avantaje în cazul moștenirii unei asemenea participații atunci când sediul societății se situează într-un stat membru, afectează în mod preponderent exercitarea libertății de stabilire în sensul articolului 49 TFUE și următoarelor, dat fiind că această participație permite deținătorului său exercitarea unei influențe certe asupra deciziilor societății menționate și determinarea activităților acesteia. Aceste articole nu sunt aplicabile într-o situație care privește participația deținută într-o societate al cărei sediu se află într-un stat terț.

      (1)  JO C 113, 9.4.2011.


title: Cauza C-146/08 P: Recurs formulat la 3 aprilie 2008 de Efkon AG împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 22 ianuarie 2008 în cauza T-298/04, Efkon AG/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/14

         Recurs formulat la 3 aprilie 2008 de Efkon AG împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 22 ianuarie 2008 în cauza T-298/04, Efkon AG/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-146/08 P)
   (2008/C 171/25)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Efkon AG (reprezentant: M. Novak, Rechtsanwalt)

      Celelalte părți în proces: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea ca nelegală a ordonanței Tribunalului de Primă Instanță din 22 ianuarie 2008 (T-298/04) și retrimiterea cauzei la Tribunalul de Primă Instanță pentru ca acesta să hotărască pe fond în cadrul unei proceduri ordinare;

               —

               anularea ca nelegală a dispoziției directivei în litigiu, astfel cum s-a solicitat în cererea formulată în primă instanță și obligarea pârâților la suportarea cheltuielilor de judecată;

               —

               în plus, constatarea faptului că ordonanța din 22 ianuarie 2008, de soluționare a acțiunii introduse la 21 iulie 2004, reprezintă o încălcare a articolului 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale din cauza duratei excesive a procedurii și că, deja pentru acest motiv, trebuie să se acorde protecție juridică reclamantei.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta își întemeiază recursul formulat împotriva ordonanței menționate pe interpretarea greșită a articolului 230 al patrulea paragraf CE și pe erorile de procedură efectuate în timpul procedurii.
   Tribunalul de Primă Instanță a respins acțiunea cu motivarea că recurenta nu este vizată în mod direct și individual prin actul atacat, în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE.
   Acest punct de vedere juridic este eronat. Tribunalul ignoră că atingerea adusă proprietăți intelectuale determină, prin ea însăși, faptul de a fi vizat în mod direct și individual, ceea ce conduce la o afectare directă și individuală în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE. Esența unui brevet constă în a conferi unui subiect de drept determinat un drept exclusiv limitat în timp. Un astfel de drept poate fi atribuit, în mod logic, numai unui anumit subiect de drept. Nicio altă persoană nu dispune de aceste drepturi, astfel încât o atingere adusă acestui drept printr-un act juridic comunitar îl privește obligatoriu pe titularul acestuia în mod direct și individual.
   Argumentul Tribunalului, potrivit căruia pe lângă recurentă există și alți furnizori de sisteme de taxare rutieră electronică care, eventual, sunt vizați în același mod ca recurenta și că, prin urmare, aceasta din urmă nu este vizată în mod direct și individual, nu este conludent. Nu poate fi exclusă o afectare directă și individualăfaptul de a fi vizat în mod direct și individual în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE pentru motivul că alte persoane sunt de asemenea vizate prin actul juridic atacat, dacă acestea nu sunt titulare ale unui brevet.
   Respingerea notei recurentei, din care rezultă că aceasta a dezvoltat o normă infraroșu ISO-CALM pentru care a primit premiul de statului, este invocată ca încălcare a dreptului de a fi ascultat. În sfârșit, de asemenea durata de patru ani a procedurii nu poate fi acceptată și reprezintă, în sine, un viciu grav de procedură.


title: Cauza T-491/15: Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2016 – Volkswagen/EUIPO (ConnectedWork) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale ConnectedWork — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Obligația de motivare”]

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/23

         Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2016 – Volkswagen/EUIPO (ConnectedWork)
   (Cauza T-491/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale ConnectedWork - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Obligația de motivare”])
   (2016/C 314/31)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentant: U. Sander, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: M. Eberl și A. Schifko, agenți)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 29 iunie 2015 (cauza R 160/2015-5) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal ConnectedWork ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Volkswagen AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza C-633/11 P: Recurs introdus la 8 decembrie 2011 de Grand Hotel Abi d’Oru SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 20 septembrie 2011 în cauzele conexate T-394/08, T-408/08, T-453/08 și T-454/08, Regione autonoma della Sardegna și alții/Comisia

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/10

         Recurs introdus la 8 decembrie 2011 de Grand Hotel Abi d’Oru SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 20 septembrie 2011 în cauzele conexate T-394/08, T-408/08, T-453/08 și T-454/08, Regione autonoma della Sardegna și alții/Comisia
   (Cauza C-633/11 P)
   2012/C 118/15
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Grand Hotel Abi d’Oru SpA (reprezentanți: D. Dodaro și R. F. Masuri, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Regione autonoma della Sardegna, Selene di Alessandra Cannas Sas și alții

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 20 septembrie 2011 în cauzele conexate T-394/08, T-408/08, T-453/08 și T-454/08, în partea în care:

                           (a)

                           respinge motivul invocat de recurentă întemeiat pe încălcarea obligației de notificare a deciziei de rectificare, prevăzută la articolul 254 alineatul (3) CE și la articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 (1) (punctele 103-112 din hotărâre);

                           b)

                           respinge motivul invocat de recurentă întemeiat pe lipsa motivării privind aprecierea efectului stimulativ al ajutoarelor în litigiu (punctele 136-145 și 218-228 din hotărâre)

                     ca urmare a denaturării motivelor de recurs, a unei erori de drept, a unei motivări ilogice și contradictorii;

               —

               anularea Deciziei 2008/854/CE a Comisiei din 2 iulie 2008 privind schema de ajutor de stat „Legea regională nr. 9 din 1998 — utilizarea abuzivă a ajutorului N 272/98” C 1/04 (ex NN 158/03 și CP 15/2003) (JO L 302, p. 9);

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața primei instanțe și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Hotărârea atacată ar fi afectată de o aplicare eronată a articolului 254 CE, precum și a Regulamentului (CE) nr. 659/99 și de o motivare ilogică și contradictorie în măsura în care se afirmă că „decizia de rectificare se adresa exclusiv Republicii Italiene, iar nu beneficiarilor schemei în litigiu. În consecință, articolul 254 alineatul (3) CE nu obliga Comisia să notifice decizia de rectificare reclamantei Grand Hotel Abi d’Oru” (punctul 107 din hotărâre). În opinia recurentei, această motivare este în contradicție cu punctele 71 și 72 din hotărârea propriu-zisă.
   În continuare, hotărârea nu ar permite recunoașterea calificării funcționale diferite a deciziei de rectificare în raport cu decizia de deschidere a procedurii oficiale de investigare, a cărei apartenență la o procedură deja inițiată impune, în opinia recurentei, obligația de a ține seama de părțile care au participat deja în practică la procedura propriu-zisă. Eroarea săvârșită de Tribunal prin asimilarea deciziei de rectificare deciziei de deschidere a procedurii oficiale de investigare ar fi implicat aprecierea eronată a domeniului de aplicare al articolului 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999.
   Hotărârea atacată ar fi afectată de o denaturare a motivelor de recurs, de o eroare de drept, de o motivare ilogică și contradictorie, în măsura în care Tribunalul nu ar fi motivat, nici măcar implicit, motivele de respingere a motivului întemeiat pe eroarea vădită săvârșită de Comisie în aprecierea efectului stimulativ al ajutorului.
   În sfârșit, atât Comisia în decizia atacată, cât și Tribunalul în hotărârea atacată, ar fi denaturat intențiile recurentei, atribuind acesteia intenția de a transfera în plan individual o decizie care avea drept referință o schemă generală și, din cauza acestui echivoc, ar fi renunțat în mod eronat să ia în considerare impactul pe care elementele supuse atenției lor de către recurentă îl puteau avea asupra aprecierii domeniului de aplicare al schemei de ajutor în termeni generali.

      (1)  JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41.


title: Cauza T-357/12: Acțiune introdusă la 7 august 2012 — Sachi Premium-Outdoor Furniture/OAPI — Gandia Blasco (fotolii)

text:
               13.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/13

         Acțiune introdusă la 7 august 2012 — Sachi Premium-Outdoor Furniture/OAPI — Gandia Blasco (fotolii)
   (Cauza T-357/12)
   2012/C 311/17
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sachi Premium — Outdoor Furniture, Lda (Estarreja, Portugalia) (reprezentant: domnul Oehen Mendes, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gandia Blasco, SA (Valencia, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei din 27 aprilie 2012 a Camerei a treia de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 969/2011-3;

               —

               declararea nulității desenului sau modelului industrial comunitar contestat, nr. 1512633-0003, și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Desenul sau modelul industrial comunitar înregistrat care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: desenul sau modelul industrial comunitar înregistrat sub nr. 1512633-0003 pentru produsele „fotolii, canapele”.

      Titularul desenului sau modelului industrial comunitar: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității desenului sau modelului industrial comunitar: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a solicitat declararea nulității desenului sau modelului industrial comunitar înregistrat, în temeiul articolelor 4-9 din Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului; desenul sau modelul industrial comunitar înregistrat sub nr. 52113-0001 pentru produsul „fotolii”.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și declară nulitatea desenului sau modelului industrial comunitar înregistrat contestat.

      Motivele invocate: încălcarea articolelor 5-7 din Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza F-46/08: Acțiune introdusă la 6 mai 2008 — Thoss/Curtea de Conturi a Comunităților Europene

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/51

         Acțiune introdusă la 6 mai 2008 — Thoss/Curtea de Conturi a Comunităților Europene
   (Cauza F-46/08)
   (2008/C 171/103)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Nicole Thoss (Dommeldange, Marele Ducat al Luxemburgului) (reprezentant: P. Goergen, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Conturi a Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei Curții de Conturi a Comunităților Europene din 20 martie 2006 prin care i se refuză reclamantei acordarea pensiei de urmaș, după decesul soțului său.
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Curții de Conturi din 20 martie 2006 prin care i se refuză reclamantei acordarea pensiei de urmaș prevăzută la articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2290/77 și a deciziei subsecvente din 28 septembrie 2006;

               —

               obligarea Curții de Conturi a Comunităților Europene de a acorda reclamantei pensia de urmaș prevăzută la articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2290/77, cu efect retroactiv până la 1 decembrie 2003;

               —

               obligarea Curții de Conturi a Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-456/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 28 august 2015 – BASF SE/Republica Federală Germania

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 28 august 2015 – BASF SE/Republica Federală Germania
   (Cauza C-456/15)
   (2015/C 389/18)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: BASF SE

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Întrebările preliminare

               1)

               Decizia 2013/448/UE (1) este nevalidă şi contrară obiectivelor Directivei 2003/87/CE în măsura în care stabileşte factorul de corecție transsectorial uniform în aşa fel încât, la calculul cantităţii anuale maxime de cote menţionat la articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE (plafon impus industriei), nu au fost luate în considerare emisiile reziduale de gaz utilizate pentru a produce electricitate şi emisiile utilizate la producerea de căldură prin cogenerare?

               2)

               Decizia 2013/448/UE este nevalidă şi contrară obiectivelor Directivei 2003/87/CE în măsura în care a creat un dezechilibru prin excluderea emisiilor reziduale produse prin combustia de gaze şi prin căldura produsă prin cogenerare din baza de calcul menţionată la articolul 10a alineatul (5) literele (a) şi (b), în condiţiile în care acestea conferă dreptul la alocarea de cote cu titlu gratuit conform articolului 10a alineatele (1) şi (4) din Directiva 2003/87/CE şi Deciziei 2011/278/UE (2) pentru o instalaţie care nu intră în domeniul de aplicare al articolului 10a alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE?

               3)

               Decizia 2013/448/UE este nevalidă şi contrară obiectivelor Directivei 2003/87/CE în măsura în care stabileşte factorul de corecție transsectorial uniform în aşa fel încât, la calculul cantităţii maxime anuale de cote, menţionat la articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE (plafon impus industriei), nu au fost luate în considerare emisiile de la instalaţiile care au fost supuse sistemului de schimb de cote de emisie abia în cursul celei de a doua perioade, precum şi instalaţiile care au fost incluse în acest sistem pe bază de opţiune („opt-in”)?

               4)

               Decizia 2013/448/UE este nevalidă şi contrară obiectivelor Directivei 2003/87/CE în măsura în care stabileşte factorul de corecție transsectorial uniform în aşa fel încât, la calculul cantităţii maxime anuale de cote, menţionat la articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE (plafon impus industriei), emisiile de la instalaţiile închise înainte de data de 30 iunie 2011 au făcut obiectul unei deduceri, în timp ce emisiile instalaţiilor care nu au intrat în funcţiune decât în a doua perioadă nu au fost luate în considerare?

               5)

               Decizia 2013/448/UE este nevalidă şi contrară principiului statului de drept întemeiat pe o bună administrare consacrat de articolul 298 TFUE şi de articolul 41 din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene în măsura în care această decizie stabileşte factorul de corecție transsectorial uniform, întrucât calculul factorului corector nu a fost comunicat?

      (1)  Decizia Comisiei din 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 240, p. 27).

      (2)  Decizia Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului [notificată cu nr. C(2011) 2772] (JO L 130, p. 1).


title: Cauza C-165/08: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/11

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-165/08)
   (2008/C 183/20)
   Limba de procedură: polonă
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Doherty și A. Szmytkowska, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin introducerea unei interdicții privind libera circulație a semințelor de soiuri de plante modificate genetic și prin interzicerea înscrierii în catalogul național de soiuri de plante a soiurilor de plante modificate genetic, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1), în întregime, și în special al articolelor 22 și 23 din aceasta, precum și în temeiul Directivei 2002/53/CE a Consiliului (2), în special al articolului 4 alineatul (4) și a articolului 16 din aceasta;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Dispoziția națională în care se prevede că „nu [se poate] autoriza comercializarea semințelor de soiuri de plante modificate genetic […] pe teritoriul Republicii Polone” este incompatibilă cu Directiva 2001/81/CE care stabilește principiile comercializării organismelor modificate genetic. Articolul 22 din directiva menționată interzice statelor membre impunerea unor restricții suplimentare privind introducerea pe piață a organismelor autorizate la nivel comunitar, iar articolul 23 din directivă prevede posibilitatea aplicării unor restricții și interdicții organismelor modificate genetic numai în circumstanțe speciale. Niciuna dintre dispozițiile directivei nu permite unui stat membru să interzică în mod general și nemotivat comercializarea, pe teritoriul național, a unei întregi categorii de organisme modificate genetic, în speță semințe. Dispoziția menționată încalcă, de asemenea, Directiva 2002/53/CE, în special articolul 16 din aceasta, prin faptul că restricționează accesul pe piață al semințelor de soiuri de plante înscrise în Catalogul comun al soiurilor de plante agricole.
   Dispoziția națională în care se prevede că „nu [sunt] incluse în registrul național soiurile de plante modificate genetic […]” încalcă Directiva 2002/53/CE. Articolul 4 alineatul (4) din directiva menționată nu permite statelor membre să interzică, în mod general, înscrierea în registrul național a soiurilor de plante modificate genetic, ci le impune numai obligația de a se asigura, cu ocazia înscrierii unor asemenea soiuri în registrul național, că fiecare dintre aceste soiuri a fost autorizat în conformitate cu normele comunitare aplicabile organismelor modificate genetic.

      (1)  JO L 106, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 75.

      (2)  JO L 193, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 143, p. 139.


title: Cauza T-681/14: Acțiune introdusă la 18 septembrie 2014 –El-Qaddafi/Consiliul

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/31

         Acțiune introdusă la 18 septembrie 2014 –El-Qaddafi/Consiliul
   (Cauza T-681/14)
   (2014/C 431/54)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi (Muscat, Oman) (reprezentant: J. Jones, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               să adopte o măsură de organizare a procedurii în temeiul articolului 64 din regulamentul său de procedură, impunând Consiliului să divulge toate informațiile care stăteau la baza înscrierii reclamantei pe listă în cadrul măsurilor în litigiu;

               —

               anularea în tot sau în parte a Deciziei 2011/137/PESC a Consiliului din 28 februarie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2014/380/PESC a Consiliului din 23 iunie 2014, în măsura în care o vizează pe reclamantă;

               —

               anularea în tot sau în parte a Regulamentului (UE) nr. 204/2011 al Consiliului din 2 martie 2011, pus în aplicare prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 689/2014 al Consiliului din 23 iunie 2014 privind punerea în aplicare a articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 204/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia, în măsura în care o vizează pe reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe faptul că Tribunalul este competent să examineze legalitatea măsurilor restrictive adoptate împotriva reclamantei de către Consiliul Uniunii Europene pentru a pune în aplicare regimul de sancțiuni impus de Consiliul de Securitate al Organizației Națiunilor Unite în raport cu Libia. Reclamanta susține că nicio imunitate de jurisdicție nu însoțește măsurile Uniunii care pun în aplicare măsuri restrictive adoptate la nivel internațional ca urmare a faptului că acestea urmăresc să aplice rezoluții adoptate de Consiliul de Securitate al Organizației Națiunilor Unite în temeiul capitolului VII din Carta Organizației Națiunilor Unite.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe faptul că Tribunalul este competent să efectueze o examinare completă și pe fond a legalității măsurilor în litigiu ale Uniunii care pun în aplicare rezoluții ale Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite prin care îi sunt impuse reclamantei măsuri restrictive. Această examinare privește, printre altele, aspectul dacă motivele invocate de Consiliu în susținerea deciziei sale de a confirma înscrierea reclamantei pe listă sunt întemeiate și suficient de detaliate și de precise.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe faptul că măsurile în litigiu ale Uniunii încalcă dreptul la apărare al reclamantei, precum și dreptul său la protecție jurisdicțională efectivă. Reclamanta susține că Consiliul nu i-a furnizat motive și niciun element de probă precis care să justifice menținerea sa pe listă.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe faptul că măsurile în litigiu ale Uniunii încalcă principiul proporționalității, precum și drepturile fundamentale ale reclamantei, inclusiv dreptul său de proprietate și dreptul său la respectarea vieții private și familiale.

               5.

               Al cincilea motiv se întemeiază pe faptul că înscrierea reclamantei pe listă este neîntemeiată, inexactă, nejustificată și insuficient detaliată, dat fiind că reclamanta nu reprezintă nicio amenințare pentru pacea și securitatea internațională. Reclamanta susține că menținerea sa pe listă numai în temeiul legăturii sale familiale cu șeful defunct al regimului Gaddafi în prezent căzut este contrară dreptului Uniunii. Reclamanta pretinde, în plus, că nu a fost implicată în niciunul dintre evenimentele din Libia care constituie o amenințare pentru pacea și securitatea internațională.


title: Cauza C-225/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Procedură penală împotriva Mossa Ouhrami [Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală — Directiva 2008/115/CE — Articolul 11 alineatul (2) — Decizie privind o interdicție de intrare adoptată înainte de intrarea în vigoare a acestei directive și care vizează o durată mai lungă decât cea prevăzută de directiva menționată — Punctul de plecare al perioadei interdicției de intrare]

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/12

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Procedură penală împotriva Mossa Ouhrami
   (Cauza C-225/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală - Directiva 2008/115/CE - Articolul 11 alineatul (2) - Decizie privind o interdicție de intrare adoptată înainte de intrarea în vigoare a acestei directive și care vizează o durată mai lungă decât cea prevăzută de directiva menționată - Punctul de plecare al perioadei interdicției de intrare])
   (2017/C 309/15)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Partea din procedura penală principală

   Mossa Ouhrami.

      Dispozitivul

   Articolul 11 alineatul (2) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală trebuie interpretat în sensul că durata interdicției de intrare, prevăzută la această dispoziție, care nu ar trebui să depășească, în principiu, cinci ani, trebuie calculată începând de la data la care persoana în cauză a părăsit efectiv teritoriul statelor membre.

      (1)  JO C 232, 27.6.2016.


title: Cauza C-577/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court (Regatul Unit) la 14 noiembrie 2013 — Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd/Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 31/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court (Regatul Unit) la 14 noiembrie 2013 — Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd/Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG
   (Cauza C-577/13)
   2014/C 31/03
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd

      Pârâtă: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

      Întrebările preliminare

               1.

                           (a)

                           În cazul în care un brevet nu conține, în momentul eliberării, o revendicare care menționează în mod explicit două principii active în compoziție, însă poate fi modificat pentru a include o astfel de revendicare, brevetul poate fi invocat, indiferent dacă această modificare are sau nu are loc, drept „brevet de bază în vigoare” pentru un produs care conține această compoziție de principii active în conformitate cu articolul 3 litera (a) din Regulamentul nr. 469/2009/CE (1) (denumit în continuare „regulamentul”)?

                           (b)

                           Un brevet care a fost modificat ulterior eliberării sale și (i) anterior și/sau (ii) ulterior eliberării CSP poate fi invocat drept „brevet de bază în vigoare” în scopul îndeplinirii condițiilor prevăzute la articolul 3 litera (a) din regulament?

                           (c)

                           În cazul în care un solicitant solicită CSP pentru un produs care are în compoziție principiile active A și B în împrejurările în care,

                                       (i)

                                       ulterior datei cererii de eliberare a CSP, însă anterior acordării acestuia, brevetul de bază în vigoare, fiind un brevet european (Regatul Unit, denumit în continuare „brevetul”), este modificat astfel încât să conțină o revendicare care menționează în mod explicit A și B
                                       și,

                                       (ii)

                                       în conformitate cu dreptul național, se consideră că modificarea produce întotdeauna efecte de la data eliberării brevetului;

                                 solicitantul CSP are dreptul să invoce brevetul în forma sa modificată în scopul îndeplinirii condiției prevăzute la articolul 3 litera (a)?

               2.

               Pentru a se stabili dacă la data solicitării CSP pentru un produs care are în compoziție combinația de principii active A și B sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 3, în cazul în care (i) brevetul de bază în vigoare cuprinde o revendicare privind un produs care conține principiul activ A și o altă revendicare privind un produs care conține combinația de principii active A și B și (ii) există deja un CSP pentru un produs care conține principiul activ A (denumit în continuare «produsul X»), este necesar să se stabilească dacă combinația de principii active A și B reprezintă o invenție distinctă față de principiul activ A singur?

               3.

               În cazul în care brevetul de bază «protejează» în conformitate cu articolul 3 litera (a):

                           (a)

                           un produs care conține principiul activ A («produsul X») și

                           (b)

                           un produs care conține o combinație constituită din principiul activ A și din principiul activ B (denumit în continuare „produsul Y”)
                           și în cazul în care

                           (c)

                           produsul X, în calitate de medicament, a obținut o autorizație de introducere pe piață;

                           (d)

                           pentru produsul X a fost eliberat un CSP și

                           (e)

                           produsul Y, în calitate de medicament, a obținut ulterior o autorizație separată de introducere pe piață,

                     regulamentul, în special articolul 3 literele (c) și (d) și/sau articolul 13 alineatul (1), se opune ca titularul brevetului să obțină un CSP în legătură cu produsul Y? În subsidiar, în cazul în care în legătură cu produsul Y poate fi eliberat un CSP, durata acestuia trebuie să fie evaluată în funcție de acordarea autorizației pentru produsul X sau a autorizației pentru produsul Y?

               4.

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare litera (a) este negativ, răspunsul la prima întrebare litera (b) punctul (i) este afirmativ și răspunsul la prima întrebare litera (b) punctul (ii) este negativ, atunci, în împrejurările în care:

                           (i)

                           în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) [din] regulament, cererea de CSP pentru un produs este depusă în termen de șase luni de la data la care produsul respectiv, în calitate de medicament, a obținut o autorizație validă de introducere pe piață în conformitate cu Directiva 2001/83/CE (2) sau cu Directiva 2001/82/CE (3);

                           (ii)

                           în urma depunerii cererii de CSP, serviciul competent de proprietate industrială ridică o eventuală obiecțiune cu privire la acordarea CSP în conformitate cu articolul 3 litera (a) din regulament;

                           (iii)

                           în urma eventualei obiecțiuni menționate anterior a serviciului competent de proprietate industrială și pentru a se conforma acesteia, se formulează și se admite o cerere de modificare a brevetului de bază în vigoare invocat de către solicitantul de CSP;

                           (iv)

                           după modificarea brevetului de bază în vigoare, brevetul modificat menționat este în conformitate cu articolul 3 litera (a),

                     Regulamentul CSP se opune ca serviciul competent de proprietate industrială să aplice dispozițiile procedurale naționale pentru a aproba (a) suspendarea procedurii de soluționare a cererii de CSP pentru a permite solicitantului CSP să solicite modificarea brevetului de bază și (b) reluarea procedurii de soluționare a cererii menționate la o dată ulterioară, după aprobarea modificării, această reluare producându-se

                           —

                           după șase luni de la data la care produsul respectiv, în calitate de medicament, a obținut o autorizație validă de introducere pe piață, însă

                           —

                           în termen de șase luni de la data la care a fost admisă cererea de modificare a brevetului de bază?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 152, p. 1).

      (2)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).

      (3)  Directiva 2001/82/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la produsele medicamentoase veterinare (JO L 311, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 31, p. 200)


title: Cauza C-447/13 P: Recurs introdus la 6 august 2013 de Riccardo Nencini împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 4 iunie 2013 în cauza T-431/10, Nencini/Parlamentul European

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/7

         Recurs introdus la 6 august 2013 de Riccardo Nencini împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 4 iunie 2013 în cauza T-431/10, Nencini/Parlamentul European
   (Cauza C-447/13 P)
   2013/C 304/13
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Riccardo Nencini (reprezentant: M. Chiti, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

      Concluziile recurentului

               —

               anularea, după constatarea prealabilă, dacă este cazul, a lipsei validității/nelegalității articolului 85b din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 (1) și a articolului 73a din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 (2), a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 4 iunie 2013, pronunțată în cauzele conexate T-431/10 și T-560/10, Nencini/Parlamentul European, și declararea, modificând astfel hotărârea menționată, prin admiterea motivelor acțiunii formulate la Tribunalul Uniunii Europene, a nelegalității actelor atacate în primă instanță;

               —

               cu titlu subsidiar, în ipoteza improbabilă în care se menține obligarea domnului Nencini la restituirea sumelor contestate, stabilirea din nou — cu anularea prealabilă și modificându-se hotărârea atacată — în mod echitabil a sumelor sau trimiterea dosarului la secretarul general al Parlamentului European pentru determinarea din nou, în mod echitabil, a sumei contestate;

               —

               anularea hotărârii în partea referitoare la cheltuielile de judecată și, în consecință, modificarea acesteia prin punerea în sarcina Parlamentului European a cheltuielilor de judecată corespunzătoare cauzei T-431/10, precum și prin punerea in sarcina Parlamentului European sau oricum compensarea de către acesta a cheltuielilor de judecată corespunzătoare cauzei T-560/10;

               —

               în orice caz, obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată corespunzătoare procedurii din prezentul grad de jurisdicție.

      Motivele și principalele argumente

   În primul rând, recurentul invocă încălcarea normelor privind prescripția și a principiilor securității juridice, efectivității și caracterului rezonabil. Tribunalul ar fi respins acțiunile recurentului, considerând că termenele de prescripție au curs de la data notificării deciziei de recuperare și de debit mai precis după 11 ani de la încetarea funcțiilor parlamentare ale domnului Nencini.
   În al doilea rând, recurentul invocă o eroare de drept în ceea ce privește încălcarea principiilor contradictorialității și protecției judiciare efective, elementele invocate în susținerea deciziei fiind în parte diferite de cele contestate anterior.
   În al treilea rând, se invocă aplicarea greșită a Normelor privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European („normele privind CID”) atât referitor la sumele contestate reprezentând rambursarea cheltuielilor pentru călătorie, cât și referitor la sumele contestate reprezentând indemnizații pentru secretariat. În special, se invocă, pe de o parte, interpretarea greșită a conceptului „domiciliu” care nu poate coincide cu noțiunea „reședință” formală; pe de altă parte, inexistența încălcării din diverse puncte de vedere, precum și faptul că este contradictoriu să se considere drept simplă „neregularitate formală” lipsa indicării numelor tuturor beneficiarilor indemnizațiilor de asistență pentru secretariat, însă să se aprecieze că aceasta nu poate fi remediată din perspectiva dispozițiilor confuze existente la momentul respectiv.
   În al patrulea rând, recursul este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității în stabilirea sumelor care fac obiectul recuperării. Obligarea la plata întregii sume primite ar fi nepotrivită.
   În sfârșit, recurentul critică eroarea săvârșită în stabilirea cheltuielilor de judecată corespunzătoare cauzei impuse domnului Nencini. Cheltuielile efectuate pentru atacarea primei decizii, la care s-a renunțat ulterior, ar fi cauzate de un comportament greșit al părții adverse, care de altfel a admis această neregularitate dispunând –ulterior notificării primei acțiuni — înlocuirea deciziei cu alta în limba italiană.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene; JO L 357, p. 1, Ediție specială, 1/vol. 04, p. 3.

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene; JO L 248, p. 1, Ediție specială, 1/vol. 3, p. 198.


title: Cauza C-631/11 P: Recurs introdus la 8 decembrie 2011 de Regione autonoma della Sardegna împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 20 septembrie 2011 în cauzele conexate T-394/08, T-408/08, T-453/08 și T-454/08, Regione autonoma della Sardegna și alții/Comisia

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/8

         Recurs introdus la 8 decembrie 2011 de Regione autonoma della Sardegna împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 20 septembrie 2011 în cauzele conexate T-394/08, T-408/08, T-453/08 și T-454/08, Regione autonoma della Sardegna și alții/Comisia
   (Cauza C-631/11 P)
   2012/C 118/13
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Regione autonoma della Sardegna (reprezentant: A. Fantozzi, avocat)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Selene di Alessandra Cannas Sas și alții

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea și/sau reformarea Hotărârii Tribunalului din 20 septembrie 2011 în cauzele conexate T-394/08, T-408/08, T-453/08 și T-454/08;

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 3 iulie 2008 [Ajutorul de stat C 1/2004 Italia — SG Grefa (2008) D/204339] privind schema de ajutor de stat „Legea regională nr. 9 din 1998 — utilizarea abuzivă a ajutorului N 272/98”

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă două motive.
   Primul motiv privește încălcarea articolului 107 alineatul (3) TFUE. În special, recurenta invocă încălcarea și aplicarea eronată a principiului necesității și a principiului efectului stimulativ, ca urmare a unei abordări excesiv de formale, în contradicție cu principiul primatului fondului asupra formei, și neluarea în considerare a specificităților referitoare la aspectele aplicării legii în timp care caracterizează cauza în discuție.
   Al doilea motiv privește încălcarea principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime, precum și încălcarea articolului 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 (1). Criticile au ca punct de plecare particularitatea cauzei în ceea ce privește aplicarea legii în timp, ignorată în hotărârea atacată. Tribunalul ar fi depășit cerințele jurisprudenței în domeniu, solicitând operatorului economic un nivel de diligență imposibil de atins în mod concret, întrucât condiția anteriorității cererii față de începerea lucrărilor ar constitui un criteriu comunitar care a fost introdus concomitent cu faptele în cauză și care, prin urmare, nu putea fi cunoscut la momentul constituirii voinței întreprinderii în cauză.

      (1)  JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41.


title: Cauza F-57/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 octombrie 2013 — Marcuccio/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Prestație de invaliditate — Deducerea cuantumului unei creanțe a unei instituții — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată)

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/29

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 octombrie 2013 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-57/12) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Prestație de invaliditate - Deducerea cuantumului unei creanțe a unei instituții - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată)
   2014/C 9/48
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Gattinara, în calitate de agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziilor implicite de respingere ale Comisiei de reducere a cuantumului prestației de invaliditate a reclamantului pentru lunile iunie-septembrie 2011 și de plată a unei dobânzi de 15 %, precum și a sumei de 500 de euro

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea, în parte ca vădit inadmisibilă și în parte ca vădit nefondată.

               2.

               Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană, inclusiv pe cele aferente procedurii privind măsurile provizorii în cauzele F-57/12 R și T-464/12 P(R).

               3.

               Îl obligă pe domnul Marcuccio la plata către Tribunal a sumei de 2 000 de euro.

      (1)  JO C 227, 28.7.2012, p. 37.


title: Cauza C-646/11: Recurs introdus la 16 decembrie 2011 de 3F, fostul Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 27 septembrie 2011 în cauza T-30/03, 3F anterior Specialarbejderforbundet i Danmark (SID)/Comisia Europeană

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/6

         Recurs introdus la 16 decembrie 2011 de 3F, fostul Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 27 septembrie 2011 în cauza T-30/03, 3F anterior Specialarbejderforbundet i Danmark (SID)/Comisia Europeană
   (Cauza C-646/11)
   2012/C 65/11
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: 3F, fostul Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) (reprezentanți: P. Torbøl, advokat, V. Edwards)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Regatul Danemarcei

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea în totalitate a hotărârii pronunțate de Tribunal;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive în cauză;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentul susține că hotărârea atacată trebuie anulată pentru următoarele motive:

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la interpretarea și aplicarea jurisprudenței referitoare la aprecierea duratei procedurii de examinare preliminară potrivit articolului 108 alineatul (3) TFUE;

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la interpretarea și aplicarea jurisprudenței referitoare la înțelesul noțiunii „dificultăți serioase” și la stabilirea existenței unor astfel de dificultăți;

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu s-a pronunțat asupra motivului recurentului referitor la încălcarea principiului bunei administrări; cu titlu subsidiar, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât a interpretat și a aplicat incorect jurisprudența referitoare la principiului bunei administrări.


title: Cauza F-53/14: Acțiune introdusă la 12 iunie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/58

         Acțiune introdusă la 12 iunie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-53/14)
   2014/C 421/84
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: V. Simeons, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor de revocare atât a alocației pentru persoane aflate în întreținere acordată reclamantului pentru mama sa, cât și a asigurării prin sistemul comun de asigurări de sănătate al instituțiilor europene (RCAM) și a deciziilor de restituire a plăților efectuate către reclamant

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea celor trei decizii ale PMO.1 din 20 august 2013, prin care au fost revocate deciziile prin care i se acorda inițial reclamantului alocația pentru întreținerea mamei sale în perioada 1 martie 2010–28 februarie 2013 (deciziile din 11 mai 2010, 5 mai 2011 și 16 ianuarie 2012);

               —

               anularea deciziei PMO.3 din 25 septembrie 2013 de revocare a asigurării RCAM pentru mama sa și prin care era informat despre recuperarea cheltuielilor medicale suportate;

               —

               anularea deciziei PMO.1 din 23 octombrie 2013 privind recuperarea sumelor nedatorate în temeiul articolului 85 din Statutul funcționarilor;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei din 12 martie 2014 de respingere a plângerii;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-78/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — „Evita-K” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite [Directiva 2006/112/CE — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Livrare de bunuri — Noțiune — Drept de deducere — Refuz — Realizarea efectivă a unei operațiuni impozabile — Regulamentul (CE) nr. 1760/2000 — Sistemul de identificare și de înregistrare a bovinelor — Crotalii]

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — „Evita-K” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-78/12) (1)

   (Directiva 2006/112/CE - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Livrare de bunuri - Noțiune - Drept de deducere - Refuz - Realizarea efectivă a unei operațiuni impozabile - Regulamentul (CE) nr. 1760/2000 - Sistemul de identificare și de înregistrare a bovinelor - Crotalii)
   2013/C 260/19
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„Evita-K” EOOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Administrativen sad Sofia-grad — Interpretarea art. 14, alin. (1), art. 178 lit.(a), art. 185 alin. (1), art. 226 punctul 6 și art. 242 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Dreptul la deducerea taxei aferente intrărilor achitate pentru comerțul cu animale — Dovada realizării unei livrări de bunuri efectuată — Obligația sau lipsa obligației de a menționa, în facturi, crotaliile animalelor supuse obligației de identificare potrivit legislației veterinare a Uniunii — Obligația sau lipsa obligației de a dovedi dreptul de proprietate al furnizorului

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretată în sensul că, în contextul exercitării dreptului de deducere a taxei pe valoarea adăugată, noțiunea „livrare de bunuri” în sensul acestei directive și dovada realizării efective a unei astfel de livrări nu sunt legate de forma de dobândire a dreptului de proprietate asupra bunurilor respective. Instanța de trimitere are sarcina de a efectua, în conformitate cu normele interne în materia administrării probelor, o apreciere globală a tuturor elementelor și împrejurărilor de fapt din litigiul cu care este sesizată pentru a determina dacă livrările de bunuri în discuție în litigiul principal au fost efectiv realizate și dacă, eventual, dreptul la deducere poate fi exercitat pentru respectivele livrări.

               2.

               Articolul 242 din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că nu impune persoanelor impozabile care nu sunt producători agricoli să își înscrie în contabilitate obiectul livrărilor de bunuri pe care le efectuează atunci când este vorba despre animale și să dovedească faptul că aceste animale au fost supuse unui control în conformitate cu standardul internațional de contabilitate IAS 41 „Agricultură”.

               3.

               Articolul 226 punctul 6 din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că nu impune persoanei impozabile care efectuează livrări de bunuri având ca obiect animale supuse sistemului de identificare și de înregistrare instituit prin Regulamentul (CE) nr. 1760/2000 al Consiliului și al Parlamentului European din 17 iulie 2000 de stabilire a unui sistem de identificare și înregistrare a bovinelor și privind etichetarea cărnii de vită și mânzat și a produselor din carne de vită și mânzat și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 820/97 al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului din 20 noiembrie 2006, să menționeze crotaliile animalelor pe facturile aferente acestor livrări.

               4.

               Articolul 185 alineatul (1) din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că permite regularizarea unei deduceri a taxei pe valoarea adăugată numai dacă persoana impozabilă respectivă a beneficiat în prealabil de dreptul la deducerea acestei taxe în condițiile prevăzute la articolul 168 litera (a) din directivă.

      (1)  JO C 133, 5.5.2012


title: Cauza T-222/13: Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2014 – B&S Europe/Comisia („Contracte de achiziții publice de servicii – Procedură de cerere de ofertă – Servicii pe termen scurt în interesul exclusiv al țărilor terțe care beneficiază de ajutor extern din partea Uniunii – Respingere a candidaturii – Criterii de selecție – Contracte împărțite în tranșe – Proiect de referință – Obligația de motivare – Principiul bunei administrări – Încredere legitimă – Principiul imparțialității – Principiul contradictorialității”)

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/43

      Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2014 – B&S Europe/Comisia
      (Cauza T-222/13) (1)

      ((„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Servicii pe termen scurt în interesul exclusiv al țărilor terțe care beneficiază de ajutor extern din partea Uniunii - Respingere a candidaturii - Criterii de selecție - Contracte împărțite în tranșe - Proiect de referință - Obligația de motivare - Principiul bunei administrări - Încredere legitimă - Principiul imparțialității - Principiul contradictorialității”))
      (2014/C 395/53)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Bihain și S Pâques, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial A. Bordes și R. Tricot, ulterior R. Tricot, agenți, asistați de A.-M. Vandromme și de J. Stuyck, avocați)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei Comisiei, cuprinsă în scrisorile acesteia din 15 februarie și din 2 aprilie 2013, prin care reclamanta este informată că nu a fost reținută pe lista candidaților invitați să participe la procedura restrânsă de cerere de ofertă având ca obiect lotul 7 din contractul-cadru multiplu privind prestarea de servicii pe termen scurt în interesul exclusiv al țărilor terțe care beneficiază de ajutor extern din partea Uniunii Europene (JO 2012/S 105-174077)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 164, 8.6.2013.


title: Cauza F-18/12: Acțiune introdusă la 9 februarie 2012 — ZZ și ZZ/Comisia

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/34

         Acțiune introdusă la 9 februarie 2012 — ZZ și ZZ/Comisia
   (Cauza F-18/12)
   2012/C 138/78
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: ZZ și ZZ (reprezentanți: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis. E. Marchal și S. Orlandi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor de transfer al drepturilor de pensie dobândite anterior intrării în serviciu la Comisie, pe baza propunerii recalculate a PMO

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea deciziilor de anulare și de înlocuire a propunerilor de transfer al drepturilor de pensie ale reclamantelor în cadrul cererii lor formulate în temeiul articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statut, care implică o nouă propunere calculată pe baza DGA adoptate la 3 martie 2011;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-24/09: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 13 februarie 2012 — Wagner-Leclercq/Consiliul

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/39

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 13 februarie 2012 — Wagner-Leclercq/Consiliul
   (Cauza F-24/09) (1)

   2012/C 138/93
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 113, 16.5.2009, p. 47.


title: Cauza T-386/10: Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Dornbracht/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/44

         Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Dornbracht/Comisia
   (Cauza T-386/10)
   ()
   2010/C 301/71
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Aloys F. Dornbracht GmbH & Co. KG (Iserlohn, Germania) (reprezentanți: H. Janssen, T. Kapp și M. Franz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               în subsidiar, reducerea corespunzătoare a cuantumului amenzii aplicate reclamantei în decizia atacată;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta contestă Decizia Comisiei C(2010) 4185 final din 23 iunie 2010 în cazul COMP/39092 — Instalații sanitare pentru baie. Prin decizia atacată au fost aplicate amenzi reclamantei, precum și altor întreprinderi, ca urmare a încălcării articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE. În opinia Comisiei, reclamanta ar fi participat în Germania și în Austria la un acord continuu sau la practici concertate în sectorul instalațiilor sanitare pentru baie.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.
   Ca prim motiv, reclamanta invocă o încălcare a articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1), întrucât pârâta nu ar fi luat în considerare existența a numeroase circumstanțe atenuante în favoarea reclamantei.
   Ca al doilea motiv, reclamanta invocă o încălcare a articolului 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003, în măsura în care pârâta, prin interpretarea dată articolului 23 alineatul (2) din același regulament, ca prag de plafonare, se află în imposibilitate să aprecieze gravitatea încălcării reproșate reclamantei.
   Reclamanta mai susține, ca al treilea motiv, o încălcare a principiului egalității de tratament întrucât pârâta, prin fixarea unor sume forfetare, nu ar ține seama de participarea individuală a reclamantei.
   În cadrul celui de al patrulea motiv, reclamanta afirmă că, la stabilirea cuantumului amenzii, pârâta nu ia în considerare încălcarea în raport cu încălcările din alte cazuri pe care le-a soluționat și încalcă astfel principiul egalității de tratament.
   Reclamanta critică în cel de al cincilea motiv caracterul disproporționat al cuantumului amenzii în măsura în care pârâta nu ar fi ținut seama de posibilitățile economice limitate ale reclamantei.
   În cadrul celui de al șaselea motiv, reclamanta susține că, prin faptul că pârâta a calculat amenzile cu ajutorul orientărilor (2) sale din 2006, decizia atacată încalcă principiul interzicerii retroactivității.
   Ca al șaptelea motiv, reclamanta critică faptul că articolul 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003 încalcă principiul preciziei.
   În sfârșit, reclamanta susține, în cadrul celui de al optulea motiv, că stabilirea amenzii ar fi ilegală întrucât amenda ar fi fost stabilită pe baza orientărilor care acordă pârâtei o marjă de apreciere prea amplă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264).


title: Cauza C-134/14: Acțiune introdusă la 21 martie 2014 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/26

         Acțiune introdusă la 21 martie 2014 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-134/14)
   2014/C 175/32
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, W. Mölls și D. Martin, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Directivei 2013/62/UE a Consiliului din 17 decembrie 2013 de modificare a Directivei 2010/18/UE de punere în aplicare a Acordului-cadru revizuit privind concediul pentru creșterea copilului încheiat de BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES, ca urmare a modificării statutului Mayotte în raport cu Uniunea Europeană (1);

               —

               menținerea efectelor Directivei 2013/62/UE până la intrarea în vigoare a unei noi directive care să aibă un temei juridic adecvat;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia solicită anularea Directivei 2013/62/UE, pe care Consiliul a adoptat-o în temeiul juridic al articolului 349 TFUE.
   Comisia reproșează Consiliului faptul că a adoptat această directivă în condițiile în care ea propusese ca acest act să aibă un temei juridic sectorial, și anume articolul 155 alineatul (2) TFUE.
   Aceasta apreciază că, potrivit finalității și scopului directivei atacate, articolul 349 TFUE nu poate fi utilizat în mod valabil ca temei juridic. Articolul 349 TFUE s-ar aplica doar în cazul în care este vorba despre o derogare de la principiul aplicării dreptului primar regiunilor ultraperiferice, astfel cum este prevăzut la articolul 355 alineatul (1) TFUE. Or, directiva în cauză, fără a deroga de la tratate, nu ar face decât să adapteze dreptul secundar pentru a răspunde situației create prin schimbarea statutului Mayotte. Această interpretare ar fi confirmată nu doar de modul de redactare al articolului 349 TFUE, ci și de sistemul temeiurilor juridice ale tratatului, precum și de originile istorice ale acestui articol.

      (1)  JO L 353, p. 7.


title: Cauza C-168/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Prešov (Republica Slovacă) la 14 aprilie 2015 – Milena Tomášová/Ministerstvo spravodlivosti SR, Pohotovosť s.r.o.

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Prešov (Republica Slovacă) la 14 aprilie 2015 – Milena Tomášová/Ministerstvo spravodlivosti SR, Pohotovosť s.r.o.
   (Cauza C-168/15)
   (2015/C 245/04)
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Okresný súd Prešov

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Milena Tomášová

      Pârâte: Ministerstvo spravodlivosti SR
   Pohotovosť s.r.o.

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Združenie na ochranu spotrebiteľa HOOS

      Întrebările preliminare

               1)

               Recuperarea, în cadrul unei proceduri de executare desfășurate în temeiul unei hotărâri arbitrale, a unei sume care decurge dintr-o clauză abuzivă constituie o încălcare gravă a dreptului Uniunii Europene, contrară jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene?

               2)

               Răspunderea unui stat membru pentru încălcarea dreptului Uniunii poate interveni înainte ca partea din procedură să epuizeze toate căile de atac de care dispune în cadrul unei proceduri de executare a unei hotărâri în conformitate cu ordinea juridică a statului membru? Având în vedere situația de fapt din cauză, o astfel de răspundere a statului membru poate, în acest caz, să intervină chiar înainte de încheierea procedurii de executare și înainte de a fi epuizată posibilitatea reclamantei de a solicita restituirea plății nedatorate?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ, acțiunea unui organ, precum cea descrisă de reclamantă, ținând seama de situația de fapt din speță, mai precis de pasivitatea absolută a reclamantei și de neepuizarea tuturor mijloacelor juridice de acțiune permise de dreptul statului membru, constituie o încălcare suficient de gravă a dreptului Uniunii?

               4)

               În cazul în care, în prezenta speță, sunt întrunite condițiile unei încălcări suficient de grave a dreptului Uniunii, suma solicitată de reclamantă corespunde prejudiciului pentru care răspunde statul membru? Este posibil ca prejudiciul astfel înțeles să coincidă cu creanța recuperată, care constituie o îmbogățire fără justă cauză?

               5)

               Acțiunea întemeiată pe îmbogățirea fără justă cauză, ca mijloc juridic de acțiune, are prioritate față de acțiunea în despăgubire?


title: Cauza C-532/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Köln (Germania) la 19 octombrie 2011 — Susanne Leichenich/Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/28

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Köln (Germania) la 19 octombrie 2011 — Susanne Leichenich/Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis
      (Cauza C-532/11)
      (2012/C 25/50)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Köln

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Susanne Leichenich

         Pârâți: Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri [– sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare] trebuie interpretat în sensul că noțiunea de leasing și închiriere a bunurilor imobile cuprinde și închirierea unei case plutitoare cu destinația exclusivă de utilizare fixă și permanentă ca restaurant/discotecă într-un spațiu de acostare delimitat și identificabil, inclusiv a suprafeței unde aceasta este acostată, precum și a debarcaderului aferent? În vederea aprecierii, este relevant modul de fixare a ambarcațiunii pe pământ sau în pământ ori costurile aferente acestei fixări?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima parte a primei întrebări:
                  Articolul 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 trebuie interpretat în sensul că noțiunea „vehicule”, care, potrivit Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene din 3 martie 2005, C-428/02, cuprinde și ambarcațiuni, nu este aplicabilă și unei case plutitoare închiriate care nu dispune de autopropulsie (motor) și care a fost închiriată în scopul utilizării exclusive și permanente într-un loc stabilit și nu în scopul deplasării? Închirierea casei plutitoare și a debarcaderului, inclusiv a luciului de apă și a terenului aferente, reprezintă o prestație unică scutită de impozit sau se impune o diferențiere din perspectiva dreptului fiscal între închirierea casei plutitoare și a debarcaderului?


title: Cauza T-352/06: Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Dura Vermeer Infra/Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/20

         Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Dura Vermeer Infra/Comisie
   (Cauza T-352/06)
   (2007/C 20/30)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Dura Vermeer Infra BV (reprezentant: M.M. Slotboom, advocaat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea articolelor 1 litera d) și 2 litera d) din decizie, în măsura în care privește răspunderea societății Dura Vermeer Infra; și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă Decizia Comisiei din 13 septembrie 2006 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/38.456 — Bitum — Țările de Jos), prin care reclamantei i s-a aplicat o amendă pentru încălcarea articolului 81 CE.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă aceleași motive și argumente precum reclamanta din cauza T-351/06 Dura Vermeer Groep NV/Comisie.


title: Cauza C-44/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 28 ianuarie 2013 — Hauptzollamt Krefeld/Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 28 ianuarie 2013 — Hauptzollamt Krefeld/Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH
   (Cauza C-44/13)
   2013/C 123/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Pârât și recurent: Hauptzollamt Krefeld

      Reclamantă și intimată: Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

      Întrebarea preliminară

   Articolul 2 alineatul (3) din Directiva 2003/96/CE privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (1) impune ca, la impozitarea altor produse energetice decât cele pentru care directiva stabilește un nivel de impozitare, să se aplice o rată de impozitare stabilită de reglementarea națională pentru utilizarea unui produs energetic drept combustibil pentru încălzire, atât timp cât celălalt produs energetic se utilizează de asemenea drept combustibil pentru încălzire? Sau, în cazul în care celălalt produs energetic, utilizat drept combustibil pentru încălzire, este echivalent cu un anumit produs energetic, i se poate aplica rata de impozitare prevăzută de reglementarea națională pentru acest produs energetic, chiar dacă este vorba despre o rată uniformă de impozitare, care nu ia în considerare utilizarea drept carburant sau drept combustibil pentru încălzire?

      (1)  JO L 283, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98.


title: Desemnarea primului avocat general

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/3

         Desemnarea primului avocat general
   2010/C 317/05
   În temeiul articolului 10 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul de procedură, Curtea de Justiție l-a desemnat pentru o perioadă de un an care expiră la 6 octombrie 2011, pe domnul Bot, în calitate de prim avocat general.


title: Cauza T-607/11: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2011 — Henkel și Henkel France/Comisia

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/64

      Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2011 — Henkel și Henkel France/Comisia
      (Cauza T-607/11)
      (2012/C 25/123)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Henkel AG & Co. KGaA (Düsseldorf, Germania) și Henkel France (Boulogne-Billancourt, Franța) (reprezentați: R. Polley, T. Kuhn, F. Brunet și E. Paroche, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea deciziei Comisiei din 30 septembrie 2011 de a nu transmite 15 documente depuse în cazul COMP/39.579 (detergenți pentru uz casnic) autorității franceze în domeniul concurenței;

                  —

                  obligarea Comisiei să autorizeze reclamantele să invoce documentele solicitate în procedura în curs în fața autorității franceze în domeniul concurenței;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamante în cadrul prezentei acțiuni;

                  —

                  adoptarea oricărei alte măsuri pe care Tribunalul o consideră utilă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un motiv. Potrivit acestuia, Comisia a respins în mod ilegal cererea autorității franceze în domeniul concurenței în vederea transmiterii celor 15 documente solicitate și și-a încălcat astfel obligațiile întemeiate pe articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană și dreptul fundamental la apărare al reclamantelor, precum și principiul egalității armelor.


title: Cauza C-170/07: Acțiune introdusă la 30 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/16

         Acțiune introdusă la 30 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-170/07)
   (2007/C 183/26)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Hottiaux și K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin impunerea obligației unei inspecții tehnice auto, înainte de înmatriculare, pentru vehiculele utilizate din import, în timp ce vehiculele naționale care prezintă aceleași caracteristici nu sunt supuse unei asemenea obligații, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 CE;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Articolul 28 CE interzice restricțiile cantitative la import între statele membre, precum și orice măsuri cu efect echivalent. Potrivit jurisprudenței Curții, în lipsa armonizării, „orice reglementare comercială a statelor membre, susceptibilă de a obstrucționa comerțul intracomunitar, direct sau indirect, în mod efectiv sau potențial, trebuie considerată măsură cu efect echivalent celui al restricțiilor cantitative”.
   O măsură cu efect echivalent celui al restricțiilor cantitative constituie o încălcare a articolului 28 CE, dacă nu este justificată în temeiul articolului 30 CE sau dacă, potrivit jurisprudenței Curții, nu este impusă de motive imperative de interes public.
   Comisia menționează că legea poloneză privind circulația rutieră (Prawo o ruchu drogowym) impune obligația de a efectua o inspecție tehnică auto înainte de prima înmatriculare a vehiculelor în Polonia. Pentru vehiculele noi nu există această obligație, astfel că, practic, numai vehiculele utilizate, importate din alte state membre, sunt supuse unei inspecții tehnice auto înainte de înmatricularea lor în Polonia. În consecință, această obligație reprezintă o măsură discriminatorie pentru vehiculele importate din alte state membre în raport cu vehiculele naționale. În plus, autoritățile poloneze percep pentru respectiva inspecție tehnică auto o taxă semnificativă, aproape dublă în comparație cu taxa pentru inspecția tehnică periodică a vehiculelor naționale din aceeași categorie. Autoritățile poloneze nu au prezentat o justificare întemeiată pentru această diferență. Potrivit unei jurisprudențe constante, prevederile de drept intern care impun costuri suplimentare pentru mărfurile importate în comparație cu mărfurile naționale similare reprezintă o restricție a comerțului intracomunitar în sensul articolului 28 CE.
   Pentru a justifica o astfel de măsură, statul membru trebuie să dovedească că aceasta este necesară și proporțională cu obiectivul urmărit. Potrivit articolului 30 CE, măsura respectivă nu trebuie să constituie un mijloc de discriminare arbitrară și nici o restricție disimulată în comerțul dintre statele membre.
   În această privință, Comisia consideră că utilizarea unui vehicul pe drumurile publice după ultima inspecție tehnică auto poate justifica, pe motive de protecție a sănătății și a vieții persoanelor, o inspecție la momentul înmatriculării, care să stabilească dacă vehiculul nu a fost implicat într-un accident și dacă este în stare tehnică bună. Prin urmare, statele membre pot să impună obligația unei inspecții tehnice auto înainte de înmatriculare, sub rezerva ca această cerință să nu constituie totuși un mijloc de discriminare arbitrară, în sensul că obligația trebuie să incumbe atât vehiculelor importate din alte state membre, cât și vehiculelor naționale care prezintă aceleași caracteristici. Dacă dispozițiile de drept intern nu prevăd totuși inspecția tehnică auto pentru vehiculele naționale supuse înmatriculării și care prezintă aceleași caracteristici ca și vehiculele importate din alte state membre, trebuie considerat că aceste dispoziții constituie un mijloc de discriminare arbitrară.
   Mai mult, prevederile poloneze care restrâng comerțul intracomunitar nu pot fi justificate pe motive de protecție a sănătății și a vieții persoanelor, deoarece ele nu respectă condițiile necesității și proporționalității.
   În primul rând, dacă un vehicul a trecut cu succes inspecția tehnică auto într-unul din statele membre, principiul echivalenței și al recunoașterii reciproce care rezultă din articolul 3 alineatul (2) din Directiva 96/96/CE obligă toate statele membre să recunoască dovada eliberată în aceste condiții, ca și cum ar fi eliberată de ele însele. Autoritățile poloneze nu pot invoca nulitatea inspecțiilor tehnice auto periodice efectuate în alte state membre. Înscrierea radierii vehiculului în documentele de înmatriculare nu are ca scop să anuleze toate inspecțiile tehnice auto sau alte certificate referitoare la starea tehnică a vehiculului, cu atât mai mult cu cât radierea înmatriculării vehiculului nu are nicio legătură cu starea tehnică a acestuia. În al doilea rând, inspecția selectivă ar avea un caracter mai proporțional pentru garantarea siguranței rutiere, dacă aceasta ar privi numai acele vehicule importate din alte state membre în legătură cu care există un motiv de a crede că ar constitui un risc pentru siguranța rutieră sau pentru mediu. În al treilea rând, Comisia nu este de acord cu argumentul guvernului polonez potrivit căruia inspecția tehnică auto este necesară pentru identificarea vehiculelor și pentru lupta împotriva corupției. Nu este necesară o inspecție tehnică specifică al cărei cost este aproape dublu în comparație cu cel al inspecției tehnice auto periodice pentru a stabili categoria, subcategoria, locul de destinație sau tipul vehiculului. Aceste informații sunt deja cuprinse, de obicei, în documentele vehiculului prezentate autorităților poloneze care efectuează înmatricularea. În al patrulea rând, Comisia respinge argumentul autorităților poloneze referitor la Convenția de la Viena. Lipsa unor reglementări adecvate la nivel internațional nu are incidență asupra obligației Republicii Polone față de Comunitate.


title: Cauza T-305/14: Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Vestolit/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/54

         Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Vestolit/Comisia
   (Cauza T-305/14)
   2014/C 223/56
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Vestolit GmbH (Marl, Germania) (reprezentanți: Rechtsanwälte D. Greinacher, J. Martin și B. Scholtka)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolului 263 primul paragraf TFUE, a Deciziei din 18 decembrie 2013 a Comisiei [Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)] (JO 2014, C 37, p. 73, 7.02.2014) de inițiere împotriva Republicii Federale Germania a unei proceduri oficiale de investigare în ceea ce privește sprijinul pentru producția de energie electrică din surse regenerabile și din gaze de mină potrivit Legii germane revizuite privind energia din surse regenerabile (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, denumită în continuare „EEG”) și limitarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile (denumită în continuare „suprataxa EEG”) pentru întreprinderile mari consumatoare de energie, în măsura în care Comisia a calificat schema de compensare specială prevăzută la articolele 40 și 41 din EEG drept ajutor de stat în sensul articolului 107 TFUE;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, potrivit articolului 87 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 TFUE
               Potrivit reclamantei, Comisia a calificat în mod eronat drept ajutor de stat sprijinul pentru producția de energie electrică din surse regenerabile prin intermediul sistemului de suprataxare și schema de compensare specială având ca obiect limitarea suprataxei EEG și, prin urmare, nu ar fi trebuit să inițieze procedura oficială de investigare.

                           —

                           Reclamanta arată în acest context că, în cadrul evaluării preliminare a aspectului dacă schema de compensare specială constituie ajutor, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere, deoarece, ca excepție de la principiul suprataxei EEG, schema de compensare specială nu ar oferi niciun avantaj de care întreprinderile mari consumatoare de energie, nu ar fi beneficiat în condiții normale de piață.

                           —

                           Reclamanta susține în continuare că nu ar fi afectată nicio resursă statală. Dat fiind că veniturile provenite din suprataxa EEG nu constituie resurse statale, nici schema excepțională prevăzută pentru întreprinderile mari consumatoare de energie nu ar afecta resurse statale.

                           —

                           Reclamanta arată de asemenea că schema de compensare specială nu denaturează nici concurența. Acesta doar stabilește condițiile de concurență care ar exista fără suprataxa EEG.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului încrederii legitime
               Reclamanta susține deopotrivă că, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia ar fi încălcat și principiul încrederii legitime. Reglementarea germană de sprijinire a energiei din surse regenerabile ar fi făcut deja obiectul unei investigații aprofundate în conformitate cu legislația privind ajutoarele de stat. În urma acestei investigații, Comisia ar fi concluzionat în 2002 că respectiva reglementare nu implica un transfer de resurse statale. Dat fiind că EEG din 2012 nu conține, din acest punct de vedere, nicio modificare substanțială în raport cu situația juridică anterioară, operatorii economici în cauză nu ar trebui să se aștepte la o nouă investigație, ci la menținerea reglementării existente.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe un abuz de putere
               În sfârșit, reclamanta consideră că Comisia a abuzat de puterea de apreciere care îi este conferită de articolele 107 TFUE și 108 TFUE. Prin inițierea procedurii de investigare Comisia ar urmări în principal obiectivul fundamental de armonizare a ajutorului pentru producerea de energie electrică din surse regenerabile. Acest obiectiv fundamental ar figura deopotrivă în noul proiect de Linii directoare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și pentru energie, în care Comisia ar stabili pentru prima oară norme detaliate pentru sprijinirea energiei electrice din surse regenerabile. Or, pentru a realiza o armonizare, Comisia ar trebui să urmeze procedura prevăzută în acest scop la articolele 116 TFUE și 117 TFUE.


title: Cauza C-440/14 P: Recurs introdus la 23 septembrie 2014 de National Iranian Oil Company împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 iulie 2014 în cauza T-578/12, National Iranian Oil Company/Consiliul

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/22

         Recurs introdus la 23 septembrie 2014 de National Iranian Oil Company împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 iulie 2014 în cauza T-578/12, National Iranian Oil Company/Consiliul
   (Cauza C-440/14 P)
   2014/C 421/33
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: National Iranian Oil Company (reprezentant: J.-M. Thouvenin, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 iulie 2014 în cauza T-578/12;

               —

               admiterea concluziilor prezentate de recurentă Tribunalului Uniunii Europene;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă șase motive împotriva Hotărârii Tribunalului din 16 iulie 2014.
   În temeiul primului motiv de anulare, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 43 din hotărâre considerând că, prin faptul că vizează articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr 267/2012 (1), Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 (2) al Consiliului ar trebui să fie considerat ca menționând în mod clar că temeiul său juridic este constituit de acest articol 46 alineatul (2). Astfel, un temei juridic ar prescrie forma juridică pe care trebuie să o aibă actul al cărui temei îl reprezintă. Or, articolul 46 alineatul (2) nu ar prescrie nicio formă juridică.
   În temeiul celui de al doilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 54-56 din hotărâre, care sunt rezumate în afirmația că „nu reiese din cuprinsul articolului 215 alineatul (2) că măsurile restrictive individuale luate împotriva unor persoane fizice sau juridice, unor grupuri sau entități nestatale ar trebui adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 215 alineatul (1) TFUE”. Pe de o parte, articolul 215 alineatul (1), singura dispoziție din TFUE consacrată măsurilor restrictive, afirmă în mod clar că procedura aplicabilă unor astfel de măsuri este cea pe care aceasta o prevede și nu prevede nicio altă procedură. Pe de altă parte, articolul 291 TFUE ar fi incompatibil cu articolul 215 alineatul (2) TFUE. În cele din urmă, cu titlu subsidiar, articolul 291 alineatul (2) TFUE nu poate fi considerat ca susceptibil să furnizeze Consiliului un temei juridic suplimentar față de cel pe care îl reprezintă articolul 215 alineatul (2) TFUE pentru adoptarea de măsuri restrictive.
   În temeiul celui de al treilea motiv, care este prezentat cu titlu subsidiar, în cazul în care s-ar statua că recurgerea la articolului 291 alineatul (2) TFUE ca temei pentru adoptarea de măsuri restrictive individuale este posibilă din punct de vedere juridic în cadrul unei politici de adoptare a unor măsuri restrictive bazate inițial pe articolul 215 TFUE, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept apreciind, în esență, la punctele 74-83 din hotărâre, că Consiliul Uniunii, reluând termenii articolului 291 alineatul (2), a „justificat temeinic” recurgerea la această procedură derogatorie în speță. Pe de o parte, cerința de justificare impusă astfel nu ar fi satisfăcută printr-o justificare care nu este explicită. Pe de altă parte, chiar dacă o justificare implicită ar putea satisface această cerință, aceasta nu ar fi îndeplinită în speță, Tribunalul interpretând textele relevante în mod eronat.
   În temeiul celui de al patrulea motiv, care este prezentat cu titlu subsidiar, recurgerea la articolului 291 alineatul (2) TFUE ca temei pentru adoptarea de măsuri restrictive individuale este posibilă din punct de vedere juridic unei politici de adoptare a unor măsuri restrictive bazate pe articolul 215 TFUE, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept apreciind, la punctul 86 din hotărâre, că articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012 „rezervă Consiliului competența de a pune în aplicare dispozițiile articolului 23 alineatele (2) și (3) din regulamentul menționat”, ceea ce ar fi suficient pentru a îndeplini obligația de motivare în ceea ce privește indicarea temeiului juridic al acestei dispoziții, care ar fi articolul 291 alineatul (2) TFUE. Potrivit recurentei, Tribunalul ar fi ajuns la această concluzie printr-o interpretare eronată din punct de vedere juridic a articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012.
   În temeiul celui de al cincilea motiv, care este prezentat cu titlu subsidiar dacă s-ar statua că recurgerea la articolului 291 alineatul (2) TFUE ca temei pentru adoptarea de măsuri restrictive individuale este posibilă din punct de vedere juridic în cadrul unei politici de adoptare a unor măsuri restrictive bazate pe articolul 215 TFUE, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de la punctul 87 din hotărâre considerând că obligația de motivare a actelor juridice ale Uniunii nu obligă Consiliul să indice în mod expres că Regulamentul (UE) nr. 267/2012 se întemeia pe articolul 291 alineatul (2) TFUE în ceea ce privește temeiul juridic al articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012.
   În temeiul celui de al șaselea motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 115 din hotărâre considerând că criteriul prevăzut la articolul 23 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 (criteriul în litigiu) este în concordanță cu principiile statului de drept și, în general, cu dreptul Uniunii Europene, deoarece nu ar fi „nici arbitrar, nici discreționar” și, la punctul 123 din hotărâre, că „criteriul în litigiu limitează puterea de apreciere a Consiliului, instituind criterii obiective și garantează gradul de previzibilitate cerut de dreptul Uniunii”. Tribunalul ar fi încălcat, de asemenea, dreptul la apărare al recurentei. Recurenta subliniază, în primul rând, că Tribunalul declară conformitatea cu legislația Uniunii a criteriului în litigiu cu prețul rescrierii acestuia, în timp ce legalitatea sa trebuia evaluată astfel cum acesta figurează în regulament. Recurenta observă în continuare că faptul că Tribunalul a rescris criteriul în litigiu pentru a-l considera legal încalcă dreptul său la apărare întrucât o lipsește de dreptul de a invoca respectivul text rescris pentru a-și organiza apărarea, deoarece nu cunoștea sensul acestei rescrieri la momentul dezvoltării apărării, în același timp fiindu-i opusă de Tribunal. În sfârșit, recurenta arată lipsa de consecvență a raționamentului Tribunalului ceea ce ar încălca obligația sa de motivare.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 16).


title: Cauza T-55/07: Acțiune introdusă la data de 23 februarie 2007 — Țările de Jos/Comisie

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/52

         Acțiune introdusă la data de 23 februarie 2007 — Țările de Jos/Comisie
   (Cauza T-55/07)
   (2007/C 82/108)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: H.G. Sevenster și D.J.M. de Grave, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea parțială a Deciziei Comisiei din 14 decembrie 2006 care exclude de la finanțarea comunitară anumite cheltuieli efectuate de statele membre și acoperite din Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea Garantare, în măsura în care această decizie privește Țările de Jos și mai ales corecția financiară aplicată în ceea ce privește plata solicitată pentru cheltuieli neeligibile din fondul FEOGA, secțiunea Garantar, pentru anul 2002, în valoare de 5,67 milioane de euro, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea acțiunii sale Regatul Țărilor de Jos invocă în primul rând încălcarea articolului 4 din Regulamentul nr. 2603/1999 (1) prin aplicarea și interpretarea eronată a noțiunii de „cheltuieli multianuale ”în sensul acestui articol.
   În al doilea rând, reclamantul invocă încălcarea articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul nr 1257/1999 (2) precum și a principiului așteptărilor legitime, prin impunerea unei corecții financiare aplicate la întreaga sumă, drept consecință a procedurii urmate de autoritățile olandeze, deși Comisia aprobase înainte declarația făcută în cadrul secțiunii Garantare în cursul procedurii de aprobare a documentelor privind planul olandez de dezvoltare rurală 2000-2006.
   În subsidiar reclamantul susține încălcarea articolului 7 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1258/1999 (3) și a articolului 5 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 729/70 (4) prin aplicarea eronată a acestora în cadrul deciziei atacate, pentru că procedura urmată de Regatul Țărilor de Jos nu a cauzat niciun prejudiciu financiar Comunității Europene.
   În continuare în subsidiar reclamantul invocă încălcarea principiului proporționalității prin impunerea unei corecții financiare aplicate la întreaga sumă, deși Regatul Țărilor de Jos a utilizat în mod corect fondurile FEOGA — ceea ce este de necontestat — în sensul că procedura urmată de Regatul Țărilor de Jos nu a cauzat niciun prejudiciu financiar Comunității Europene.
   În final, reclamantul invocă încălcarea principiului motivării, pentru că impunerea unei corecții financiare aplicate la întreaga sumă s-a făcut fără motivare și în mod contrar constatărilor organului de conciliere, deși Regatul Țărilor de Jos a utilizat în mod corect fondurile FEOGA — ceea ce este de necontestat — în sensul că procedura urmată de Regatul Țărilor de Jos nu a cauzat nici un prejudiciu financiar Comunității Europene.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2603/1999 al Comisiei din 9 decembrie 1999 de stabilire a dispoziţiilor tranzitorii privind sprijinul pentru dezvoltare rurală prevăzut în Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului (JO L 316, p. 26).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European de Orientare şi Garantare Agricolă (FEOGA) şi de modificare şi abrogare a anumitor regulamente (JO L 160, p. 80).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind finanţarea politicii agricole comune (JO L 160, p. 103).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 729/70 al Consiliului din 21 aprilie 1970 privind finanţarea politicii agricole comune (JO L 94, p. 13).