title: Hotărârea Curții (camera a opta) din 17 decembrie 2009.#Angelo Rubino împotriva Ministero dell'Università e della Ricerca.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunale amministrativo regionale del Lazio - Italia.#Directiva 2005/36/CE - Recunoașterea diplomelor - Noțiunea «profesie reglementată» - Selectare a unui număr predefinit de persoane pe baza unei evaluări comparative, care conferă un titlu având o validitate limitată în timp - Aptitudine științifică națională - Cadru didactic universitar.#Cauza C-586/08.

text:
      Cauza C‑586/08
      Angelo Rubino
      împotriva
      Ministero dell'Università e della Ricerca
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de
      Tribunale amministrativo regionale del Lazio)
      „Directiva 2005/36/CE – Recunoașterea diplomelor – Noțiunea «profesie reglementată» – Selectare a unui număr predefinit de persoane pe baza unei evaluări comparative, care conferă un titlu având o validitate
         limitată în timp – Aptitudine științifică națională – Cadru didactic universitar”

      Sumarul hotărârii
      Libera circulație a persoanelor – Libertatea de stabilire – Lucrători – Recunoașterea calificărilor profesionale – Domeniul
            de aplicare al Directivei 2005/36
      [art. 39 CE și 43 CE; Directiva 2005/36 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 3 alin. (1) lit. (a)])
      Faptul că accesul la o profesie este rezervat candidaților care au fost declarați admiși în urma unei proceduri de recrutare
         care urmărește selectarea unui număr predefinit de persoane pe baza unei evaluări comparative a candidaților, iar nu prin
         aplicarea unor criterii absolute, și care conferă un titlu a cărui validitate este strict limitată în timp nu are drept consecință
         că profesia respectivă constituie o profesie reglementată în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2005/36
         privind recunoașterea calificărilor profesionale.

      Cu toate acestea, articolele 39 CE și 43 CE, care garantează resortisanților statelor membre accesul, fără nicio discriminare
         pe motiv de cetățenie, la activitățile salariate și la cele independente, impun obligația de a recunoaște la adevărata lor
         valoare și de a lua în considerare în mod corespunzător în cadrul unei astfel de proceduri de recrutare calificările dobândite
         în alte state membre.

      (a se vedea punctele 34-36 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a opta)
      17 decembrie 2009(*)

      „Directiva 2005/36/CE – Recunoașterea diplomelor – Noțiunea «profesie reglementată» – Selectare a unui număr predefinit de persoane pe baza unei evaluări comparative, care conferă un titlu având o validitate
         limitată în timp – Aptitudine științifică națională – Cadru didactic universitar”

      În cauza C‑586/08,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Tribunale amministrativo
         regionale del Lazio (Italia), prin decizia din 9 iulie 2008, primită de Curte la 29 decembrie 2008, în procedura

      Angelo Rubino
      împotriva
      Ministero dell’Università e della Ricerca,

      CURTEA (Camera a opta),
      compusă din doamna C. Toader, președinte de cameră, domnii K. Schiemann (raportor) și P. Kūris, judecători,
      avocat general: domnul N. Jääskinen,
      grefier: domnul R. Grass,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru domnul Rubino, de F. Brunello, avvocato;
      –        pentru guvernul italian, de doamna G. Palmieri, în calitate de agent, asistată de doamna F. Quadri, avvocato dello Stato;
      –        pentru guvernul elen, de doamnele E. Skandalou și S. Vodina, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul slovac, de doamna B. Ricziová, în calitate de agent;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii H. Støvlbæk și L. Prete, în calitate de agenți,
      având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 3 alineatul (1) litera (c) CE și a articolului
         47 alineatul (1) CE, precum și a Directivei 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind
         recunoașterea calificărilor profesionale (JO L 255, p. 22, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3).

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Rubino, pe de o parte, și Ministero dell’Università e
         della Ricerca (Ministerul Învățământului Superior și al Cercetării, denumit în continuare „ministerul”), pe de altă parte,
         referitor la respingerea de către acesta din urmă a cererii domnului Rubino de a fi înscris pe lista deținătorilor titlului
         de aptitudine științifică națională (denumită în continuare „AȘN”) întocmită de minister.

       Cadrul juridic
       Directiva 2005/36
      3        Directiva 2005/36 realizează o reorganizare și o raționalizare a dispozițiilor directivelor anterioare și înlocuiește, printre
         altele, Directiva 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ
         superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO 1989, L 19, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 2,
         p. 76) și Directiva 92/51/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind cel de al doilea sistem general de recunoaștere a formării
         profesionale, de completare a Directivei 89/48 (JO L 209, p. 25, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 212). Potrivit considerentului
         (14) al Directivei 2005/36, reformarea efectuată de aceasta nu afectează mecanismul de recunoaștere stabilit prin Directivele
         89/48 și 92/51.

      4        Din articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2005/36 reiese că aceasta se aplică oricărui resortisant al unui stat membru care
         dorește să exercite o „profesie reglementată” într‑un stat membru, altul decât cel în care și‑a obținut calificările profesionale.

      5        Articolul 3 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 2005/36 cuprinde următoarele definiții:

      „În sensul prezentei directive, se înțelege prin:
      (a)      «profesie reglementată»: o activitate sau un ansamblu de activități profesionale al căror acces, exercitare sau una dintre
         modalitățile de exercitare este condiționată, direct sau indirect, în temeiul unor acte cu putere de lege și al unor acte
         administrative, de posesia anumitor calificări profesionale; utilizarea unui titlu profesional limitată prin acte cu putere
         de lege și prin acte administrative la titularii unei anumite calificări profesionale constituie în special o modalitate de
         exercitare. […]

      (b)      «calificări profesionale»: calificările atestate printr‑un titlu de calificare, un atestat de competență prevăzut la articolul
         11 litera (a) punctul (i) și/sau experiență profesională”.

      6        Articolul 11 din Directiva 2005/36 este intitulat „Niveluri de calificare”. Acest articol prevede, la litera (a) punctul (i):

      „În scopul aplicării articolului 13, calificările profesionale se grupează în funcție de următoarele niveluri descrise în
         continuare:

      (a)      atestat de competență eliberat de o autoritate competentă din statul membru de origine, desemnată în temeiul actelor cu putere
         de lege și al actelor administrative din respectivul stat membru, pe baza:

      (i)      […] unui examen special fără formare prealabilă […]”.
      7        Articolul 13 din Directiva 2005/36, intitulat „Condiții de recunoaștere”, prevede la alineatul (1):

      „Atunci când, într‑un stat membru gazdă, accesul la o profesie reglementată sau exercitarea acesteia este condiționat(ă) de
         posesia unor calificări profesionale determinate, autoritatea competentă a respectivului stat membru acordă accesul la respectiva
         profesie și dreptul de exercitare a acesteia, în aceleași condiții ca cele pentru cetățenii săi, solicitanților care posedă
         atestatul de competență sau titlul de calificare prevăzut de un alt stat membru pentru a avea acces la aceeași profesie sau
         pentru a avea dreptul de a o exercita pe teritoriul său.

      Atestatele de competență sau titlurile de calificare trebuie să îndeplinească următoarele condiții:
      […]
      (b)      să ateste un nivel de calificare profesională cel puțin egal cu nivelul imediat inferior celui necesar în statul membru gazdă,
         astfel cum se prevede la articolul 11.”

       Reglementarea națională
      8        La 6 noiembrie 2007 a fost adoptat Decretul legislativ nr. 206 de punere în aplicare a Directivei 2005/036/CE privind recunoașterea
         calificărilor profesionale, precum și a Directivei 2006/100/CE, care adaptează anumite directive referitoare la libera circulație
         a persoanelor ca urmare a aderării Bulgariei și a României (decreto legislativo n. 206 – Attuazione della direttiva 2005/36/CE
         relativa al riconoscimento delle qualifiche professionali, nonché della direttiva 2006/100/CE che adegua determinate direttive
         sulla libera circolazione delle persone a seguito dell’adesione di Bulgaria e Romania, supliment ordinar la GURI nr. 261 din
         9 noiembrie 2007, denumit în continuare „Decretul legislativ nr. 206/2007”).

      9        Cu toate acestea, potrivit interpretării efectuate de instanța de trimitere, acest decret legislativ nu este aplicabil în
         ceea ce privește profesia de cadru didactic universitar.

      10      În Italia nu sunt necesare niciun titlu de calificare și nicio experiență profesională pentru a avea acces la această profesie.

      11      Procesul de selecție a cadrelor didactice universitare este reglementat în Italia prin Legea nr. 230 privind noile dispoziții
         referitoare la cadrele didactice și la cercetătorii universitari și privind abilitarea guvernului în vederea reorganizării
         angajării cadrelor didactice universitare (legge n. 230 – Nuove disposizioni concernenti i professori e i ricercatori universitari
         e delega al Governo per il riordino del reclutamento dei professori universitari) din 4 noiembrie 2005 (GURI nr. 258 din 5
         noiembrie 2005, denumită în continuare „Legea nr. 230/2005”), precum și prin Decretul legislativ nr. 164 privind reforma reglementării
         referitoare la angajarea cadrelor didactice universitare, în conformitate cu articolul 1 alineatul 5 din Legea nr. 230 din
         4 noiembrie 2005 (decreto legislativo n. 164 – Riordino della disciplina del reclutamento dei professori universitari, a norma
         dell’articolo 1, comma 5 della legge 4 novembre 2005, n. 230) din 6 aprilie 2006 (GURI nr. 101 din 3 mai 2006, denumit în
         continuare „Decretul legislativ nr. 164/2006”).

      12      Potrivit articolului 1 alineatele 5-9 din Legea nr. 230/2005:

      „5.      În vederea realizării reformei reglementării referitoare la angajarea cadrelor didactice universitare, prin asigurarea unei
         selecții adaptate în raport cu natura funcțiilor care trebuie îndeplinite, guvernul este abilitat să adopte, în termen de
         șase luni de la data intrării în vigoare a prezentei legi și cu respectarea autonomiei instituțiilor universitare, unul sau
         mai multe decrete legislative, urmând următoarele principii și criterii directoare:

      a)      înaintea datei de 30 iunie a fiecărui an, ministrul educației, învățământului universitar și cercetării inițiază, prin decret,
         pentru fiecare sector și pentru fiecare disciplină științifică, proceduri având ca obiect acordarea titlului de [AȘN], în
         mod distinct pentru categoria profesorilor ordinari și pentru cea a profesorilor asociați, stabilind în special:

      1)      modalitățile de definire a numărului maxim de persoane care pot obține titlul de [AȘN] pentru fiecare categorie și pentru
         fiecare disciplină, în funcție de nevoile existente; acest număr, indicat de universități, este majorat cu un coeficient de
         maximum 40 %, finanțarea sa fiind garantată, cu precizarea că titlul de [AȘN] nu implică dreptul de acces la posturile universitare;
         sunt de asemenea definite procedurile și termenele referitoare la convocarea în vederea participării la examenele de aptitudine
         care se vor desfășura în cadrul universităților, precum și cele referitoare la desfășurarea și la finalizarea acestor examene,
         asigurându‑se publicitatea actelor și a deciziilor adoptate de comisiile de evaluare; pentru fiecare disciplină, va trebui
         să se propună deținătorilor titlului de [AȘN], pentru fiecare categorie, cel puțin un post în cursul unei perioade de cinci
         ani;

      […]
      6.      Candidații care au fost considerați apți și care nu au fost convocați în urma procedurilor deja organizate sau cei ale căror
         dosare au fost aprobate continuă să beneficieze de titlul de [AȘN] timp de cinci ani de la momentul acordării acestuia. Ocuparea
         posturilor de profesor ordinar și de profesor asociat din cadrul diferitelor universități, prin convocarea candidaților considerați
         apți […], trebuie efectuată în orice caz cu respectarea procedurilor aplicabile […]

      […]
      8.      Universitățile procedează la ocuparea posturilor de profesor ordinar și de profesor asociat după finalizarea procedurilor,
         prevăzute de propriile lor regulamente, care asigură evaluarea comparativă a candidaților și publicitatea actelor și care
         sunt rezervate persoanelor care dețin titlul de [AȘN menționat] la alineatul 5 litera a) [...]

      9.      Universitățile pot proceda la ocuparea a până la 10 % din posturile de profesor ordinar și de profesor asociat prin numirea
         directă a unor cercetători specializați străini sau italieni angajați în străinătate, care au obținut în străinătate un titlu
         de aptitudini academice de același nivel […]”

      13      Articolul 3 din Decretul legislativ nr. 164/2006, intitulat „Aptitudinea științifică națională”, prevede:

      „Titlul de [AȘN] se obține în urma procedurilor inițiate prin decret al ministrului, pentru fiecare sector și în mod distinct
         pentru categoria profesorilor ordinari și pentru cea a profesorilor asociați.

      2.      Titlul de [AȘN] se acordă în limita cotelor stabilite în anunțul adresat candidaților care au „piena maturità scientifica”,
         pentru categoria profesorilor ordinari, și „maturità scientifica”, pentru categoria profesorilor asociați.

      3.      Deținerea titlului de [AȘN] reprezintă o condiție necesară pentru participarea la procedurile menționate la articolul 1 alineatul
         8 din lege și nu implică dreptul de acces la funcția de cadru didactic universitar.

      4.      În scopul participării la procedurile de angajare, validitatea titlului de [AȘN] este de patru ani de la data obținerii sale.”
      14      Articolul 9 din Decretul legislativ nr. 164/2006, intitulat „Lucrările comisiilor de evaluare”, prevede:

      „1.      Comisiile de evaluare constituite în cadrul universităților în care se desfășoară examenul de aptitudine își aleg președinții
         și definesc criteriile generale și procedurile de evaluare comparativă a candidaților, aplicând, cât mai mult posibil, parametri
         recunoscuți la nivel național și internațional.

      […]
      3.      Pentru a evalua activitatea științifică, celelalte titluri științifice și curriculum vitae‑ul candidatului, inclusiv în ceea
         ce privește activitatea pedagogică și eventuala experiență profesională și organizatorică, comisia ține seama de următoarele
         criterii:

      a)      originalitatea și caracterul inovator al activității științifice, care include publicațiile, brevetele și proiectele inovatoare,
         precum și rigoarea metodologică;

      b)      aportul individual al candidatului, stabilit în mod analitic, în cadrul lucrărilor colective, atunci când [acest aport] poate
         fi identificat;

      c)      conducerea și coordonarea unor grupuri de cercetare;
      d)      pertinența activității candidatului în raport cu disciplinele care fac parte din sectorul pentru care a fost inițiată procedura
         sau cu aspectele interdisciplinare la care se referă aceasta;

      e)      importanța științifică a publicațiilor și difuzarea acestora în cadrul comunității științifice;
      f)      caracterul continuu în timp al activității științifice, având în vedere de asemenea evoluția cunoștințelor în domeniul specific;
      g)      importanța și caracteristicile angajamentelor didactice, atestate de organismele în cauză;
      h)      importanța și caracteristicile activităților exercitate în domeniul clinic și terapeutic, precum și în orice alt domeniu profesional
         și de activitate în care experiența și competențele asociate sunt cerute în mod explicit sau completează profilul general
         al candidatului.

      4.      Aprecierea comisiei în ceea ce privește activitatea științifică, titlurile deținute și competența generală a candidatului
         este formulată făcându‑se referire în mod specific la criteriile menționate la alineatele 1 și 3.

      5.      După ce a avut loc evaluarea activității științifice și a titlurilor, în cadrul examenelor de aptitudine referitoare la categoria
         profesorilor asociați, candidații participă la o probă pedagogică și își prezintă activitatea științifică. Anunțul privind
         depunerea candidaturilor poate să prevadă că aceste probe se vor desfășura în limba străină care face obiectul evaluării comparative.
         În [cadrul] examenelor referitoare la categoria profesorilor ordinari, candidații își prezintă activitatea științifică, iar
         cei care nu au calificarea de profesor asociat participă de asemenea la o probă pedagogică, ce completează evaluarea generală.

      [...]
      9.      La finalizarea lucrărilor sale, prin decizie adoptată cu majoritatea voturilor membrilor, comisia indică, după realizarea
         unei evaluări comparative, care sunt candidații considerați apți să primească titlul de [AȘN], în limita cotelor stabilite
         în anunțul privind depunerea candidaturilor.”

       Acțiunea principală și întrebarea preliminară
      15      După ce a desfășurat activități universitare începând din anul 1991, domnul Rubino, resortisant italian, a obținut în anul
         2005 o „Habilitation” (facultas legendi) în disciplina oceanografie, precum și „Lehrbefugnis” (venia legendi) la Facultatea
         de Științe Geofizice a Universității din Hamburg (Germania). Aceste titluri atestă aptitudinea sa de a preda în cadrul unei
         universități în calitate de profesor ordinar („Ordinarius”) în sistemul german de învățământ superior.

      16      Domnul Rubino lucrează în prezent în calitate de oceanograf fizician la Universitatea Ca’ Foscari din Veneția (Italia) și
         este înscris din anul 1999 în registrele italiene ale cercetătorilor universitari.

      17      Începând cu data de 14 septembrie 2007, domnul Rubino a solicitat în mai multe rânduri recunoașterea în Italia a calificărilor
         sale dobândite în Germania, în vederea înscrierii sale pe lista deținătorilor titlului de AȘN.

      18      Ministerul a respins însă aceste cereri prin decizia din 23 ianuarie 2008. Acesta contestă echivalența dintre „Lehrbefugnis”
         acordată în Germania și AȘN specifică sistemului universitar italian, considerând că Decretul legislativ nr. 206/2007 nu este
         aplicabil, în măsura în care profesia de cadru didactic universitar nu reprezintă o profesie reglementată în Italia, întrucât
         din aceasta fac parte persoane angajate pe baza unei proceduri de selecție la care participarea este posibilă fără a fi necesară
         deținerea unui anumit titlu de studii.

      19      Domnul Rubino a sesizat Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Tribunalul Administrativ Regional din Lazio) cu o acțiune
         îndreptată împotriva acestei decizii a ministerului, susținând că aceasta este contrară dreptului comunitar, în special Directivei
         2005/36.

      20      Considerând că pot exista îndoieli cu privire la compatibilitatea cu dreptul comunitar a reglementării italiene, Tribunale
         amministrativo regionale del Lazio a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:

      „Principiul comunitar al eliminării obstacolelor care stau în calea liberei circulații a persoanelor și a serviciilor între
         statele membre ale Comunității [Europene] și principiul comunitar al recunoașterii reciproce a diplomelor, a certificatelor
         și a altor titluri oficiale de calificare, prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (c) și la articolul 47 alineatul
         (1) [CE], precum și dispozițiile Directivei 2005/36 […] se opun unei reglementări naționale, precum Decretul legislativ nr. 206/2007,
         care exclude profesia de cadru didactic universitar dintre profesiile reglementate pentru care se prevede recunoașterea calificărilor
         profesionale?”

       Cu privire la întrebarea preliminară
      21      Potrivit instanței de trimitere, în Italia nu sunt necesare niciun titlu de calificare și nicio experiență profesională pentru
         a avea acces la profesia de cadru didactic universitar sau pentru exercitarea acesteia.

      22      Întrebarea adresată trebuie, prin urmare, înțeleasă ca urmărind în esență să se stabilească dacă faptul că accesul la această
         profesie este rezervat candidaților care au trecut de o procedură precum cea care permite acordarea titlului de [AȘN] are
         drept consecință că profesia respectivă constituie o profesie reglementată în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a)
         din Directiva 2005/36.

      23      Trebuie subliniat, în acest context, că definiția noțiunii de profesie reglementată în sensul Directivei 2005/36 face obiectul
         dreptului comunitar (a se vedea, prin analogie, în ceea ce privește Directiva 89/48, Hotărârea din 8 iulie 1999, Fernández
         de Bobadilla, C‑234/97, Rec., p. I‑4773, punctul 14, și Hotărârea din 9 septembrie 2003, Burbaud, C‑285/01, Rec., p. I‑8219,
         punctul 43).

      24      Din articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2005/36 rezultă că reprezintă o profesie reglementată o activitate
         profesională care, în ceea ce privește condițiile sale de acces sau de exercitare, este reglementată direct sau indirect prin
         acte cu putere de lege sau prin acte administrative care impun posesia anumitor calificări profesionale.

      25      Potrivit articolului 3 alineatul (1) litera (b) și articolului 11 litera (a) punctul (i) din Directiva 2005/36, calificările
         profesionale menționate pot consta, printre altele, în calificări atestate printr‑un titlu de calificare sau printr‑un atestat
         de competență eliberat pe baza unui examen special fără formare prealabilă.

      26      Domnul Rubino susține că AȘN reprezintă un atestat de competență eliberat pe baza unui astfel de examen special fără formare
         prealabilă în sensul articolului 11 litera (a) punctul (i) din Directiva 2005/36. Domnul Rubino deduce din aceasta că este
         vorba despre o calificare profesională în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din această directivă și că, în consecință,
         profesia de cadru didactic universitar este în Italia o profesie reglementată în sensul articolului 3 alineatul (1) litera
         (a) din directiva menționată. Domnul Rubino ajunge astfel la concluzia că, potrivit articolului 13 alineatul (1) din aceasta,
         calificările pe care le‑a obținut în Germania îi dau dreptul de a fi înscris pe lista deținătorilor titlului de AȘN.

      27      Trebuie subliniat însă că din jurisprudență rezultă că sistemele generale de recunoaștere a diplomelor stabilite prin Directivele
         89/48 și 92/51 nu privesc alegerea procedurilor de selecție și de angajare prevăzute pentru ocuparea unui post și că aceste
         sisteme nu pot fi invocate drept temei al unui drept de a fi efectiv recrutat. Astfel, sistemele menționate se limitează la
         a impune recunoașterea calificărilor obținute într‑un stat membru pentru a permite celui care le deține să candideze pentru
         un post într‑un alt stat membru, potrivit procedurilor de selecție și de angajare ce reglementează accesul la o profesie reglementată
         în acel stat (a se vedea în acest sens, în ceea ce privește Directiva 89/48, Hotărârea Burbaud, citată anterior, punctul 91).
         Aceste principii rămân valabile și în urma reorganizării și a raționalizării ce rezultă din adoptarea Directivei 2005/36.

      28      Prin urmare, un solicitant nu poate invoca Directiva 2005/36 pentru a obține scutirea de o parte dintr‑o procedură de selecție
         și de angajare.

      29      Or, astfel cum reiese din dosarul prezentat Curții și din reglementarea italiană citată de instanța de trimitere, obținerea
         titlului de AȘN reprezintă o etapă de selecție în cadrul procedurii de angajare a cadrelor didactice universitare.

      30      Această procedură cuprinde astfel două etape, obținerea titlului de AȘN fiind prima dintre acestea. Numele deținătorilor acestui
         titlu sunt înscrise pe o listă a persoanelor care dețin titlul de AȘN și care pot apoi, în cea de a doua etapă a procedurii
         de selecție, să își depună candidatura pentru un post specific în cadrul unei universități, putând, în consecință, să fie
         angajați potrivit unor criterii care variază de la o universitate la alta.

      31      În ceea ce privește în special procedura de selecție care permite obținerea titlului de AȘN, articolul 1 alineatul 5 litera
         a) punctul 1) din Legea nr. 230/2005, precum și articolul 3 alineatul 2 și articolul 9 alineatul 9 din Decretul legislativ
         nr. 164/2006 prevăd că numărul maxim de persoane care pot obține acest titlu este stabilit de la început pentru fiecare disciplină
         în funcție de nevoile indicate de universități. În plus, din articolul 1 alineatul 8 din Legea nr. 230/2005 și din articolul
         9 din Decretul legislativ nr. 164/2006 rezultă că selecția se realizează pe baza unei evaluări comparative a candidaților
         care se prezintă, iar nu prin aplicarea unor criterii absolute. Pe de altă parte, potrivit articolului 1 alineatul 6 din Legea
         nr. 230/2005 și articolului 3 alineatul 4 din Decretul legislativ nr. 164/2006, AȘN este valabilă pentru o perioadă de timp
         limitată.

      32      Trebuie să se constate că faptul de a fi declarat admis în urma unei proceduri care urmărește selectarea unui număr predefinit
         de persoane pe baza unei evaluări comparative a candidaților, iar nu prin aplicarea unor criterii absolute, și care conferă
         un titlu a cărui validitate este strict limitată în timp nu poate fi considerat o calificare profesională în sensul articolului
         3 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2005/36.

      33      În acest context, împrejurarea, invocată de domnul Rubino, că articolul 1 alineatul 9 din Legea nr. 230/2005 permite universităților,
         prin derogare de la normele aplicabile în general, să procedeze la ocuparea a până la 10 % din posturile de profesor prin
         numirea directă a unor cercetători specializați străini sau italieni angajați în străinătate, care au obținut în străinătate
         un titlu echivalent titlului de AȘN, nu este pertinentă în sine în ceea ce privește răspunsul care trebuie dat întrebării
         adresate referitor la Directiva 2005/36. Este de altfel stabilit că, în cadrul procedurii principale, domnul Rubino nu invocă
         această dispoziție derogatorie, ci solicită să fie inclus în lista deținătorilor titlului de AȘN fără a trebui să participe
         la procedura de selecție prevăzută de reglementarea națională aplicabilă.

      34      Cu toate acestea, având în vedere că întrebarea adresată face referire la dispozițiile Tratatului CE referitoare la libertățile
         fundamentale, trebuie amintit că articolele 39 CE și 43 CE garantează resortisanților statelor membre accesul, fără nicio
         discriminare pe motiv de cetățenie, la activitățile salariate și la cele independente. Revine, în consecință, autorităților
         naționale sarcina de asigura în special că, în cadrul unei proceduri de selecție precum cea prin care se realizează înscrierea
         pe lista deținătorilor titlului de AȘN, calificările dobândite în alte state membre sunt recunoscute la adevărata lor valoare
         și sunt luate în considerare în mod corespunzător (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Burbaud, citată anterior, punctele
         99 și 100).

      35      Având în vedere toate aceste considerații, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că faptul că accesul la o profesie
         este rezervat candidaților care au fost declarați admiși în urma unei proceduri care urmărește selectarea unui număr predefinit
         de persoane pe baza unei evaluări comparative a candidaților, iar nu prin aplicarea unor criterii absolute, și care conferă
         un titlu a cărui validitate este strict limitată în timp nu are drept consecință că profesia respectivă constituie o profesie
         reglementată în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2005/36.

      36      Cu toate acestea, articolele 39 CE și 43 CE impun obligația de a recunoaște la adevărata lor valoare și de a lua în considerare
         în mod corespunzător în cadrul unei astfel de proceduri calificările dobândite în alte state membre.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      37      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:
      Faptul că accesul la o profesie este rezervat candidaților care au fost declarați admiși în urma unei proceduri care urmărește
            selectarea unui număr predefinit de persoane pe baza unei evaluări comparative a candidaților, iar nu prin aplicarea unor
            criterii absolute, și care conferă un titlu a cărui validitate este strict limitată în timp nu are drept consecință că profesia
            respectivă constituie o profesie reglementată în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2005/36/CE a
            Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale.
      Cu toate acestea, articolele 39 CE și 43 CE impun obligația de a recunoaște la adevărata lor valoare și de a lua în considerare
            în mod corespunzător în cadrul unei astfel de proceduri calificările dobândite în alte state membre.
      Semnături
      * Limba de procedură: italiana.


Hotărârea Curții din data de 18 septembrie 1986. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Federale Germania. # Vin. # Cauza 48/85.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 16 martie 2000. # Parlamentul European împotriva Roland Bieber. # Recurs - Funcționari. # Cauza C-284/98 P.


title: Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 24 ianuarie 2008.#The Queen, la cererea formulată de Ezgi Payir, Burhan Akyuz și Birol Ozturk împotriva Secretary of State for the Home Department.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Regatul Unit.#Acord de asociere CEE-Turcia - Libera circulație a lucrătorilor - Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere - Articolul 6 alineatul (1) prima liniuță - Lucrător încadrat pe piața legală a muncii - Autorizație de intrare în calitate de student sau de persoană "au pair" - Efect asupra dreptului de ședere.#Cauza C-294/06.

text:
      Cauza C‑294/06
      The Queen, la cererea:
      Ezgi Payir și alții
      împotriva
      Secretary of State for the Home Department
      [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]
      „Acordul de asociere CEE-Turcia – Libera circulație a lucrătorilor – Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere – Articolul 6 alineatul (1) prima liniuță – Lucrător încadrat pe piața legală a muncii – Autorizație de intrare în calitate de student sau de persoană «au pair» – Efect asupra dreptului de ședere”
      Sumarul hotărârii
      Acorduri internaționale – Acordul de asociere CEE-Turcia – Libera circulație a persoanelor – Lucrători – Dreptul resortisanților
            turci la prelungirea permisului de ședere
      [Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere, articolul 6 alineatul (1)]
      Împrejurarea potrivit căreia un resortisant turc a fost autorizat să intre pe teritoriul unui stat membru în calitate de persoană
         „au pair” sau de student nu îl poate priva de calitatea de „lucrător” și nu îl poate împiedica să se încadreze pe „piața legală
         a muncii” din acest stat membru în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere CEE-Turcia.
         În consecință, această împrejurare nu îl poate împiedica pe resortisantul menționat să se prevaleze de această dispoziție
         pentru a obține reînnoirea permisului său de muncă și pentru a beneficia de dreptul de ședere corelativ acestuia.

      Într‑adevăr, pentru a verifica dacă resortisanții turci îndeplinesc condițiile articolului 6 alineatul (1) din decizia în
         discuție, nu se ține cont de scopul în care persoanele interesate au fost autorizate să intre pe teritoriul statului membru
         vizat, din moment ce acest articol nu condiționează în niciun fel recunoașterea drepturilor pe care le conferă resortisanților
         turci de motivul pentru care le‑a fost acordat inițial un drept de intrare, de muncă și de ședere.

      Dacă acești resortisanți turci ajung, prin calitățile lor, să îndeplinească condițiile prevăzute la cele trei liniuțe ale
         articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80, aceștia nu ar putea fi privați de beneficiul drepturilor pe care această
         dispoziție le conferă în mod gradual, în funcție de durata exercitării activității lor salariate.

      În aceste condiții, nu se poate susține că un student sau o persoană „au pair” ar putea eluda legislația statului membru gazdă
         în vederea obținerii în mod progresiv a unui drept de acces nelimitat pe piața muncii a acestui stat, din moment ce aceste
         persoane nu fac decât să exercite un drept expres prevăzut de Decizia nr. 1/80. Situația ar fi diferită doar dacă aceștia
         din urmă ar fi obținut în mod fraudulos un drept de intrare pe teritoriul unui stat membru, pretinzând în mod fals că au intenția
         să urmeze cursuri sau să exercite o activitate în calitate de persoană „au pair”. În schimb, din moment ce realitatea intenției
         lor se verifică prin faptul că urmează efectiv un ciclu de studii sau că exercită o activitate în calitate de persoană „au
         pair”, obțin în mod legal un loc de muncă în statul membru gazdă și îndeplinesc condițiile impuse la articolul 6 alineatul
         (1) din decizia în discuție, persoanele interesate se pot prevala pe deplin de drepturile pe care le conferă această dispoziție.

      (a se vedea punctele 40, 45, 46 și 49 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
      24 ianuarie 2008(*)

      „Acordul de asociere CEE-Turcia – Libera circulație a lucrătorilor – Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere – Articolul 6 alineatul (1) prima liniuță – Lucrător încadrat pe piața legală a muncii – Autorizație de intrare în calitate de student sau de persoană «au pair» – Efect asupra dreptului de ședere”
      În cauza C‑294/06,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Court of Appeal
         (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit), prin Decizia din 28 iunie 2006, primită de Curte la 30 iunie 2006, în procedura

      The Queen, la cererea:

      Ezgi Payir,
      Burhan Akyuz,
      Birol Ozturk
      împotriva
      Secretary of State for the Home Department,
      CURTEA (Camera a treia),
      compusă din domnul A. Rosas, președinte de cameră, domnii J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, doamna P. Lindh (raportor) și
         domnul A. Arabadjiev, judecători,

      avocat general: doamna J. Kokott,
      grefier: doamna C. Strömholm, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 26 aprilie 2007,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru doamna Payir, de domnul S. Cox, barrister, și de doamna R. Despicht, solicitor;
      –        pentru domnii Akyuz și Ozturk, de doamna N. Rogers, barrister;
      –        pentru guvernul Regatului Unit, de doamna C. Gibbs, în calitate de agent, asistată de domnul P. Saini, barrister;
      –        pentru guvernul german, de domnul M. Lumma și de doamna C. Schulze‑Bahr, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul italian, de domnul I. M. Braguglia, în calitate de agent, asistat de doamna W. Ferrante, avvocato dello Stato;
      –        pentru guvernul olandez, de doamnele H. G. Sevenster și C. Wissels, în calitate de agenți;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnul G. Rozet și de doamna N. Yerrell, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 18 iulie 2007,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80
         a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii (denumită în continuare „Decizia nr. 1/80”).
         Consiliul de asociere a fost înființat prin Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia, care a fost
         semnat la 12 septembrie 1963, la Ankara, de Republica Turcia, pe de o parte, și de statele membre ale CEE și de Comunitate,
         pe de altă parte, și care a fost încheiat, aprobat și confirmat în numele acesteia din urmă prin Decizia 64/732/CEE a Consiliului
         din 23 decembrie 1963 (JO 1964, 217, p. 3685, Ediție specială, 11/vol. 1, p. 10).

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul a două litigii între doamna Payir, precum și între domnii Akyuz și Ozturk, pe de
         o parte, și Secretary of State for the Home Department (denumit în continuare „Secretary of State”), pe de altă parte, privind
         refuzul acestuia din urmă de a le prelungi autorizația de ședere.

       Cadrul juridic
       Reglementarea comunitară
      3        Articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 are următorul cuprins:

      „(1)      Sub rezerva dispozițiilor articolului 7, referitor la accesul liber al membrilor familiei sale la încadrarea în muncă, lucrătorul
         turc care este încadrat pe piața legală a muncii dintr‑un stat membru:

      –        are dreptul, în acest stat membru, după un an în care a fost încadrat în muncă în mod legal, la reînnoirea permisului său
         de muncă, la același angajator, dacă acesta dispune de un loc de muncă;

      –        are dreptul, în acest stat membru, după trei ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal și sub rezerva priorității
         ce trebuie acordată lucrătorilor din statele membre ale Comunității, să accepte o altă ofertă, din partea unui angajator,
         la alegerea sa, făcută în condiții obișnuite și înregistrată la serviciile de ocupare a forței de muncă din acest stat membru,
         în cadrul aceleiași profesii;

      –        beneficiază, în acest stat membru, după patru ani în care a fost încadrat în muncă în mod legal, de accesul liber la orice
         activitate salariată, la alegerea sa.” [traducere neoficială]

       Reglementarea națională
      4        Dispozițiile relevante privind persoanele „au pair” sunt prevăzute în special la punctele 88-93 din Normele privind imigrația
         adoptate de Parlamentul Regatului Unit în 1994 (United Kingdom Immigration Rules, House of Commons Paper 395, denumite în
         continuare „Immigration Rules”), având următorul cuprins:

      „Definiția plasamentului «au pair»
      88.      În sensul prezentelor norme, prin plasament «au pair» se înțelege acordul prin care un tânăr:
      a)      sosește în Regatul Unit pentru a învăța engleza; […]
      b)      locuiește o perioadă determinată în cadrul unei familii anglofone unde beneficiază de posibilități adecvate pentru a studia
         și

      c)      contribuie la activitățile casnice timp de maximum 5 ore pe zi și primește în schimb o remunerație rezonabilă, beneficiind
         de două zile de odihnă pe săptămână.

      Condițiile de obținere a unei autorizații de intrare [«leave to enter»] în calitate de tânăr «au pair»
      89.      Persoana care solicită o autorizație de intrare în Regatul Unit în calitate de tânăr «au pair» trebuie să îndeplinească următoarele
         condiții:

      i)      să aibă intenția de a intra în Regatul Unit pentru a face obiectul unui plasament stabilit în prealabil, această noțiune trebuind
         să fie înțeleasă în sensul definiției date la punctul 88 de mai sus; […]

      ii)      să aibă o vârstă cuprinsă între 17 și 27 de ani sau să se fi încadrat în această categorie de vârstă la momentul la care primește
         autorizația de intrare în această calitate; […]

      iii)      să nu fie căsătorită; […]
      iv)      să nu aibă în întreținere membri ai familiei; […]
      v)      să fie resortisant al unuia dintre următoarele state: […] Turcia; […]
      vi)      să nu aibă intenția de a avea reședința în Regatul Unit mai mult de doi ani în calitate de tânăr «au pair»; […]
      vii)      să aibă intenția de a părăsi Regatul Unit la sfârșitul șederii sale în calitate de tânăr «au pair»; […]
      viii) în ipoteza în care persoana menționată a avut anterior reședința în Regatul Unit în cadrul unui plasament «au pair», să nu
         încerce să obțină o autorizație de intrare a cărei validitate este mai mare de doi ani începând de la data la care aceasta
         a obținut prima autorizație în această calitate și

      ix)      să fie capabilă să se întrețină și să dispună de o locuință fără a recurge la fonduri publice.
      Autorizația de intrare în calitate de tânăr «au pair»
      90.      O persoană care solicită o autorizație de intrare în Regatul Unit în cadrul unui plasament «au pair» poate fi admisă pe acest
         teritoriu pentru o perioadă care să nu depășească doi ani, cu condiția să nu desfășoare pe acest teritoriu nicio activitate
         salariată, cu excepția celei de tânăr «au pair», și cu condiția ca funcționarul de la serviciul de imigrație să considere
         că sunt îndeplinite toate condițiile prevăzute la punctul 89 de mai sus […]”.

      5        Dispozițiile în materie de imigrație privind studenții sunt prevăzute în special la punctele 57-62 din Immigration Rules:

      „Condiții de obținere a unei autorizații de intrare în calitate student
      57.      Persoana care solicită o autorizație de intrare în Regatul Unit în calitate de student trebuie să îndeplinească următoarele
         condiții:

      i)      să fi fost admisă să urmeze un ciclu de studii în cadrul:
      a)      unei instituții subvenționate de învățământ postsecundar sau superior sau [în cadrul anumitor instituții de învățământ private
         eligibile]; [...]

      ii)      să fie capabilă și să aibă intenția de a urma:
      a)      fie un ciclu de studii pe bază de program integral care să conducă la obținerea unei diplome universitare recunoscute într‑o
         instituție subvenționată de învățământ postsecundar sau superior, fie [anumite cicluri de studii cu durată completă]; [...]

      […]
      iv)      să aibă intenția de părăsi Regatul Unit la sfârșitul studiilor; [...]
      v)      să nu aibă intenția de a exercita o activitate comercială sau de a se încadra în muncă, exceptând un post pe fracțiune de
         normă sau o activitate salariată pe perioada vacanțelor pentru care Secretary of State for Employment și‑a dat acordul, și

      vi)      să fie capabilă să susțină costurile studiilor sale și costurile de întreținere, precum și pe cele ale persoanelor aflate
         în întreținerea sa, inclusiv pe cele privind locuința, fără a se încadra în muncă sau fără a exercita o activitate comercială
         și fără a recurge la fonduri publice.

      Autorizația de intrare în calitate de student
      58. O persoană care solicită o autorizație de intrare în Regatul Unit în calitate de student poate fi admisă pe acest teritoriu
         pe o durată corespunzătoare, calculată în funcție de durata ciclului de studii care trebuie urmate și în funcție de mijloacele
         de care dispune această persoană, autorizația fiind însoțită de o condiție care restrânge dreptul acestei persoane de a se
         încadra în muncă […]”.

      6        Conform anexei A punctul 4 din capitolul 3 din Instrucțiunile Direcției de imigrație a Secretary of State („Immigrations Directorate’s
         Instructions”):

      „Studenții cu vârsta mai mare de 16 ani și care sunt supuși condițiilor din Code 2 (condiție care restrânge dreptul acestora
         de a se încadra în muncă) pot ocupa un post pe fracțiune de normă sau pot desfășura o activitate salariată pe perioada vacanțelor
         fără a avea nevoie să obțină acordul agenției de plasament locale [«local Jobcentre»]. De asemenea, aceștia pot ocupa un post
         în cadrul unui curs universitar care presupune o perioadă de muncă sau pot participa la stagii profesionale fără a avea nevoie
         să obțină un permis de muncă [eliberat de autoritățile competente din Regatul Unit]. Studenții nu sunt autorizați să desfășoare
         o activitate salariată mai mult de 20 de ore pe săptămână pe perioada școlară […]”.

       Acțiunile principale și întrebările preliminare
      7        Acțiunile se referă, pe de o parte, la o tânără femeie „au pair”, doamna Payir, și, pe de altă parte, la doi studenți, domnii
         Akyuz și Ozturk.

      8        Doamna Payir, la acea dată în vârstă de 21 de ani, a obținut un permis de intrare în Regatul Unit, urmat de eliberarea, în
         cursul lunii aprilie 2000, a unei autorizații de intrare, valabilă până în luna aprilie 2002. Această autorizație de intrare
         era însoțită de condiția potrivit căreia doamna Payir nu era autorizată să se încadreze într‑o muncă, remunerată sau neremunerată,
         alta decât cea în calitate de persoană „au pair”.

      9        Din momentul intrării sale în Regatul Unit, aceasta a fost angajată în calitate de persoană „au pair” de către o primă familie,
         ulterior, începând din luna martie 2001, de către o a doua familie, pentru care aceasta a desfășurat o activitate salariată
         având o durată cuprinsă între 15 și 25 de ore pe săptămână. Aceasta dispunea de cazare și de masă și obținea o retribuție
         de 70 GBP (aproximativ 103 euro) pe săptămână.

      10      În cursul lunii aprilie 2002, anterior expirării autorizației sale de intrare, doamna Payir a solicitat Secretary of State
         o autorizație mai extinsă de ședere în Regatul Unit, susținând, în temeiul articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80,
         că era angajată de mai mult de un an de către același angajator și că dorea să rămână în serviciul acestuia. Solicitarea sa
         a fost respinsă printr‑o decizie din 18 august 2004.

      11      Doamna Payir a introdus o acțiune împotriva acestei decizii în fața High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench
         Division (Administrative Court). Prin admiterea acțiunii, această instanță a anulat decizia menționată și a obligat Secretary
         of State să prelungească autorizația de intrare a doamnei Payir și să elimine condiția inițială care limita accesul persoanei
         interesate pe piața muncii. Autorizația de intrare a doamnei Payir a fost prelungită până la 2 august 2006. În cursul lunii
         octombrie 2005, aceasta a fost angajată ca vânzătoare într‑un magazin.

      12      Secretary of State a declarat apel împotriva deciziei High Court, pe motiv că articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80
         nu s‑ar aplica persoanelor „au pair”.

      13      Domnii Akyuz și Ozturk au intrat în Regatul Unit în 1999 și, respectiv, în 1997 în calitate de studenți, având autorizații
         de intrare, care au fost urmate de eliberarea de autorizații de ședere. Acestea din urmă prevedeau că persoanele interesate
         erau autorizate să desfășoare o activitate salariată de maximum 20 de ore pe săptămână pe perioada școlară.

      14      În timpul studiilor, cei doi resortisanți turci au desfășurat o activitate salariată pe fracțiune de normă pe post de chelneri
         într‑un restaurant, iar angajatorul acestora le‑a oferit o prelungire a contractelor de muncă. Anterior expirării autorizațiilor
         acestora de intrare sau de ședere în calitate de studenți, domnii Akyuz și Ozturk au solicitat Secretary of State, în cursul
         lunilor iulie 2003 și, respectiv, ianuarie 2004, autorizații de ședere, întemeindu‑se pe articolul 6 alineatul (1) din Decizia
         nr. 1/80. Având în vedere refuzul din 18 august 2004 de admitere a solicitărilor acestora, persoanele interesate au introdus
         acțiuni în revizuire la High Court, care au fost admise de această instanță. Secretary of State a declarat apel împotriva
         deciziilor pronunțate astfel de High Court, susținând că articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 nu se aplică studenților.

      15      Acțiunile doamnei Payir, precum și cele ale domnilor Akyuz și Ozturk au fost analizate împreună de Court of Appeal (England
         & Wales) (Civil Division).

      16      Această instanță arată că cei trei resortisanți turci au fost considerați de High Court lucrători, în sensul pe care Curtea
         l‑a dat acestei noțiuni în special în Hotărârea din 26 noiembrie 1998, Birden (C‑1/97, Rec., p. I‑7747, punctul 24).

      17      Admițând această constatare a High Court, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) apreciază că trebuie să se țină
         cont și de jurisprudența Curții potrivit căreia statele membre pot institui regimuri cu vocație socială. Ar rezulta că, deși
         aceste regimuri implică desfășurarea unei activități în calitate de lucrător, acestea nu determină în mod necesar o integrare
         a persoanelor interesate pe piața legală a muncii din aceste state.

      18      În cauzele principale, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) exprimă incertitudini privind posibilitatea de care
         dispun resortisanții turci menționați de a se prevala de dispozițiile articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80. În
         aceste condiții, instanța a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Într‑o cauză în care:
      –        unui resortisant turc i‑a fost eliberată o autorizație de intrare în Regatul Unit pentru o durată de doi ani în cadrul unui
         plasament «au pair», astfel cum este definită această noțiune de [Immigration Rules]; [...]

      –        autorizația sa de intrare includea dreptul de a fi încadrat în muncă în această calitate de către un angajator; [...]
      –        a rămas încadrat în muncă în această calitate mai mult de un an în mod neîntrerupt la același angajator în cursul perioadei
         de validitate a autorizației sale de intrare; [...]

      –        această încadrare în muncă constituia o activitate economică reală și efectivă și
      –        această încadrare în muncă se conforma legislației naționale privind încadrarea în muncă și imigrația,
      în perioada în care a ocupat acest post, resortisantul turc:
      –        era lucrător în sensul articolului 6 din Decizia nr. 1/80 [...]?
      –        se încadra pe piața legală a muncii din Regatul Unit în sensul acestei dispoziții?
      2)      Într‑o cauză în care:
      –        unui resortisant turc i‑a fost eliberată o autorizație de intrare în Regatul Unit conform [Immigration Rules], în scopul de
         a‑i permite să urmeze un ciclu de studii în această țară; [...]

      –        autorizația sa de intrare includea dreptul de a ocupa orice loc de muncă a cărui durată în perioada școlară, calculată pe
         perioada de muncă, nu putea depăși 20 de ore pe săptămână; [...]

      –        acesta a rămas încadrat în muncă mai mult de un an în mod neîntrerupt la același angajator în cursul perioadei de validitate
         a autorizației sale de intrare;

      –        această încadrare în muncă constituia o activitate economică reală și efectivă și
      –        această încadrare în muncă se conforma legislației naționale privind încadrarea în muncă și imigrația,
      în perioada în care a ocupat acest post, resortisantul turc în cauză:
      –        era lucrător în sensul articolului 6 din Decizia nr. 1/80 [...]?
      –        se încadra pe piața legală a muncii din Regatul Unit în sensul acestei dispoziții?”
       Cu privire la întrebările preliminare
       Considerații introductive
      19      Întrebările adresate în cele două cauze sunt identice și se referă, pe de o parte, la persoane „au pair” și, pe de altă parte,
         la studenți.

      20      Rezultă din aceste întrebări că instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă împrejurarea potrivit căreia
         un resortisant turc a fost autorizat să intre pe teritoriul unui stat membru în calitate de persoană „au pair” sau de student
         îl privează pe acest resortisant de calitatea de „lucrător” și îl împiedică să se încadreze pe „piața legală a muncii” din
         acest stat membru în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80, astfel încât să nu se poată prevala de această
         dispoziție pentru a obține reînnoirea permisului său de muncă și pentru a beneficia de dreptul de ședere corelativ acestuia.

       Observațiile prezentate Curții
      21      Doamna Payir, domnii Akyuz și Ozturk, precum și Comisia Comunităților Europene exprimă puncte de vedere convergente. În opinia
         acestora, resortisanți turci precum cei în cauză în acțiunile principale ar îndeplini condițiile impuse pentru a fi calificați
         drept „lucrători” în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80. Aceștia ar fi realizat, sub îndrumarea unei
         alte persoane, prestații efective și reale având o valoare economică certă, în schimbul cărora au primit o remunerație.

      22      Acești resortisanți turci s‑ar încadra pe piața legală a muncii din statul membru gazdă. Aceștia ar fi intrat în mod legal
         pe teritoriul acestui stat și ar fi avut acces în același mod pe piața muncii din statul respectiv. În special, aceștia nu
         ar fi comis nicio fraudă pentru a obține și a desfășura activitatea salariată ce le‑a fost încredințată. În consecință, situația
         lor pe piața muncii ar fi stabilă, iar nu precară.

      23      În măsura în care acești resortisanți turci îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80,
         aceștia ar putea să se prevaleze de această dispoziție pentru a obține reînnoirea permisului lor de muncă și a putea beneficia
         de dreptul de ședere corelativ acestuia. Nu ar fi nici necesar, nici relevant să se analizeze motivele care au stat la baza
         acordării de către Regatul Unit a autorizațiilor de intrare și de ședere care îi vizează, și anume privind permiterea intrării
         unor tineri doar în calitate de persoane „au pair” sau de studenți pentru o durată limitată.

      24      Guvernul Regatului Unit, precum și guvernele german, italian și olandez susțin, în mod contrar, că motivele șederii sunt importante.
         Articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 se referă la dreptul de acces la un loc de muncă al resortisanților turci autorizați
         să intre pe teritoriul unui stat membru în calitate de lucrători. Întrucât resortisanți turci precum doamna Payir și domnii
         Akyuz și Ozturk nu au intrat în Regatul Unit în această calitate, aceștia nu s‑ar putea prevala de această dispoziție. În
         consecință, chiar dacă activitatea exercitată de către acești resortisanți putea fi calificată drept activitate economică
         reală și efectivă, din aceasta nu ar rezulta nici că persoanele interesate ar avea calitatea de lucrători, nici că s‑ar încadra
         pe piața legală a statului membru gazdă în sensul dispoziției menționate.

      25      A considera că resortisanții turci autorizați să intre pe teritoriul unui stat membru în calitate de persoane „au pair” sau
         de studenți se pot prevala de dispozițiile articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 ar determina consecințe grave.
         Ar rezulta mai întâi că statele membre nu ar fi libere să determine condițiile care reglementează intrarea resortisanților
         turci pe teritoriul acestora. În plus, ar fi încurajată eludarea legislațiilor naționale, persoanele vizate având interes
         de a se prezenta drept studenți sau persoane „au pair” pentru a se încadra pe piața muncii din statul membru pe teritoriul
         căruia au intrat. În sfârșit, statele membre ar fi determinate să își restrângă politica de primire a studenților și a persoanelor
         „au pair” de naționalitate turcă, în detrimentul acestor două grupuri de persoane interesate.

      26      Guvernele german și olandez adaugă că asimilarea situației studentului sau a persoanei „au pair” care efectuează o muncă pe
         fracțiune de normă cu situația lucrătorului obișnuit este contrară abordării reținute de legiuitorul comunitar în Directiva
         2004/114/CE a Consiliului din 13 decembrie 2004 privind condițiile de admisie a resortisanților țărilor terțe pentru studii,
         schimb de elevi, formare profesională neremunerată sau servicii de voluntariat (JO L 375, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7,
         p. 94). În opinia acestora, directiva ar face distincția între student și lucrător.

       Răspunsul Curții
      27      Pentru a răspunde la întrebările adresate, astfel cum au fost reformulate la punctul 20 din prezenta hotărâre, trebuie amintite
         cele trei condiții prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80.

      28      Prima dintre aceste condiții se referă la calitatea de lucrător. Pentru a îndeplini această condiție, rezultă dintr‑o jurisprudență
         constantă că resortisantul turc trebuie să exercite activități reale și efective, cu excepția activităților care sunt atât
         de reduse încât se prezintă ca fiind pur marginale și accesorii. Caracteristica esențială a raportului de muncă o constituie
         împrejurarea că o persoană îndeplinește, într‑o anumită perioadă, pentru și sub îndrumarea altei persoane, prestații în schimbul
         cărora primește o remunerație (a se vedea Hotărârea Birden, citată anterior, punctul 25 și jurisprudența citată).

      29      A doua condiție impusă se referă la încadrarea pe piața legală a muncii. Curtea s‑a pronunțat în sensul că această noțiune
         desemnează toți lucrătorii care au respectat actele cu putere de lege și normele administrative ale statului membru gazdă
         și au astfel dreptul să exercite o activitate profesională pe teritoriul acestuia (a se vedea Hotărârea Birden, citată anterior,
         punctul 51).

      30      Articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 impune drept a treia condiție existența unei activități salariate legale, și
         anume o situație stabilă, iar nu precară, pe piața muncii din statul membru gazdă și, în acest sens, existența unui drept
         de ședere necontestat (a se vedea Hotărârea din 19 noiembrie 2002, Kurz, C‑188/00, Rec., p. I‑10691, punctul 48).

      31      Potrivit deciziei de trimitere, atât doamna Payir, cât și domnii Akyuz și Ozturk au oferit prestații care constituie activități
         economice reale și efective. Rezultă din dosar că aceștia au desfășurat o activitate salariată sub îndrumarea unui angajator
         și au primit o remunerație în schimbul prestațiilor. Doamna Payir a desfășurat o activitate salariată cuprinsă între 15 și
         25 de ore pe săptămână, domnii Akyuz și Ozturk au desfășurat o activitate salariată de maximum 20 de ore pe săptămână. Nu
         s‑a susținut că activitățile exercitate de către persoanele interesate erau pur marginale. Astfel, potrivit descrierii făcute,
         aceste activități prezintă caracteristicile cerute pentru a permite, în principiu, celor care le exercită să fie calificați
         drept „lucrători” în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80.

      32      Cu privire la celelalte două condiții, instanța de trimitere precizează că doamna Payir, precum și domnii Akyuz și Ozturk
         au respectat legislația națională privind imigrația și, în consecință, au intrat în mod legal în Regatul Unit. Această instanță
         adaugă că persoanele interesate au ocupat locuri de muncă în conformitate nu doar cu normele în materie de imigrație, ci și
         cu dreptul muncii, și în special că aceste locuri de muncă respectau condițiile care însoțeau autorizația acestora de intrare
         pe teritoriul național. Este cert că persoanele interesate beneficiau de un drept de ședere necontestat.

      33      În consecință, caracteristicile locurilor de muncă ocupate de cei trei resortisanți turci din cauza principală, astfel cum
         sunt prezentate de instanța de trimitere, îndeplinesc și celelalte două condiții prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din
         Decizia nr. 1/80, și anume încadrarea pe piața legală a muncii și desfășurarea unei activități salariate legale.

      34      Se pune totuși întrebarea dacă această calitate de persoane „au pair” sau de studenți a resortisanților turci, ale căror activități
         exercitate îndeplinesc, de altfel, cele trei condiții prevăzute la acest articol 6 alineatul (1), îi privează pe acești resortisanți
         de calificarea drept lucrători și dacă, în sensul acestei dispoziții, îi împiedică să se încadreze pe piața legală a muncii
         dintr‑un stat membru.

      35      În această privință, trebuie subliniat mai întâi că eventuala finalitate socială a autorizației de intrare eliberate studenților
         sau persoanelor „au pair”, precum și cea a dreptului de a desfășura o activitate salariată care le este acordat nu înlătură
         în niciun fel, prin ea însăși, caracterul legal al activităților exercitate de către persoanele interesate și, în consecință,
         nu le împiedică să se încadreze pe piața legală a muncii din statul membru gazdă. Curtea s‑a pronunțat la punctul 51 din Hotărârea
         Birden, citată anterior, în sensul că acest concept de piață legală a muncii nu ar putea fi interpretat în sensul că vizează
         piața generală a muncii, în opoziție cu o piață specifică având finalitate socială și susținută de autoritățile publice.

      36      În continuare, trebuie amintit că Decizia nr. 1/80 nu aduce atingere competenței statelor membre de a reglementa atât intrarea
         pe teritoriul acestora a resortisanților turci, cât și condițiile primei lor încadrări în muncă, ci doar reglementează, la
         articolul 6, situația lucrătorilor turci deja integrați în mod legal pe piața muncii din statul membru gazdă (Hotărârea din
         30 septembrie 1997, Ertanir, C‑98/96, Rec., p. I‑5179, punctul 23).

      37      Conform unei jurisprudențe constante, articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 are drept scop consolidarea progresivă
         a situației lucrătorilor turci în statul membru gazdă (a se vedea în special Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Sedef, C‑230/03,
         Rec., p. I‑157, punctul 34).

      38      Această dispoziție vizează astfel resortisanții turci care au calitatea de lucrători în statul membru gazdă, fără a impune
         totuși ca aceștia să fi intrat în Comunitate în calitate de lucrători. Ei pot să fi dobândit această calitate ulterior intrării
         lor în Comunitate. Astfel, în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Birden, citată anterior, domnul Birden, care a fost autorizat
         să intre pe teritoriul unui stat membru, s‑a aflat mai întâi în situație de șomaj în acest stat înainte de a desfășura o activitate
         salariată. În cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Kurz, citată anterior, resortisantul turc vizat a fost autorizat să intre
         în Comunitate la vârsta de 15 ani, nu în calitate de lucrător, ci în vederea unei formări profesionale de instalator.

      39      La sfârșitul primului an de activitate salariată, resortisantul turc poate solicita, dacă îndeplinește condițiile prevăzute
         la articolul 6 alineatul (1) prima liniuță din Decizia nr. 1/80, reînnoirea permisului său de muncă la același angajator și
         a dreptului de ședere corelativ acestuia.

      40      Pentru a verifica dacă resortisanții turci îndeplinesc aceste condiții, nu se ține cont de scopul în care persoanele interesate
         au fost autorizate să intre pe teritoriul statului membru vizat. Într‑adevăr, Curtea s‑a pronunțat în repetate rânduri în
         sensul că articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 nu condiționează în niciun fel recunoașterea drepturilor pe care
         acesta le conferă resortisanților turci de motivul pentru care le‑a fost acordat inițial un drept de intrare, de muncă și
         de ședere (a se vedea Hotărârea din 30 septembrie 1997, Günaydin, C‑36/96, Rec., p. I‑5143, punctele 51 și 52, precum și jurisprudența
         citată). Astfel, Curtea a statuat că intenția exprimată de către un resortisant turc de a se întoarce în țara sa de origine
         după ce a petrecut câțiva ani în statul membru gazdă nu l‑ar putea împiedica să se prevaleze de drepturile conferite de articolul
         6 alineatul (1) sus‑menționat. Situația ar fi alta doar dacă acest resortisant ar fi urmărit să înșele autoritățile competente,
         declarând o falsă intenție, cu unicul scop de a determina aceste autorități să îi elibereze pe nedrept autorizațiile necesare
         (a se vedea în acest sens Hotărârea Günaydin, citată anterior, punctele 54 și 60).

      41      Astfel cum rezultă din Hotărârea Günaydin, citată anterior, împrejurarea că resortisantul turc menționat a fost autorizat
         să intre pe teritoriul unui stat membru pentru a urma în acel stat un ciclu de studii și că permisele sale de ședere au fost
         însoțite la început de interdicția de a exercita o activitate remunerată nu împiedică persoana interesată să se prevaleze
         de dispozițiile articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80, din moment ce a obținut în continuare un loc de muncă și
         a desfășurat o activitate salariată timp de cel puțin un an la același angajator.

      42      Nici eventuala limitare în timp a contractului de muncă nu ar putea constitui un obstacol în calea aplicării articolului 6
         alineatul (1) din Decizia nr. 1/80. Într‑adevăr, Curtea s‑a pronunțat în sensul că, în măsura în care caracterul temporar
         impus raportului de muncă era suficient pentru a repune în discuție legalitatea locului de muncă pe care persoana interesată
         îl ocupa în mod legal, statele membre ar avea posibilitatea să priveze pe nedrept lucrătorii migranți turci, a căror intrare
         pe teritoriul acestora au autorizat‑o și care au exercitat în acele state o activitate economică legală pe o durată neîntreruptă
         de cel puțin un an, de beneficiul drepturilor pe care aceștia le pot pretinde în mod direct în temeiul articolului 6 alineatul
         (1) menționat (a se vedea Hotărârea Birden, citată anterior, punctul 64).

      43      Astfel, pentru a stabili dacă un resortisant turc care a intrat legal pe teritoriul unui stat membru, după ce a desfășurat
         o activitate salariată timp de un an pe acest teritoriu, poate să se prevaleze de drepturile conferite de articolul 6 alineatul
         (1) din Decizia nr. 1/80, trebuie verificat dacă persoana interesată îndeplinește condițiile obiective prevăzute de această
         dispoziție, fără a fi necesar să se țină cont de motivele pentru care i‑a fost acordat inițial dreptul de intrare pe teritoriul
         respectiv și nici de limitările temporale eventual legate de dreptul de a desfășura o activitate salariată. Potrivit unei
         jurisprudențe constante, autoritățile naționale nu au posibilitatea de a supune unor condiții sau de a restrânge aplicarea
         unor astfel de drepturi, întrucât ar compromite efectul util al deciziei menționate (a se vedea Hotărârea Günaydin, citată
         anterior, punctele 37-40 și 50, Hotărârea Birden, citată anterior, punctul 19, Hotărârea Kurz, citată anterior, punctul 26,
         Hotărârea din 21 octombrie 2003, Abatay și alții, C‑317/01 și C‑369/01, Rec., p. I‑12301, punctul 78, și Hotărârea Sedef,
         citată anterior, punctul 34).

      44      În consecință, în cauze precum cele principale, motivele pentru care autorizația de intrare a fost acordată resortisanților
         turci menționați, și anume exercitarea unei activități în calitate de persoană „au pair” sau urmarea unor studii, nu ar putea
         împiedica prin ele însele persoanele interesate să se prevaleze de dispozițiile articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80.
         Situația este identică atât pentru declarațiile de intenție solicitate acestor resortisanți, potrivit cărora aceștia nu doreau
         să rămână în statul membru gazdă mai mult de doi ani sau aveau intenția să părăsească acest stat la finalizarea studiilor,
         cât și pentru limitările temporale ale permiselor de ședere ale acestora.

      45      Din moment ce sunt îndeplinite condițiile amintite la punctele 27-30 din prezenta hotărâre și, în special, este verificată
         realitatea activității salariate efectuate de către resortisanții turci în cauză, nu este relevantă împrejurarea că aceste
         persoane au intrat în calitate de studenți în scopul de urma studii sau în calitate de persoană „au pair” în scopul de a se
         perfecționa în limba statului membru gazdă. Dacă acești resortisanți turci ajung, prin calitățile lor, să îndeplinească condițiile
         prevăzute la cele trei liniuțe ale articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80, aceștia nu ar putea fi privați de beneficiul
         drepturilor pe care această dispoziție le conferă în mod gradual, în funcție de durata exercitării activității lor salariate
         (a se vedea în acest sens Hotărârea Günaydin, citată anterior, punctul 37).

      46      În aceste condiții, nu poate fi admis argumentul invocat de către statele membre care au prezentat observații potrivit căruia
         un student sau o persoană „au pair” ar putea eluda legislația statului membru gazdă în vederea obținerii în mod progresiv
         a unui drept de acces nelimitat pe piața muncii a acestui stat. Într‑adevăr, nu poate exista o eludare a acestei legislații
         atunci când persoanele interesate nu fac decât să exercite un drept expres prevăzut de Decizia nr. 1/80. Situația ar fi diferită
         doar dacă aceștia din urmă ar fi obținut în mod fraudulos un drept de intrare pe teritoriul unui stat membru, pretinzând în
         mod fals că au intenția să urmeze cursuri sau să exercite o activitate în calitate de persoană „au pair”. În schimb, din moment
         ce realitatea intenției lor se verifică prin faptul că urmează efectiv un ciclu de studii sau că exercită o activitate în
         calitate de persoană „au pair”, obțin în mod legal un loc de muncă în statul membru gazdă și îndeplinesc condițiile impuse
         la articolul 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80, persoanele interesate se pot prevala pe deplin de drepturile pe care le
         conferă această dispoziție.

      47      În sfârșit, guvernele german și olandez fac trimitere la Directiva 2004/114. Aceste guverne deduc din conținutul acestei directive
         că legiuitorul comunitar a înțeles să permită studentului să fie încadrat în muncă și să desfășoare o activitate salariată
         cu un anumit număr de ore de muncă fără a fi totuși considerat un lucrător salariat și, în consecință, fără a putea, din acest
         motiv, să aibă acces pe piața muncii din statul membru gazdă.

      48      Directiva menționată nu este totuși relevantă. Într‑adevăr, în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a), aceasta nu
         se aplică decât sub rezerva dispozițiilor mai favorabile care rezultă din acorduri bilaterale sau multilaterale încheiate
         între Comunitate sau între Comunitate și statele sale membre, pe de o parte, și unul sau mai multe state terțe, pe de altă
         parte. În consecință, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 57 din concluzii, Directiva 2004/114 nu poate justifica
         o analiză restrictivă a articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 și nu permite interpretarea acestei dispoziții.

      49      În consecință, la întrebarea adresată trebuie să se răspundă că împrejurarea potrivit căreia un resortisant turc a fost autorizat
         să intre pe teritoriul unui stat membru în calitate de persoană „au pair” sau de student nu îl poate priva de calitatea de
         „lucrător” și nu îl poate împiedica să se încadreze pe „piața legală a muncii” din acest stat membru în sensul articolului
         6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80. În consecință, această împrejurare nu îl poate împiedica pe resortisantul menționat
         să se prevaleze de această dispoziție pentru a obține reînnoirea permisului său de muncă și pentru a beneficia de dreptul
         de ședere corelativ acestuia.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      50      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
      Împrejurarea potrivit căreia un resortisant turc a fost autorizat să intre pe teritoriul unui stat membru în calitate de persoană
            „au pair” sau de student nu îl poate priva de calitatea de „lucrător” și nu îl poate împiedica să se încadreze pe „piața legală
            a muncii” din acest stat membru în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19
            septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii. În consecință, această împrejurare nu îl poate împiedica pe resortisantul menționat
            să se prevaleze de această dispoziție pentru a obține reînnoirea permisului său de muncă și pentru a beneficia de dreptul
            de ședere corelativ acestuia.
      Semnături
      * Limba de procedură: engleza.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 24 aprilie 1996. # A. împotriva Parlamentului European. # Funcționari - Absență nemotivată - Remunerație - Inadmisibilitate. # Cauza T-6/94.


Hotărârea Curții din data de 12 noiembrie 1974. # Alliance nationale des mutualités chrétiennes și Institut national d'assurance maladie-invalidité împotriva Thomas Rzepa. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunal du travail de Mons - Belgia. # Cauza 35-74.


Hotărârea Curții din data de 15 mai 1974. # Bestuur van de Nieuwe Algemene Bedrijfsvereniging împotriva H. W. Kaufmann. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Centrale Raad van Beroep - Țările de Jos. # Cauza 184-73.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 22 martie 1990. # Openbaar Ministerie și Minister van Financïen împotriva Vincent Houben. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Hof van Beroep te Antwerpen - Belgia. # Libera circulație a mărfurilor - Sarcina probei. # Cauza C-83/89.


Hotărârea Tribunalului (camera a opta) din 7 februarie 2013. # Acron OAO împotriva Consiliul Uniunii Europene. # Dumping - Importuri de soluții de uree și de azotat de amoniu originare din Rusia - Cerere de reexaminare în ceea ce privește un nou exportator - Valoare normală - Preț de export - Articolul 1, articolul 2 și articolul 11 alineatele (4) și (9) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 [devenite articolul 1, articolul 2 și articolul 11 alineatele (4) și (9) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009]. # Cauza T-118/10.


Hotărârea Curții din data de 17 februarie 1976. # Hauptzollamt Göttingen şi Bundesfinanzminister împotriva Wolfgang Miritz GmbH & Co. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesfinanzhof - Germania. # Cauza 91-75.


Hotărârea Curții din data de 17 octombrie 1991. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Federale Germania. # Netranspunere des directives 75/440/CEE și 79/869/CEE. # Cauza C-58/89.