title: Cauza C-40/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Germania) — Yoshikazu Iida/Stadt Ulm (Articolele 20 TFUE și 21 TFUE — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 51 — Directiva 2003/109/CE — Resortisanți ai țărilor terțe — Drept de ședere într-un stat membru — Directiva 2004/38/CE — Resortisanți ai unor țări terțe, membri de familie ai cetățenilor Uniunii — Resortisant al unei țări terțe care nu însoțește și nici nu se alătură unui cetățean al Uniunii în statul membru gazdă și care are reședința în statul membru de origine al cetățeanului — Drept de ședere al resortisantului țării terțe în statul membru de origine al unui cetățean cu reședința în alt stat membru — Cetățenia Uniunii — Drepturi fundamentale)

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/10

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Germania) — Yoshikazu Iida/Stadt Ulm
   (Cauza C-40/11) (1)

   (Articolele 20 TFUE și 21 TFUE - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 51 - Directiva 2003/109/CE - Resortisanți ai țărilor terțe - Drept de ședere într-un stat membru - Directiva 2004/38/CE - Resortisanți ai unor țări terțe, membri de familie ai cetățenilor Uniunii - Resortisant al unei țări terțe care nu însoțește și nici nu se alătură unui cetățean al Uniunii în statul membru gazdă și care are reședința în statul membru de origine al cetățeanului - Drept de ședere al resortisantului țării terțe în statul membru de origine al unui cetățean cu reședința în alt stat membru - Cetățenia Uniunii - Drepturi fundamentale)
   2013/C 9/14
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Yoshikazu Iida

      Pârât: Stadt Ulm

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Interpretarea, în lumina art. 7 și 24 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și art. 8 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, a articolului 21 alineatul (1) TFUE, precum și a articolului 2 punctul 2 litera (d), a articolului 3 alineatul (1), a articolului 7 alineatul (2) și a articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05 vol. 7, p. 56) — Interpretarea articolului 6 alineatele (1) și (3) TUE, precum și a articolului 24 alineatul (3), a articolului 45 alineatul (1) și a articolului 51 alineatul (1) prima teză din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Copil minor, resortisant al unui stat membru, care împreună cu mama sa și-a deplasat locul de ședere principal către un alt stat membru — Dreptul de ședere, în statul de origine al copilului, al tatălui, resortisant al unui stat terț, care își exercită drepturile părintești — Domeniul de aplicare al Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Noțiunea „punere în aplicare a dreptului Uniunii”.

      Dispozitivul

   În afara situațiilor reglementate de Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE și atunci când nu există nici alt element de legătură cu dispozițiile dreptului Uniunii privind cetățenia, un resortisant al unei țări terțe nu poate revendica un drept de ședere derivat din cel al unui cetățean al Uniunii.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza T-386/07: Acțiune introdusă la 4 octombrie 2007 — Peek & Cloppenburg/OAPI — Redfil (Agile)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/44

         Acțiune introdusă la 4 octombrie 2007 — Peek & Cloppenburg/OAPI — Redfil (Agile)
   (Cauza T-386/07)
   (2007/C 297/89)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Peek & Cloppenburg (Hamburg, Germania) (reprezentanți: T. Dolde, A. Renck și V. von Bomhard, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Redfil SL (Barcelona, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 iulie 2007 în cauza R 1324/2006-2 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Redfil SL.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Agile” pentru produse din clasele 18, 25 și 28 — cererea nr. 2 659 456.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală comunitară și națională „Aygill's” pentru produse din clasele 3, 6, 8, 9, 11, 14, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 26, 27 și 28.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în totalitate opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge în totalitate opoziția.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului.


title: Cauza C-125/07 P: Recurs introdus la data de 2 martie 2007 de Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua), pronunțată la data de 14 decembrie 2006 în cauzele conexate T-259/02 — T-264/02 și T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG și alții/Comisia Comunităților Europene, cu privire la cauza T-264/02

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/7

         Recurs introdus la data de 2 martie 2007 de Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua), pronunțată la data de 14 decembrie 2006 în cauzele conexate T-259/02 — T-264/02 și T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG și alții/Comisia Comunităților Europene, cu privire la cauza T-264/02
   (Cauza C-125/07 P)
   (2007/C 117/10)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG (reprezentant: F. Montag, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               anularea în parte a hotărârii Tribunalului de Primă Instanță a Comunităților Europene (Camera a doua) din 14 decembrie 2006, în cauzele conexate T-259/02-T-264/02 și T-271/02 (1), în măsura în care a respins acțiunea din cauza T-264/02 introdusă împotriva Deciziei intimatei C (2002) 2091 final din 11 iunie 2002 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE și în măsura în care prin aceasta a fost stabilită o amendă în sarcina recurentei;

               —

               în subsidiar, reducerea corespunzătoare a amenzii aplicate recurentei prin articolul 3 din Decizia intimatei C (2002) 2091 final din 11 iunie 2002 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE;

               —

               în subsidiar, în ultimul rând, casarea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță menționată la punctul 1 și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului de Primă Instanță;

               —

               în orice caz, obligarea intimatei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               1.

               Se contestă faptul că hotărârea atacată nu a apreciat corect întinderea dreptului la audiere legală. Întrucât recurenta nu a fost audiată în mod corespunzător de Comisie în privința pretinsei atribuiri a cotelor de piață din sectorul caselor de economii austriece, Tribunalul a presupus în mod eronat din punct de vedere juridic că indicația dată de intimată în obiecții, în sensul că recurenta ar fi o instituție centrală în sectorul caselor de economii, ar fi suficientă pentru protecția dreptului la apărare al recurentei. Cu atât mai mult, intimata ar fi trebuit să indice recurentei ce concluzii consideră că pot fi trase din această împrejurare.

               2.

               Sub aspect legal și material, se contestă că Tribunalul nu a recunoscut că decizia intimatei:

                           a.

                           a încălcat articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17, pentru că recurentei i-a fost imputat comportamentul GiroCredit anterior preluării acesteia de către recurentă. De fapt, comportamentul GiroCredit pentru această perioadă ar fi trebuit să fie imputat concernului Bank Austria, pentru că acesta (i) controla GiroCredit și avea influență asupra participării acesteia la clubul Lombard, (ii) participa prin intermediul unei alte societăți din concern la înțelegerile clubului Lombard și (iii) exista încă în mod legal la data emiterii deciziei.

                           b.

                           a încălcat articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17, pentru că recurentei i-au fost atribute cotele de piață ale caselor de economii care erau independente din punct de vedere economic și juridic în perioada încălcării (1995 — iunie 1998). Lipsește temeiul juridic pentru atribuirea, în sarcina recurentei, a sectorului caselor de economii. În plus, lipsesc și condițiile temeiurilor juridice invocate de Tribunal și de către intimată.

                           c.

                           a încălcat articolul 81 alineatul (1) CE, pentru că, în final, atribuirea în sarcina recurentei, a sectorului caselor de economii reprezintă o imputare a comportamentului economic și juridic al caselor de economii, fără respectarea condițiilor severe impuse de Curtea de Justiție privind răspunderea pentru fapta altuia.

                           d.

                           a încălcat articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17, pentru că, din cauza atribuirii nelegale, în sarcina recurentei, a GiroCredit și a sectorului caselor de economii, amenda nu ar fi trebuit aplicată și, în orice caz, a fost stabilită la un nivel prea ridicat.

                           e.

                           a încălcat articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 chiar și în cazul în care atribuirea, în sarcina recurentei, a sectorului caselor de economii ar fi fost legală, quod non, pentru că, în orice caz, atribuirea în sarcina recurentei a întregului sector al caselor de economii este nelegală, întrucât se stabiliseră deja amenzi separate în sarcina Bank Austria și a Erste österreichische Sparkasse — Bank AG, încât cotele lor de piață nu ar fi trebuit să fie luate în considerare și la stabilirea cuantumului amenzii — pentru a doua oară și, astfel, în mod dublu.

                           f.

                           a încălcat articolul 81 alineatul (1) CE, pentru că înțelegerile clubului Lombard nu au adus prejudicii „vizibile ”comerțului interstatal, astfel încât articolul 81 alineatul (1) CE nu ar fi trebuit în niciun fel aplicat în cazul de față.

      (1)  JO C 331, p. 29.


title: Cauza C-99/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Sala de lo Civil) (Spania) la 27 februarie 2015 – Christian Liffers/Producciones Mandarina, S.L. și Gestevisión Telecinco, S.A.

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Sala de lo Civil) (Spania) la 27 februarie 2015 – Christian Liffers/Producciones Mandarina, S.L. și Gestevisión Telecinco, S.A.
   (Cauza C-99/15)
   (2015/C 171/21)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo (Sala de lo Civil)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Christian Liffers

      Pârâte: Producciones Mandarina, S.L. și Gestevisión Telecinco, S.A.

      Întrebarea preliminară

   Articolul 13 alineatul (1) din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală poate fi interpretat în sensul că se opune ca persoana căreia i s-a încălcat un drept de proprietate intelectuală, care solicită repararea prejudiciului patrimonial pe baza valorii redevențelor sau a drepturilor care ar fi fost datorate în cazul în care contravenientul ar fi cerut autorizația de a face uz de dreptul de proprietate intelectuală respectiv, să poată solicita în plus despăgubiri pentru prejudiciul moral cauzat?

      (1)  JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56.


title: Cauza C-234/13 P: Recurs introdus la 29 aprilie 2013 de Albergo Saturnia Internazionale Spa împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 20 februarie 2013 în cauzele conexate T-278/00-T-280/00, T-282/00-T-286/00 și T-288/00-T-295/00, Albergo Quattro Fontane și alții/Comisia

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/19

         Recurs introdus la 29 aprilie 2013 de Albergo Saturnia Internazionale Spa împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 20 februarie 2013 în cauzele conexate T-278/00-T-280/00, T-282/00-T-286/00 și T-288/00-T-295/00, Albergo Quattro Fontane și alții/Comisia
   (Cauza C-234/13 P)
   2013/C 207/32
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Albergo Saturnia Internazionale Spa (reprezentanți: A. Bianchini și F. Busetto, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Comitato „Venezia vuole vivere”

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea ordonanței atacate a Tribunalului;

               —

               admiterea pretențiilor formulate în primă instanță și, în consecință,

                           —

                           anularea, în măsura în care este rezonabil și în limitele interesului recurentei, a Deciziei 2000/394/CE a Comisiei din 25 noiembrie 1999 privind măsurile de ajutor în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și al Chioggiei, prevăzute prin Legile nr. 30/1997 și nr. 206/1995 de instituire a unor reduceri ale contribuțiilor la asigurările sociale;

                           —

                           cu titlu subsidiar, anularea deciziei menționate în măsura în care impune obligația de a recupera reducerile acordate și în măsura în care impune majorarea cuantumului acestor reduceri care trebuie recuperate cu dobânzi aferente perioadelor avute în vedere în decizie;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului se invocă nouă motive:

                  Primul motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că nu s-a ținut seama de faptul că măsurile în cauză nu confereau niciun avantaj beneficiarilor în considerarea caracterului lor compensatoriu.

                  Al doilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că nu s-a exclus sau cel puțin apreciat capacitatea măsurilor în cauză de a afecta concurența sau schimburile comerciale intracomunitare.

                  Al treilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (2) litera (b) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (2) litera (b) TFUE] și la articolul 87 alineatul (3) litera (b) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE].

                  Al patrulea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (3) litera (c) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE]

                  Al cincilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (3) literele (d) și (e) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) literele (d) și (e) TFUE]

                  Al șaselea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 86 alineatul (2) CE [în prezent, articolul 106 alineatul (2) TFUE]

                  Al șaptelea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus existența ajutorului și s a încălcat, în consecință, articolul 88 alineatul (3) CE [în prezent, articolul 108 alineatul (3) TFUE] și a articolului 15 din Regulamentul nr. 659/1999 (1).

                  Al optulea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999, în ceea ce privește obligația de recuperare.

                  Al nouălea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999, în ceea ce privește aplicarea de dobânzi.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza F-57/08: Acțiune introdusă la 9 iunie 2008 — Palazzo/Comisia Comunităților Europene

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/37

         Acțiune introdusă la 9 iunie 2008 — Palazzo/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-57/08)
   (2008/C 197/72)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Armida Palazzo (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Pe de o parte, declararea nelegalității articolului 4 din anexa VIII la Statutul Funcționarilor Comunităților Europene și, pe de altă parte, anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri privind calcularea sporului de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii pentru drepturile de pensie dobândite în calitate de agent local.
   Concluziile reclamantei

               —

               declararea nelegalității articolului 4 din anexa VIII la Statutul Funcționarilor Comunităților Europene;

               —

               anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri privind calcularea sporului de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii pentru drepturile de pensie dobândite în calitate de agent loca;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-38/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 25 septembrie 2009 — Caleprico/Comisia

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/86

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 25 septembrie 2009 — Caleprico/Comisia
   (Cauza F-38/07) (1)

   2009/C 267/157

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 140, 26.6.2007, p. 45.


title: Cauza T-569/15: Acțiune introdusă la 25 septembrie 2015 – Fondazione Casamica/Comisia și EASME

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/69

         Acțiune introdusă la 25 septembrie 2015 – Fondazione Casamica/Comisia și EASME
   (Cauza T-569/15)
   (2015/C 398/83)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Fondazione Casamica (Salerno, Italia) (reprezentant: M. Lamberti, avocat)

      Pârâte: Agenția Executivă pentru Întreprinderile Mici și Mijlocii (EASME), Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea actului atacat: Results of the evaluation – Ineligible proposal. Proposal: A4A, 699442 – Provvedimento ref. Ares (2015)3187639, notificat la 29 iulie 2015, adoptat de Comisia Europeană, Easme Executive Agency for Small and Medium-sized Enterprises, în măsura în care este nelegal pentru motivele indicate;

               —

               declararea ca neadecvată a propunerii de participare Proposal number: A4A, 699442, acronym: A4A, title: Archeology 4 All și admiterea la concurs a reclamantei și a partenerilor săi, sub forma consorțiului în care s-au constituit în vederea participării la acesta.

      Motivele și principalele argumente

   Concursul care face obiectul prezentei acțiuni își propune ca finalitate crearea, definirea și dezvoltarea unui model de turism accesibil care, identificând dificultățile legate de dezabilitățile turiștilor, să ofere soluții printr-un prototip care să constituie un răspuns aplicabil și care să poată fi propus ulterior în orice sit de interes cultural și arheologic.
   Cerințele de prezentare a proiectului prevedeau, pe lângă experiență specializată și consolidată în timp în sectorul specific în cauză și personalitate juridică adecvată cu obiectivele propunerii, prezența unei autorități a administrației publice naționale, regionale sau locale.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe admisibilitatea cererii.

                           —

                           Soprintendenza Archeologia della Campania (Supraintendența Arheologică a regiunii Campania) este o entitate recunoscută ca autoritate a administrației publice în calitate de Ufficio Dirigenziale Periferico del Ministero dei Beni e delle Attività Culturali e del Turismo (Oficiu de Direcție Periferic al Misterului Bunurilor și Activităților culturale și al Turismului).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe natura juridică a Soprintendenza, parte în consorțiu.

                           —

                           În reglementarea oficiilor cu funcții de direcție la nivel general ale ministerului menționat, prin Decretul nr. 171 din 29 august 2014 al Președintelui Consiliului Miniștrilor s-au prevăzut ca oficii de direcție periferice supraintendențele a căror natură, formă juridică și funcție se nasc și se constituie ca parte intrinsecă a structurii juridice și administrative a însuși ministerului, astfel încât nu sunt delegate de acesta și nu pot fi considerate entități care acționează pe baza delegării unei autorități administrative.


title: Cauza T-69/09: Acțiune introdusă la 20 februarie 2009 – Provincie Groningen și Provincie Drenthe/Comisia

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/33

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2009 – Provincie Groningen și Provincie Drenthe/Comisia
   (Cauza T-69/09)
   2009/C 90/51
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamante: Provincie Groningen (Groningen, Țările de Jos) și Provincie Drenthe (Assen, Țările de Jos) (reprezentanți: C. Dekker și E. Belhadj, avocați)

      Pârâtă: Comisa Comunităților Europene

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea în parte a articolului 2 din Decizia C (2008) 8355 a Comisiei din 11 decembrie 2008 privind reducerea contribuției financiare a Fondului european pentru dezvoltare regională, acordată inițial în cadrul documentului unic de programare pentru intervențiile structurale comunitare în regiunea Groninge Drenthe, cuprins în Obiectivul nr. 2– nr. 97.07.13.003, conform Deciziei C (1997) 1362 a Comisiei din 26 mai 1997, în măsura în care privește corecția forfetară de 2 % în cuantum de 1 139 346,24 EUR, care a fost aplicată, și cheltuielile în cuantum total de 8 441 804 NLG care nu au fost declarate eligibile și în măsura în care se referă la corecția extrapolată de 5,76 % precum și la corecția în cuantum de 1 160 456 NLG în legătură cu neatribuirea contractelor de achiziții publice sub pragurilor menționate în directivele privind contractele de achiziții publice;

               —

               obligarea Comisei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă în primul rând o încălcare a articolului 24 din Regulamentul nr. 4253/88 (1) întrucât Comisia a aplicat o corecție prin extrapolare de 5,76 % pentru neregulile constatate și o corecție forfetară de 2 % pentru neîndeplinirea unor dispoziții specifice privind proiectul și programul, deși aceste corecții nu se pot întemeia pe articolul menționat.
   În al doilea rând, reclamantele invocă o încălcare a articolelor 28 CE și 49 CE întrucât Comisia nu ar fi respectat regula conform căreia contractele de achiziții publice a căror valoare se situează sub pragurile menționate în Directivele 93/37/CEE (2), 93/38/CEE (3) și 92/50/CEE (4) privind contracte de achiziții publice pot fi atribuite conform prevederilor privind libera circulație a mărfurilor și libera prestarea a serviciilor numai dacă există un element transfrontalier.
   În al treilea rând, reclamantele invocă o încălcare a principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime întrucât potrivit Comisiei, contractele de achiziții publice a căror valoare se situează sub pragurile menționate în directivele privind cereri de ofertă publice trebuie atribuite numai conform prevederilor privind libera circulație a mărfurilor și libera prestarea a serviciilor, deși acest aspect nu era clar la momentul executării documentului unic de programare pentru regiunea Groningen-Drenthe, în cadrul Obiectivului nr. 2.
   În al patrulea rând, reclamantele invocă o încălcare a Tratatului CE, în special a articolului 211 CE întrucât Comisia ar fi aplicat o corecție forfetară de 2 % pentru o pretinsă nerespectare a unor dispoziții naționale privind proiectul, deși nu ar fi fost competentă în această privință.
   În al cincilea rând, reclamantele invocă o încălcare a Regulamentelor nr. 4253/88 și 2064/97 (5) întrucât, contrar aprecierii Comisiei, și-ar fi îndeplinit obligațiile cu privire la sistemul de gestiune și control.
   În al șaselea rând, reclamantele invocă o încălcare a principiului protecției încrederii legitime întrucât Comisia le-a indus așteptarea legitimă că sistemul de gestiune și control existent și alte forme de supraveghere sunt suficiente pentru îndeplinirea obligațiilor care le revin.
   În al șaptelea rând, reclamantele invocă o încălcare a Regulamentului nr. 4253/88 întrucât Comisia a susținut în mod eronat că proiectul Noord-Zuidroute nu ar fi încheiat la timp și că ar exista erori în cadrul sistemului de gestiune și control pentru care se aplică o corecție forfetară de 2 %.
   În al optulea rând, reclamantele invocă o încălcare a Directivei 93/36/CEE întrucât Comisia a susținut în mod eronat că, în cadrul proiectului Waterfabriek Noorder Dierenpark Emmen, ar fi fost încheiate, contrar Directivei 93/36/CEE (6), contracte de livrare de membrane și a unui sistem de control al procesului fără nicio formă de concurență, Directiva 93/36/CEE permițând de fapt acest lucru în cazul respectiv.
   În al nouălea rând, reclamantele invocă o încălcare a Directivelor 92/50/CEE și 93/36/CEE întrucât Comisia a susținut în mod eronat că, în cadrul proiectului Waterfabriek Noorder Dierenpark Emmen s-ar fi încheiat, contrar Directivei 92/50/CEE, un contract de gestiune a proiectului și a cadrului fără nicio formă de concurență, deși acest contract face parte din executarea lucrării în sensul Directivei 93/36/CEE și, prin urmare, nu trebuie atribuit în mod separat.
   În al zecelea rând, reclamantele invocă o încălcare a Directivei 93/38/CEE întrucât Comisia a susținut în mod eronat că, în cadrul proiectului Centraal Station Groningen, ar fi fost atribuit un contract de închiriere a unor unități temporare de cazare contrar Directivei 93/38/EEC, deși această cazare temporară ar trebui clasificată drept „lucrare” în sensul Directivei 93/38/CEE.
   În al unsprezecelea rând, reclamantele invocă o încălcare a Regulamentului nr. 4253/88 întrucât Comisia a susținut în mod eronat că subvenționarea centrului tehnologic Noord-Nederland nu ar fi conformă documentului unic de programare.
   În ultimul rând, reclamantele invocă o încălcare a Tratatului CE și a Regulamentului nr. 4253/88 întrucât Comisia, în scopul stabilirii procentajului total de eroare, ar fi luat în considerare în mod incorect constatări privind Verbouwplan Martinihal Groningen.

      (1)  Regulamentul (CEE) al Consiliului nr. 4253/88 din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce privește coordonarea colaborării între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente (JO L 374, p. 1).

      (2)  Directiva 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1933 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (JO L 199, p. 54).

      (3)  Directiva 93/38/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor (JO L 199, p. 84).

      (4)  Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50).

      (5)  Regulamentul (CE) nr. 2064/97 al Comisiei din 15 octombrie 1997 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului privind controlul financiar de către statele membre al operațiunilor cofinanțate prin Fondurile Structurale (JO L 290, p. 1).

      (6)  Directiva 93/36/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri (JO L 199, p. 1).


title: Cauza C-5/09: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/19

         Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-5/09)
   (2009/C 55/32)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: N. Yerrell și M. Karanasou-Apostolopoulou, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/68/CE din 16 noiembrie 2005 a Parlamentului European și a Consiliului (1) și, în orice caz, prin faptul că nu le-a comunicat Comisiei, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2005/58/CE din 16 noiembrie 2005 a expirat la 10 decembrie 2007.

      (1)  JO L 323, p.1, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 224.


title: Hotărârea Curții din 3 octombrie 2012 în cauza E-15/11 – Arcade Drilling AS/Statul norvegian, reprezentat de Regiunea fiscală de vest (Libertatea de stabilire – Articolul 31 și articolul 34 din Acordul privind SEE – Impozitare – Principii de combatere a evaziunii fiscale – Proporționalitate)

text:
               31.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 29/7

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 3 octombrie 2012
   în cauza E-15/11
   Arcade Drilling AS/Statul norvegian, reprezentat de Regiunea fiscală de vest
   (Libertatea de stabilire – Articolul 31 și articolul 34 din Acordul privind SEE – Impozitare – Principii de combatere a evaziunii fiscale – Proporționalitate)
   2013/C 29/08
   În cauza E-15/11, Arcade Drilling AS/Statul norvegian, reprezentat de Regiunea fiscală de vest – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Oslo tingrett (instanța districtuală din Oslo), cu privire la interpretarea articolului 31 și a articolului 34 din Acordul privind SEE, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 3 octombrie 2012, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               în absența unor dispoziții clare și precise în legislația națională, care prevăd că o societate trebuie lichidată pentru a-și deplasa sediul social în afara statului în care a fost constituită, și în absența unei decizii a autorităților competente și a instanțelor de executare a lichidării, deplasarea sediului social într-un alt stat SEE nu aduce atingere dreptului societății în cauză de a invoca articolul 31 din Acordul privind SEE. În astfel de situații, societatea poate invoca articolul 31 din Acordul privind SEE pentru a contesta legalitatea unui impozit stabilit de statul de origine cu ocazia deplasării sediului social într-un alt stat SEE.
               stabilirea definitivă a cuantumului impozitului care trebuie plătit de către o societate care își deplasează sediul social în afara teritoriului Norvegiei, pe baza evaluării autorităților fiscale care consideră că aceasta constituie o evaziune fiscală rezultată din obligația de dizolvare și lichidare a societății în cauză în temeiul legislației naționale a societăților comerciale, constituie o restricție în sensul articolelor 31 și 34 din Acordul privind SEE în cazul în care societățile care se consideră că încalcă această obligație, dar care nu solicită deplasarea, nu fac obiectul unui impozit pentru lichidare;

               2.

               stabilirea definitivă a cuantumului impozitului care trebuie plătit de către o societate, pe baza evaluării autorităților fiscale care consideră că aceasta constituie o evaziune fiscală rezultată din obligația de dizolvare și lichidare a societății în cauză în temeiul legislației naționale a societăților comerciale, ar putea fi justificată prin motive de menținere a unei repartizări echilibrate a competenței fiscale între statele SEE și de prevenire a evaziunii fiscale. Acestea sunt motive imperative de interes public. Mai mult, stabilirea definitivă a cuantumului impozitului care trebuie plătit de către o societate este necesară pentru a asigura realizarea acestor obiective.
               Stabilirea definitivă a cuantumului impozitului care trebuie plătit de către o societate, pe baza evaluării autorităților fiscale din statul SEE de origine care consideră că aceasta constituie o evaziune fiscală rezultată din obligația de dizolvare și lichidare a societății în cauză în temeiul legislației naționale a societăților comerciale, trebuie privită ca o măsură care nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivelor cu privire la nevoia de a menține repartizarea echilibrată a competenței fiscale între statele SEE și de a preveni evaziunea fiscală, în măsura în care prevede analizarea elementelor obiective și verificabile pentru a determina dacă deplasarea sediului social constituie un demers incompatibil cu normele legislației naționale a societăților comerciale.
               Dacă analiza elementelor obiective și verificabile duce la concluzia că societatea nu respectă normele legislației naționale a societăților comerciale și că trebuie, prin urmare, să facă obiectul lichidării, stabilirea definitivă a cuantumului impozitului care trebuie plătit trebuie să se limiteze la consecințele lichidării pentru a rămâne compatibilă cu principiul proporționalității. Instanței naționale îi revine sarcina de a verifica dacă, în cadrul acțiunilor principale, decizia în cauză depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivelor urmărite de lege.
               Articolul 31 din Acordul privind SEE exclude orice măsură luată la nivel național care impune recuperarea imediată a impozitului pe veniturile nerealizate și pe situația fiscală la momentul evaluării efectuate de către autoritățile fiscale potrivit căreia o societate și-a pierdut, în temeiul legislației naționale, statutul de entitate separată, însă în lipsa unei decizii a autorităților sau a instanțelor competente care să determine dacă societatea și-a pierdut statutul.


title: Cauza T-638/14: Hotărârea Tribunalului din 8 aprilie 2016 – Frinsa del Noroeste/EUIPO – Frisa Frigorífico Rio Doce (FRISA) [„Marca Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cererea de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene FRISA — Marca figurativă anterioară a Uniunii Europene Frinsa — Motiv relativ de refuz — Utilizarea serioasă a mărcii anterioare — Prezentarea unor fapte și probe noi în susținerea acțiunii în fața Tribunalului — Competență de modificare — Articolul 42 alineatele (2) și (3), articolul 65 și articolul 76 alineatul (1), in fine, din Regulamentul (CE) nr.° 207/2009 — Norma 22 alineatele (2)-(4) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95”]

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/25

         Hotărârea Tribunalului din 8 aprilie 2016 – Frinsa del Noroeste/EUIPO – Frisa Frigorífico Rio Doce (FRISA)
   (Cauza T-638/14) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cererea de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene FRISA - Marca figurativă anterioară a Uniunii Europene Frinsa - Motiv relativ de refuz - Utilizarea serioasă a mărcii anterioare - Prezentarea unor fapte și probe noi în susținerea acțiunii în fața Tribunalului - Competență de modificare - Articolul 42 alineatele (2) și (3), articolul 65 și articolul 76 alineatul (1), in fine, din Regulamentul (CE) nr.o 207/2009 - Norma 22 alineatele (2)-(4) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95”])
   (2016/C 191/32)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Frinsa del Noroeste, SA (Santa Eugenia de Ribeira, Spania) (reprezentant: J. Botella Reyna, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Frisa Frigorífico Rio Doce, SA (Espírito Santo, Brazilia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 1 iulie 2014 (cauzele conexate R 1547/2013-4 și R 1851/2013-4), privind o procedură de opoziție între Frinsa del Noroeste, SA și Frisa Frigorífico Rio Doce, SA.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 1 iulie 2014 (cauzele conexate R 1547/2013-4 și R 1851/2013-4).

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 380, 27.10.2014.


title: Cauza C-219/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 13 mai 2015 – Elisabeth Schmitt/TÜV Rheinland LGA Products GmbH

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 13 mai 2015 – Elisabeth Schmitt/TÜV Rheinland LGA Products GmbH
   (Cauza C-219/15)
   (2015/C 279/21)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Elisabeth Schmitt

      Pârât: TÜV Rheinland LGA Products GmbH

      Întrebările preliminare

   Din obiectul și finalitatea Directivei 93/42 (1) rezultă că, în ceea ce privește dispozitivele medicale din clasa III, intervenția organismului notificat, care este însărcinat cu verificarea sistemului de asigurare a calității, cu examinarea concepției produsului și cu monitorizarea procesului de producție, urmărește protecția tuturor pacienților potențiali, astfel încât în cazul neexecutării din culpă a obligațiilor, organismul respectiv poate răspunde în mod direct și fără restricții față de pacienții respectivi?
   Din cuprinsul punctelor din Anexa II la Directiva 93/42 menționate anterior rezultă, în ceea ce privește dispozitivele medicale din clasa III, că organismul notificat, care este însărcinat cu verificarea sistemul de asigurare a calității, cu examinarea concepției produsului și cu monitorizarea procesului de producție, are o obligație generală sau cel puțin determinată de împrejurări de a controla dispozitivele?
   Din cuprinsul punctelor din Anexa II la Directiva 93/42 menționate anterior rezultă, în ceea ce privește dispozitivele medicale din clasa III, că organismul notificat, care este însărcinat cu verificarea sistemului de asigurare a calității, cu examinarea concepției produsului și cu monitorizarea procesului de producție, are o obligație generală sau cel puțin determinată de împrejurări de a examina documentele comerciale ale producătorului și/sau de a efectua vizite inopinate?

      (1)  Directiva 93/42/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale (JO L 169, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 11, p. 244), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/47/CE a Parlamentului European și al Consiliului din 5 septembrie 2007 (JO L 247, p. 21).


title: Cauza C-599/11 P: Recurs introdus la 28 noiembrie 2011 de TofuTown.com GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (camera a doua) din 20 septembrie 2011 în cauza T-99/10, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/14

         Recurs introdus la 28 noiembrie 2011 de TofuTown.com GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (camera a doua) din 20 septembrie 2011 în cauza T-99/10, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-599/11 P)
   2012/C 133/25
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: TofuTown.com GmbH (reprezentant: B. Krause, avocat)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               obligarea Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată din primă instanță și din recurs, sau, în cazul în care recursul este respins (quid non), împărțirea cheltuielilor.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este formulat împotriva hotărârii prin care Tribunalul a anulat decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 7 ianuarie 2010 referitoare la o procedură de opoziție între Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG și TofuTown.com GmbH.
   În opinia recurentei, hotărârea atacată trebuie anulată din următoarele motive.
   În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât a stabilit că exista un risc de confuzie în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, aplicând noi criterii. Potrivit hotărârii atacate, pentru a stabili existența unei similitudini conceptuale este suficient ca ambii termeni să facă parte dintr-o noțiune generală comună și ca, deși diferiți din punct de vedere conceptual, aceștia să nu fie în contrast unul cu celălalt, ceea ce nu este conform jurisprudenței anterioare.
   În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât a stabilit că exista un risc de confuzie, fără a lua în considerare toate criteriile relevante și recunoscute pentru aprecierea gradului de similitudine a mărcilor. În prezenta cauză, singurul element comun se află în partea finală a mărcii citate în opoziție. Potrivit unei jurisprudențe consacrate, consumatorii acordă în general o atenție mai mare părții inițiale a unei mărci decât părții sale finale.


title: Cauza C-549/08: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 1 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2006/70/CE — Spălarea banilor și finanțarea terorismului — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/14

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 1 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda
   (Cauza C-549/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2006/70/CE - Spălarea banilor și finanțarea terorismului - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2009/C 282/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Dejmek și A.-A. Gilly, agenți)

      Pârâtă: Irlanda (reprezentant: D. O’Hagan, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2006/70/CE a Comisiei din 1 august 2006 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește definiția persoanelor expuse politic și criteriile tehnice de aplicare a procedurilor simplificate de precauție privind clientela, precum și de exonerare pe motivul unei activități financiare desfășurate în mod ocazional sau la scară foarte limitată (JO L 214, p. 29, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 241)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/70/CE a Comisiei din 1 august 2006 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește definiția „persoanelor expuse politic” și criteriile tehnice de aplicare a procedurilor simplificate de precauție privind clientela, precum și de exonerare pe motivul unei activități financiare desfășurate în mod ocazional sau la scară foarte limitată, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza F-101/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 26 aprilie 2016 – Claus/Comisia

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/66

      Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 26 aprilie 2016 – Claus/Comisia
      (Cauza F-101/12) (1)

      (2016/C 211/82)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 147, 25.5.2013, p. 36.


title: Cauza T-625/13: Acțiune introdusă la 25 noiembrie 2013 — The Tea Board/OAPI — Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie)

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/37

         Acțiune introdusă la 25 noiembrie 2013 — The Tea Board/OAPI — Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie)
   (Cauza T-625/13)
   2014/C 45/65
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Tea Board (Calcutta, India) (reprezentant: A. Nordemann, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Delta Lingerie (Cachan, Franța)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 septembrie 2013 în cauza R 1502/2012-2;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă de culoare verde care cuprinde elementele verbale „Darjeeling collection de lingerie” pentru clasele 25, 35 și 38 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 466 228

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca comunitară colectivă verbală „DARJEELING” înregistrată sub nr. 4 325 718 pentru produse din clasa 30; marca comunitară colectivă figurativă care cuprinde elementul verbal „DARJEELING” înregistrată sub nr. 8 674 327

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza T-411/14: Hotărârea Tribunalului din 24 februarie 2016 – Coca-Cola/OAPI (Forma unei sticle cu contur fără caneluri) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale — Forma unei sticle cu contur fără caneluri — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/26

         Hotărârea Tribunalului din 24 februarie 2016 – Coca-Cola/OAPI (Forma unei sticle cu contur fără caneluri)
   (Cauza T-411/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale - Forma unei sticle cu contur fără caneluri - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2016/C 118/28)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Coca-Cola Company (Atlanta, Statele Unite) (reprezentanți: D. Stone, A. Dykes, solicitors, și S. Malynicz, barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. Geroulakos și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 27 martie 2014 (cauza R 540/2013-2), privind o procedură de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn tridimensional constituit din forma unei sticle cu contur.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă The Coca-Cola Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 282, 25.8.2014.


title: Cauza C-71/15 P: Recurs introdus la 17 februarie 2015 de Curtea de Justiție a Uniunii Europene împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 6 ianuarie 2015 în cauza T-479/14, Kendrion/Uniunea Europeană

text:
               30.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/20

      Recurs introdus la 17 februarie 2015 de Curtea de Justiție a Uniunii Europene împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 6 ianuarie 2015 în cauza T-479/14, Kendrion/Uniunea Europeană
      (Cauza C-71/15 P)
      (2015/C 107/29)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Părțile

         Recurentă: Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: A. V. Placco și E. Beysen, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Kendrion NV

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii (Camera a treia) din 6 ianuarie 2015 în cauza T-479/14, Kendrion/Uniunea Europeană;

                  —

                  admiterea concluziilor Curții de Justiție a Uniunii Europene (denumită în continuare „CJUE”) prezentate în conformitate cu articolul 114 din Regulamentul de procedură al Tribunalului și, în consecință:

                  —

                  soluționarea definitivă a litigiului și declararea acțiunii în despăgubire introduse de Kendrion ca fiind inadmisibilă, întrucât este îndreptată împotriva CJUE (în calitate de reprezentantă a Uniunii);

                  —

                  cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea consideră că, în privința admisibilității acțiunii, nu prezintă relevanță faptul că aceasta este îndreptată împotriva CJUE, iar nu împotriva Comisiei (în calitate de reprezentantă a Uniunii), ci consideră că, în decizia privind incidentul de procedură invocat de CJUE, Tribunalul ar fi trebuit să dispună substituirea CJUE cu Comisia, în calitate de pârâtă, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare, astfel încât acesta să se poată pronunța în conformitate cu dezlegările date chestiunilor de drept de către Curte în privința acțiunii în despăgubire introdusă de Kendrion NV;

                  —

                  obligarea Kendrion NV la plata cheltuielilor de judecată efectuate de CJUE în prima instanță și în procedura de recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Prin Ordonanța din 6 ianuarie 2015, Tribunalul Uniunii Europene a respins cererea formulată de CJUE, potrivit articolului 114 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, în cauza T-479/14, Kendrion/Curtea de Justiție. Cererea formulată de această instituție a vizat declararea acțiunii îndreptate împotriva sa, care i-a fost notificată în calitate de pârâtă, ca fiind inadmisibilă, acțiune prin care reclamanta a solicitat stabilirea răspunderii extracontractuale a Uniunii în vederea reparării prejudiciului pe care susține că l-a suferit ca urmare a faptului că, în cauza T-54/06, Kendrion/Comisia, Tribunalul nu s-a pronunțat într-un termen rezonabil. Cu titlu subsidiar, prin intermediul acestei cereri, CJUE a invocat un incident de procedură și a solicitat să se dispună substituirea sa cu Comisia, în calitate de pârâtă. În acest cadru, CJUE a susținut că Kendrion NV ar fi trebuit să îndrepte acțiunea formulată împotriva Uniunii Europene, care să fie reprezentată de Comisie în locul CJUE. Prin Ordonanța din 6 ianuarie 2015, Tribunalul a înlăturat acest argument invocat de CJUE.
      În prezent, împotriva acestei ordonanțe, CJUE formulează recurs în temeiul articolului 56 din Statutul Curții și solicită anularea acesteia. În motivarea recursului, CJUE invocă o încălcare a normelor privind reprezentarea Uniunii în fața instanțelor sale și o încălcare a obligației de motivare.
      În cadrul
            primului motiv, referitor la o încălcare a normelor privind reprezentarea Uniunii în fața instanțelor sale
         , CJUE susține că, în lipsa unei dispoziții exprese care să reglementeze reprezentarea Uniunii în fața instanțelor sale în cazul acțiunilor introduse potrivit articolului 268 TFUE, prin intermediul cărora este invocată răspunderea extracontractuală a Uniunii, normele privind o asemenea răspundere trebuie să fie deduse din principiile generale privind exercitarea activității jurisdicționale, în special din principiul bunei administrări a justiției și din principiile independenței și imparțialității instanțelor.
      Acest prim motiv invocat de CJUE cuprinde două aspecte, și anume nerespectarea cerințelor izvorâte din principiul bunei administrări a justiției și nerespectarea cerințelor izvorâte din principiile independenței și imparțialității instanțelor.
      În cadrul primului aspect, în opinia CJUE, concluzia la care a ajuns Tribunalul, și anume aceea că, în contextul acțiunii în despăgubire sus-menționate, CJUE trebuie să reprezinte Uniunea, se întemeiază în mod evident pe jurisprudența care își are originea în Hotărârea Werhahn Hansamühle și alții/Consiliul și Comisia (63/72-69/72, EU:C:1973:121, denumită în continuare „Hotărârea Werhahn și alții”). Potrivit soluției reținute în această cauză, atunci când fosta Comunitate sau actuala Uniune își angajează răspunderea din cauza comportamentului uneia dintre instituțiile sale, aceasta este reprezentată în fața instanței Uniunii de instituția sau de instituțiile cărora li se impută comportamentul care a determinat angajarea răspunderii. În opinia CJUE, această soluție nu este aplicabilă în prezenta cauză, deoarece ar determina, din motive diverse, o situație incompatibilă cu buna administrare a justiției care, potrivit formulării exprese din Hotărârea Werhahn și alții, reprezintă temeiul soluției respective. În acest context, CJUE invocă pe cale incidentală nerespectarea dispozițiilor articolului 317 alineatul (1) TFUE și articolului 53 alineatul (1) din Regulamentul nr. 966/2012 (1), în temeiul cărora Tribunalul ar fi trebuit să admită principiul potrivit căruia o despăgubire precum cea solicitată în prezenta cauză trebuie în final să fie imputată din componenta bugetului Uniunii referitoare la Comisie.
      În cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv, CJUE susține, invocând Hotărârea Curții Europene a Drepturilor Omului din 10 iulie 2008, Mihalkov împotriva Bulgariei (cauza nr. 67719/01), că, atunci când a constatat că CJUE trebuie să reprezinte Uniunea în contextul acțiunii în despăgubire introduse de Kendrion, Tribunalul nu a avut în vedere cerințele de independență și de imparțialitate ale instanțelor. Astfel, din moment ce, în prezenta cauză, în primul rând, faptul generator al răspunderii ar rezulta din exercitarea activității jurisdicționale de către un complet de judecată și, în al doilea rând, completul de judecată care trebuie să soluționeze cauza (i) aparține aceleiași instanțe (Tribunalul) precum completul de judecată căruia i s-a imputat faptul generator al răspunderii și (ii) face parte integrantă din instituția pârâtă în această cauză (CJUE) căreia îi sunt atașați, din punct de vedere profesional, judecătorii din acest complet de judecată, cerințele sus-menționate nu ar fi îndeplinite, cu atât mai mult în cazul în care – astfel cum a decis Tribunalul –o despăgubire precum cea solicitată ar trebui în final să fie imputată din componenta bugetului Uniunii referitoare la CJUE.
      În cadrul celui de
            al doilea motiv
         , CJUE susține că ordonanța atacată
            încalcă obligația de motivare
         , întrucât nu cuprinde o respingere concretă a argumentelor prezentate de CJUE în fața Tribunalului cu privire la conținutul Hotărârii Kendrion/Comisia (C-50/12, EU:C:2013:771).

         (1)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO L 298, p. 1).


title: Cauza C-175/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 6 aprilie 2017 – X/Belastingdienst/Toeslagen

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 6 aprilie 2017 – X/Belastingdienst/Toeslagen
   (Cauza C-175/17)
   (2017/C 178/15)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Apelant: X

      Intimat: Belastingdienst/Toeslagen

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 13 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO 2008, L 348, p. 98, denumită în continuare: „Directiva privind returnarea”) coroborat cu articolele 4 și 18, cu articolul 19 alineatul (2) și cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că, în măsura în care, în cazul procedurii îndreptate împotriva unei decizii care conține o decizie de returnare în sensul articolului 3 alineatul (4) din Directiva 2008/115/CE, legislația națională prevede dreptul la introducerea unei căi de atac a apelului, în temeiul dreptului Uniunii, calea de atac a apelului trebuie să aibă un efect suspensiv automat, atunci când resortisantul țării terțe susține că executarea deciziei de returnare implică riscul serios al încălcării principiului nereturnării? Cu alte cuvinte, într-un asemenea caz, nu se admite ca resortisantul în cauză al țării terțe să fie expulzat înainte de expirarea termenului de introducere a apelului sau – în cazul în care se introduce un apel – anterior soluționării acestuia, fără să fie necesar ca resortisantul țării terțe în cauză să formuleze o cerere separată în acest sens?

               2)

               Articolul 39 din Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat (JO 2005, L 326, p. 13, Ediție specială 19/vol. 7, p. 242, denumită în continuare „Directiva privind procedurile aplicabile”) coroborat cu articolele 4 și 18, cu articolul 19 alineatul (2) și cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că, în măsura în care, în cazul procedurii referitoare la respingerea unei cereri de azil, în sensul articolului 2 din Directiva 2005/85/CE, legislația națională prevede dreptul la introducerea unei căi de atac a apelului, în temeiul dreptului Uniunii, calea de atac a apelului trebuie să aibă în mod automat efect suspensiv? Cu alte cuvinte, într-un astfel de caz, nu se admite ca solicitantul de azil să fie expulzat înainte de expirarea termenului de introducere a apelului, sau – în cazul în care se introduce un apel – anterior soluționării acestuia, fără să fie necesar ca solicitantul de azil în cauză să formuleze o cerere separată în acest sens?


title: Cauza T-471/11: Hotărârea Tribunalului din 5 septembrie 2014 – Éditions Odile Jacob/Comisia ( „Concurență — Concentrări — Piața editării de carte — Decizie de declarare a concentrării ca fiind compatibilă cu piața comună sub condiția cesionării unor active — Decizie de aprobare a cumpărătorului activelor cesionate — Decizie luată în urma anulării de către Tribunal a deciziei inițiale referitoare la aceeași procedură — Interesul de a exercita acțiunea — Încălcarea articolului 266 TFUE — Nerespectarea angajamentelor impuse prin decizia de autorizare condiționată — Distincție între condiții și obligații — Principiul neretroactivității — Evaluarea candidaturii cesionarului — Independența cesionarului în raport cu cedentul — Abuz de putere — Obligația de motivare” )

text:
               20.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/13

         Hotărârea Tribunalului din 5 septembrie 2014 – Éditions Odile Jacob/Comisia
   (Cauza T-471/11) (1)

   ((„Concurență - Concentrări - Piața editării de carte - Decizie de declarare a concentrării ca fiind compatibilă cu piața comună sub condiția cesionării unor active - Decizie de aprobare a cumpărătorului activelor cesionate - Decizie luată în urma anulării de către Tribunal a deciziei inițiale referitoare la aceeași procedură - Interesul de a exercita acțiunea - Încălcarea articolului 266 TFUE - Nerespectarea angajamentelor impuse prin decizia de autorizare condiționată - Distincție între condiții și obligații - Principiul neretroactivității - Evaluarea candidaturii cesionarului - Independența cesionarului în raport cu cedentul - Abuz de putere - Obligația de motivare”))
   2014/C 372/16
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Éditions Odile Jacob SAS (Paris, Franța) (reprezentanți: inițial O. Fréget, M. Struys și L. Eskenazi, ulterior O. Fréget, L. Eskenazi și D. Béranger, iar în final de O. Fréget și L. Eskenazi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito, O. Beynet și S. Noë, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Lagardère SCA (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Winckler, F. de Bure, J.-B. Pinçon și L.Bary, avocați) și Wendel (Paris) (reprezentanți: M. Trabucchi, F. Gordon și A. Gosset-Grainville, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2011) 3503 a Comisiei din 13 mai 2011 adoptată în cazul COMP/M.2978 – Lagardère/Natexis/VUP ca urmare a Hotărârii din 13 septembrie 2010, Éditions Odile Jacob/Comisia (T-452/04, Rep., EU:T:2010:385), prin care Comisia a aprobat încă o dată societatea Wendel Investissement în calitate de cumpărător al activelor cesionate în temeiul angajamentelor aferente Deciziei Comisiei din 7 ianuarie 2004 de autorizare a operațiunii de concentrare Lagardère/Natexis/VUP

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Éditions Odile Jacob SAS la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 305, 15.10.2011.


title: Cauza T-335/12: Acțiune introdusă la 19 iulie 2012 — T&L Sugars Ltd și Sidul Açúcares/Comisia

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/35

         Acțiune introdusă la 19 iulie 2012 — T&L Sugars Ltd și Sidul Açúcares/Comisia
   (Cauza T-335/12)
   2012/C 287/66
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: T&L Sugars Ltd (Londra, Regatul Unit) și Sidul Açúcares, Unipessoal Lda (Santa Iria de Azóia, Portugalia) (reprezentanți: D. Waelbroeck, avocat și D. Slater, Solicitor)

      Pârâte: Comisia Europeană și Uniunea Europeană reprezentată de Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Declararea prezentei cereri de anulare formulate în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE și/sau a excepției de nelegalitate invocate conform articolului 277 TFUE cu privire la Regulamentul nr. 367/2012, la Regulamentul nr. 397/2012, la Regulamentul nr. 356/2012, la Regulamentul nr. 382/2012, la Regulamentul nr. 444/2011 și la Regulamentul nr. 485/2012 ca fiind admisibile și întemeiate;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 367/2012 al Comisiei din 27 aprilie 2012 de stabilire a măsurilor necesare în ceea ce privește plasarea pe piața Uniunii, în anul de comercializare 2011/2012, a unor cantități suplimentare de zahăr și izoglucoză peste cotă cu taxă pe excedent redusă (JO L 116, p. 12);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 397/2012 al Comisiei din 8 mai 2012 de stabilire a coeficientului de atribuire, de respingere a cererilor ulterioare și de încheiere a perioadei de depunere a cererilor pentru cantitățile suplimentare disponibile de zahăr peste cotă pentru comercializare pe piața Uniunii Europene cu taxă pe excedent redusă în anul de comercializare 2011/2012 (JO L 123, p. 35);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 (JO L 318, p. 4), astfel cum a fost modificat prin Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 356/2012 al Comisiei, în ceea ce privește perioadele în care pot fi depuse oferte ca răspuns la cea de-a doua și la următoarele invitații parțiale de participare la licitație pentru anul de comercializare 2011/2012 pentru importurile de zahăr cu taxă vamală redusă (JO L 113, p. 4);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 382/2012 al Comisiei din 3 mai 2012 privind taxa vamală minimă pentru zahăr care trebuie stabilită pentru cea de a cincea invitație parțială de participare la licitație prevăzută în cadrul procedurii de licitație deschise prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 (JO L 119, p. 41);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 444/2012 al Comisiei din 24 mai 2012 privind taxa vamală minimă pentru zahăr care trebuie stabilită pentru cea de a șasea invitație parțială de participare la licitație prevăzută în cadrul procedurii de licitație deschise prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 (JO L 135, p. 61);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 485/2012 al Comisiei din 7 iunie 2012 privind taxa vamală minimă pentru zahăr care trebuie stabilită pentru cea de a șaptea invitație parțială de participare la licitație prevăzută în cadrul procedurii de licitație deschise prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 (JO L 148, p. 24);

               —

               cu titlu subsidiar, (i) declararea admisibilității și a temeiniciei excepției de nelegalitate privind articolul 186 litera (a) și articolul 187 din Regulamentul nr. 1234/2007 (1) și constatarea nelegalității dispozițiilor menționate, precum și anularea regulamentelor atacate, care se întemeiază direct sau indirect pe dispozițiile respective și (ii) declararea excepției de nelegalitate privind Regulamentul nr. 367/2012 și Regulamentul nr. 1239/2011, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 356/2012, ca fiind admisibilă și întemeiată;

               —

               obligarea Uniunii Europene reprezentată de Comisie la repararea oricărui prejudiciu suferit de reclamante ca urmare a încălcării de către Comisie a obligațiilor sale legale și stabilirea cuantumului reparației pentru prejudiciul suferit de reclamante în perioada 30 ianuarie 2012-24 iunie 2012 la suma de 75 051 236 EUR, la care se adaugă orice pierderi curente suferite de reclamante ulterior acestei perioade sau orice altă sumă care reflectă prejudiciul suferit sau care urmează să fie suferit de reclamante, astfel cum va fi dovedit ulterior de acestea în cursul prezentei proceduri, în special pentru a lua în considerare în mod corespunzător orice pierderi viitoare;

               —

               dispunerea plății unei dobânzi aferente sumei, la rata stabilită la momentul respectiv de către Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, la care se adaugă două puncte procentuale, sau la orice altă rată corespunzătoare pe care o va stabili Tribunalul, datorată de la data pronunțării hotărârii Tribunalului până la momentul pății efective;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor costurilor și cheltuielilor de judecată aferente acestor proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă opt motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se invocă încălcarea principiului nediscriminării, întrucât, pe de-o parte, Regulamentul nr. 367/2012 prevede o taxă pe excedent într-un cuantum fix de 211 EUR/tonă cu aplicabilitate generală — cu alte cuvinte mai puțin de jumătate din valoarea obișnuită de 500 EUR/tonă — aplicabilă unei cantități specifice (250 000 de tone) de zahăr, împărțită în mod egal doar între producătorii de zahăr din sfeclă solicitanți. Pe de altă parte, Regulamentul nr. 1239/2011, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 356/2012, prevede o taxă vamală necunoscută, imprevizibilă, aplicabilă doar adjudecatarilor (care pot fi rafinării de trestie, producători de zahăr din sfeclă sau orice altă terță parte) și într-un cuantum total neprecizat. Taxa vamală a fost fixată recent la 312,60 EUR/tonă, cu alte cuvinte cu aproximativ 50 % mai mare decât taxa pe excedent pentru producătorii de zahăr din sfeclă. Contrastul dintre cele două măsuri nu ar putea fi mai mare. Astfel, fiecare element al măsurilor luate produce o discriminare în detrimentul rafinăriilor de zahăr din trestie și în favoarea producătorilor de zahăr din sfeclă.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se invocă încălcarea Regulamentului nr. 1234/2007 și inexistența unui temei juridic corespunzător, întrucât, în ceea ce privește Regulamentul nr. 367/2012, Comisia nu are niciun fel de competență de a majora cotele, ci dimpotrivă, trebuie să impună taxe ridicate și disuasive în legătură introducerea pe piața Uniunii a zahărului peste cotă. În ceea ce privește licitațiile fiscale, în mod clar Comisia nu are împuternicirea sau competența de a adopta acest tip de măsură, care nu a fost niciodată avută în vedere în legislația de bază.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se invocă încălcarea principiului securității juridice, întrucât Comisia a creat un sistem în care taxele vamale nu sunt previzibile și stabilite prin aplicarea unor criterii consecvente și obiective, ci mai degrabă sunt determinate de voința subiectivă de a efectua plata (a unor operatori supuși de altfel unor presiuni și stimulente foarte diferite în această privință) fără vreo legătură reală cu produsele efectiv importate.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se invocă încălcarea principiului proporționalității, întrucât Comisia ar fi putut adopta cu ușurință măsuri mai puțin restrictive pentru a face față deficitului de aprovizionare, măsuri care nu ar fi fost exclusiv în detrimentul rafinăriilor importatoare.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv se invocă încălcarea principiului încrederii legitime, întrucât Comisia a determinat așteptări legitime din partea reclamantelor cu privire la utilizarea instrumentelor disponibile potrivit Regulamentului nr. 1234/2007 pentru a restabili disponibilitatea aprovizionării cu zahăr brut din trestie destinat rafinării. De asemenea, Comisia a determinat așteptări legitime din partea reclamantelor cu privire la menținerea echilibrului între rafinăriile importatoare și producătorii naționali de zahăr.

               6.

               Prin intermediul celui de al șaselea motiv se invocă încălcarea principiilor diligenței și bunei administrări, întrucât acțiunile întreprinse de Comisie erau în mod vădit neadecvate în contextul deficitului de aprovizionare. Comisia ar fi trebuit să relaxeze restricțiile la import pentru rafinăriile de trestie. În schimb, Comisia a majorat producția internă și a supus accesul la importuri suplimentare unor taxe punitive și imprevizibile.

               7.

               Prin intermediul celui de al șaptelea motiv se invocă încălcarea articolului 39 TFUE, deoarece Comisia nu a îndeplinit două dintre obiectivele stabilite în această prevedere a tratatului.

               8.

               Prin intermediul celui de al optulea motiv se invocă încălcarea Regulamentului nr. 1006/2011 (2) al Comisiei, întrucât taxele aplicate zahărului alb sunt astfel doar cu o fracțiune mai mari decât cele aplicabile zahărului nerafinat, diferența fiind în jur de 30 EUR/tonă. Acest lucru contrastează în mod drastic cu diferența de 80 de euro între taxa standard de import pentru zahăr rafinat (419 euro) și cea pentru zahăr brut destinat rafinării (339 euro), care sunt stabilite în Regulamentul nr. 1006/2001 al Comisiei.

         În plus, în susținerea acțiunii în despăgubiri, reclamantele pretind că Comisia a depășit în mod grav și vădit marja de apreciere conferită prin Regulamentul nr. 1234/2007, datorită pasivității sale și acțiunilor sale neadecvate. Mai mult, neadoptarea de către Comisie a unor măsuri adecvate constituie o încălcare vădită a regulii de drept „având ca obiect acordarea de drepturi particularilor”. Comisia a încălcat în special principiile generale ale Uniunii ale securității juridice, nediscriminării, proporționalității, încrederii legitime și obligația de diligență și bună administrare.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul unic OCP) (JO L 282, p. 1)

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1006/2011 al Comisiei din 27 septembrie 2011 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO L 282, p. 1)


title: Cauza C-118/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Administrativen sad — Varna — Bulgaria) — Eon Aset Menidjmunt LTD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolele 168 și 176 — Drept de deducere — Condiție privind utilizarea bunurilor și a serviciilor în scopul operațiunilor taxabile — Nașterea dreptului de deducere — Contract de închiriere a unui autovehicul — Contract de leasing — Vehicul utilizat de către angajator pentru transportul cu titlu gratuit al unui salariat de la domiciliul său la locul de muncă)

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Administrativen sad — Varna — Bulgaria) — Eon Aset Menidjmunt LTD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-118/11) (1)

   (TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolele 168 și 176 - Drept de deducere - Condiție privind utilizarea bunurilor și a serviciilor în scopul operațiunilor taxabile - Nașterea dreptului de deducere - Contract de închiriere a unui autovehicul - Contract de leasing - Vehicul utilizat de către angajator pentru transportul cu titlu gratuit al unui salariat de la domiciliul său la locul de muncă)
   2012/C 98/12
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad — Varna

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Eon Aset Menidjmunt OOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Administrativen Sad Varna — Interpretarea articolelor 168, 173 și 176 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Limitări ale dreptului de deducere a TVA-ului — Legislație națională care prevede drept condiție imperativă pentru recunoașterea dreptului de deducere a TVA-ului utilizarea bunurilor și a serviciilor în vederea exercitării unei activități economice independente și care nu prevede un mecanism de regularizare pentru cazurile în care bunurile și serviciile nu sunt incluse inițial în cifra de afaceri, dar în care, într-o perioadă de impozitare ulterioară dobândirii lor, sunt utilizate pentru efectuarea unor operațiuni taxabile

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 168 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că:

                           —

                           se consideră că un autovehicul închiriat este utilizat în scopul operațiunilor taxabile ale persoanei impozabile dacă există o legătură directă și imediată între utilizarea acestui vehicul și activitatea economică a persoanei impozabile, iar la expirarea perioadei la care se referă fiecare dintre plăți ia naștere dreptul de deducere și trebuie să se țină cont de existența unei astfel de legături;

                           —

                           se consideră că un autovehicul închiriat printr-un contract de leasing și calificat drept bun de capital este utilizat în scopul operațiunilor taxabile dacă persoana impozabilă care acționează ca atare dobândește acest bun și îl afectează în totalitate patrimoniului întreprinderii sale, deducerea TVA-ului datorat în amonte fiind integrală și imediată, iar orice utilizare a bunului respectiv pentru nevoile private ale persoanei impozabile sau ale personalului acesteia sau în alte scopuri decât cele ale întreprinderii fiind asimilată unei prestări de servicii efectuate cu titlu oneros.

               2.

               Articolele 168 și 176 din Directiva 2006/112 nu se opun unei reglementări naționale care prevede excluderea de la dreptul de deducere a bunurilor și a serviciilor destinate unor livrări efectuate în mod gratuit sau altor activități decât activitățile economice ale persoanei impozabile, cu condiția ca bunurile calificate drept bunuri de capital să nu fie afectate patrimoniului întreprinderii.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza T-158/16 P: Recurs introdus la 14 aprilie 2016 de Inge Barnett, de Suzanne Ditlevsen și de Annie Madsen împotriva Hotărârii din 5 februarie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-66/15, Barnett și alții/CESE

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/44

         Recurs introdus la 14 aprilie 2016 de Inge Barnett, de Suzanne Ditlevsen și de Annie Madsen împotriva Hotărârii din 5 februarie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-66/15, Barnett și alții/CESE
   (Cauza T-158/16 P)
   (2016/C 191/58)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurente: Inge Barnett (Roskilde, Danemarca), Suzanne Ditlevsen (Copenhaga, Danemarca), Annie Madsen (Frederiksberg, Danemarca) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comitetul Economic și Social European

      Concluziile

   Recurentele solicită Tribunalului:
   să declare și să hotărască

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice în cauza F-66/15, Barnett și alții/CESE;

         să dispună, rejudecând cauza pe fond,

               —

               anularea deciziilor din fișele de pensii aferente lunii iunie 2014 prin care se reduce coeficientul corector aplicabil pensiei recurentelor începând de la 1 ianuarie 2014;

               —

               obligarea CESE la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentele invocă două motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-148/16 P, Barnett și Mogensen/Comisia.


title: Cauza T-179/14: Ordonanța Tribunalului din 9 iunie 2015 – Schmiedewerke Gröditz/Comisia [„Ajutoare de stat — Măsuri adoptate de Germania în favoarea energiei electrice produse din surse regenerabile de energie și a unor întreprinderi mari consumatoare de energie electrică — Decizie de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE — Adoptarea deciziei finale ulterior introducerii acțiunii — Nepronunțare asupra fondului”]

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/56

         Ordonanța Tribunalului din 9 iunie 2015 – Schmiedewerke Gröditz/Comisia
   (Cauza T-179/14) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Măsuri adoptate de Germania în favoarea energiei electrice produse din surse regenerabile de energie și a unor întreprinderi mari consumatoare de energie electrică - Decizie de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE - Adoptarea deciziei finale ulterior introducerii acțiunii - Nepronunțare asupra fondului”])
   (2015/C 294/67)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Schmiedewerke Gröditz GmbH (Gröditz, Germania) (reprezentanți: H. Höfler, C. Kahle și V. Winkler, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Suaer, agenți, și C. Renner, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Autoritatea de Supraveghere AELS (reprezentanți: X. Lewis, M. Schneider și G. Mathisen, ulterior X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali și C. Perrin, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C (2013) 4424 final a Comisiei din 18 decembrie 2013 de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE cu privire la măsurile puse în aplicare de Republica Federală Germania în favoarea energiei electrice din surse regenerabile și a marilor consumatori de energie [Ajutorul de stat SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului prezentei acțiuni.

               2)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra cererilor de intervenție prezentate de Flachglas Torgau GmbH și de Saint-Gobain Isover G+H AG, de Kronotex GmbH & Co. KG și de Kronoply GmbH, de Bayer MaterialScience AG, de Sabic Polyolefine GmbH, de Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, de Ineos Phenol GmbH și de Ineos Vinyls Deutschland GmbH, precum și de Advansa GmbH, de Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, de Aurubis AG, de CBW Chemie GmbH, de CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, de Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, de Dralon GmbH, de Hahl Filaments GmbH, de Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, de Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, de Nabaltec AG, Siltronic AG și de Wacker Chemie AG.

               3)

               Schmiedewerke Gröditz GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Comisia Europeană, inclusiv cele aferente procedurii măsurilor provizorii.

               4)

               Autoritatea de Supraveghere AELS suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza C-326/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolele 43 CE și 56 CE — Acte constitutive ale întreprinderilor privatizate — Criterii pentru exercitarea anumitor prerogative speciale deținute de stat)

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-326/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolele 43 CE și 56 CE - Acte constitutive ale întreprinderilor privatizate - Criterii pentru exercitarea anumitor prerogative speciale deținute de stat)
   2009/C 113/13
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. Braguglia, agent, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 43 CE și 56 CE — Clauză introdusă în actele constitutive ale anumitor întreprinderi privatizate referitoare la exercitarea anumitor prerogative speciale

      Dispozitivul

               1)

               Prin adoptarea dispozițiilor de la articolul 1 alineatul 2 din Decretul Președintelui Consiliului de Miniștri pentru definirea criteriilor referitoare la exercitarea prerogativelor speciale prevăzute la articolul 2 din Decretul-lege nr. 332 din 31 mai 1994 transformat, cu modificări, prin Legea nr. 474 din 30 iulie 1994 (decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri, definizione dei criteri di esercizio dei poteri speciali, di cui all’art. 2 del decreto legge 31 maggio 1994, n. 332, convertito, con modificazioni, dalla legge 30 luglio 1994, n. 474) din 10 iunie 2004, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin:

                           —

                           în temeiul articolelor 43 CE și 56 CE, în măsura în care dispozițiile menționate se aplică prerogativelor speciale prevăzute la articolul 2 alineatul 1 literele a) și b) din acest decret-lege, astfel cum a fost modificat prin Legea nr. 350 privind formarea bugetului anual și plurianual al statului (Legea finanțelor pentru anul 2004) [legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)] din 24 decembrie 2003 și

                           —

                           în temeiul articolului 43 CE, în măsura în care dispozițiile menționate se aplică prerogativei speciale prevăzute la articolul 2 alineatul 1 litera c) din același decret-lege.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 247, 20.10.2007.


title: Cauza C-392/05: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de către Symvuolio tis Epikrateias, Grecia) — Georgios Alevizos/Ypourgou Oikonomikon (Libera circulație a lucrătorilor — Directiva 83/183/CEE — Articolul 6 — Importarea definitivă într-un stat membru a unui vehicul pentru uz personal provenind dintr-un alt stat membru — Membru al personalului forțelor armate ale unui stat membru repartizat temporar într-un alt stat membru pe motive de serviciu — Noțiunea de domiciliu stabil )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/12

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de către Symvuolio tis Epikrateias, Grecia) — Georgios Alevizos/Ypourgou Oikonomikon
   (Cauza C-392/05) (1)

   (Libera circulație a lucrătorilor - Directiva 83/183/CEE - Articolul 6 - Importarea definitivă într-un stat membru a unui vehicul pentru uz personal provenind dintr-un alt stat membru - Membru al personalului forțelor armate ale unui stat membru repartizat temporar într-un alt stat membru pe motive de serviciu - Noțiunea de „domiciliu stabil’)
   (2007/C 96/19)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Symvuolio tis Epikrateias
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Georgios Alevizos

      Pârât: Ypourgou Oikonomikon
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Symvoulio tis Epikrateias — Interpretarea articolului 6 din Directiva 83/183/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 privind scutirile de taxe aplicabile importurilor permanente de proprietăți ale persoanelor fizice dintr-un stat membru (JO L 105, p. 64) — Domeniul de aplicare al noțiunii de „domiciliu stabil ”— Funcționari de stat și ofițeri militari repartizați în străinătate pentru motive de serviciu
   Dispozitivul
   Accizele de tipul celor aflate în cauză în acțiunea principală intră în sfera de aplicare a scutirii fiscale prevăzute la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 83/183/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 privind scutirile de taxe aplicabile importurilor permanente de proprietăți ale persoanelor fizice dintr-un stat membru, astfel cum a fost modificată de Directiva 89/604/CEE a Consiliului din 23 noiembrie 1989, din momentul în care se confirmă — intră în competența instanței de trimitere a verifica acest lucru — că se aplică în mod normal importării definitive, de către o persoană fizică, a unui vehicul personal provenind dintr-un alt stat membru. O taxă specială suplimentară unică de înmatriculare precum cea în cauză în acțiunea principală intră, de asemenea, în sfera de aplicare a respectivului articol 1 alineatul (1), din momentul în care se confirmă — intră în competența instanței de trimitere a verifica acest lucru — că este legată de operațiunea de import în sine.
   Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 83/183 trebuie interpretat în sensul că un membru al personalului administrației publice, al forțelor armate, al corpurilor de securitate sau al corpului portuar ale unui stat membru, care locuiește cel puțin 185 de zile pe an într-un alt stat membru, împreună cu membrii familiei sale, în scopul de a îndeplini în acest din urmă stat o misiune de serviciu de o durată determinată, are, pe durata acestei misiuni, domiciliul stabil, în sensul respectivului articol 6 alineatul (1), în acest alt stat membru.
   În ipoteza în care, după verificările efectuate de instanța de trimitere, ar rezulta că taxele în cauză în acțiunea principală nu ar intra în sfera de aplicare a scutirii fiscale prevăzute la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 83/183, este de competența acestei instanțe, având în vedere cerințele care decurg din articolul 39 CE, să verifice dacă aplicarea dreptului național care guvernează aceste taxe este de natură să garanteze că, în ceea ce le privește, persoana care, în cadrul unui transfer de domiciliu, importă un vehicul în statul membru de origine nu este pusă într-o situație mai puțin favorabilă decât cea în care se găsesc persoanele care au domiciliul permanent în acest stat membru și, eventual, dacă o astfel de diferență de tratament este justificată de considerente obiective independente de domiciliul persoanei în cauză și proporționale cu obiectivul urmărit în mod legitim de dreptul național.

      (1)  JO C 10, 14.1.2006.


title: Cauza F-54/14: Acțiune introdusă la 17 iunie 2014 – ZZ/Parlamentul

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/28

         Acțiune introdusă la 17 iunie 2014 – ZZ/Parlamentul
   (Cauza F-54/14)
   2014/C 388/33
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: André Bernard, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu îl numi pe reclamant în postul de jurisconsult la Parlamentul European

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei de numire a altei persoane în postul de jurisconsult;

               —

               eventual, stabilirea unei despăgubiri ex aequo et bono în vederea compensării reclamantului pentru diversele erori de serviciu constatate;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-658/14: Acțiune introdusă la 12 septembrie 2014 – Jurašinović/Consiliul

text:
               27.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 380/23

         Acțiune introdusă la 12 septembrie 2014 – Jurašinović/Consiliul
   (Cauza T-658/14)
   2014/C 380/30
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Ivan Jurašinović (Angers, Franța) (reprezentant: O. Pfligersdorffer, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei din 8 iulie 2014, în măsura în care prin aceasta s-a limitat accesul reclamantului la documentele vizate în anexa 3 la decizie, fiind invocate protecția relațiilor internaționale și protecția procedurilor judiciare, documentele solicitate fiind excluse pentru acest motiv;

               —

               obligarea Consiliului la plata către reclamant, cu titlu de despăgubiri procedurale, a sumei nete de 5  000 de euro, respectiv 6  000 de euro, incluzând toate taxele, la care se aplică dobânzi la rata dobânzii Băncii Centrale Europene la data înregistrării cererii introductive;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere referitoare la excepția privind protecția procedurilor judiciare și a consultanței juridice, prevăzută la articolul 4 alineatul (2) a doua liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 (1), întrucât, în Hotărârea Jurašinović/Consiliul (T-63/10, EU:T:2012:516), în executarea căreia a fost adoptată decizia atacată, Tribunalul s-ar fi pronunțat deja în sensul că, deși această excepție era aplicabilă, în speță nu producea efecte.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere referitoare la excepția privind atingerea adusă protecției relațiilor internaționale, prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât documentele respective ar privi informații provenite de la Uniunea Europeană, iar nu din sistemul Națiunilor Unite, astfel încât nu ar fi pus în discuție fluxul de informații de la această organizație.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere referitoare la excepția privind un interes public superior care permite, în temeiul articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001, derogarea de la protecția procedurilor judiciare și a consultanței juridice, întrucât, pe de o parte, procedura vizată de documente ar fi în prezent încheiată definitiv și, pe de altă parte, Republica Croația este astăzi stat membru al Uniunii Europene.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).