title: Cauza C-558/17 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 aprilie 2019 — OZ/Banca Europeană de Investiții (BEI) (Recurs — Funcție publică — Personalul Băncii Europene de Investiții (BEI) — Hărțuire sexuală — Anchetă desfășurată în cadrul programului „Dignity at work” — Respingerea plângerii pentru hărțuire — Cerere de anulare a deciziei președintelui BEI de respingere a plângerii — Repararea prejudiciului)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/4

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 aprilie 2019 — OZ/Banca Europeană de Investiții (BEI)
      (Cauza C-558/17 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Personalul Băncii Europene de Investiții (BEI) - Hărțuire sexuală - Anchetă desfășurată în cadrul programului „Dignity at work” - Respingerea plângerii pentru hărțuire - Cerere de anulare a deciziei președintelui BEI de respingere a plângerii - Repararea prejudiciului)
      (2019/C 206/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: OZ (reprezentant: B. Maréchal, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: K. Carr și G. Faedo, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avvocato)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 13 iulie 2017, OZ/BEI (T-607/16, nepublicată, EU:T:2017:495), în măsura în care a respins, pe de o parte, concluziile în despăgubire formulate de OZ în acțiunea sa, întemeiate pe răspunderea Băncii Europene de Investiții (BEI) pentru pretinsele nelegalități săvârșite în cadrul procedurii de anchetă, inclusiv încălcarea dreptului recurentei la soluționarea cauzei sale în mod echitabil, precum și, pe de altă parte, concluziile în anulare care figurau în această acțiune.

                  2)

                  Respinge în rest recursul.

                  3)

                  Anulează decizia președintelui Băncii Europene de Investiții, din 16 octombrie 2015, de a nu da curs plângerii pentru hărțuire sexuală depusă de OZ.

                  4)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  5)

                  Obligă Banca Europeană de Investiții să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de OZ, aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii de recurs.

         (1)  JO C 437, 18.12.2017.


title: Cauza C-603/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom — Regatul Unit) — Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited și alții (Trimitere preliminară — Spațiu de libertate, securitate și justiție — Cooperarea judiciară în materie civilă — Convenția de la Lugano II — Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială — Titlul II secțiunea 5 (articolele 18-21) — Competența în materia contractelor individuale de muncă)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/6

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom — Regatul Unit) — Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited și alții
      (Cauza C-603/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiu de libertate, securitate și justiție - Cooperarea judiciară în materie civilă - Convenția de la Lugano II - Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Titlul II secțiunea 5 (articolele 18-21) - Competența în materia contractelor individuale de muncă)
      (2019/C 206/07)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court of the United Kingdom

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Peter Bosworth, Colin Hurley

         Intimate: Arcadia Petroleum Limited și alții

         Dispozitivul

      Dispozițiile titlului II secțiunea 5 (articolele 18-21) din Convenția privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială, semnată la 30 octombrie 2007, a cărei încheiere a fost aprobată în numele Comunității prin Decizia 2009/430/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2008 trebuie să fie interpretate în sensul că un contract încheiat între o societate și o persoană fizică ce exercită funcția de director al acesteia nu creează o legătură de subordonare între aceștia și, prin urmare, nu poate fi calificat drept „contract individual de muncă”, în sensul dispozițiilor menționate, atunci când, chiar dacă acționarul sau acționarii acestei societăți au puterea de a înceta contractul amintit, persoana respectivă este în măsură să decidă sau decide efectiv termenii contractului menționat și dispune de o putere autonomă de control al administrării cotidiene a afacerilor societății amintite, precum și al exercitării propriilor sale atribuții.

         (1)  JO C 437, 18.12.2017.


title: Cauza C-638/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Lituania) — procedură inițiată de Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Trimitere preliminară — Structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat — Directiva 2011/64/UE — Articolul 4 alineatul (1) litera (a) — Noțiunea „trabucuri sau țigări de foi” — Rulouri de tutun cu un înveliș exterior din tutun natural acoperit parțial cu un strat suplimentar de hârtie)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/8

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Lituania) — procedură inițiată de Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Cauza C-638/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat - Directiva 2011/64/UE - Articolul 4 alineatul (1) litera (a) - Noțiunea „trabucuri sau țigări de foi” - Rulouri de tutun cu un înveliș exterior din tutun natural acoperit parțial cu un strat suplimentar de hârtie)
      (2019/C 206/09)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

      Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         cu participarea:„Skonis ir kvapas” UAB

         Dispozitivul

      Articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/64/UE a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat trebuie interpretat în sensul că produsele din tutun precum cele în discuție în litigiul principal, al căror înveliș exterior din tutun natural este acoperit parțial cu un strat suplimentar de hârtie la nivelul filtrului, care poate determina o asemănare vizuală a acestor produse cu țigaretele, intră în categoria trabucurilor sau a țigărilor de foi, în sensul acestei dispoziții.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza C-690/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf — Germania) — ÖKO-Test Verlag GmbH/Dr. Rudolf Liebe Nachf. GmbH & Co.KG (Trimitere preliminară — Proprietate intelectuală — Mărci — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 9 alineatul (1) — Directiva 2008/95/CE — Articolul 5 alineatele (1) și (2) — Drepturi conferite de marcă — Marcă individuală constituită dintr-un certificat de testare)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/9

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf — Germania) — ÖKO-Test Verlag GmbH/Dr. Rudolf Liebe Nachf. GmbH & Co.KG
      (Cauza C-690/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Mărci - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 9 alineatul (1) - Directiva 2008/95/CE - Articolul 5 alineatele (1) și (2) - Drepturi conferite de marcă - Marcă individuală constituită dintr-un certificat de testare)
      (2019/C 206/10)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: ÖKO-Test Verlag GmbH

         Intimată: Dr. Rudolf Liebe Nachf. GmbH & Co.KG

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 9 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca [Uniunii Europene] și articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretate în sensul că nu îndreptățesc titularul unei mărci individuale constituite dintr-un certificat de testare să se opună aplicării, de către un terț, a unui semn identic sau similar cu acea marcă pe produse care nu sunt nici identice și nici similare cu produsele sau cu serviciile pentru care este înregistrată marca respectivă.

                  2)

                  Articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 și articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2008/95 trebuie interpretate în sensul că îndreptățesc titularul unei mărci individuale de renume, constituită dintr-un certificat de testare, să împiedice aplicarea de către un terț a unui semn identic sau similar cu această marcă pe produse care nu sunt nici identice și nici similare cu cele pentru care este înregistrată marca respectivă, cu condiția să se demonstreze că, prin această aplicare, acest terț obține foloase necuvenite din caracterul distinctiv sau din renumele aceleiași mărci ori aduce atingere acestui caracter distinctiv sau acestui renume și că, în acest caz, terțul menționat nu a făcut dovada existenței unui „motiv întemeiat”, în sensul acestor dispoziții, în sprijinul unei astfel de aplicări.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-691/17: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungaria) — PORR Építési Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Trimitere preliminară — Fiscalitate — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată (TVA) achitate în amonte — Articolul 199 alineatul (1) litera (a) — Taxare inversă — Plată nedatorată a taxei de către beneficiarul serviciilor către prestatori pe baza unei facturi întocmite în mod eronat potrivit normelor taxării inverse — Decizie a autorității fiscale prin care se constată o datorie fiscală în sarcina beneficiarului serviciilor și prin care se respinge o cerere de deducere — Lipsa unei examinări de către autoritatea fiscală a posibilității de restituire a taxei)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/10

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungaria) — PORR Építési Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Cauza C-691/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată (TVA) achitate în amonte - Articolul 199 alineatul (1) litera (a) - Taxare inversă - Plată nedatorată a taxei de către beneficiarul serviciilor către prestatori pe baza unei facturi întocmite în mod eronat potrivit normelor taxării inverse - Decizie a autorității fiscale prin care se constată o datorie fiscală în sarcina beneficiarului serviciilor și prin care se respinge o cerere de deducere - Lipsa unei examinări de către autoritatea fiscală a posibilității de restituire a taxei)
      (2019/C 206/11)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: PORR Építési Kft.

         Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Dispozitivul

      Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/45/UE a Consiliului din 13 iulie 2010, precum și principiile proporționalității, neutralității fiscale și efectivității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei practici a autorității fiscale potrivit căreia, în lipsa suspiciunilor de fraudă, această autoritate refuză unei întreprinderi dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată achitată de această întreprindere, ca beneficiar al serviciilor, fără să fie datorată, furnizorului acestor servicii pe baza unei facturi întocmite de acesta din urmă potrivit normelor aferente regimului obișnuit al taxei pe valoarea adăugată (TVA), în timp ce operațiunea relevantă intra sub incidența mecanismului de taxare inversă, fără ca autoritatea fiscală,

                  —

                  înainte de a refuza dreptul de deducere, să examineze dacă emitentul acestei facturi eronate putea restitui destinatarului acesteia cuantumul TVA-ului achitat fără să fie datorat și putea rectifica factura respectivă în cadrul unei proceduri de autorevizuire, conform reglementării naționale aplicabile, pentru a recupera taxa pe care a plătit-o către trezoreria publică fără să fie datorată sau

                  —

                  să decidă să restituie ea însăși destinatarului aceleiași facturi taxa pe care acesta a achitat-o fără să fie datorată către emitentul acesteia, pe care ulterior acesta din urmă a plătit-o către trezoreria publică fără să fie datorată.

            Aceste principii impun însă ca, în cazul în care restituirea de către furnizorul serviciilor către beneficiarul acestora a TVA-ului facturat fără să fie datorat ar fi imposibilă sau excesiv de dificilă, în special în cazul insolvabilității furnizorului, beneficiarul serviciilor să își poată îndrepta cererea de restituire direct împotriva autorității fiscale.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-699/17: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 4 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — procedură inițiată de Allianz Vorsorgekasse AG (Trimitere preliminară — Achiziții publice — Încheierea unor convenții de afiliere la o casă de asigurări ocupaționale însărcinată cu administrarea contribuțiilor de solidaritate profesională — Încheiere care necesită acordul angajaților sau al reprezentaților acestora — Directiva 2014/24/UE — Articolele 49 și 56 TFUE — Principiile egalității de tratament și nediscriminării — Obligația de transparență)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/11

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 4 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — procedură inițiată de Allianz Vorsorgekasse AG
      (Cauza C-699/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Achiziții publice - Încheierea unor convenții de afiliere la o casă de asigurări ocupaționale însărcinată cu administrarea contribuțiilor de solidaritate profesională - Încheiere care necesită acordul angajaților sau al reprezentaților acestora - Directiva 2014/24/UE - Articolele 49 și 56 TFUE - Principiile egalității de tratament și nediscriminării - Obligația de transparență)
      (2019/C 206/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

      Allianz Vorsorgekasse AG

         cu participarea: Bundestheater-Holding GmbH, Burgtheater GmbH, Wiener Staatsoper GmbH, Volksoper Wien GmbH, ART for ART Theaterservice GmbH, fair-finance Vorsorgekasse AG

         Dispozitivul

      Articolele 49 și 56 TFUE, principiile egalității de tratament, nediscriminării și obligația de transparență trebuie interpretate în sensul că sunt aplicabile încheierii unei convenții de afiliere între un angajator, organism de drept public, și o casă de asigurări ocupaționale, în vederea administrării și plasamentului contribuțiilor destinate finanțării indemnizațiilor compensatorii plătite salariaților acestui angajator, chiar dacă încheierea unei asemenea convenții nu este rezultatul exclusiv al voinței angajatorului menționat, ci impune acordul fie al personalului, fie al comitetului de întreprindere.

         (1)  JO C 104, 19.3.2018.


title: Cauzele conexate C-29/18, C-30/18 și C-44/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 aprilie 2019 (cereri de decizie preliminară formulate de Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Spania) — Cobra Servicios Auxiliares SA/José David Sánchez Iglesias (C-29/18), José Ramón Fiuza Asorey (C-30/18), Jesús Valiño Lopez (C-44/18), FOGASA (C-29/18 și C-44/18), Incatema SL (Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP — Clauza 4 — Principiul nediscriminării — Noțiunea de „condiții de încadrare în muncă” — Caracterul comparabil al situațiilor — Justificare — Noțiunea de „motive obiective” — Indemnizație în cazul rezilierii unui contract de muncă pe durată nedeterminată pentru un motiv obiectiv — Indemnizație mai redusă plătită la expirarea termenului unui contract de muncă „pentru sarcini ocazionale”)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/12

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 aprilie 2019 (cereri de decizie preliminară formulate de Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Spania) — Cobra Servicios Auxiliares SA/José David Sánchez Iglesias (C-29/18), José Ramón Fiuza Asorey (C-30/18), Jesús Valiño Lopez (C-44/18), FOGASA (C-29/18 și C-44/18), Incatema SL
      (Cauzele conexate C-29/18, C-30/18 și C-44/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauza 4 - Principiul nediscriminării - Noțiunea de „condiții de încadrare în muncă” - Caracterul comparabil al situațiilor - Justificare - Noțiunea de „motive obiective” - Indemnizație în cazul rezilierii unui contract de muncă pe durată nedeterminată pentru un motiv obiectiv - Indemnizație mai redusă plătită la expirarea termenului unui contract de muncă „pentru sarcini ocazionale”)
      (2019/C 206/13)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Cobra Servicios Auxiliares SA

         Intimați: José David Sánchez Iglesias (C-29/18), José Ramón Fiuza Asorey (C-30/18), Jesús Valiño Lopez (C-44/18), FOGASA (C-29/18 și C-44/18), Incatema SL

         Dispozitivul

      Clauza 4 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale potrivit căreia, într-o situație precum cea în discuție în litigiile principale, în care rezilierea contractului de prestări de servicii încheiat de angajator cu unul dintre clienții săi, pe de o parte, a avut drept consecință încetarea contractelor de muncă pentru sarcini ocazionale dintre acest angajator și anumiți lucrători și, pe de altă parte, a determinat concedierea colectivă, întemeiată pe un motiv obiectiv, a unor lucrători pe durată nedeterminată angajați de respectivul angajator, indemnizația pentru încetarea raportului de muncă plătită primilor lucrători menționați este inferioară celei acordate lucrătorilor pe durată nedeterminată.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza C-139/18 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2019 — CJ/Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (Recurs — Funcție publică — Agent contractual — Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (ECDC) — Raport de evaluare — Exercițiul de evaluare 2011 — Cerere de anulare a deciziei de închidere a raportului de evaluare)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2019 — CJ/Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor
      (Cauza C-139/18 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Agent contractual - Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (ECDC) - Raport de evaluare - Exercițiul de evaluare 2011 - Cerere de anulare a deciziei de închidere a raportului de evaluare)
      (2019/C 206/14)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: CJ (reprezentant: V. Kolias, dikigoros)

         Cealaltă parte din procedură: Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (reprezentanți: J. Mannheim, A. Daume, agenți, D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 13 decembrie 2017, CJ/ECDC (T-602/16, nepublicată, EU:T:2017:893).

                  2)

                  Anulează decizia evaluatorului de apel al Centrului European de Prevenire și Control al Bolilor (ECDC) din 21 septembrie 2015 prin care a rămas definitiv raportul de evaluare al lui CJ pentru anul 2011.

                  3)

                  Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de CJ, aferente atât procedurii în primă instanță, cât și celei de recurs.

         (1)  JO C 211, 18.6.2018.


title: Cauza C-254/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État — Franța) — Syndicat des cadres de la sécurité intérieure/Premier ministre, Ministre de l'Intérieur, Ministre de l'Action et des Comptes publics (Trimitere preliminară — Directiva 2003/88/CE — Organizarea timpului de lucru — Protecția securității și a sănătății lucrătorilor — Timp de lucru maxim săptămânal — Perioada de referință — Caracter variabil sau fix — Derogare — Funcționari din cadrul poliției)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/14

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État — Franța) — Syndicat des cadres de la sécurité intérieure/Premier ministre, Ministre de l'Intérieur, Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Cauza C-254/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2003/88/CE - Organizarea timpului de lucru - Protecția securității și a sănătății lucrătorilor - Timp de lucru maxim săptămânal - Perioada de referință - Caracter variabil sau fix - Derogare - Funcționari din cadrul poliției)
      (2019/C 206/16)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Syndicat des cadres de la sécurité intérieure

         Pârâți: Premier ministre, Ministre de l'Intérieur, Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Dispozitivul

      Articolul 6 litera (b), articolul 16 litera (b) și articolul 19 primul paragraf din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care prevede, pentru calcularea timpului mediu de lucru săptămânal, perioade de referință care încep și se termină la date calendaristice fixe, cu condiția ca această reglementare să cuprindă mecanisme care permit să se asigure că timpul mediu de lucru maxim săptămânal de 48 de ore este respectat în fiecare perioadă de șase luni care se suprapune peste două perioade de referință fixe succesive.

         (1)  JO C 211, 18.6.2018.


title: Cauza C-266/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Okręgowy w Poznaniu — Polonia) — Aqua Med sp. z o.o./Irena Skóra (Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Directiva 93/13/CEE — Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii — Articolul 1 alineatul (2) — Domeniul de aplicare al directivei — Clauză atributivă de competență teritorială în favoarea instanței determinate în temeiul normelor generale — Articolul 6 alineatul (1) — Control din oficiu al caracterului abuziv — Articolul 7 alineatul (1) — Obligații și competențe ale instanței naționale)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/14

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Okręgowy w Poznaniu — Polonia) — Aqua Med sp. z o.o./Irena Skóra
      (Cauza C-266/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Articolul 1 alineatul (2) - Domeniul de aplicare al directivei - Clauză atributivă de competență teritorială în favoarea instanței determinate în temeiul normelor generale - Articolul 6 alineatul (1) - Control din oficiu al caracterului abuziv - Articolul 7 alineatul (1) - Obligații și competențe ale instanței naționale)
      (2019/C 206/17)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Aqua Med sp. z o.o.

         Pârâtă: Irena Skóra

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că nu este exclusă din domeniul de aplicare al acestei directive o clauză contractuală precum cea în discuție în litigiul principal, care face o trimitere generală la dreptul național aplicabil în ceea ce privește stabilirea competenței judiciare pentru soluționarea litigiilor dintre părțile la contract.

                  2)

                  Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unor norme procedurale, la care face trimitere o clauză contractuală, care îi permit profesionistului să aleagă, în cazul unei acțiuni privind pretinsa neexecutare a unui contract de către consumator, între instanța competentă de la domiciliul pârâtului și cea de la locul de executare a contractului, cu condiția ca alegerea locului de executare a contractului să nu conducă pentru consumator la aplicarea unor condiții procedurale de natură să restrângă în mod excesiv dreptul la o cale de atac efectivă care îi este conferit de ordinea juridică a Uniunii, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.

         (1)  JO C 249, 16.7.2018.


title: Cauza C-288/18: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — X BV/Staatssecretaris van Financiën (Trimitere preliminară — Tariful vamal comun — Clasificarea mărfurilor — Nomenclatura combinată — Subpozițiile 85285100 și 85285940 — Monitoare cu tehnologia ecranului plat cu cristale lichide care pot afișa semnale provenind de la mașini automate de prelucrare a datelor — Acord privind comerțul cu produse ale tehnologiei informației)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/16

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — X BV/Staatssecretaris van Financiën
      (Cauza C-288/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Tariful vamal comun - Clasificarea mărfurilor - Nomenclatura combinată - Subpozițiile 85285100 și 85285940 - Monitoare cu tehnologia ecranului plat cu cristale lichide care pot afișa semnale provenind de la mașini automate de prelucrare a datelor - Acord privind comerțul cu produse ale tehnologiei informației)
      (2019/C 206/19)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: X BV

         Intimat: Staatssecretaris van Financiën

         Dispozitivul

      Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 927/2012 al Comisiei din 9 octombrie 2012 trebuie interpretată în sensul că, pentru a stabili dacă ecrane plate cu cristale lichide (LCD), concepute și fabricate pentru a afișa atât informații provenind de la o mașină automată de prelucrare a datelor, cât și semnale video compozite din alte surse, trebuie să fie clasificate la subpoziția 85285100 din Nomenclatura combinată sau la subpoziția 85285940 din această nomenclatură, este necesar, atunci când se examinează toate caracteristicile și proprietățile obiective ale acestora, să aprecieze gradul în care ele pot exercita mai multe funcții, cât și nivelul de performanță pe care îl ating în exercitarea acestor funcții, pentru a stabili dacă funcția lor principală este de a fi utilizate în cadrul unui sistem automat de prelucrare a datelor. În acest context, o importanță deosebită trebuie acordată aspectului dacă ele sunt concepute pentru lucrul de la mică distanță. Identitatea utilizatorului ecranului și persoana care prelucrează sau introduce datele în mașina automată de prelucrare a datelor nu este un criteriu pertinent pentru a stabili acest aspect.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza C-295/18: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação do Porto — Portugalia) — Mediterranean Shipping Company (Portugal) — Agentes de Navegação S.A./Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos, SA (Trimitere preliminară — Servicii de plată în cadrul pieței interne — Directiva 2007/64/CE — Articolele 2 și 58 — Domeniu de aplicare — Utilizator al serviciilor de plată — Noțiune — Executarea unui ordin de plată emis de un terț cu privire la un cont care nu îi aparține — Lipsa autorizației titularului contului debitat — Operațiune de plată neautorizată)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/16

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação do Porto — Portugalia) — Mediterranean Shipping Company (Portugal) — Agentes de Navegação S.A./Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos, SA
      (Cauza C-295/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Servicii de plată în cadrul pieței interne - Directiva 2007/64/CE - Articolele 2 și 58 - Domeniu de aplicare - Utilizator al serviciilor de plată - Noțiune - Executarea unui ordin de plată emis de un terț cu privire la un cont care nu îi aparține - Lipsa autorizației titularului contului debitat - Operațiune de plată neautorizată)
      (2019/C 206/20)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal da Relação do Porto

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Mediterranean Shipping Company (Portugal) — Agentes de Navegação S.A.

         Intimați: Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos, SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 punctul 1 din Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE, trebuie interpretat în sensul că intră sub incidența noțiunii de „servicii de plată”, în sensul acestei dispoziții, realizarea de debitări directe inițiate de beneficiar într-un cont de plăți care nu îi aparține și pentru care titularul contului astfel debitat nu și-a dat consimțământul.

                  2)

                  Articolul 58 din Directiva 2007/64 trebuie interpretat în sensul că intră sub incidența noțiunii de „utilizator[ al] serviciilor de plată”, în sensul acestuia, titularul unui cont de plăți în care au fost realizate debitări directe fără consimțământul său.

         (1)  JO C 259, 23.7.2018.


title: Cauza C-464/18: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona — Spania) — ZX/Ryanair DAC (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 — Stabilirea instanței competente pentru soluționarea unei cereri de despăgubire pentru un zbor întârziat — Articolul 7 punctul 5 — Activitatea unei sucursale — Articolul 26 — Prorogare implicită — Necesitatea înfățișării pârâtului)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/17

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 11 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona — Spania) — ZX/Ryanair DAC
      (Cauza C-464/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 - Stabilirea instanței competente pentru soluționarea unei cereri de despăgubire pentru un zbor întârziat - Articolul 7 punctul 5 - Activitatea unei sucursale - Articolul 26 - Prorogare implicită - Necesitatea înfățișării pârâtului)
      (2019/C 206/21)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: ZX

         Pârâtă: Ryanair DAC

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 7 punctul 5 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o instanță a unui stat membru nu este competentă să soluționeze un litigiu referitor la o acțiune în despăgubire formulată în temeiul articolului 7 din Regulamentul nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 și îndreptată împotriva unei companii aeriene stabilite pe teritoriul unui alt stat membru, pentru motivul că această companie deține în circumscripția instanței sesizate o sucursală, fără ca această sucursală să fi fost parte la relația juridică dintre companie și pasagerul în discuție.

                  2)

                  Articolul 26 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1215/2012 trebuie interpretat în sensul că acesta nu se aplică într-un caz, cum este cel în discuție în litigiul principal, în care pârâtul nu a prezentat observații sau nu s-a înfățișat în instanță.

         (1)  JO C 392, 29.10.2018.


title: Cauza C-155/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 22 februarie 2019 — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl/De Vellis Servizi Globali Srl

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 22 februarie 2019 — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl/De Vellis Servizi Globali Srl
      (Cauza C-155/19)
      (2019/C 206/22)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelante: Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl

         Intimată: De Vellis Servizi Globali Srl

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Prima întrebare

                              —

                              Având în vedere caracteristicile reglementării interne privind ordinea juridică sportivă, Federazione calcistica italiana [Federația Italiană de Fotbal] poate fi calificată drept organism de drept public, întrucât a fost înființată în scopul specific de a răspunde unor necesități de interes general, fără caracter industrial sau comercial?

                              —

                              În special, ca urmare a recunoașterii în scopuri sportive a acestei entități publice naționale, este îndeplinită în privința federației condiția teleologică referitoare la recunoașterea sa ca organism de drept public, chiar în lipsa unui act oficial de înființare a unei administrații publice și în pofida bazei sale asociative, în considerarea includerii acesteia într o ordine juridică de specialitate (sportivă) organizată în conformitate cu modele de drept public și în considerarea obligației de a respecta principiile și normele elaborate de Comitato olimpico nazionale italiano [Comitetul Olimpic Național Italian] și de organizațiile sportive internaționale?

                              —

                              În plus, se poate constata îndeplinirea acestei condiții în privința unei federații sportive precum Federazione italiana giuoco calcio [Federația Italiană de Fotbal], care are capacitate de autofinanțare, în ceea ce privește o activitate care nu este de drept public precum cea dedusă judecății sau, dimpotrivă, trebuie să se considere că prevalează cerința de a asigura în orice caz aplicarea normelor privind achizițiile publice la atribuirea în favoarea unor terți a oricărui tip de contract de către această entitate?

                  2)

                  A doua întrebare

                              —

                              În temeiul raporturilor juridice existente între CONI [Comitetul Olimpic Național Italian] și FIGC — Federazione Italiana Giuoco Calcio [Federația Italiană de Fotbal], cel dintâi exercită asupra celei de a doua o influență dominantă, având în vedere competențele legale de recunoaștere în scopuri sportive a societății, de aprobare a bugetelor anuale, de supraveghere a gestiunii și a funcționării corecte a organelor și de plasare a entității sub administrare judiciară?

                              —

                              Dimpotrivă, astfel de competențe nu sunt suficiente pentru a constata îndeplinirea condiției privind influența publică dominantă proprie organismului de drept public, ca urmare a participării autorizate a președinților și a reprezentanților federațiilor sportive la principalele organe ale Comitato olimpico [Comitetul Olimpic]?


title: Cauza C-156/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 22 februarie 2019 — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl/De Vellis Servizi Globali Srl

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 22 februarie 2019 — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl/De Vellis Servizi Globali Srl
      (Cauza C-156/19)
      (2019/C 206/23)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl

         Intimată: De Vellis Servizi Globali Srl

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Prima întrebare

                              —

                              Având în vedere caracteristicile reglementării interne privind ordinea juridică sportivă, Federazione calcistica italiana [Federația Italiană de Fotbal] poate fi calificată drept organism de drept public, întrucât a fost înființată în scopul specific de a răspunde unor necesități de interes general, fără caracter industrial sau comercial?

                              —

                              În special, ca urmare a recunoașterii în scopuri sportive a acestei entități publice naționale, este îndeplinită în privința federației condiția teleologică referitoare la recunoașterea sa ca organism de drept public, chiar în lipsa unui act oficial de înființare a unei administrații publice și în pofida bazei sale asociative, în considerarea includerii acesteia într-o ordine juridică de specialitate (sportivă) organizată în conformitate cu modele de drept public și în considerarea obligației de a respecta principiile și normele elaborate de Comitato olimpico nazionale italiano [Comitetul Olimpic Național Italian] și de organizațiile sportive internaționale?

                              —

                              În plus, se poate constata îndeplinirea acestei condiții în privința unei federații sportive precum Federazione italiana giuoco calcio [Federația Italiană de Fotbal], care are capacitate de autofinanțare, în ceea ce privește o activitate care nu este de drept public precum cea dedusă judecății sau, dimpotrivă, trebuie să se considere că prevalează cerința de a asigura în orice caz aplicarea normelor privind achizițiile publice la atribuirea în favoarea unor terți a oricărui tip de contract de către această entitate?

                  2)

                  A doua întrebare

                              —

                              În temeiul raporturilor juridice existente între CONI [Comitetul Olimpic Național Italian] și FIGC — Federazione Italiana Giuoco Calcio [Federația Italiană de Fotbal], cel dintâi exercită asupra celei de a doua o influență dominantă, având în vedere competențele legale de recunoaștere în scopuri sportive a societății, de aprobare a bugetelor anuale, de supraveghere a gestiunii și a funcționării corecte a organelor și de plasare a entității sub administrare judiciară?

                              —

                              Dimpotrivă, astfel de competențe nu sunt suficiente pentru a constata îndeplinirea condiției privind influența publică dominantă proprie organismului de drept public, ca urmare a participării autorizate a președinților și a reprezentanților federațiilor sportive la principalele organe ale Comitato olimpico [Comitetul Olimpic]?


title: Cauza C-191/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Frankfurt am Main (Germania) la 27 februarie 2019 — OI/Air Nostrum Lineas Aereas del Mediterraneo SA

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Frankfurt am Main (Germania) la 27 februarie 2019 — OI/Air Nostrum Lineas Aereas del Mediterraneo SA
      (Cauza C-191/19)
      (2019/C 206/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Frankfurt am Main

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: OI

         Pârâtă: Air Nostrum Lineas Aereas del Mediterraneo SA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Modificarea rezervării unui pasager aerian care dispune de o rezervare confirmată pentru un anumit zbor și căruia, atunci când se prezintă la aeroport în vederea efectuării înregistrării, i se atribuie un loc pentru un zbor ulterior împotriva voinței sale, constituie un caz de refuz la îmbarcare în sensul articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004 (1), în cazul în care zborul pentru care pasagerul dispune de o rezervare confirmată este totuși efectuat?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare,: articolul 5 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) din Regulamentul nr. 261/2004 se aplică prin analogie în cazurile de refuz la îmbarcare vizate la articolul 4 alineatul (3) din regulamentul menționat?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-209/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Saarbrücken (Germania) la 5 martie 2019 — SM/Sparkasse Saarbrücken

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Saarbrücken (Germania) la 5 martie 2019 — SM/Sparkasse Saarbrücken
      (Cauza C-209/19)
      (2019/C 206/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Saarbrücken

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: SM

         Pârâtă: Sparkasse Saarbrücken

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 10 alineatul (2) litera (p) din Directiva 2008/48/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că informațiile necesare privind „termenul” sau „alte condiții pentru exercitarea [dreptului de retragere]” includ, de asemenea, condițiile privind data de la care începe să curgă termenul de retragere?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea (a):
                  Articolul 10 alineatul (2) litera (p) din Directiva 2008/48 se opune unei interpretări în sensul că o informație cu privire la retragere este „clară” și „concisă” atunci când nu menționează ca atare în mod exhaustiv, în privința declanșării termenului de retragere, informațiile obligatorii care trebuie furnizate pentru declanșarea termenului, ci face trimitere în acest sens la o dispoziție națională — în speță, articolul 492 alineatul (2) din BGB, în versiunea aplicabilă până la 12 iunie 2014 — care, la rândul său, face trimitere la alte dispoziții naționale — în speță, la articolul 247 paragrafele 3-13 din EGBGB în versiunea aplicabilă până la 12 iunie 2014 —, consumatorul fiind, așadar, obligat să citească numeroase acte normative diferite pentru a se lămuri în ceea ce privește informațiile obligatorii care trebuie furnizate, astfel încât termenul de retragere cu privire la contractul său de împrumut să înceapă să curgă?

                  3.

                  În cazul în care răspunsul la întrebarea (b) este negativ (neexistând în principiu rezerve în ceea ce privește trimiterea la normele naționale):
                  Articolul 10 alineatul (2) litera (p) din Directiva 2008/48 se opune unei interpretări în sensul că o informație cu privire la retragere este „clară” și „concisă” atunci când trimiterea la o dispoziție națională — în speță, articolul 492 alineatul (2) din BGB în versiunea aplicabilă în perioada 30 iulie 2010-12 iunie 2014 — care, la rândul său, face trimitere la o altă dispoziție națională — în speță, la articolul 247 paragrafele 3-13 din EGBGB în versiunea aplicabilă în perioada 4 august 2011-12 iunie 2014 —, determină în mod obligatoriu faptul că consumatorul, dincolo de simpla lectură a dispozițiilor, trebuie să efectueze o analiză juridică — cum ar fi să stabilească dacă împrumutul i-a fost acordat în condițiile normale aplicabile contractelor garantate prin ipotecă și finanțării acestora —, pentru a dobândi claritate în ceea ce privește informațiile obligatorii care trebuie furnizate, astfel încât termenul de retragere cu privire la contractul său de împrumut să înceapă să curgă?

         (1)  JO 2008, L 133, p. 66.


title: Cauza C-216/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 11 martie 2019 — WQ/Land Berlin

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 11 martie 2019 — WQ/Land Berlin
      (Cauza C-216/19)
      (2019/C 206/28)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Berlin

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: WQ

         Pârât: Land Berlin

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Proprietarul unor hectare eligibile pentru ajutor are la dispoziție această suprafață în sensul articolului 24 alineatul (2) prima teză din Regulamentul nr. 1307/2013 (1) în cazul în care niciun terț nu are vreun drept de utilizare, în special vreun drept de utilizare obținut de la proprietar ori respectiva suprafață se află la dispoziția terțului sau nu se află la dispoziția nimănui în cazul în care terțul o utilizează în mod efectiv în scopuri agricole, fără a avea un drept de utilizare?

                  2)

                  Formularea „orice suprafață care a dat dreptul la plăți în 2008 în cadrul schemei de plată unică sau al schemei de plată unică pe suprafață, prevăzute la titlul III și, respectiv, la titlul IVA din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 (2)” de la articolul 32 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1307/2013 trebuie să fie interpretată în sensul că, în anul 2008, suprafețele trebuie să fi îndeplinit condițiile impuse de titlul III și, respectiv, de titlul IVA din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 pentru a da dreptul la plăți în cadrul schemei de plată unică sau al schemei de plată unică pe suprafață?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare: Formularea „orice suprafață care a dat dreptul la plăți în 2008 în cadrul schemei de plată unică sau al schemei de plată unică pe suprafață, prevăzute la titlul III și, respectiv, la titlul IVA din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003” de la articolul 32 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1307/2013 trebuie să fie interpretată în sensul că, pentru calificarea ca suprafață eligibilă pentru ajutor în sensul articolului 32 alineatul (2) litera (b) punctul (ii) din Regulamentul nr. 1307/2013 a unei suprafețe împădurite în temeiul articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 (3), este necesar ca, pentru acea suprafață, să se fi uzat de un drept de plată a ajutorului de retragere a terenului din circuitul agricol sau de un alt drept de plată în sensul articolului 44 alineatul (1) sau al articolului 54 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003?

                  4)

                  În cazul unui răspuns negativ la a treia întrebare: Formularea „orice suprafață care a dat dreptul la plăți în 2008 în cadrul schemei de plată unică sau al schemei de plată unică pe suprafață, prevăzute la titlul III și, respectiv, la titlul IVA din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003” de la articolul 32 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1307/2013 trebuie să fie interpretată în sensul că, pentru calificarea ca suprafață eligibilă pentru ajutor în sensul articolului 32 alineatul (2) litera (b) punctul (ii) din Regulamentul nr. 1307/2013 a unei suprafețe împădurite în temeiul articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999, este necesar ca fermierul să fi depus în anul 2008 o cerere în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) și/sau cu articolul 34 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 și să fi îndeplinit celelalte condiții prealabile pentru o plată directă prevăzute la titlul III și, respectiv, la titlul IVA?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin în cadrul politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 637/2008 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului (JO 2013, L 347, p. 608).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO 2003, L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177).

         (3)  Regulamentul (CE) NR. 1257/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA) și de modificare și abrogare a unor regulamente (JO 1999, L 160, p. 80, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 134).


title: Cauza C-238/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Hannover (Germania) la 20 martie 2019 — EZ/Republica Federală Germania

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Hannover (Germania) la 20 martie 2019 — EZ/Republica Federală Germania
      (Cauza C-238/19)
      (2019/C 206/30)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Hannover

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: EZ

         Pârâtă: Republica Federală Germania

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 9 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2011/95/UE (1) trebuie interpretat în sensul că „refuzul de a efectua serviciul militar în situații de conflict” nu implică în mod necesar faptul că persoana în cauză a refuzat să efectueze serviciul militar în cadrul unei proceduri formale de refuz, în cazul în care legislația statului de origine nu prevede un drept de a refuza efectuarea serviciului militar?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                  Prin „refuzul de a efectua serviciul militar în situații de conflict”, articolul 9 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2011/95/UE protejează și persoanele care, după expirarea perioadei de amânare a serviciul militar, nu se pun la dispoziția administrației militare din țara de origine și se sustrag înrolării forțate prin fugă?

                  3.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare:
                  Articolul 9 alineatul 2 litera (e) din Directiva 2011/95/UE trebuie interpretat în sensul că serviciul militar efectuat de un recrut care nu cunoaște viitorul domeniu militar în care va fi utilizat ar include în mod direct sau indirect „comiterea unor infracțiuni sau îndeplinirea unor acte care intră sub incidența motivelor de excludere prevăzute la articolul 12 alineatul (2)” doar din cauza faptului că armata țării sale de origine comite în mod repetat și sistematic astfel de infracțiuni sau acte utilizând recruți?

                  4.

                  Articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2011/95/UE trebuie interpretat în sensul că, și în cazul unei urmăriri penale în sensul articolului 9 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2011/95/UE, conform articolului 2 litera (d) din aceeași directivă, motivele menționate la articolul 10 din Directiva 2011/95/UE trebuie să fie legate de actele de persecuție prevăzute la articolul 9 alineatele (1) și (2) din Directiva 2011/95/UE sau de lipsa de protecție împotriva unor astfel de acte?

                  5.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare, legătura prevăzută la articolul 9 alineatul (3) coroborat cu articolul 2 litera (d) din Directiva 2011/95/UE între urmărirea penală sau aplicarea unor sancțiuni penale ca urmare a refuzului de a efectua serviciul militar și motivul de persecuție se menține pentru simplul fapt că urmărirea penală sau aplicarea unor sancțiuni sunt legate de refuz?

         (1)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO 2011, L 337, p. 9).


title: Cauza C-242/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul București (România) la data de 20 martie 2019 — CHEP Equipment Pooling NV/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul București (România) la data de 20 martie 2019 — CHEP Equipment Pooling NV/Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți
      (Cauza C-242/19)
      (2019/C 206/31)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Tribunalul București

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: CHEP Equipment Pooling NV

         Pârâte: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Transportul unor paleți dintr-un stat membru în alt stat membru, cu scopul de a fi ulterior închiriați în acest din urmă stat membru către o persoană impozabilă stabilită și înregistrată în scopuri de TVA în România, reprezintă un non-transfer în sensul articolului 17 alineatul (2) din Directiva [2006/112/CE] (1)?

                  2)

                  Indiferent de răspunsul la prima întrebare, este considerată o persoană impozabilă, în sensul articolului 2 punctul 1 al Directivei 2008/9/CE (2), persoana impozabilă în sensul articolului 9 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE care este stabilită pe teritoriul altui stat membru decât statul membru de rambursare, chiar dacă aceasta este înregistrată în scopuri de TVA sau ar avea obligația înregistrării în scopuri de TVA în statul membru de rambursare?

                  3)

                  Având în vedere prevederile Directivei 2008/9/CE, condiția de a nu fi înregistrat în scopuri de TVA în statul membru de rambursare reprezintă o condiție suplimentară față de cele reglementate la articolul 3 din Directiva 2008/9/CE pentru ca o persoană impozabilă stabilită în alt stat membru și nestabilită în statul membru de rambursare să poată beneficia de dreptul la rambursare în situații precum cea din speța de față?

                  4)

                  Articolul 3 din Directiva 2008/9/CE ar trebui interpretat în sensul că se opune unei practici a administrației naționale de a refuza rambursarea TVA-ului pentru neîndeplinirea unei condiții prevăzute în mod exclusiv în legislația națională?

         (1)  Directiva TVA 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol.3, p. 7).

         (2)  Directiva 2008/9/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 de stabilire a normelor detaliate privind rambursarea taxei pe valoare adăugată, prevăzută în Directiva 2006/112/CE, către persoane impozabile stabilite în alt stat membru decât statul membru de rambursare (JO 2008 L 44, p. 23).


title: Cauza C-249/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul București (România) la data de 25 martie 2019 — JE/KF

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul București (România) la data de 25 martie 2019 — JE/KF
      (Cauza C-249/19)
      (2019/C 206/32)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Tribunalul București

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: JE

         Pârât: KF

         Întrebarea preliminară

      Interpretarea dispozițiilor articolului 10 din Regulamentul nr. 1259/2010 (1), potrivit cu care „În cazul în care legea aplicabilă în temeiul articolelor 5 sau 8 nu prevede divorțul sau nu acordă unuia dintre soți, din cauza apartenenței la unul dintre sexe, egalitate de acces la divorț sau la separarea de corp, se aplică legea forului” în sensul de a lămuri dacă sintagma „legea aplicabilă în temeiul articolelor 5 sau 8 nu prevede divorțul”: se interpretează restrictiv, literal, respectiv doar pentru situația în care legea străină aplicabilă nu prevede sub nicio formă divorțul sau se interpretează extensiv, ca incluzând și situația în care legea străină aplicabilă admite divorțul, dar în condiții deosebit de restrictive, ce implică o procedură obligatorie prealabilă divorțului privind separarea de corp, procedură pentru care legea forului nu conține dispoziții procesuale echivalente.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1259/2010 al Consiliului din 20 decembrie 2010 de punere în aplicare a unei forme de cooperare consolidată în domeniul legii aplicabile divorțului și separării de corp (JO 2010 L 343, p. 10).


title: Cauza C-254/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 26 martie 2019 — Friends of the Irish Environment Limited/An Bord Pleanála

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 26 martie 2019 — Friends of the Irish Environment Limited/An Bord Pleanála
      (Cauza C-254/19)
      (2019/C 206/34)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Friends of the Irish Environment Limited

         Pârât: An Bord Pleanála

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O decizie de prelungire a duratei unei aprobări de dezvoltare constituie un acord asupra unui proiect în măsură să declanșeze aplicarea articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE (1) a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (denumită în continuare „Directiva «Habitate»”)?

                  2)

                  Următoarele considerații au o incidență asupra răspunsului dat la prima întrebare susmenționată?

                              a)

                              Aprobarea de dezvoltare (a cărei durată urmează să fie prelungită) a fost acordată în temeiul unei dispoziții de drept intern care nu a transpus în mod corespunzător Directiva „Habitate” în sensul că legislația respectivă a asimilat în mod eronat noțiunea de evaluare corespunzătoare în sensul Directivei „Habitate” cu o evaluare a impactului asupra mediului în sensul Directivei EIM (Directiva 2011/92/UE (2)).

                              b)

                              Aprobarea de dezvoltare, astfel cum a fost ea inițial acordată, nu menționează dacă cererea de autorizare a fost încadrată la etapa 1 sau la etapa 2 din articolul 6 alineatul (3) din Directiva „Habitate” și nu conține „concluzii complete, precise și definitive, de natură să înlăture orice îndoială științifică rezonabilă cu privire la efectele lucrărilor preconizate asupra sitului în cauză”, astfel cum se prevede în cauza C-404/09, Comisia/Spania (3).

                              c)

                              Durata inițială a aprobării de dezvoltare a expirat, iar, în consecință, aprobarea de dezvoltare a încetat să mai producă efecte în ceea ce privește întregul proiect de amenajare. Nu pot fi efectuate lucrări de construcție în temeiul aprobării de dezvoltare, în așteptarea posibilei prelungiri a duratei acesteia.

                              d)

                              Nu au fost efectuate niciodată lucrări de amenajare în temeiul aprobării de dezvoltare emise.

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea (1), care sunt considerațiile pe care autoritatea competentă trebuie să le aibă în vedere atunci când efectuează un exercițiu de examinare pentru etapa 1 în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva „Habitate”? Cu titlu de exemplu, autoritatea competentă trebuie să aibă în vedere oricare sau fiecare dintre considerațiile de mai jos: (i) dacă au intervenit modificări în lucrările și utilizarea propuse; (ii) dacă au intervenit schimbări în aspectele legate de mediu, de exemplu, în ceea ce privește desemnarea siturilor europene ulterior datei de acordare a aprobării de dezvoltare; (iii) dacă au intervenit schimbări relevante în privința cunoașterii științifice, de exemplu, studii mai recente cu privire interesele eligibile ale siturilor europene? În subsidiar, autoritatea competentă este obligată să evalueze impactul asupra mediului la nivelul întregului proiect?

                  4)

                  Trebuie să se facă o distincție între (i) o aprobare de dezvoltare care impune un termen cu privire la perioada de funcționare (etapa de exploatare) și (ii) o aprobare de dezvoltare care impune un termen numai cu privire la perioada în care se pot desfășura lucrările de construcție (etapa de construcție), și care, însă, cu condiția ca lucrările de construcție să se finalizeze în intervalul respectiv, nu impune niciun termen referitor la perioada de activitate sau la etapa de funcționare?

                  5)

                  În ce măsură, dacă este cazul, revine instanței naționale obligația de a interpreta legislația în cea mai mare măsură posibil în conformitate cu dispozițiile Directivei „Habitate” și ale Convenției de la Aarhus, cu condiția ca părțile aflate în litigiu să fi invocat în mod expres acele chestiuni care fac obiectul interpretării? Mai precis, în cazul în care legislația internă prevede două procese decizionale, dintre care doar unul asigură respectarea Directivei „Habitate”, instanța națională este obligată să interpreteze legislația națională numai în sensul invocării acelui proces decizional conform cu Directiva, în pofida faptului că această interpretare specifică nu a fost invocată în mod expres de părți în speță?

                  6)

                  Dacă răspunsul la întrebarea (2)(a) de mai sus este în sensul că prezintă relevanță chestiunea dacă aprobarea de dezvoltare (a cărei durată urmează să fie prelungită) a fost acordată în temeiul unei dispoziții de drept intern care nu a transpus în mod corespunzător Directiva „Habitate”, instanța națională este obligată să înlăture aplicarea unei norme de drept procedural național care împiedică o persoană care se opune proiectului să pună în discuție valabilitatea unei aprobări de dezvoltare anterioare (expirate) în contextul depunerii unei noi cereri pentru aprobarea dezvoltării de proiecte? O astfel de normă de drept procedural intern este incompatibilă cu obligația de remediere astfel cum s-a afirmat din nou recent în cauza C-348/15, Stadt Wiener Neustadt (4)?

         (1)  JO 1992, L 206, p. 7.

         (2)  Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO 2012, L 26, p. 1).

         (3)  EU:C:2011:768.

         (4)  EU:C:2016:882.


title: Cauza C-257/19: Acțiune introdusă la 26 martie 2019 — Comisia Europeană/Irlanda

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/31

      Acțiune introdusă la 26 martie 2019 — Comisia Europeană/Irlanda
      (Cauza C-257/19)
      (2019/C 206/36)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. L. Kalėda, N. Yerrell, agenți)

         Pârâtă: Irlanda

         Concluziile reclamantei

                  —

                  declararea că, prin neprevederea faptului că un organ de anchetă care este independent din punct de vedere organizațional, juridic și al luării deciziilor față de orice parte ale cărei interese ar putea veni în conflict cu sarcina ce i-a fost încredințată, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2009/18/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 de instituire a principiilor fundamentale care reglementează investigarea accidentelor din sectorul de transport maritim și de modificare a Directivei 1999/35/CE a Consiliului și a Directivei 2002/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului;

                  —

                  obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Potrivit articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2009/18/CE, statele membre se asigură că investigațiile privind siguranța sunt efectuate sub responsabilitatea unui organ permanent și imparțial de anchetă. În vederea desfășurării de investigații obiective privind siguranța, articolul 8 alineatul (1) impune ca organul de anchetă să fie independent din punct de vedere organizațional, juridic și al luării deciziilor față de orice parte ale cărei interese ar putea veni în conflict cu sarcina ce i-a fost încredințată.
      Comisia consideră că această cerință nu este îndeplinită de către comisia de investigare a accidentelor maritime (Marine Casualty Investigation Board) creată de Irlanda, pentru motivul că doi dintre cei cinci membri ai săi au și responsabilități generale de reglementare și de punere în executare cu privire la siguranța maritimă a navelor care arborează pavilionul irlandez și la inspecțiile de siguranță în apele irlandeze.

         (1)  JO 2009, L 131, p. 114.


title: Cauza C-263/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 28 martie 2019 — T-Systems Magyarország Zrt și alții/Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság și alții

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 28 martie 2019 — T-Systems Magyarország Zrt și alții/Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság și alții
      (Cauza C-263/19)
      (2019/C 206/37)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: T-Systems Magyarország Zrt., BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Pârâte: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság, BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., T-Systems Magyarország Zrt.

         Intervenient accesoriu: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 41 alineatul (1) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, considerentele (10), (29), (107), (109) și (111) ale Directivei 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (1) și dispozițiile articolului 1 alineatul (2) și ale articolului 72 din aceeași directivă se opun unei norme naționale sau unei practici de interpretare și de aplicare a acestei norme, care, având în vedere raportul juridic contractual dintre părțile contractante, prevede că nu numai autoritatea contractantă a săvârșit o încălcare prin omisiunea nelegală de a organiza o procedură de achiziții publice, prin pretinsa încălcare a normelor privind modificarea contractelor, și prin nerespectarea dispozițiilor în materia modificării contractelor, ci și ofertantul câștigător care a încheiat un contract cu aceasta, în temeiul faptului că modificarea nelegală a contractelor implică o acțiune comună a părților[?]

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, având în vedere dispozițiile articolului 41 alineatul (1) și ale articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, considerentele (10), (29), (107), (109) și (111) ale Directivei 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE și dispozițiile articolului 1 alineatul (2) și ale articolului 72 din aceeași directivă, considerentele (19), (20) și (21) ale Directivei 2007/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivelor 89/665/CEE și 92/13/CEE ale Consiliului în ceea ce privește ameliorarea eficacității căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice (2) și articolul 2 alineatul (2) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (3) și din Directiva 92/13/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la aplicarea normelor comunitare cu privire la procedurile de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor (4) se opun unei norme naționale sau unei practici de interpretare și de aplicare a acestei norme, care permite ca ofertantului câștigător care încheie un contract cu autoritatea contractantă să i se aplice de asemenea o sancțiune (amendă) — alta decât cea constând în reducerea perioadei de valabilitate a contractului — pentru omisiunea nelegală de a organiza o procedură de achiziții publice și pentru nerespectarea dispozițiilor în materia modificării contractelor[?]

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la primele două întrebări, instanța de trimitere solicită Curții de Justiție a Uniunii Europene să îi ofere orientări de asemenea cu privire la aspectul dacă este suficient, pentru a determina valoarea sancțiunii (a amenzii), faptul că există un raport juridic contractual între părți, fără să se fi examinat acțiunile și contribuția părților, care au condus la modificarea contractului.

         (1)  JO 2014, L 94, p. 65.

         (2)  JO 2007, L 335, p. 31.

         (3)  JO 1989, L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237.

         (4)  JO 1992, L 76, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 43.


title: Cauza C-265/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 29 martie 2019 — Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 29 martie 2019 — Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General
      (Cauza C-265/19)
      (2019/C 206/38)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Recorded Artists Actors Performers Ltd

         Intimați: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Obligația instanței naționale de a interpreta Directiva 2006/115 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale (1) (denumită în continuare „directiva”) din perspectiva scopului și a obiectivelor Convenției de la Roma (2) și/sau ale WPPT (3) se limitează la noțiunile menționate în mod expres în directivă sau, în subsidiar, se extinde asupra noțiunilor care se găsesc doar în cele două acorduri internaționale? În special, în ce măsură articolul 8 din directivă trebuie să fie interpretat din perspectiva cerinței privind „tratamentul național” prevăzută la articolul 4 din WPPT?

                  2)

                  Un stat membru are libertatea de a prevedea criterii de determinare a artiștilor interpreți sau executanți care sunt considerați ca fiind „artiștii interpreți sau executanți în cauză” în sensul articolului 8 din directivă? În special, un stat membru poate limita dreptul la o parte din remunerația echitabilă la situațiile în care fie (i) interpretarea are loc într-o țară din Spațiul Economic European (denumit în continuare „SEE”), fie (ii) artiștii interpreți sau executanți au domiciliul sau reședința într-o țară SEE?

                  3)

                  Care este marja de apreciere de care beneficiază un stat membru în ceea ce privește răspunsul la o rezervă formulată de o altă parte contractantă în temeiul articolului 15 alineatul (3) din WPPT? În special, răspunsul statului membru respectiv trebuie să reflecte cu exactitate condițiile rezervei formulate de cealaltă parte contractantă? O parte contractantă este obligată să nu aplice regula celor 30 de zile de la articolul 5 din Convenția de la Roma în măsura în care aceasta poate avea drept rezultat faptul că un producător din statul care a formulat rezerva primește remunerație în temeiul articolului 15 alineatul (1), dar artiștii interpreți sau executanți ai aceleiași înregistrări nu primesc o asemenea remunerație? În subsidiar, partea care răspunde la rezervă are dreptul să acorde drepturi resortisanților părții care a formulat rezerva cu mai multă generozitate decât partea care a formulat rezerva, altfel spus partea care răspunde la rezervă poate acorda drepturi care nu sunt acordate pe bază de reciprocitate de partea care a formulat rezerva?

                  4)

                  Există situații în care este permis ca dreptul la remunerația echitabilă să fie limitat la producătorii unei înregistrări audio, altfel spus acest drept să fie refuzat artiștilor interpreți sau executanți ale căror interpretări au fost fixate în aceeași înregistrare audio?

         (1)  JO 2006, L 376, p. 28, Ediție specială 17/vol. 3, p. 14.

         (2)  Convenția internațională privind protecția artiștilor interpreți sau executanți, a producătorilor de fonograme și a organismelor de radiodifuziune (1961).

         (3)  Tratatul OMPI din 1996 privind interpretările și execuțiile și fonogramele.


title: Cauza C-276/19: Acțiune introdusă la 1 aprilie 2019 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/35

      Acțiune introdusă la 1 aprilie 2019 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
      (Cauza C-276/19)
      (2019/C 206/40)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. X. P. Lewis, J. Jokubauskaitė, agenți)

         Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

         Concluziile reclamantei

                  —

                  constatarea faptului că, prin introducerea unor noi măsuri de simplificare prin care se extinde posibilitatea de a beneficia de taxă zero și excepția de la cerința normală de ținere de evidențe în scopuri de TVA, prevăzută de Terminal Markets Order 1973 inițial, fără a sesiza Comisia în vederea unei autorizări din partea Consiliului, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) (denumită în continuare „Directiva TVA”);

                  —

                  obligarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Le 28 decembrie 1977, Regatul Unit a notificat măsuri speciale, printre care Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 care permite în anumite condiții negocierea de contracte futures de vânzare de mărfuri și produse de bază cu scutire de la TVA, precum și scutirea de la obligația de ținere de evidențe în scopuri de TVA.
      Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 a fost modificată în mai multe rânduri pentru a include în domeniul său de aplicare contractele de vânzare de mărfuri și produse de bază care nu figurau inițial.
      Comisia afirmă că modificările aduse la Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 extind conținutul derogării inițiale notificate în anul 1977 de Regatul Unit. Acestea ar fi trebuit deci să fie notificate Comisiei în temeiul articolului 395 alineatul (1) din Directiva TVA, dar nu au fost.

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-286/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Aulnay-sous-Bois (Franța) la 5 aprilie 2019 — JE, KF/XL Airways SA

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/37

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Aulnay-sous-Bois (Franța) la 5 aprilie 2019 — JE, KF/XL Airways SA
      (Cauza C-286/19)
      (2019/C 206/42)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal d'instance d'Aulnay-sous-Bois

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: JE, KF

         Pârâtă: XL Airways SA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Cu privire la aplicabilitatea articolului 3 alineatul (2) litera (a), în cazul întârzierii unui zbor, în ceea ce privește cele două aspecte ale sale:

                              a)

                              Ținând seama de faptul că dreptul la compensație în cazul refuzului la îmbarcare sau al anulării, prevăzut la articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 din 11 februarie 2004 (1) a fost extins la întârzierile zborurilor printr-o creație jurisprudențială (CJCE, Camera a patra, 19 noiembrie 2009, cauzele C-402/07 și C-432/07, Sturgeon), condiția textuală privind prezentarea pasagerului pentru înregistrare prevăzută la articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 din 11 februarie 2004, aplicabilă doar în cazul refuzului la îmbarcare, este aplicabilă în cadrul unei compensații solicitate de un pasager care este victima întârzierii unui zbor, iar nu a unui refuz la îmbarcare?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1) litera a), ținând seama de obiectivele termenului prevăzut la articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 („nu mai târziu de 45 de minute înaintea orei de plecare publicate”) legate de chestiunea suprarezervărilor și de obiectivele de securitate, termenul respectiv trebuie interpretat, în acest caz, ca fiind „nu mai târziu de 45 de minute înaintea noii ore de plecare a zborului întârziat, publicată pe panourile de afișare ale aeroportului sau comunicată pasagerilor”?

                  2)

                  Cu privire la sarcina probei privind „prezentarea pentru înregistrare”
                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1) a), cu alte cuvinte, în cazul aplicării articolului 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 din 11 februarie 2004, unei compensații solicitate de un pasager care este victima întârzierii unui zbor:

                              a)

                              Condițiile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) litera (a) sunt condiții prealabile pe care consumatorul trebuie să le justifice pentru aplicarea regulamentului sau o cauză de exonerare a companiei aeriene care îi permite să prezinte registrul pasagerilor pentru a demonstra că consumatorul nu s-a prezentat personal pentru înregistrare „în condițiile stipulate și la ora indicată în prealabil și în scris (inclusiv prin mijloace electronice) de către operatorul de transport aerian, tour operator sau un agent de voiaj autorizat sau, în cazul în care ora nu este indicată, nu mai târziu de 45 de minute înaintea orei de plecare publicate”, prevăzută la articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 din 11 februarie 2004, ținând seama de evoluțiile tehnologice care permit în prezent editarea electronică a cărților de îmbarcare dematerializate, de lipsa oricărei marcări temporale a cărților de îmbarcare pe suport de hârtie, de absența corelativă a oricărei obligații de a se prezenta fizic la un ghișeu de înregistrare și de deținerea exclusiv de către companiile aeriene a tuturor informațiilor referitoare la înregistrarea pasagerilor până la finalizarea operațiunilor de înregistrare?

                              b)

                              Principiul efectului util, obiectivele Regulamentului (CE) nr. 261/2004 din 11 februarie 2004 și nivelul ridicat de protecție a pasagerilor și a consumatorilor, în general, garantat de Regulamentul (CE) nr. 261/2004 din 11 februarie 2004 sau de alte dispoziții sau norme de drept comunitar, se opun stabilirii exclusiv în sarcina pasagerului a sarcinii probei cu privire la prezentarea sa personal pentru înregistrare „în condițiile stipulate și la ora indicată în prealabil și în scris (inclusiv prin mijloace electronice) de către operatorul de transport aerian, tour operator sau un agent de voiaj autorizat sau, în cazul în care ora nu este indicată, nu mai târziu de 45 de minute înaintea orei de plecare publicate”, prevăzută la articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 din 11 februarie 2004, ținând seama de evoluțiile tehnologice care permit în prezent editarea electronică a cărților de îmbarcare dematerializate, de lipsa oricărei marcări temporale a cărților de îmbarcare pe suport de hârtie, de absența corelativă a oricărei obligații de a se prezenta fizic la un ghișeu de înregistrare și de deținerea exclusiv de către companiile aeriene a tuturor informațiilor referitoare la înregistrarea pasagerilor până la finalizarea operațiunilor de înregistrare?”

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-288/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht des Saarlandes (Germania) la 9 aprilie 2019 — QM/Finanzamt Saarbrücken

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/38

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht des Saarlandes (Germania) la 9 aprilie 2019 — QM/Finanzamt Saarbrücken
      (Cauza C-288/19)
      (2019/C 206/43)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht des Saarlandes

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: QM

         Pârât: Finanzamt Saarbrücken

         Întrebarea preliminară

      Articolul 56 alineatul (2) din Directiva TVA (1) trebuie interpretat în sensul că prin „închirier[ea] […] unui mijloc de transport unei persoane neimpozabile” se înțelege și punerea la dispoziția personalului a unui autovehicul (de serviciu) care face parte din activele folosite în cadrul activității economice a unei persoane impozabile atunci când acesta nu oferă în schimb nicio contraprestație care nu constă în prestarea (parțială a) activității efectuate de personal, așadar, personalul nu efectuează nicio plată, nicio parte din remunerația sa în bani nu este utilizată în acest scop și nici nu alege între diferite avantaje oferite de persoana impozabilă în urma unei convenții între părți potrivit căreia dreptul de utilizare a autovehiculului de serviciu implică renunțarea la alte avantaje?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/8/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 (JO 2008, L 44, p. 11).


title: Cauza T-226/17: Hotărârea Tribunalului din 11 aprilie 2019 — Adapta Color/EUIPO — Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA) („Marca Uniunii Europene — Procedură de nulitate — Marca Uniunii Europene verbală Rustproof system ADAPTA — Declararea nulității parțiale de către camera de recurs — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1001] — Încălcarea dreptului de a fi ascultat — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 94 din Regulamentul 2017/1001) — Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/40

      Hotărârea Tribunalului din 11 aprilie 2019 — Adapta Color/EUIPO — Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA)
      (Cauza T-226/17) (1)

      („Marca Uniunii Europene - Procedură de nulitate - Marca Uniunii Europene verbală Rustproof system ADAPTA - Declararea nulității parțiale de către camera de recurs - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1001] - Încălcarea dreptului de a fi ascultat - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 94 din Regulamentul 2017/1001) - Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului)
      (2019/C 206/44)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Adapta Color, SL (Peñiscola, Spania) (reprezentanți: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal și E. Armero Lavie, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: E. Markakis, A. Söder și D. Walicka, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Coatings Foreign IP Co. LLC (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: A. Rajendra, solicitor, și S. Malynicz, QC)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 6 februarie 2017 (cauza R 2408/2015-5) privind o procedură de declarare a nulității între Coatings Foreign IP și Adapta Color

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Adapta Color, SL la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 202, 26.6.2017.


title: Cauza T-481/18: Ordonanța Tribunalului din 8 aprilie 2019 — Electroquimica Onubense/ECHA („REACH — Reprezentare de către un avocat care nu are calitate de terț — Inadmisibilitate vădită”)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/41

      Ordonanța Tribunalului din 8 aprilie 2019 — Electroquimica Onubense/ECHA
      (Cauza T-481/18) (1)

      („REACH - Reprezentare de către un avocat care nu are calitate de terț - Inadmisibilitate vădită”)
      (2019/C 206/45)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Electroquimica Onubense, SL (Palos de la frontera, Spania) (reprezentant: D. González Blanco, avocat)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (reprezentanți: J.-P. Trnka, C.-M. Bergerat și M. Heikkilä, agenți, asistați de C. García Molyneux, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei SME D(2018)2931-DC a ECHA din 31 mai 2018, prin care se constată că reclamanta nu îndeplinește condițiile pentru a beneficia de reducerea redevenței prevăzute pentru întreprinderile mici și prin care i se impune plata unei taxe administrative

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

                  2)

                     Obligă Electroquimica Onubense, SL la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 352, 1.10.2018.


title: Cauza T-79/19 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 2 aprilie 2019 — Lantmännen și Lantmännen Agroetanol/Comisia („Măsuri provizorii — Concurență — Procedură de tranzacționare — Accesul la documente — Lipsa urgenței”)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/41

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 2 aprilie 2019 — Lantmännen și Lantmännen Agroetanol/Comisia
      (Cauza T-79/19 R)
      („Măsuri provizorii - Concurență - Procedură de tranzacționare - Accesul la documente - Lipsa urgenței”)
      (2019/C 206/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Lantmännen ek för (Stockholm, Suedia), Lantmännen Agroetanol AB (Norrköping, Suedia) (reprezentanți: S. Perván Lindeborg, A. Johansson, avocați și R. Bachour, Solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Jimeno Fernández, G. Conte și C. Urraca Caviedes, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE pentru a obține suspendarea executării Deciziei C(2019) 743 final de la Comisiei Europene din 28 ianuarie 2019 privind o opoziție la divulgare formulată de Lantmännen ek för și Lantmännen Agroetanol AB în temeiul articolului 8 din Decizia 2011/695/UE a președintelui Comisiei Europene din 13 octombrie 2011 privind funcția și mandatul consilierului-auditor în anumite proceduri în domeniul concurenței (cazul AT.40054 — Criterii de referință pentru etanol)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                     Revocă Ordonanța din 14 februarie 2019, Lantmännen și Lantmännen Agroetanol/Comisia (T-79/19 R).

                  3)

                     Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.