title: Cauza C-451/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien — Austria) — Gabriele Walderdorff/Finanzamt Waldviertel (A șasea directivă TVA — Articolul 13 secțiunea B litera (b) — Scutire — Operațiuni de leasing sau de închiriere a bunurilor imobile — Concesionarea unui drept de pescuit)

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/11

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien — Austria) — Gabriele Walderdorff/Finanzamt Waldviertel
   (Cauza C-451/06) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 13 secțiunea B litera (b) - Scutire - Operațiuni de leasing sau de închiriere a bunurilor imobile - Concesionarea unui drept de pescuit)
   (2008/C 22/21)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Gabriele Walderdorff

      Pârât: Finanzamt Waldviertel
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien — Interpretarea articolului 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Scutire de TVA — Noțiunea de prestare de servicii în legătură cu un bun imobil — Concesionarea cu titlu oneros a unor drepturi de pescuit
   Dispozitivul
   Articolul 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că o concesionare cu titlu oneros a dreptului de a practica pescuitul, în baza unui contract de concesiune încheiat pe o durată de zece ani, de către proprietarul luciului de apă pentru care acest drept a fost acordat, precum și de către titularul dreptului de pescuit pe un luciu de apă care aparține domeniului public, nu constituie nici leasing, nici închiriere a bunurilor imobile în măsura în care această concesionare nu conferă dreptul de a ocupa bunul imobil vizat și de a exclude orice altă persoană de la beneficiul unui astfel de drept.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza T-370/07: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2007 — Patrick Holding/OAPI — Cassera (Patrick Exclusive)

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/36

         Acțiune introdusă la 26 septembrie 2007 — Patrick Holding/OAPI — Cassera (Patrick Exclusive)
   (Cauza T-370/07)
   (2007/C 283/65)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Patrick Holding ApS (Fredensborg, Danemarca) (reprezentant: J. Løje, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Cassera SpA. (Milano, Italia)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 iulie 2007 pronunțate în cauza R 1447/2005-2;

               —

               obligarea pârâtului la înregistrarea mărcii contestate;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Patrick Holding ApS.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă comunitară „PATRICK EXCLUSIVE” pentru produse din clasa 25 — cererea nr. 2 946 424.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Cassera SpA.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală comunitară „G. Patrick” pentru produse din clasa 25 și marca verbală națională și internațională „G. Patrick” pentru produse din clasele 24 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în tot.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului.


title: Cauza C-618/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 29 decembrie 2010 — Banco Español de Crédito, S.A./Joaquín Calderón Camino

text:
               26.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 29 decembrie 2010 — Banco Español de Crédito, S.A./Joaquín Calderón Camino
   (Cauza C-618/10)
   2011/C 95/03
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial de Barcelona

      Părțile din acțiunea principală

      Apelantă: Banco Español de Crédito, S.A.

      Intimat: Joaquín Calderón Camino

      Întrebările preliminare

               1.

               Este contrar dreptului comunitar, în special dreptului consumatorilor și al utilizatorilor, ca o instanță națională să nu se pronunțe din oficiu și in limine litis, precum și în orice fază a procedurii, cu privire la nulitatea sau la revizuirea unei clauze privind dobânzile aplicabile ratelor restante (în acest caz de 29 %) cuprinse într-un contract de credit pentru consumatori? Instanța menționată poate opta, fără a aduce atingere drepturilor consumatorului [recunoscute de] legislația comunitară, să lase să depindă de inițiativa debitorului posibilitatea de a analiza respectiva clauză (prin intermediul căii procedurale a opoziției care poate fi formulată de acesta)?

               2.

               În lumina articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE (1) și a articolului 2 din Directiva 2009/22/CE (2), cum trebuie interpretat în mod corespunzător în acest scop articolul 83 din Real Decreto Legislativo [Decretul regal legislativ] nr. 1/2007 (fostul articol 8 din Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios [Legea generală privind protecția consumatorilor și a utilizatorilor] nr. 26/1984 din 19 iulie 1984)? Care este domeniul de aplicare, în această privință, al articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE atunci când prevede că clauzele abuzive „nu creează obligații pentru consumator”?

               3.

               Controlul judiciar din oficiu și in limine litis poate fi exclus în cazul în care reclamantul stabilește în mod clar în cerere rata dobânzii aplicabile ratelor restante, valoarea creanței, inclusiv principalul și dobânzile, penalitățile contractuale și costurile, rata dobânzii și perioada pentru care se aplică respectivele dobânzi (sau trimiterea la o dobândă legală care se adaugă din oficiu la principal în temeiul legislației statului membru de origine), cauza acțiunii, inclusiv descrierea împrejurărilor invocate ca temei al creanței și al dobânzilor cerute, precizând dacă este vorba despre o dobândă legală, sau contractuală, despre o capitalizare a dobânzilor sau despre rata dobânzii creditului, dacă a fost calculată de reclamant și care este procentul de majorare în raport cu dobânda de bază a Băncii Centrale, astfel cum se prevede în regulamentul comunitar privind procedura europeană de somație de plată (3)?

               4.

               În lipsa transpunerii, [articolul 5 alineatul (1) literele (l) și (m), articolul 6 alineatul (1) litera (i) și articolul 10 alineatul (2) litera (l) din Directiva 2008/48/CE, atunci când menționează „măsurile pentru ajustarea acesteia”], obligă instituția financiară să includă în contract, într-un mod specific și distinct (iar nu în corpul textului, într-un mod indistinct), în mod clar și vizibil, ca „informații precontractuale”, referirile la rata dobânzii aplicabile ratelor restante în caz de neplată, precum și elementele luate în considerare pentru stabilirea acesteia (cheltuieli financiare, de recuperare …) și să includă o avertizare privind consecințele legate de elementele de cost?

               5.

               Articolul 6 alineatul (2) din Directiva 2008/48/CE (4) implică obligația de a comunica exigibilitatea anticipată a creditului sau a împrumutului, care generează aplicarea dobânzilor aplicabile ratelor restante? Principiul interzicerii îmbogățirii fără justă cauză prevăzut la articolul 7 din Directiva 2008/48/CE este aplicabil în cazul în care instituția creditoare nu pretinde numai recuperarea bunului (capitalul împrumutului), ci și aplicarea unor dobânzi aferente ratelor restante deosebit de ridicate?

               6.

               În lipsa unei norme de transpunere și în lumina articolului 11 alineatul (2) din Directiva 2005/29/CE (5), instanța poate aprecia din oficiu ca fiind neloială practica de a introduce în textul contractului o clauză privind dobânzile aplicabile ratelor restante?

      (1)  Directiva Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).

      (2)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind acțiunile în încetare în ceea ce privește protecția intereselor consumatorilor (JO L 110, p. 30).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată (JO L 399, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 9, p. 108).

      (4)  Directiva Parlamentului European și a Comisiei din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, p. 66).

      (5)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260).


title: Cauza F-105/12: Acțiune introdusă la 27 septembrie 2012 — ZZ/Europol

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/70

         Acțiune introdusă la 27 septembrie 2012 — ZZ/Europol
   (Cauza F-105/12)
   2013/C 26/143
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: W.J. Dammingh și N.D. Dane, avocați)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Europol, adoptată pentru punerea în executare a Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 29 iunie 2010, pronunțată în cauza Knöll/Europol, F-44/09, prin care Europol a acordat reclamantului o sumă forfetară pentru compensarea prejudiciului cauzat acestuia prin decizia anulată prin hotărârea menționată.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei din 28 noiembrie 2011 prin care pârâtul, pentru executarea în totalitate a unei hotărâri anterioare a Tribunalului Funcției Publice, a acordat reclamantului suma de 20 000 euro pentru compensarea prejudiciului pe care reclamantul l-a suferit, precum și a Deciziei din 29 iunie 2012 prin care reclamația introdusă de reclamant împotriva Deciziei din 28 noiembrie 2011 a fost respinsă;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a onorariului reprezentanților.


title: Cauza T-167/07: Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Far Eastern New Century/Consiliul ( „Dumping — Importuri de polietilenă tereftalată originară din Taiwan — Calcularea marjei de dumping — Metodă asimetrică de calcul — Configurație diferită a prețurilor la export, în funcție de cumpărători și de perioade — Marjă de dumping a cărei amploare reală nu poate fi reflectată prin metode simetrice de calcul — Obligația de motivare” )

text:
               28.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 160/15

         Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Far Eastern New Century/Consiliul
   (Cauza T-167/07) (1)

   (Dumping - Importuri de polietilenă tereftalată originară din Taiwan - Calcularea marjei de dumping - Metodă asimetrică de calcul - Configurație diferită a prețurilor la export, în funcție de cumpărători și de perioade - Marjă de dumping a cărei amploare reală nu poate fi reflectată prin metode simetrice de calcul - Obligația de motivare)
   2011/C 160/17
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Far Eastern New Century Corp., fostă Far Eastern Textile Ltd (Taipei, Taiwan) (reprezentant: P. De Baere, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J. P. Hix și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial H. van Vliet și K. Talabér-Ritz, ulterior H. van Vliet și M. França, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 192/2007 al Consiliului din 22 februarie 2007 de instituire a unei taxe antidumping definitive pentru importurile de anumite tipuri de polietilen tereftalat originar din India, Indonezia, Malaezia, Republica Coreea, Thailanda și Taiwan, după o reexaminare în temeiul expirării măsurilor și o reexaminare intermediară parțială, în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) și cu articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (JO L 59, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Far Eastern New Century Corp. să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 170, 21.7.2007.


title: Cauza C-145/12 P: Ordonanța Curții din 15 noiembrie 2012 — Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH/Comisia Europeană, Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG, Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG (Recurs — Ajutoare de stat — Interesul de a exercita acțiunea — Deschiderea procedurii oficiale de investigare — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/9

         Ordonanța Curții din 15 noiembrie 2012 — Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH/Comisia Europeană, Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG, Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG
   (Cauza C-145/12 P) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Interesul de a exercita acțiunea - Deschiderea procedurii oficiale de investigare - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 108/18
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH (reprezentanți: M. Núñez Müller și J. Dammann de Chapto, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Martenczuk și T. Maxian Rusche, agenți), Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG, Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG (reprezentant: C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a cincea) din 9 ianuarie 2012, Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft/Comisia (T-407/09), prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă acțiunea recurentei având ca obiect, pe de o parte, o cerere de anulare a pretinsei decizii a Comisiei cuprinse în scrisoarea din 29 iulie 2009 în care se declară că anumite contracte încheiate de recurentă privind vânzarea de locuințe în cadrul privatizării locuințelor publice în Neubrandenburg nu intră în domeniul de aplicare al articolului 87 alineatul (1) CE și, pe de altă parte, o cerere de constatare a abținerii Comisiei de a acționa, în sensul articolului 232 CE, în măsura în care aceasta din urmă nu ar fi luat poziție cu privire la contractele menționate, în temeiul articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [88 CE] (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41) — Încălcarea articolului 263 al patrulea paragraf TFUE și a articolului 265 TFUE, precum și a dreptului la o cale de atac efectivă — Motivare insuficientă a ordonanței Tribunalului

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra recursului.

               2.

               Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH, Comisia Europeană, Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG și Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată aferente prezentului recurs.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012.


title: Cauza C-613/10: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 15 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Commissione tributaria provinciale di Parma — Italia) — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate, Ufficio di Parma (Trimitere preliminară — Inadmisibilitate vădită)

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/11

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 15 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Commissione tributaria provinciale di Parma — Italia) — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate, Ufficio di Parma
   (Cauza C-613/10) (1)

   (Trimitere preliminară - Inadmisibilitate vădită)
   2011/C 232/19
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria provinciale di Parma

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Danilo Debiasi

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Commissione tributaria provinciale di Parma — Interpretarea articolului 13 punctul A din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Deducerea taxei achitate în amonte — Structuri sanitare publice sau private care desfășoară o activitate scutită — Legislație națională care exclude deducerea taxei aferente cumpărării de bunuri sau de servicii utilizate în respectivele activități scutite

      Dispozitivul

   Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria provinciale di Parma (Italia), prin decizia din 7 iulie 2010, este vădit inadmisibilă.

      (1)  JO C 80, 12.3.2011.


title: Cauza F-74/09: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2009 — Gowitzke/Europol

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/85

         Acțiune introdusă la 10 septembrie 2009 — Gowitzke/Europol
   (Cauza F-74/09)
   2009/C 267/154
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: Werner Siegfried Gowitzke (Haga, Țările de Jos) (reprezentant: D. C. Coppens, avocat)

      Pârât: Europol

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei Europol din 5 iunie 2009 de respingere a cererii reclamantului de modificare a încadrării sale în gradul 5 treapta 1.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Europol de respingere a cererii reclamantului de modificare a încadrării sale în gradul 5 treapta 1.

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-106/14: Acțiune introdusă la 14 februarie 2014 – Universal Utility International/OAPI (Greenworld)

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/37

         Acțiune introdusă la 14 februarie 2014 – Universal Utility International/OAPI (Greenworld)
   (Cauza T-106/14)
   2014/C 142/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Universal Utility International GmbH & Co.KG (Kaarst, Germania) (reprezentant: J. Mietzel, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 13 decembrie 2013 pronunțate în cauza R 1658/2013-4;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta a confirmat respingerea înregistrării mărcii comunitare vizate pentru serviciile din clasele 35 și 39;

               —

               cu titlu mai subsidiar, anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta a confirmat respingerea înregistrării mărcii comunitare vizate pentru serviciile din clasa 35;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în cursul procedurii în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală Greenworld pentru produse și servicii din clasele 4, 35 și 39 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 11 616 588

      Decizia examinatorului: respinge înregistrarea

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94.


title: Cauza T-405/07: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2007 — Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe/OAPI (P@YWEB CARD)

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/21

         Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2007 — Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe/OAPI (P@YWEB CARD)
   (Cauza T-405/07)
   (2008/C 8/37)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe (Strasbourg, Franța) (reprezentanți: P. Greffe și J. Schouman, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 10 iulie 2007, comunicată la 14 septembrie 2007, cauza R 119/2007-1, în măsura în care aceasta a respins cererea sa de înregistrare a mărcii comunitare P@YWEB CARD, cererea nr. 3 861 044, pentru toate produsele și serviciile solicitate din clasele 9, 36 și 38;

               —

               înregistrarea mărcii comunitare P@YWEB CARD nr. 3 861 044 pentru toate produsele și serviciile solicitate.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „P@YWEB CARD” pentru produse și servicii din clasele 9, 36 și 38 (cererea nr. 3 861 044)

      Decizia examinatorului: refuză înregistrarea

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului (1), întrucât, potrivit reclamantei și contrar considerațiilor din decizia atacată, termenul „P@YWEB CARD” nu ar fi descriptiv ci, dimpotrivă, distinctiv în ceea ce privește produsele și serviciile solicitate.

      (1)  Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-9/07: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 27 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/74/CE — Protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/18

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 27 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-9/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/74/CE - Protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2007/C 297/28)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Enegren și G. Rozet, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți:G. de Bergues și O. Christmann, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2002/74/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 80/987/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 270, p. 10, Ediție specială, 5/vol. 06, p. 149)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2002/74/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 80/987/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 24.3.2007.


title: Cauza C-337/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Stuttgart (Germania) la 20 iulie 2007 — Ibrahim Altun/Stadt Böblingen

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Stuttgart (Germania) la 20 iulie 2007 — Ibrahim Altun/Stadt Böblingen
   (Cauza C-337/07)
   (2007/C 269/35)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgericht Stuttgart
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ibrahim Altun

      Pârât: Stadt Böblingen
   Întrebările preliminare

               1)

               Dobândirea drepturilor în temeiul articolului 7 prima teză din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere CEE/Turcia necesită ca „titularul principal”, la care membrul familiei a avut reședința în cursul perioadei de 3 ani, să fi îndeplinit condițiile menționate la articolul 7 prima teză din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere pe parcursul întregii perioade?

               2)

               În această privință, este suficient pentru dobândirea de către un membru al familiei a drepturilor prevăzute de articolul 7 prima teză din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere ca „titularul principal” să fi exercitat în cursul acestei perioade o activitate profesională la diferiți angajatori timp de doi ani și șase luni și, în continuare, să fi fost șomer involuntar timp de 6 luni și, în plus, această situație să fi persistat ulterior pentru o perioadă mai lungă?

               3)

               Articolul 7 prima teză din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere poate fi de asemenea invocat de către o persoană care a obținut o autorizație de ședere în calitate de membru al familiei unui resortisant turc al cărui drept de ședere și, prin urmare, al cărui acces la piața legală a muncii a unui stat membru se întemeiază numai pe acordarea azilului politic pe motive de persecuție politică în Turcia?

               4)

               În cazul în care la a treia întrebare se va oferi un răspuns afirmativ, poate un membru al familiei să invoce de asemenea articolul 7 prima teză din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere dacă acordarea azilului politic și, în baza acestuia, a dreptului de ședere și a accesului la piața legală a muncii „titularului principal” (în speță tatălui) se întemeiază pe declarații inexacte?

               5)

               În cazul în care la a patra întrebare se va oferi un răspuns negativ, este necesar ca, înainte de a refuza membrilor familiei drepturile întemeiate pe articolul 7 prima teză din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere, drepturile „titularului principal” (în speță ale tatălui) să fi fost în prealabil retrase sau revocate în mod formal?


title: Cauza F-11/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 8 februarie 2012 — Bouillez și alții/Consiliul (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2010 — Refuzul promovării — Analiză comparativă a meritelor funcționarilor din grupa de funcții AST în funcție de cariera acestora — Obligația unei instituții de a nu pune în practică o dispoziție de aplicare a statutului nelegală)

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/26

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 8 februarie 2012 — Bouillez și alții/Consiliul
   (Cauza F-11/11) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2010 - Refuzul promovării - Analiză comparativă a meritelor funcționarilor din grupa de funcții AST în funcție de cariera acestora - Obligația unei instituții de a nu pune în practică o dispoziție de aplicare a statutului nelegală)
   2012/C 126/48
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Vincent Bouillez și alții (Overijse, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și J. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Autorității împuternicite să facă numiri de a nu promova reclamanții în gradul superior în cadrul exercițiului de promovare 2010

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată ale reclamanților.

      (1)  JO C 139, 7.5.2011, p. 30.


title: Cauza C-48/12: Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/13

         Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-48/12)
   2012/C 80/19
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, S. Petrova și K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa și, în orice caz, prin neinformarea Comisiei cu privire la aceste dispoziții, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 33 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               obligarea Republicii Polone, în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata unor penalități pentru nerespectarea obligației de notificare a măsurilor de transpunere a Directivei 2008/50/CE, la cota zilnică de 71 521,38 euro, începând de la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia afirmă că Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 33 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE (denumită în continuare: „Directiva CAFE”).
   Directiva CAFE este principalul instrument juridic la nivelul Uniunii Europene în ceea ce privește poluarea aerului, aceasta urmărește așadar protejarea mediului și a sănătății umane. Aceasta prevede, printre altele, normele de evaluare și de măsură, precum și obiectivele de reducere a concentrației atmosferice a pulberilor, care sunt substanțele cele mai nocive în aer pentru sănătatea umană. Aceasta impune statelor membre să limiteze concentrația de expunere la PM2,5 la 20 de micrograme/m3 în 2015. În plus, aceasta indică o valoare-țintă pentru PM2,5 de 25 de micrograme/m3, care trebuie atinsă la 1 ianuarie 2010. Aceasta impune de asemenea statelor membre să atingă valoarea-limită pentru PM2,5 de 25 de micrograme/m3 în 2015 (etapa 1), în timp ce în cursul etapei 2 (până în 2020) aceasta va trebui să fie egală cu 20 de micrograme/m3. În plus, Directiva CAFE impune statelor membre să acorde accesul public la informațiile privind calitatea aerului și privind celelalte măsuri adoptate în temeiul acesteia (articolul 26 și următoarele).
   În temeiul articolului 33 alineatul (1) din Directiva CAFE, Republica Polonă trebuia să adopte și să pună în aplicare legislația națională necesară pentru a se conforma directivei până la 11 iunie 2010.
   Republica Polonă nu a integrat în ordinea juridică poloneză și nu a pus în aplicare toate actele necesare. Elaborarea liniilor directoare ale proiectului de lege de modificare — Legea privind protecția mediului și alte acte juridice — de Ministerul mediului nu reprezintă îndeplinirea obligației prevăzute la articolul 33 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE.
   Comisia a fost informată de autoritățile poloneze numai cu privire la transpunerea parțială a articolului 6 alineatul (1) și a articolului 23 din Directiva CAFE, prin intermediul articolelor 13 și 15 din Legea din 17 iulie 2009 privind sistemul de gestionare a emisiilor de gaze cu efect de seră și a altor substanțe, prin crearea unui sistem de gestionare a emisiilor de dioxid de sulf (SO2) și de oxizi de azot (NO) și prin obligația de elaborare a unui proiect național de reducere.


title: Cauza T-730/15 P: Hotărârea Tribunalului din 2 martie 2017 – DI/EASO [„Recurs — Funcție publică — Personal al EASO — Agent contractual — Contract pe durată determinată — Perioadă de probă — Decizie de concediere — Acțiune în anulare și în despăgubire — Respingerea acțiunii ca vădit inadmisibilă în primă instanță — Regula concordanței dintre acțiune și reclamație — Articolul 91 alineatul (2) din statut”]

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/27

         Hotărârea Tribunalului din 2 martie 2017 – DI/EASO
   (Cauza T-730/15 P) (1)

   ([„Recurs - Funcție publică - Personal al EASO - Agent contractual - Contract pe durată determinată - Perioadă de probă - Decizie de concediere - Acțiune în anulare și în despăgubire - Respingerea acțiunii ca vădit inadmisibilă în primă instanță - Regula concordanței dintre acțiune și reclamație - Articolul 91 alineatul (2) din statut”])
   (2017/C 121/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: DI (reprezentanți: I. Vlaic și G. Iliescu, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Biroul European de Sprijin pentru Azil (EASO) (reprezentanți: W. Stevens, agent, asistat de D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 15 octombrie 2015, DI/EASO (F-113/13, EU:F:2015:120) având ca obiect anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Ordonanța Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 15 octombrie 2015, DI/EASO (F-113/13).

               2)

               Trimite cauza spre rejudecare în fața unei camere a Tribunalului, alta decât cea care s-a pronunțat cu privire la prezentul recurs.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 98, 14.3.2016.


title: Cauza C-49/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret — Danemarca) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani [Cooperare judiciară în materie civilă — Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 1 alineatul (1) — Domeniu de aplicare — Noțiunea „materie civilă și comercială” — Acțiune formulată de o autoritate publică — Daune interese solicitate ca urmare a participării la o fraudă fiscală a unui terț care nu este persoană impozabilă în scopuri de TVA]

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret — Danemarca) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani
   (Cauza C-49/12) (1)

   (Cooperare judiciară în materie civilă - Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 1 alineatul (1) - Domeniu de aplicare - Noțiunea „materie civilă și comercială” - Acțiune formulată de o autoritate publică - Daune interese solicitate ca urmare a participării la o fraudă fiscală a unui terț care nu este persoană impozabilă în scopuri de TVA)
   2013/C 325/08
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Pârâți: Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Østre Landsret — Interpretarea articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2001 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) — Domeniu de aplicare — Încadrarea sau neîncadrarea unei acțiuni în despăgubire pentru neplata taxei pe valoarea adăugată, formulată de autoritatea fiscală a unui stat membru împotriva unor persoane fizice sau juridice cu domiciliul într-un alt stat membru și întemeiată pe o pretinsă „unlawful means conspiracy” din materia dreptului privind răspunderea extracontractuală („tort”)

      Dispozitivul

   Noțiunea „materie civilă și comercială”, în sensul articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretată în sensul că include o acțiune prin care o autoritate publică a unui stat membru solicită unor persoane fizice și juridice care sunt rezidente în alt stat membru daune interese cu titlu de reparație a unui prejudiciu cauzat de o asociere în scopul săvârșirii unei fraude cu privire la taxa pe valoarea adăugată datorată în primul stat membru.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza C-17/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 16 ianuarie 2017 – Grenville Hampshire/The Board of the Pension Protection Fund

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 16 ianuarie 2017 – Grenville Hampshire/The Board of the Pension Protection Fund
   (Cauza C-17/17)
   (2017/C 078/21)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Grenville Hampshire

      Pârât: The Board of the Pension Protection Fund

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 8 din Directiva 80/987/CEE (1) (în prezent înlocuit de articolul 8 Directiva 2008/94/CE (2)) impune statelor membre să se asigure că fiecare salariat primește cel puțin 50 % din valoarea drepturilor dobândite la pensie pentru limită de vârstă în cazul în care angajatorul devine insolvabil [cu singura excepție a cazurilor de abuz, cărora li se aplică articolul 10 litera (a) din această directivă]?

               2)

               În subsidiar, sub rezerva constatărilor instanțelor naționale în ceea ce privește situația de fapt, este suficient ca, în temeiul articolului 8 din Directiva 80/987/CEE, un stat membru să aibă un sistem de protecție în baza căruia salariații să beneficieze, de obicei, de peste 50 % din valoarea drepturilor lor pe care le-au dobândit la pensie pentru limită de vârstă, dar unii salariați să primească mai puțin de 50 % în temeiul:

                           (i)

                           unui plafon financiar al valorii indemnizației plătite salariaților (în particular salariaților care nu au împlinit vârsta normală de pensionare prevăzută de sistemul de pensii la momentul intrării în insolvență a angajatorului); și/sau

                           (ii)

                           unor norme de limitare a creșterilor anuale ale indemnizației plătite salariaților sau a reevaluării anuale a drepturilor acestora înainte de vârsta de pensionare?

               3)

               Articolul 8 din Directiva 80/987/CEE are efect direct în împrejurările din prezenta cauză?

      (1)  Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, 28 octombrie 1980, p. 23, Ediție specială 05/vol. 1, p. 197).

      (2)  Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului (JO L 283, 28 octombrie 2008, p. 36).


title: Cauza C-508/07: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 8 octombrie 2008 — Cain Cellars, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/18

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 8 octombrie 2008 — Cain Cellars, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-508/07) (1)

   (2009/C 6/32)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza T-54/09: Acțiune introdusă la 11 februarie 2009 – XXXLutz Marken/OAPI – Natura Selection (Linea Natura Natur hat immer Stil)

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/30

         Acțiune introdusă la 11 februarie 2009 – XXXLutz Marken/OAPI – Natura Selection (Linea Natura Natur hat immer Stil)
   (Cauza T-54/09)
   2009/C 90/48
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: XXXLutz Marken GmbH (Wels, Austria) (reprezentant: H. Pannen, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Natura Selection SL (Barcelona, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei R 1787/2007-2 a Camerei a doua de recurs a OAPI din 28 noiembrie 2008;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „LineaNatura Natur hat immer Stil”, pentru produse clasificate în clasele 8, 14, 16, 20, 21, 24, 25 și 27 (cerere de înregistrare a mărcii nr. 4 626 693)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Natura Selection SL

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă „natura selection” (marcă comunitară nr. 2 016 384), pentru produse și servicii clasificate în clasele 3, 14, 16, 20, 25, 35, 38, 39 și 42 precum și alte mărci figurative, comunitare și spaniole, care conțin numele „natura”, pentru produse și servicii clasificate în clasele 3, 14, 16, 20, 21, 24, 25, 27, 28, 35, 39 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admiterea opoziției

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât între mărcile aflate în conflict nu există nici un risc de confuzie.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-8/13: Ordonanța Tribunalului din 21 mai 2015 – ClientEarth e.a./Comisia

text:
               13.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 228/25

         Ordonanța Tribunalului din 21 mai 2015 – ClientEarth e.a./Comisia
   (Cauza T-8/13) (1)

   (2015/C 228/32)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 71, 9.3.2013.


title: Cauza T-506/12 P: Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Cuallado Martorell/Comisia („Recurs — Funcție publică — Funcționari — Recrutare — Concurs general pentru constituirea unei liste de rezervă de juriști lingviști de limbă spaniolă — Decizie a comisiei de evaluare de confirmare a nereușitei la ultima probă scrisă și privind neadmiterea la proba orală — Articolul 90 alineatul (2) din statut — Admisibilitatea acțiunii în primă instanță — Obligația de motivare — Refuz de a comunica recurentei lucrările scrise corectate — Acces la documente”)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/30

         Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Cuallado Martorell/Comisia
   (Cauza T-506/12 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Recrutare - Concurs general pentru constituirea unei liste de rezervă de juriști lingviști de limbă spaniolă - Decizie a comisiei de evaluare de confirmare a nereușitei la ultima probă scrisă și privind neadmiterea la proba orală - Articolul 90 alineatul (2) din statut - Admisibilitatea acțiunii în primă instanță - Obligația de motivare - Refuz de a comunica recurentei lucrările scrise corectate - Acces la documente”))
   (2016/C 027/33)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Eva Cuallado Martorell (Valencia, Spania) (reprezentant: C. Pinto Cañón, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 18 septembrie 2012, Cuallado Martorell/Comisia (F-96/09, RecFP, EU:F:2012:129) prin care se solicită anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 18 septembrie 2012, Cuallado Martorell/Comisia (F-96/09, RecFP, EU:F:2012:129) în partea în care declară inadmisibilă acțiunea în ceea ce privește anularea deciziei prin care se refuză admiterea recurentei la proba orală și, în consecință, pe lista de rezervă.

               2)

               Respinge în rest recursul.

               3)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Funcției Publice.

               4)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 135, 5.5.2014.


title: Cauza C-504/08: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/17

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-504/08)
   (2009/C 6/30)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Dejmek și E. Adsera Ribera, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei2006/70/CE a Comisiei din 1 august 2006 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește definiția „persoanelor expuse politic” și criteriile tehnice de aplicare a procedurilor simplificate de precauție privind clientela, precum și de exonerare pe motivul unei activități financiare desfășurate în mod ocazional sau la scară foarte limitată (1) și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 din directiva menționată;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2006/70/CE în dreptul intern a expirat la 15 decembrie 2007.

      (1)  JO L 214, p. 29, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 241.


title: Cauza C-415/15 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 martie 2017 – Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl/Comisia Europeană, Regatul Belgiei, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) [Recurs — Ajutoare de stat — Ajutoare existente — Articolul 108 alineatul (1) TFUE — Scheme de ajutor în favoarea societăților pentru locuințe sociale — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Articolele 17, 18 și 19 — Apreciere de către Comisie a compatibilității cu piața internă a unei scheme de ajutor existente — Propunere de măsuri adecvate — Angajamente asumate de autoritățile naționale de a se conforma dreptului Uniunii — Decizie de compatibilitate — Întinderea controlului jurisdicțional — Efecte juridice]

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 martie 2017 – Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl/Comisia Europeană, Regatul Belgiei, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN)
   (Cauza C-415/15 P) (1)

   ([Recurs - Ajutoare de stat - Ajutoare existente - Articolul 108 alineatul (1) TFUE - Scheme de ajutor în favoarea societăților pentru locuințe sociale - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolele 17, 18 și 19 - Apreciere de către Comisie a compatibilității cu piața internă a unei scheme de ajutor existente - Propunere de măsuri adecvate - Angajamente asumate de autoritățile naționale de a se conforma dreptului Uniunii - Decizie de compatibilitate - Întinderea controlului jurisdicțional - Efecte juridice])
   (2017/C 151/09)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Recurente: Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (reprezentanți: L. Hancher, E. Besselink și P. Glazener, advocaten)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Noë și P.J. Loewenthal, agenți), Regatul Belgiei, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) (reprezentant: M. Meulenbelt, advocaat)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 12 mai 2015, Stichting Woonpunt și alții/Comisia (T-203/10 RENV, nepublicată, EU:T:2015:286).

               2)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza C-571/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Bolzano — Italia) — Servet Kamberaj/Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano (Spațiul de libertate, securitate și justiție — Articolul 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Directiva 2003/109/CE — Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung — Dreptul la egalitate de tratament în ceea ce privește securitatea socială, asistența socială și protecția socială — Derogare de la principiul egalității de tratament pentru măsurile care privesc asistența socială și protecția socială — Excluderea „indemnizațiilor de bază” din domeniul de aplicare al acestei derogări — Reglementare națională care prevede un ajutor pentru locuință în favoarea chiriașilor cu venituri reduse — Cuantumul fondurilor destinate resortisanților țărilor terțe stabilit în funcție de o medie ponderată diferită — Respingerea unei cereri de ajutor pentru locuință ca urmare a epuizării bugetului destinat resortisanților statelor terțe)

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Bolzano — Italia) — Servet Kamberaj/Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano
   (Cauza C-571/10) (1)

   (Spațiul de libertate, securitate și justiție - Articolul 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Directiva 2003/109/CE - Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung - Dreptul la egalitate de tratament în ceea ce privește securitatea socială, asistența socială și protecția socială - Derogare de la principiul egalității de tratament pentru măsurile care privesc asistența socială și protecția socială - Excluderea „indemnizațiilor de bază” din domeniul de aplicare al acestei derogări - Reglementare națională care prevede un ajutor pentru locuință în favoarea chiriașilor cu venituri reduse - Cuantumul fondurilor destinate resortisanților țărilor terțe stabilit în funcție de o medie ponderată diferită - Respingerea unei cereri de ajutor pentru locuință ca urmare a epuizării bugetului destinat resortisanților statelor terțe)
   2012/C 174/12
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Bolzano

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Servet Kamberaj

      Pârâți: Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

      Cu participarea: Associazione Porte Aperte/Offene Türen, Human Rights International, Associazione Volontarius, Fondazione Alexander Langer

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Bolzano — Protecția minorităților lingvistice — Reglementare provincială care pune în aplicare principiul fundamental al sistemului constituțional național al protecției minorităților lingvistice — Politică socială — Aplicarea unor coeficienți diferiți pentru a determina cuantumul destinat ajutorului pentru locuință al cetățenilor Uniunii și al resortisanților din țări terțe –Criterii diferite de selecție aplicabile pentru acordarea ajutorului pentru locuință cetățenilor Uniunii și resortisanților țărilor terțe — Compatibilitate cu articolele 2TUE și 6 TUE și articolele 21 și 34 din Carta drepturilor fundamentale — Compatibilitate cu articolele 18 TFUE, 45 TFUE, 49 TFUE — Compatibilitate cu Directiva 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică (JO L 180, p. 22, Ediție specială 20/vol. 1, p. 19) și cu Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO 2004 L 16, p. 44, Ediție specială 19/vol. 6, p. 225) — Aplicabilitate directă a dispozițiilor dreptului Uniunii — Compatibilitate cu articolul 14 CEDO și cu articolul 1 din Protocolul 12 CEDO — Aplicabilitate directă a CEDO în temeiul articolului 6 TUE — Sancțiuni aplicabile în sensul articolului 15 din Directiva 2000/43/CE

      Dispozitivul

               1.

               Prima întrebare și întrebările a patra-a șaptea formulate de Tribunale di Bolzano în cauza C-571/10 sunt inadmisibile.

               2.

               Referirea la Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950, cuprinsă în articolul 6 alineatul (3) TUE nu obligă instanța națională ca, în cazul unui conflict între o normă de drept național și această convenție, să aplice direct dispozițiile convenției respective, lăsând neaplicată norma de drept național incompatibilă cu aceasta.

               3.

               Articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale sau regionale precum cea în discuție în acțiunea principală, care prevede, în ceea ce privește acordarea unui ajutor pentru locuință, un tratament diferit pentru resortisanții țărilor terțe care beneficiază de statutul de rezidenți pe termen lung acordat potrivit dispozițiilor acestei directive față de tratamentul rezervat resortisanților naționali care au reședința în aceeași provincie sau regiune la momentul repartizării fondurilor destinate acestui ajutor, dacă un astfel de ajutor se încadrează în una dintre cele trei categorii menționate în această dispoziție, iar alineatul (4) al aceluiași articol nu este aplicabil.

      (1)  JO C 46, 12.2.2011.


title: Cauza C-700/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 31 decembrie 2015 – LEK Farmacevtska Družba d.d./Republica Slovenia

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 31 decembrie 2015 – LEK Farmacevtska Družba d.d./Republica Slovenia
   (Cauza C-700/15)
   (2016/C 111/08)
   Limba de procedură: slovena

      Instanța de trimitere

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: LEK Farmacevtska Družba d.d.

      Intimată: Republica Slovenia

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile capitolului 30 din NC pot fi interpretate în sensul că nu este posibilă clasificarea în acest capitol a unui produs a cărui componentă esențială este un ingredient activ (bacterii probiotice) conținut în suplimentele alimentare care sunt clasificate la poziția tarifară 2106 90 98 din NC?

               2)

               Pentru clasificarea în capitolul 30 din NC, este suficient ca produsul care conține ingredientul activ care are efecte benefice asupra sănătății în general și care se găseşte adesea în suplimentele alimentare să fie prezentat de producător drept medicament și să fie comercializat și vândut ca atare de către acesta?

               3)

               În lumina evoluției dreptului Uniunii Europene în domeniul reglementării pieței medicamentelor, expresia „caracteristici terapeutice sau profilactice bine definite” – care, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții de Justiție a Uniunii Europene, constituie o condiție pentru clasificarea în capitolul 30 din NC – trebuie interpretată în sensul că corespunde noțiunii de medicament care rezultă din normele Uniunii cu privire la medicamentele de uz uman?


title: Cauze conexate C-55/07 și C-56/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 aprilie 2008 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Landesgericht Bozen — Italia) — Othmar Michaeler (C-55/07 și C-56/07), Subito GmbH (C-55/07 și C-56/07), Ruth Volgger (C-56/07)/Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen (heute Amt für sozialen Arbeitsschutz), Autonome Provinz Bozen (Directiva 97/81/CE — Egalitate de tratament între lucrătorii pe fracțiune de normă și lucrătorii cu normă întreagă — Discriminare — Obstacol administrativ de natură să restrângă posibilitățile de muncă pe fracțiune de normă)

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 aprilie 2008 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Landesgericht Bozen — Italia) — Othmar Michaeler (C-55/07 și C-56/07), Subito GmbH (C-55/07 și C-56/07), Ruth Volgger (C-56/07)/Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen (heute Amt für sozialen Arbeitsschutz), Autonome Provinz Bozen
   (Cauze conexate C-55/07 și C-56/07) (1)

   (Directiva 97/81/CE - Egalitate de tratament între lucrătorii pe fracțiune de normă și lucrătorii cu normă întreagă - Discriminare - Obstacol administrativ de natură să restrângă posibilitățile de muncă pe fracțiune de normă)
   (2008/C 142/11)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Landesgericht Bozen
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Othmar Michaeler (C-55/07 și C-56/07), Subito GmbH (C-55/07 și C-56/07), Ruth Volgger (C-56/07)

      Pârâți: Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen (heute Amt für sozialen Arbeitsschutz), Autonome Provinz Bozen
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landesgericht Bozen — Interpretarea dreptului comunitar și în special a articolului 137 CE, precum și a Directivei 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES — Anexă: Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă (JO 1998, L 14, p. 9, Ediție specială, 5/vol. 5, p. 35) — Reglementare națională care obligă angajatorii, sub sancțiune administrativă, să trimită autorității naționale competente copiile contractelor de muncă ale lucrătorilor angajați pe fracțiune de normă — Obligația statelor membre de a elimina obstacolele de natură juridică sau administrativă care pot restrânge posibilitățile de muncă pe fracțiune de normă — Principiul nediscriminării între lucrători pe fracțiune de normă și cu normă întreagă
   Dispozitivul
   Clauza 5 alineatul (1) litera (a) din acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES, anexat la Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES, trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în cauză în acțiunea principală care impune notificarea către administrație a unei copii a contractelor de muncă pe fracțiune de normă în termen de 30 de zile de la încheierea acestora.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza C-44/14: Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2014 — Regatul Spaniei/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/13

      Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2014 — Regatul Spaniei/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-44/14)
      (2014/C 71/22)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Rubio González, agent)

         Pârâți: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantului

                  —

                  anularea articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1052/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2013 de instituire a Sistemului european de supraveghere a frontierelor (EUROSUR) (1).

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

            Încălcarea articolului 4 din Protocolul Schengen coroborat cu articolul 5 din același protocol.
          Articolul 19 din Regulamentul Eurosur instituie o procedură ad-hoc de participare a Regatului Unit și a Irlandei la EUROSUR prin acorduri de cooperare. Astfel, acesta prevede o procedură de participare a acestor state membre în temeiul articolului 4 din Protocolul Schengen, în care Regatul Unit și Irlanda sunt considerate din punct de vedere material țări terțe față de Uniunea Europeană.

         (1)  JO L 295, p. 11.


title: Cauza T-193/16: Ordonanța Tribunalului din 28 februarie 2017 – NG/Consiliul European („Acțiune în anulare — Declarația UE-Turcia din 18 martie 2016 — Comunicat de presă — Noțiunea «acord internațional» — Identificarea autorului actului — Domeniul de aplicare al actului — Sesiune a Consiliului European — Reuniune a șefilor de stat sau de guvern ai statelor membre ale Uniunii Europene desfășurată în localurile Consiliului Uniunii Europene — Calitatea reprezentanților statelor membre ale Uniunii în cadrul unei întâlniri cu reprezentantul unui stat terț — Articolul 263 alineatul (1) TFUE — Necompetență”)

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/31

         Ordonanța Tribunalului din 28 februarie 2017 – NG/Consiliul European
   (Cauza T-193/16) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Declarația UE-Turcia din 18 martie 2016 - Comunicat de presă - Noțiunea «acord internațional» - Identificarea autorului actului - Domeniul de aplicare al actului - Sesiune a Consiliului European - Reuniune a șefilor de stat sau de guvern ai statelor membre ale Uniunii Europene desfășurată în localurile Consiliului Uniunii Europene - Calitatea reprezentanților statelor membre ale Uniunii în cadrul unei întâlniri cu reprezentantul unui stat terț - Articolul 263 alineatul (1) TFUE - Necompetență”))
   (2017/C 121/45)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: NG (reprezentanți: B. Burns, solicitor, P. O’Shea și I. Whelan, barristers)

      Pârât: Consiliul European (reprezentanți: K. Pleśniak, Á. de Elera-San Miguel Hurtado și S. Boelaert, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea unui acord care se pretinde că ar fi fost încheiat între Consiliul European și Republica Turcia la 18 martie 2016, intitulat „Declarația UE-Turcia, 18 martie 2016”

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca urmare a necompetenței Tribunalului de a o judeca.

               2)

               Nu este necesară pronunțarea cu privire la cererile de intervenție formulate de NQ, de NR, de NS, de NT, de NU și de NV, precum și de Amnesty International, de Regatul Belgiei, de Republica Elenă și de Comisia Europeană.

               3)

               NG și Consiliul European suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4)

               NQ, NR, NS, NT, NU și NV, precum și Amnesty International, Regatul Belgiei, Republica Elenă și Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 232, 27.6.2016.


title: Cauza C-174/07: Acțiune introdusă la 30 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/12

         Acțiune introdusă la 30 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-174/07)
   (2007/C 140/20)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și M. Afonso, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, întrucât, în baza articolului 2 paragraful 44 din Legea nr. 350 din 24 decembrie 2003 (Legea bugetului 2004), a extins pentru anul 2002 amnistia fiscală prevăzută la articolele 8 și 9 din Legea nr. 289 din 27 decembrie 2002 (Legea bugetului 2003) și întrucât a prevăzut expres și de manieră generală renunțarea la verificarea operațiunilor impozabile efectuate de-a lungul perioadei fiscale aferente anului 2002, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 alineatul (1) literele (a), (c) și (d) și al articolelor 193-273 din Titlul XI al Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), care, începând cu 1 ianuarie 2007, au abrogat și înlocuit articolele 2 și 22 din A Șasea Directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (Sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare) (2), coroborate cu articolul 10 din Tratatul CE;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               1.

               Comisia amintește existența unei duble obligații impuse statelor membre de legiuitorul comunitar, nu numai de a adopta toate actele legislative de drept național necesare pentru punerea în aplicare a celei de A Șasea Directive TVA, ci și de a adopta toate măsurile de natură administrativă necesare pentru a asigura respectarea de către persoanele plătitoare de TVA a obligațiilor care decurg din această A Șasea Directivă, „in primis” obligația de a plăti impozitul datorat în urma efectuării de operațiuni impozabile în cursul unei anumite perioade de timp. Armonizarea TVA stabilită de legiuitorul comunitar ar fi lipsită de sens, precum și de orice utilitate practică, dacă administrațiile fiscale naționale nu ar fi obligate să desfășoare o acțiune eficientă de constatare și de control, având ca scop să asigure „colectarea impozitelor în mod unitar în toate statele membre”, după cum se arată în considerentul 14 al celei de A Șasea Directive.

               2.

               Normele introduse de articolele 8 și 9 din Legea italiană nr. 289/2002 au depășit cu mult marja de apreciere administrativă acordată statelor membre de către legiuitorul comunitar. Într-adevăr, în loc să folosească această putere discreționară în scopul obținerii unei mai mari eficiențe a controalelor fiscale, statul italian a efectuat, prin intermediul legii menționate anterior, o adevărată renunțare generală, nediferențiată și prealabilă la orice activitate de constatare și verificare în materie de TVA, încălcând astfel în mod direct prevederile articolului 22 din A Șasea Directivă și, pe cale de consecință, la obligația generală prevăzută la articolul 2, referitoare la plata TVA pentru toate operațiunile impozabile. Legiuitorul italian a oferit fiecărei persoane plătitoare de TVA supusă competenței sale în materie de impozitare, posibilitatea de a exclude „in toto”, cu privire la o serie de perioade fiscale, eventualitatea oricărui control fiscal. Un astfel de avantaj semnificativ poate fi obținut de către contribuabil prin plata unei sume forfetare ce nu are nicio legătură cu TVA care ar fi fost datorată pentru sumele obținute din livrările de bunuri sau prestările de servicii efectuate de către persoana plătitoare de impozit în perioada fiscală avută în vedere.

               3.

               Această „separare” radicală între cuantumul impozitului calculat conform regulilor obișnuite ale TVA și „cuantumul” care trebuie plătit pentru a beneficia de „amnistie definitivă” („condono tombale”), este în mod deosebit vizibilă în cazul în care persoana plătitoare de impozit a omis complet să prezinte declarația fiscală. Contribuabilul își poate regulariza situația pentru fiecare exercițiu fiscal anual, plătind 1 500 de euro, pentru persoane fizice sau 3 000 de euro, dacă persoana plătitoare de impozit este o societate. O absență similară a oricărui raport cu baza de impozitare a operațiunilor efectuate (și nedeclarate) caracterizează și modalitatea de amnistie „definitivă” care se realizează prin prezentarea unei declarații suplimentare. Cuantumul datorat de către contribuabilul care intenționează să se prevaleze de amnistie este într-adevăr calculat ca un procent (2 %) ce se aplică TVA care ar fi fost datorată pentru livrările de bunuri sau prestările de servicii efectuate în cadrul fiecărui exercițiu fiscal (sau TVA pentru achiziții, greșit dedusă în aceeași perioadă fiscală).

               4.

               O astfel de renunțare prealabilă și generală la orice activitate de verificare este de natură să distorsioneze grav buna funcționare a sistemului comun de TVA. Aceasta aduce atingere în special principiului neutralității fiscale, care se opune ca operatorii economici ce efectuează aceleași operațiuni să fie supuși unui tratament diferit în ceea ce privește colectarea TVA. Fiecare excepție de la regula aplicării și colectării efective a TVA are drept consecință, într-adevăr, pe de o parte un grav prejudiciu adus atât întreprinderilor italiene, cât și întreprinderilor din alte state membre, care au fost supuse sistemului comun de taxă pe valoarea adăugată și, pe de altă parte, o gravă încălcare a principiului unei „concurențe sănătoase” în cadrul pieței comune, prevăzut în al patrulea considerent al celei de A Șasea Directive.

      (1)  JO L 347, p. 1.

      (2)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza T-118/17: Acțiune introdusă la 24 februarie 2017 – Institute for Direct Democracy in Europe/Parlamentul

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/45

         Acțiune introdusă la 24 februarie 2017 – Institute for Direct Democracy in Europe/Parlamentul
   (Cauza T-118/17)
   (2017/C 121/65)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Institute for Direct Democracy in Europe (Bruxelles, Belgique) (reprezentanți: E. Plasschaert și E. Montens, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Parlamentului European din 15 decembrie 2016 în măsura în care aceasta (i) suspendă plata subvenției din 2017, inclusiv plata prefinanțării, (ii) limitează cuantumul prefinanțării pentru subvenția pentru 2017 la 33 % din cuantumul maxim al subvenției și (iii) condiționează plata cuantumului prefinanțării de constituirea unei garanții plătibile la prima cerere, precum și, în consecință, a articolului I.4.1 din decizia de acordare a subvenției FINS-2017-28 anexată la această decizie;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.
   a)   În ceea ce privește decizia de suspendare a plății subvenției pe 2017 către IDDE, inclusiv a cuantumului prefinanțării

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia încalcă principiul bunei administrări și încalcă dreptul la apărare al IDDE. În special, decizia nu a fost adoptată de o autoritate echitabilă și imparțială, iar IDDE nu a fost ascultat în mod adecvat și nici nu a beneficiat de posibilitatea efectivă de a lua poziție și de contesta acuzațiile formulate față de sine.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia încalcă articolul 208 alineatul (1) prima teză din Normele de aplicare a Regulamentului financiar, articolul 8 litera (a) din decizia Biroului Parlamentului European și articolul II.13.2 din decizia de acordare a subvenției. În special, plata subvenției pe 2017 nu poate fi suspendată pe baza unor afirmații neverificate și fără legătură cu această decizie și care ar viza numai decizia de acordare a subvenției din 2015. În plus, plata subvenției pe 2017 nu poate fi suspendată decât în scopul verificărilor care, în prezenta cauză au fost deja efectuate și au fost încheiate fără ca vreuna dintre pretinsele presupuneri și afirmații să fi fost confirmată în mod definitiv. În consecință, suspendarea trebuie înlăturată. În cele din urmă, prezumțiile și presupunerile invocate nu sunt suficiente pentru a justifica vreo suspendare a plății.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia încalcă principiul proporționalității. În special, domeniul de aplicare al măsurii adoptate, respectiv suspendarea plății subvenției pe 2017, inclusiv a prefinanțării acesteia, este total disproporționată în comparație cu presupunerile și cu neregularitățile invocate, chiar dacă acestea erau confirmate.

         b)   În ceea ce privește decizia de limitare a prefinanțării la 33 % din cuantumul maxim al subvenției și de condiționare a plății cuantumului prefinanțării de constituirea unei garanții bancare plătibile la prima cerere

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia încalcă principiul bunei administrări și încalcă dreptul la apărare al IDDE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia încalcă obligația de motivare, dreptul la apărare și articolul 6 din decizia Biroului Parlamentului European, articolul 134 din Regulamentul financiar, precum și articolul 206 din Normele de aplicare a Regulamentului financiar.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia încalcă principiul egalității de tratament și proporționalității. IDDE a fost victima unei discriminări cauzatoare de prejudiciu în comparație cu alte fundații și partide aflate în situații similare din punct de vedere obiectiv.


title: Cauza T-195/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 11 mai 2011 — Cahier și alții/Consiliul și Comisia ( „Măsuri provizorii — Răspundere extracontractuală — Cerere de măsuri provizorii — Inadmisibilitate parțială — Lipsa urgenței” )

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/26

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 11 mai 2011 — Cahier și alții/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-195/11 R)
   (Măsuri provizorii - Răspundere extracontractuală - Cerere de măsuri provizorii - Inadmisibilitate parțială - Lipsa urgenței)
   2011/C 186/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Jean-Marie Cahier (Montchaude, Franța) și ceilalți 28 de reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentant: C.-É. Gudin, avocat)

      Pârâte: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: É. Sitbon Bercain și P. Mahnič Bruni, agenți) și Comisia Europeană (reprezentanți: D. Bianchi, B. Schima și M. Vollkommer, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii și suspendarea executării articolului 28 din Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței vitivinicole (JO L 179, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 190), astfel cum este menținut în vigoare prin articolul 128 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 479/2008 al Consiliului din 29 aprilie 2008 privind organizarea comună a pieței vitivinicole, de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999, a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003, a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 și a Regulamentului (CE) nr. 3/2008 și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 2392/86 și a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 (JO L 148, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-58/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 10 februarie 2015 – Firma Theodor Pfister/Landkreis Main-Spessart

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 10 februarie 2015 – Firma Theodor Pfister/Landkreis Main-Spessart
   (Cauza C-58/15)
   (2015/C 171/14)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Firma Theodor Pfister

      Pârât: Landkreis Main-Spessart

      Întrebarea preliminară

               —

               Articolul 27 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul (CE) nr. 882/2004 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 permite pentru perioada tranzitorie a anului 2007 perceperea de onorarii în materie de igiena cărnii care să acopere costurile, conform reglementării anterioare (Directiva 85/73/CEE în versiunea Directivei 96/43/CE)?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind controalele oficiale efectuate pentru a asigura verificarea conformității cu legislația privind hrana pentru animale și produsele alimentare și cu normele de sănătate animală și de bunăstare a animalelor (JO L 165, p. 1, Ediţie specială, 03/vol. 58, p. 216).


title: Cauza T-260/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 ianuarie 2008 — Arktouros/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Regulamentul (CE) nr. 1655/2000 — Întreruperea contribuției financiare acordate pentru un proiect ecologic — Decizie prin care se pune capăt proiectului și se dispune rambursarea sumelor plătite cu titlu de avans — Act de confirmare — Expirarea termenului de introducere a acțiunii — Inadmisibilitate )

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/34

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 ianuarie 2008 — Arktouros/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-260/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Regulamentul (CE) nr. 1655/2000 - Întreruperea contribuției financiare acordate pentru un proiect ecologic - Decizie prin care se pune capăt proiectului și se dispune rambursarea sumelor plătite cu titlu de avans - Act de confirmare - Expirarea termenului de introducere a acțiunii - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 171/63)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Etairia prostasias kai diacheirisis fysikou perivallontos kai agrias zoïs Arktouros (Salonic, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis și N. Keramidas, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: M. Konstantinidis, agent)
   Obiectul
   Anularea Deciziei E(2006) 3181 final a Comisiei din 6 iulie 2006 prin care, pe de o parte, s-a pus capăt unui proiect privind realizarea unor acțiuni de conservare în Parcul Național al Pindului Septentrional (Grecia) (Ellas — LIFE03/NAT/GR/000089) și, pe de altă parte, s-a dispus rambursarea avansului care îi fusese plătit reclamantei în baza sprijinului financiar comunitar acordat acesteia în executarea Deciziei C(2003) 2919 final a Comisiei din 4 septembrie 2003.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Etairia prostasias kai diacheirisis fysikou perivallontos kai agrias zoïs Arktouros suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 281, 18.11.2006.


title: Cauza C-97/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Italia) la 28 februarie 2011 — Amia Spa, în lichidare/Provincia Regionale di Palermo

text:
               13.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Italia) la 28 februarie 2011 — Amia Spa, în lichidare/Provincia Regionale di Palermo
   (Cauza C-97/11)
   2011/C 238/02
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Amia Spa, în lichidare

      Pârâtă: Provincia Regionale di Palermo

      Întrebările preliminare

   În lumina Hotărârii pronunțate în cauza C-172/08 (1), pot fi considerate neaplicabile dispozițiile articolului 3 alineatele (26) și (31) din Legea nr. 549 din 28 decembrie 1995, întrucât sunt contrare articolului 10 din Directiva 1999/31/CE (2) și, în mod similar, întrucât sunt contrare articolelor 1, 2 și 3 din Directiva 2000/35/CE (3)?

      (1)  Hotărârea Curții din 25 februarie 2010, Pontina Ambiente Srl (nepublicată încă în Repertoriu).

      (2)  Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (JO L 348, p. 1, Ediție specială, 15/5, p. 94).

      (3)  Directiva 2000/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale (JO L 200, p. 35, Ediție specială, 17/1, p. 226).


title: Cauza C-99/16: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de grande instance de Lyon – Franța) – Jean-Philippe Lahorgue/Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB”, Conseil des barreaux européens „CCBE”, Ordre des avocats du barreau de Luxembourg ]Trimitere preliminară — Libera prestare a serviciilor — Directiva 77/249/CEE — Articolul 4 — Exercitarea profesiei de avocat — Dispozitiv de conectare la rețeaua privată virtuală a avocaților (RPVA) — Dispozitiv „RPVA” — Refuz de remitere unui avocat înscris în baroul unui alt stat membru — Măsură discriminatorie]

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/12

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de grande instance de Lyon – Franța) – Jean-Philippe Lahorgue/Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB”, Conseil des barreaux européens „CCBE”, Ordre des avocats du barreau de Luxembourg
   (Cauza C-99/16) (1)

   (]Trimitere preliminară - Libera prestare a serviciilor - Directiva 77/249/CEE - Articolul 4 - Exercitarea profesiei de avocat - Dispozitiv de conectare la rețeaua privată virtuală a avocaților (RPVA) - Dispozitiv „RPVA” - Refuz de remitere unui avocat înscris în baroul unui alt stat membru - Măsură discriminatorie])
   (2017/C 239/16)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de grande instance de Lyon

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Jean-Philippe Lahorgue

      Pârâte: Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB”, Conseil des barreaux européens „CCBE”, Ordre des avocats du barreau de Luxembourg

      cu participarea: Ministère public

      Dispozitivul

   Refuzul de a remite un dispozitiv de conectare la rețeaua privată virtuală a avocaților, emis de autoritățile competente ale unui stat membru unui avocat înscris în mod corespunzător în baroul unui alt stat membru, doar pentru motivul că nu este înscris în baroul celuilalt stat membru în care dorește să își exercite profesia de avocat în calitate de liber prestator de servicii, în cazurile în care obligația de a acționa în colaborare cu un alt avocat nu este impusă prin lege, constituie o restricție privind libera prestare a serviciilor, în sensul articolului 4 din Directiva 77/249/CEE a Consiliului din 22 martie 1977 de facilitare a exercitării efective a libertății de a presta servicii de către avocați, interpretat în lumina articolului 56 și a articolului 57 al treilea paragraf TFUE. Revine instanței de trimitere atribuția de a verifica dacă un asemenea refuz, având în vedere contextul în care este exprimat, răspunde într-adevăr obiectivelor de protecție a consumatorilor și de bună administrare a justiției susceptibile să îl justifice și dacă restricțiile care rezultă nu sunt disproporționate în raport cu aceste obiective.

      (1)  JO C 165, 10.5.2016.


title: Cauza T-282/09: Acțiune introdusă la 17 iulie 2009 — Fédération Internationale des Logis/OAPI (Reprezentarea unui pătrat de culoare verde)

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/40

         Acțiune introdusă la 17 iulie 2009 — Fédération Internationale des Logis/OAPI (Reprezentarea unui pătrat de culoare verde)
   (Cauza T-282/09)
   2009/C 220/84
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Fédération Internationale des Logis (Paris, Franța) (reprezentant: B. Brisset, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei adoptate de Camera întâi de recurs a OAPI la 22 aprilie 2009 în cauza R 1511/2008-1 și autorizarea înregistrării mărcii solicitate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă reprezentând un pătrat de culoare verde pentru produsele și serviciile din clasele 3, 18, 24, 43 și 44 — cererea de înregistrare nr. 6 468 789

      Decizia examinatorului: Respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: Respinge recursul

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, reprezentarea unui pătrat cu laturile convexe de o culoare verde specială și specifică fiind distinctivă din perspectiva produselor și serviciilor pentru care a fost solicitată înregistrarea, în măsura în care aceste elemente ar conferi un aspect special mărcii pentru aceste produse și servicii.


title: Cauza F-95/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 17 decembrie 2015 – Seigneur/BCE (Funcție publică — Personal al BCE — Membri ai comitetului personalului — Remunerare — Salariu — Creștere suplimentară de salariu — Eligibilitate)

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/92

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 17 decembrie 2015 – Seigneur/BCE
   (Cauza F-95/14) (1)

   ((Funcție publică - Personal al BCE - Membri ai comitetului personalului - Remunerare - Salariu - Creștere suplimentară de salariu - Eligibilitate))
   (2016/C 048/104)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Olivier Seigneur (Frankfurt pe Main, Germania) (reprezentanţi: L. Levi şi M. Vandenbussche, avocaţi)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanţi: E. Carlini, D. Camilleri Podestà şi M. López Torres, agenţi, B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei directoratului BCE de a nu îi acorda reclamantului o creștere suplimentară de salariu, în contextul procedurii de revizuire anuală a salariilor și a primelor, pentru anul 2014

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia directoratului Băncii Centrale Europene din 25 februarie 2014 de a nu îi acorda domnului Seigneur o creștere suplimentară de salariu pe anul 2014.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Banca Centrală Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de domnul Seigneur.

      (1)  JO C 421, 24.11.2014, p. 63.


title: Cauzele conexate F-14/05 și F-20/05.: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 iunie 2009 — Albert-Bousquet și alții. și Johansson și alții/Comisia

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/37

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 iunie 2009 — Albert-Bousquet și alții. și Johansson și alții/Comisia
   (Cauzele conexate F-14/05 și F-20/05.) (1)

   2009/C 193/62

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 132, 28.5.2005, p. 31. și C. 171, 9.7.2005, p. 27.


title: Cauza C-31/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 23 ianuarie 2017 – Sucrerie de Toury SA/Ministre de l'économie et des finances

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 23 ianuarie 2017 – Sucrerie de Toury SA/Ministre de l'économie et des finances
   (Cauza C-31/17)
   (2017/C 112/30)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Sucrerie de Toury SA

      Intimat: Ministre de l'économie et des finances

      Întrebarea preliminară

   Produsele energetice utilizate pentru producerea combinată de căldură și de electricitate intră exclusiv sub incidența posibilității de scutire prevăzută la litera (c) a articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 sau intră, de asemenea, în ceea ce privește partea din aceste produse al cărei consum corespunde producerii de electricitate, în domeniul de aplicare al obligației de scutire prevăzute la litera (a) a articolului 14 alineatul (1)


title: Cauza C-356/10: Ordonanța președintelui Camerei a treia a Curții din 22 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Irlanda

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/21

         Ordonanța președintelui Camerei a treia a Curții din 22 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-356/10) (1)

   2012/C 49/36
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 246, 11.9.2010.


title: Cauza T-325/10: Acțiune introdusă la 3 august 2010 — Iliad și alții/Comisia

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/43

      Acțiune introdusă la 3 august 2010 — Iliad și alții/Comisia
      (Cauza T-325/10)
      ()
      (2010/C 288/82)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Iliad SA (Paris, Franța), Free infrastructure SAS (Paris) și Free SA (Paris) (reprezentant: T. Cabot, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile reclamantelor

                  —

                  Declararea admisibilității prezentei acțiuni;

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei Europene din 30 septembrie 2009 de aprobare a finanțării publice de 59 milioane de euro a proiectului de rețea de mare viteză în departamentul Hauts-de-Seine, în temeiul articolului 263 TFUE;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Reclamantele solicită anularea Deciziei C(2009) 7426 final a Comisiei din 30 septembrie 2009 (1) prin care s-a constatat că nu constituie ajutor de stat compensarea costurilor serviciului public în valoare de 59 milioane de euro, acordată de autoritățile franceze în favoarea unui grup de întreprinderi, pentru instituirea și exploatarea unei rețele de comunicații electronice de mare viteză (proiectul THD 92), în departamentul Hauts-de-Seine.
      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive întemeiate pe:

                  —

                  încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, în măsura în care Comisia nu ar fi respectat niciunul dintre cele patru criterii menționate în jurisprudența Altmark (2), considerând că măsura în cauză nu constituie ajutor de stat;

                  —

                  încălcarea obligației de motivare, în măsura în care decizia atacată nu ar conține elemente suficiente care să permită să se concluzioneze că au fost îndeplinite toate condițiile pentru aplicarea jurisprudenței Altmark;

                  —

                  încălcarea obligației de a iniția o procedură oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE, în măsura în care un ansamblu de indicii întemeiate pe durata procedurii preliminare de investigare, pe documente care evidențiază amploarea și complexitatea investigației care trebuie efectuată și pe un conținut parțial incomplet și insuficient al deciziei în litigiu ar dovedi că, în speță, Comisia ar fi adoptat decizia în litigiu în pofida faptului că aceasta ar fi întâmpinat dificultăți serioase pentru aprecierea compatibilității cu piața comună a măsurii în cauză.

         (1)  Ajutor de stat N 331/2008 — Franța.

         (2)  Hotărârea Curții din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Rec., 2003 p. I 7747).