title: Cauza T-11/17: Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2017 – RK/Consiliul

text:
               27.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/13

         Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2017 – RK/Consiliul
   (Cauza T-11/17)
   (2017/C 095/22)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: RK (reprezentanți: L. Levi și A. Tymen, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei acțiuni ca admisibilă și întemeiată;

         în consecință,

               —

               anularea deciziei nedatate a Consiliului, adoptată în temeiul articolului 42c din Statutul funcționarilor Uniunii Europene;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei din 27 septembrie 2016, prin care s-a respins reclamația reclamantei din 29 aprilie 2016;

               —

               obligarea pârâtului la repararea prejudiciului material suferit de reclamantă;

               —

               obligarea pârâtului la plata de despăgubiri pentru repararea prejudiciului moral suferit de reclamantă;

               —

               obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o excepție de nelegalitate îndreptată împotriva articolului 42c din Statut, pe o încălcare a articolelor 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pe o încălcare a Directivei 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO 2000, L 303, p. 16), precum și pe o încălcare a articolului 1d din Statut.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 42c din Statut, astfel cum a fost pus în aplicare prin comunicarea către personal nr. 71/15 a Consiliului, precum și pe inexactități și nereguli de fapt și de drept care ar afecta deciziile atacate.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a dreptului de a fi ascultat, precum și pe o încălcare a dreptului la apărare.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o încălcare a obligației de solicitudine, precum și pe o încălcare a principiului bunei administrări.


title: Cauza C-402/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 aprillie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunalul Sibiu — România) — Ioan Tatu/Statul român prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului (Impozite interne — Articolul 110 TFUE — Taxă pe poluare aplicată cu ocazia primei înmatriculări a autovehiculelor — Neutralitatea taxei între autovehiculele de ocazie importate și vehiculele similare aflate deja pe piața națională)

text:
               28.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 160/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 aprillie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunalul Sibiu — România) — Ioan Tatu/Statul român prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului
   (Cauza C-402/09) (1)

   (Impozite interne - Articolul 110 TFUE - Taxă pe poluare aplicată cu ocazia primei înmatriculări a autovehiculelor - Neutralitatea taxei între autovehiculele de ocazie importate și vehiculele similare aflate deja pe piața națională)
   2011/C 160/05
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Sibiu

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ioan Tatu

      Pârâte: Statul român prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunalul Sibiu — Înmatricularea vehiculelor de ocazie înmatriculate anterior în alte state membre — Reglementare națională care condiționează prima înmatriculare a acestor vehicule de plata unei taxe pe poluare, în timp ce vehiculele de ocazie deja prezente pe piața națională sunt scutite de la plata taxei menționate cu ocazia unei noi înmatriculări — Compatibilitatea reglementării naționale cu articolul 90 CE — Obstacol în calea liberei circulații a mărfurilor

      Dispozitivul

   Articolul 110 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru să instituie o taxă pe poluare aplicată autovehiculelor cu ocazia primei lor înmatriculări în acest stat membru, dacă regimul acestei măsuri fiscale este astfel stabilit încât descurajează punerea în circulație, în statul membru menționat, a unor vehicule de ocazie cumpărate în alte state membre, fără însă a descuraja cumpărarea unor vehicule de ocazie având aceeași vechime și aceeași uzură de pe piața națională.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza T-222/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/63

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia
   (Cauza T-222/06) (1)

   (2008/C 301/115)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 249, 14.10.2006.


title: Cauza T-2/10: Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2010 — De Lucia/OAPI — Galbani (De Lucia La natura pratica del gusto)

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/35

         Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2010 — De Lucia/OAPI — Galbani (De Lucia La natura pratica del gusto)
   (Cauza T-2/10) (1)

   2011/C 55/64
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Cauza C-343/08: Acțiune introdusă la 23 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/10

         Acțiune introdusă la 23 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă
   (Cauza C-343/08)
   (2008/C 272/16)
   Limba de procedură: ceha
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Šimerdová și N. Yerrell, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin neadoptarea măsurilor necesare pentru ca normele de drept intern să fie pe deplin conforme Directivei 2003/41/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 iunie 2003 privind activitățile și supravegherea instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale (1), în special prin netranspunerea articolului 8, a articolului 9 în totalitate, a articolelor 13 și 15-18 și a articolului 20 alineatele (2)-(4) din directivă, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei menționate, în special al articolului 22 alineatul (1);

               —

               obligarea Republicii Cehe la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul de transpunere a directivei în ordinea juridică internă a expirat la 23 septembrie 2005.

      (1)  JO L 235, 23.9.2003, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 219.


title: Cauza T-312/16: Acțiune introdusă la 20 iunie 2016 – Walfood/EUIPO – Romanov Holding (CHATKA)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/42

         Acțiune introdusă la 20 iunie 2016 – Walfood/EUIPO – Romanov Holding (CHATKA)
   (Cauza T-312/16)
   (2016/C 305/57)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Walfood SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: E. Cornu, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Romanov Holding, SL (La Moraleja, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii „CHATKA” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 876 349

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 21 martie 2016 în cauza R 2870/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-368/05 P: Ordonanța Curții din data de 8 decembrie 2006 — Polyelectrolyte Producers Group/Comisia Comunităților Europene, Consiliul Uniunii Europene (Recurs — Decizie a Consiliului de adoptare a poziției Comunității — Decizie a Comitetului Mixt al SEE care permite Regatului Norvegiei să aplice substanței acrilamidă limite specifice de concentrație mai restrictive decât cele autorizate în comunitate)

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/9

         Ordonanța Curții din data de 8 decembrie 2006 — Polyelectrolyte Producers Group/Comisia Comunităților Europene, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-368/05 P) (1)

   (Recurs - Decizie a Consiliului de adoptare a poziției Comunității - Decizie a Comitetului Mixt al SEE care permite Regatului Norvegiei să aplice substanței acrilamidă limite specifice de concentrație mai restrictive decât cele autorizate în comunitate)
   (2007/C 82/16)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurent: Polyelectrolyte Producers Group (reprezentanți: K. Van Maldegem și C. Mereu, avocats)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: G. Curmi, J.-P. Hix și F. Florindo Gijón), Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Forman și M. Wilderspin, agenți)
   Obiectul
   Recurs împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din 22 iulie 2005, Polyelectrolyte Producers Group/Consiliu și Comisie (T-376/04), care declară inadmisibilă acțiunea având ca obiect, pe de o parte, anularea Deciziei Comitetului Mixt al SEE nr. 59/2004 din 26 aprilie 2004 de modificare a anexei II (JO L 277, p. 30) în măsura în care permite Norvegiei să impună limite specifice de concentrație pentru substanța acrilamidă mai restrictive decât cele aplicate în Comunitate, precum și constatarea nelegalității declarației comune referitoare la Acordul SEE privind clauzele de modificare în domeniul substanțelor periculoase, adoptată la 26 martie 1999 la reuniunea Comitetului Mixt al SEE (JO C 185, p. 6) și, pe de altă parte, o acțiune în despăgubire prin care se urmărește repararea prejudiciului presupus a fi fost suferit de reclamant în urma adoptării deciziei atacate
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Polyelectrolyte Producers Group la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 10, 14.1.2006.


title: Cauza T-200/07: Acțiune introdusă la 6 iunie 2007 — Agencja Wydawnicza Technopol/OAPI (222)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/35

         Acțiune introdusă la 6 iunie 2007 — Agencja Wydawnicza Technopol/OAPI (222)
   (Cauza T-200/07)
   (2007/C 183/68)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Agencja Wydawnicza „Technopol” Sp. z o.o. (reprezentant: D. Rzążewska, radca prawny)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea în tot a deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 22 martie 2007, cauza R 1276/2006-4;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „222” pentru produse din clasa 16

      Decizia examinatorului: refuză înregistrarea

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: aplicarea greșită a articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară (1), având în vedere că semnul „222” nu este nici descriptiv și nici lipsit de caracter distinctiv pentru produsele indicate

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993, JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.


title: Cauza T-291/17: Acțiune introdusă la 16 mai 2017 – Transdev și alții/Comisia

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/41

         Acțiune introdusă la 16 mai 2017 – Transdev și alții/Comisia
   (Cauza T-291/17)
   (2017/C 231/50)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Transdev (Issy-les-Moulineaux, Franța), Transdev Ile de France (Issy-les-Moulineaux), Transports rapides automobiles (TRA) (Villepinte, Franța) (reprezentant: F. Salat-Baroux, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, anularea în parte a deciziei Comisiei Europene din 2 februarie 2017 privind schema de ajutor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) pusă în aplicare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuzul în regiunea Île-de-France, în măsura în care declară la articolul 1 că schema de ajutor regională a fost pusă în aplicare „în mod nelegal”, deși era vorba despre o schemă de ajutor existentă;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în parte a deciziei Comisiei Europene din 2 februarie 2017 privind schema de ajutor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) pusă în aplicare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuzul în regiunea Île-de-France, în măsura în care declară la articolul 1 că schema de ajutor regională a fost pusă în aplicare în mod nelegal pentru perioada anterioară datei de 25 noiembrie 1998;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, invocat cu titlu principal, întemeiat pe faptul că schema de ajutor regională în discuție nu ar fi fost pusă în aplicare în mod nelegal, din moment ce nu ar fi fost supusă obligației de notificare prealabilă. Astfel, schema de ajutor regională ar fi o schemă de ajutor existentă, în sensul articolului 108 alineatul (1) TFUE și al dispozițiilor articolului 1 litera (b) și ale capitolului VI din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9) (denumit în continuare „Regulamentul 2015/1589”). Potrivit normelor aplicabile schemelor de ajutor existente, punerea în aplicare a acestora nu ar fi nelegală, Comisia având doar posibilitatea de a prescrie, după caz, măsuri utile în scopul evoluării sau al dispariției acestora în viitor.

               2.

               Al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe faptul că schema de ajutor regională nu ar constitui o schemă de ajutor existentă. Potrivit reclamantelor, decizia atacată este viciată de nelegalitate, întrucât Comisia a considerat că termenul de prescripție de zece ani fusese întrerupt de o acțiune introdusă în fața instanței naționale în anul 2004 de Syndicat autonome des transporteurs de voyageurs (denumit în continuare „SATV”). Astfel, articolul 17 din Regulamentul 2015/1589 ar prevedea că termenul de prescripție de zece ani nu este întrerupt decât printr-o măsură adoptată de către Comisie sau, la solicitarea acesteia, de către un stat membru. Reclamantele susțin că introducerea de către SATV a unei acțiuni în fața instanței naționale nu constituie o măsură care întrerupe termenul de prescripție în sensul acestei dispoziții.


title: Cauza T-304/13 P: Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – van der Aat și alții/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Remunerație — Actualizarea anuală a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale altor agenți — Coeficient corector pentru funcționarii și agenții repartizați la Varese — Articolele 64-65a din statut — Anexa IX la statut — Regulamentul (UE) nr. 1239/2010 — Obligația de motivare — Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Eroare vădită de apreciere” )

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/48

         Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – van der Aat și alții/Comisia
   (Cauza T-304/13 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Remunerație - Actualizarea anuală a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale altor agenți - Coeficient corector pentru funcționarii și agenții repartizați la Varese - Articolele 64-65a din statut - Anexa IX la statut - Regulamentul (UE) nr. 1239/2010 - Obligația de motivare - Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Eroare vădită de apreciere”))
   (2015/C 046/59)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurenți: Chris van der Aat (Besozzo, Italia) și ceilalți funcționari și agenți ai Comisiei Europene ale căror nume figurează în anexa la hotărâre) (reprezentanți: S. Orlandi, D. de Abreu Caldas și J.-N. Louis, avocați)

      Celelalte parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și D. Martin, ulterior J. Curall și A.-C. Simon, agenți), și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și J. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 21 martie 2013, van der Aat și alții/Comisia (F-111/11, RecFP, EU:F:2013:42), prin care se urmărește anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Chris va der Aat și ceilalți funcționari și agenți ai Comisiei Europene ale căror nume figurează în anexă suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisiei în cadrul prezentei proceduri.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 245, 24.8.2013.


title: Cauza C-272/09 P: Recurs introdus la 16 iulie 2009 de KME Germany AG, fostă KM Europa Metal AG, KME France SAS, fostă Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, fostă Europa Metalli SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 6 mai 2009 în cauza T-127/04, KME Germany AG, fostă KM Europa Metal AG, KME France SAS, formerly Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, formerly Europa Metalli SpA/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/29

         Recurs introdus la 16 iulie 2009 de KME Germany AG, fostă KM Europa Metal AG, KME France SAS, fostă Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, fostă Europa Metalli SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 6 mai 2009 în cauza T-127/04, KME Germany AG, fostă KM Europa Metal AG, KME France SAS, formerly Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, formerly Europa Metalli SpA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-272/09 P)
   2009/C 220/55
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: KME Germany AG, fostă KM Europa Metal AG, KME France SAS, fostă Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, fostă Europa Metalli SpA (reprezentanți: M. Siragusa, G. Rizza, M. Piergiovanni, avvocati, A. Winckler, avocat, T. Graf, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii;

               —

               în măsura posibilului, în temeiul faptelor prezentate Curții, anularea parțială a Deciziei și reducerea amenzii aplicate KME;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată din prezenta procedură precum și a celor din procedura în fața Tribunalului de Primă Instanță;

         sau, în subsidiar, în cazul în care procedura nu permite cele de mai sus,

               —

               anularea hotărârii (inclusiv în ceea ce privește decizia Tribunalului asupra suportării cheltuielilor de judecată de către KME) și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul primului motiv invocat, recurentele reproșează Tribunalului faptul că a considerat că a fost demonstrat de către Comisie în mod satisfăcător că Level Wound Coils Arrangements a avut un impact asupra pieței relevante și, prin urmare, baza de calcul a amenzii aplicate KME trebuia să țină seama de această împrejurare. Considerând și hotărând că trebuie respins primul motiv invocat de KME, Tribunalul a încălcat dreptul comunitar și a indicat o motivare ilogică și inadecvată. Mai mult, Tribunalul a denaturat în mod vădit faptele și probele care i-au fost prezentate admițând concluzia Comisiei în sensul că dovezile de ordin economic prezentate de KME nu demonstrau că încălcarea privită în ansamblu nu a avut niciun impact asupra pieței.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele reproșează Tribunalului faptul că a aprobat trimiterile invocate de Comisie — pentru determinarea dimensiunilor pieței afectate de încălcare, în vederea stabilirii elementului de gravitate al amenzii aplicate KME — la o valoare de piață care includea în mod greșit veniturile din vânzările realizate pe o piață în amonte, separată de piața „cartelului”, în pofida faptului că membrii respectivului cartel nu erau integrați vertical în cadrul respectivei piețe în amonte. Considerând și hotărând astfel, Tribunalul a încălcat dreptul comunitar și a indicat o motivare ilogică și inadecvată.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentele reproșează Tribunalului faptul că a respins cel de al treilea capăt de cerere invocat, potrivit căruia Comisia a aplicat greșit Liniile directoare privind amenzile din 1998 și a încălcat principiile proporționalității și egalității de tratament, impunând sporul procentual maxim la stabilirea bazei de calcul a amenzii aplicate KME, pentru motivul duratei încălcării. În opinia recurentelor, Tribunalul a încălcat dreptul comunitar și a indicat o motivare neclară, ilogică și inadecvată prin declararea validității părții respective din Decizie.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv invocat, recurentele pretind că Tribunalul a încălcat dreptul comunitar prin respingerea celui de al patrulea aspect al capătului de cerere numărul patru din cadrul cererii recurentelor și prin constatarea validității părții respective din Decizie, în cadrul căreia Comisia nu a recunoscut în favoarea KME beneficiul unei reduceri a amenzii în temeiul cooperării în afara domeniului de aplicare al Comunicării privind politica de clemență din 1996, încălcând astfel Liniile directoare privind amenzile din 1996 precum și principiul egalității de tratament.
   Prin intermediul celui de al cincilea — și ultimul — motiv, recurentele susțin că Tribunalul a încălcat dreptul comunitar și dreptul lor fundamental la obținerea unui control jurisdicțional complet și eficient, întrucât nu a examinat îndeaproape și diligent argumentele invocate de KME și întrucât a făcut dovada unei abordări părtinitoare și deferente cu privire la puterea de apreciere a Comisiei.


title: Cauza T-41/12: Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2015 – LS Fashion/OAPI – Gestión de Activos Isorana (L’Wren Scott) [„Marca comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale L’Wren Scott — Marca națională verbală anterioară LOREN SCOTT — Motiv relativ de refuz — Utilizare serioasă a mărcii — Articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/19

         Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2015 – LS Fashion/OAPI – Gestión de Activos Isorana (L’Wren Scott)
   (Cauza T-41/12) (1)

   ([„Marca comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale L’Wren Scott - Marca națională verbală anterioară LOREN SCOTT - Motiv relativ de refuz - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2015/C 127/25)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: LS Fashion, LLC (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: R. Black și S. Davies, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Geroulakos, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Gestión de Activos Isorana, SL (La Orotava, Spania) (reprezentanți: F. Brandolini Kujman, J.-B. Devaureix și L. Montoya Terán, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 24 noiembrie 2011 (cauza R 1584/2009-4), privind o procedură de opoziție între Gestión de Activos Isorana, SL și LS Fashion, LLC

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă LS Fashion, LLC la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 109, 14.4.2012.


title: Cauza T-456/17: Acțiune introdusă la 21 iulie 2017 – Lupu/EUIPO – Dzhihangir (Djili soy original DS)

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/35

         Acțiune introdusă la 21 iulie 2017 – Lupu/EUIPO – Dzhihangir (Djili soy original DS)
   (Cauza T-456/17)
   (2017/C 309/46)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Victor Lupu (București, România) (reprezentant: P. Acsinte, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ibryam Dzhihangir (Silistra, Bulgaria)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „Djili soy original DS” – Cererea de înregistrare nr. 8 810 558

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 3 mai 2017 în cauza R 516/2011-5

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               admiterea opoziției formulate împotriva înregistrării EUTMA 008404551 „Djili DS” și/sau anularea înregistrării EUTMA 008404551 „Djili DS”;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs din 3 mai 2017 privind recursul R 516/2011-5 și dispunerea continuării procedurii care s-a aflat pe rolul camerei de recurs și, în plus, obligarea camerei de recurs să mențină suspendarea procedurii până când o decizie definitivă scrisă, motivată și semnată asupra cererii de anulare nr. 2794/1/2016 este furnizată camerei de recurs;

               —

               obligarea EUIPO și a lui DZHIHANGIR Ibryam la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               Încălcarea articolului 1 din Protocolul nr. 1 la Convenția Europeană a Drepturilor Omului;

               —

               încălcarea normei 20 alineatul (7) literele (a) și (c) din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară;

               —

                  mutatis mutandis, articolul 53 alineatul (2) literele (c) și (d) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului în ceea ce privește drepturile de autor ale reclamantului pentru poza de pe pachetul „Djili” scris cu litere roșii pe un pachet albastru cu imaginea unui papagal și în ceea ce privește drepturile reclamantului de a folosi o denumire comercială pentru produse în sensul Hotărârii Curții Europene de Justiție în cauza C-17/06”;

               —

               alte prevederi legale relevante.


title: Cauza T-67/07: Acțiune introdusă la data de 2 martie 2007 — Ford Motor/OAPI

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/52

         Acțiune introdusă la data de 2 martie 2007 — Ford Motor/OAPI
   (Cauza T-67/07)
   (2007/C 95/105)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Ford Motor Company (Dearbon, Michigan, SUA) (reprezentant: R. Ingerl, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din data de 20 decembrie 2006 (cauza R 1135/2006-2);

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „FUN “pentru produse și servicii din clasa 12 (cererea de înregistrare nr. 4 509 808).

      Decizia examinatorului: respingerea cererii de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului și respingerea cererii de înregistrare.
   Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1) dat fiind aplicarea greșită a motivului absolut de refuz de înregistrare privind indicațiile descriptive ale caracteristicilor unor cuvinte din vocabularul general care nu sunt în mod direct descriptive,

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 dat fiind că afirmația privind absența caracterului distinctiv rezultă doar din greșita aplicare a articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, precum și

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 dat fiind că marca solicitată prezintă un caracter distinctiv suficient.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1).


title: Cauza C-484/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di Taranto (Italia) la 8 septembrie 2016 – Procedură penală împotriva lui Antonio Semeraro

text:
               21.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 428/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di Taranto (Italia) la 8 septembrie 2016 – Procedură penală împotriva lui Antonio Semeraro
   (Cauza C-484/16)
   (2016/C 428/12)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di pace di Taranto

      Partea din procedura principală

   Antonio Semeraro

      Întrebarea preliminară

   Directiva 2012/29/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 de stabilire a unor norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității și de înlocuire a Deciziei-cadru 2001/220/JAI a Consiliului, transpusă în Italia prin Decretul legislativ nr. 212 din 15 decembrie 2015 (GURI, Seria generală, nr. 3 din 5 ianuarie 2016), și în special considerentele (9), (66) și (67), precum și articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2012/29/UE citată, cu respectarea articolului 83 TFUE și a articolelor 2 și 3 din Constituția italiană, precum și a articolelor 49, 51, 53 și 54 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, se opune abrogării infracțiunii prevăzute la articolul 594 din Codul penal potrivit articolului [1] și următoarele din Decretul legislativ nr. 7 din 15 ianuarie 2016? (1)

      (1)  JO L 315, p. 57.


title: Cauza C-453/16 PPU: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 16 august 2016 – Openbaar Ministerie/Halil Ibrahim Özçelik

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 16 august 2016 – Openbaar Ministerie/Halil Ibrahim Özçelik
   (Cauza C-453/16 PPU)
   (2016/C 383/10)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Openbaar Ministerie

      Pârât: Halil Ibrahim Özçelik

      Întrebările preliminare

               1)

               Expresia „decizie judiciară”, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (c) din Decizia-cadru 2002/584/JAI (1), este o noțiune a dreptului Uniunii ce trebuie interpretată în mod autonom și uniform?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ, care este semnificația acestei noțiuni?

               3)

               Validarea, de către un membru al Ministerului Public, a unui mandat de arestare național emis în prealabil de poliție, validare în discuție în prezenta cauză, este o astfel de „decizie judiciară”?

      (1)  Decizia-cadru a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3.


title: Cauza T-250/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 iulie 2007 — Evropaïki Dynamiki/Comisia Comunităților Europene ( Contracte de achiziții publice de servicii — Procedura comunitară a cererii de ofertă — Prestarea de servicii referitoare la colectarea, producerea și difuzarea publicațiilor electronice, în special a Suplimentului Jurnalului Oficial al Uniunii Europene — Respingerea ofertei unui ofertant — Egalitate de tratament — Obligația de motivare — Lipsa erorii vădite de apreciere )

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/35

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 iulie 2007 — Evropaïki Dynamiki/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-250/05) (1)

   („Contracte de achiziții publice de servicii - Procedura comunitară a cererii de ofertă - Prestarea de servicii referitoare la colectarea, producerea și difuzarea publicațiilor electronice, în special a Suplimentului Jurnalului Oficial al Uniunii Europene - Respingerea ofertei unui ofertant - Egalitate de tratament - Obligația de motivare - Lipsa erorii vădite de apreciere’)
   (2007/C 199/66)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentant: N. Korogiannakis, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Wilderspin și M. Šimerdová, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a deciziei Oficiului pentru Publicații Oficiale al Comunităților Europene din 15 aprilie 2005 de a nu reține oferta depusă de reclamantă în cadrul cererii de ofertă publicată la 19 noiembrie 2004 (JO 2004, S 226) privind prestarea de servicii referitoare la colectarea, producerea și difuzarea publicațiilor electronice, în special a Suplimentului Jurnalului Oficial al Uniunii Europene, și de a atribui contractul ofertantului selectat.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 217, 3.9.2005.


title: Cauza T-475/15: Ordonanța Tribunalului din 4 aprilie 2016 – L’Oréal/EUIPO – LR Health & Beauty Systems (LR) („Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulităţii — Retragerea mărcii — Lipsa necesităţii de a se pronunţa”)

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/22

         Ordonanța Tribunalului din 4 aprilie 2016 – L’Oréal/EUIPO – LR Health & Beauty Systems (LR)
   (Cauza T-475/15) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulităţii - Retragerea mărcii - Lipsa necesităţii de a se pronunţa”))
   (2016/C 200/31)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: L’Oréal SA (Paris, Franța) (reprezentant: R. Dissmann, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Kusturovic, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: LR Health & Beauty Systems GmbH (Ahlen, Germania) (reprezentanți: N. Weber și L. Thiel, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Camerei întâi de recurs a EUIPO din 21 mai 2015 (cauza R 1143/2014-1), privind o procedură de declarare a nulității între LR Health & Beauty Systems GmbH și L’Oréal SA.

      Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra acțiunii.

               2)

               Obligă L’Oréal SA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de LR Health & Beauty Systems GmbH.

      (1)  JO C 328, 5.10.2015.


title: Cauza C-324/15 P: Recurs introdus la 30 iunie 2015 de Hitachi Chemical Europe GmbH şi Polynt SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 30 aprilie 2015 în cauza T-135/13, Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA şi Sitre Srl/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/25

         Recurs introdus la 30 iunie 2015 de Hitachi Chemical Europe GmbH şi Polynt SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 30 aprilie 2015 în cauza T-135/13, Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA şi Sitre Srl/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)
   (Cauza C-324/15 P)
   (2015/C 311/31)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Hitachi Chemical Europe GmbH şi Polynt SpA (reprezentant: C. Mereu, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA), Sitre Srl, REACh ChemAdvice GmbH, New Japan Chemical, Regatul Ţărilor de Jos, Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-135/13;

               —

               anularea deciziei atacate sau, în subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecarea acțiunii în anulare a recurentelor și

               —

               obligarea intimatului la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate în fața Tribunalului

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susțin că, prin respingerea acțiunii lor în anularea deciziei atacate, Tribunalul a încălcat legislația comunitară. În special, recurentele afirmă că Tribunalul a săvârșit mai multe erori în ceea ce privește motivarea si interpretarea cadrului legal, astfel cum este aplicabil situației recurentelor. Aceasta a avut drept rezultat săvârșirea de către Tribunal a următoarelor erori de drept:

               —

               Tribunalul a efectuat afirmații contradictorii și eronate cu privire la necesitatea de a ține seama de evaluarea riscului în conformitate cu articolul 57 litera (f) din Regulamentul REACH (1), fapt care a determinat o interpretare eronată a acestuia.

               —

               Tribunalul a efectuat afirmații contradictorii și s-a îndepărtat de la jurisprudența consacrată referitoare la statutul și la valoarea documentelor de orientare în interpretarea sensului expresiei „un nivel de îngrijorare echivalent” potrivit articolului 57 litera (f) din același regulament.

               —

               Faptul că Tribunalul s-a întemeiat în mod greșit pe articolul 60 alineatul (2) din Regulamentul REACH a avut drept rezultat o motivare insuficientă.

               —

               Tribunalul a aplicat prevederea legală greșită la respingerea argumentelor referitoare la expunerea lucrătorilor și a consumatorilor, aplicând astfel în mod greșit articolul 57 litera (f).

         Pentru aceste motive, recurentele solicită anularea hotărârii Tribunalului în cauza T-135/13 și anularea deciziei atacate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3)


title: Cauza T-627/11: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2011 — ATMvision/Comisia

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/26

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2011 — ATMvision/Comisia
   (Cauza T-627/11)
   2012/C 49/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: ATMvision AG (Salem, Germania) (reprezentanți: A. Cordewener, F. Kutt și C. Jehke, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea în integralitate a Deciziei pârâtei din 26 ianuarie 2011 privind ajutorul de stat C 7/2010 (ex CP 250/2009 și NN 5/2010) acordat de Germania prin clauza de redresare prevăzută de Legea privind impozitul pe profit („KStG, Sanierungsklausel”);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei menționate în măsura în care nu prevede, în favoarea întreprinderilor care se află în situația reclamantei, o excepție, întemeiată pe principiul protecției încrederii legitime, de la obligația de recuperare stabilită la articolele 4 și 5 sau, cel puțin, în măsura în care nu prevede o reglementare tranzitorie în favoarea unor astfel de întreprinderi;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în esență următoarele motive.

               —

               În decizia atacată, pârâta ajunge greșit la concluzia potrivit căreia clauza de redresare prevăzută la articolul 8c alineatul 1a din Legea germană privind impozitul pe profit (Körperschaftssteuergesetz, denumită în continuare „KStG”) constituie un ajutor ilegal în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. În această privință, reclamanta arată printre altele că pârâta pleacă greșit de la premisa că dispoziția prevăzută la articolul 8c alineatul 1a KStG are un caracter selectiv și că reprezintă o excepție nejustificată de la principiul consacrat la articolul 8c alineatul 1 KStG, potrivit căruia, în anumite circumstanțe, nu se mai iau în considerare pierderile fiscale ale unei societăți în cazul modificării acționariatului acestei societăți. Reclamanta susține că pârâta consideră greșit că dispoziția cuprinsă la articolul 8c alineatul 1 KStG constituie sistemul de referință național relevant pentru examinarea ajutorului.

               —

               Sistemul de referință relevant se caracterizează prin posibilitatea, aplicabilă în principiu în dreptul german, de a compensa pierderile între diferitele exerciții fiscale, posibilitate care rezultă din principiul „profitului net”. Potrivit reclamantei, clauza de redresare prevăzută la articolul 8c alineatul 1a din KStG nu face decât să confirme acest sistem de referință. În plus, articolul 8c alineatul 1 din KStG nu poate constitui sistemul de referință statal relevant nici pentru motivul că această dispoziție este neconstituțională în raport cu prevederile legii fundamentale germane.

               —

               Norma prevăzută la articolul 8c alineatul 1a din KStG constituie în plus o măsură generală care se aplică potențial în favoarea tuturor actorilor economici care au suferit pierderi și care nu privilegiază un grup determinat de actori ai pieței. Reclamanta apreciază că, prin urmare, clauza de redresare nu are un caracter selectiv.

               —

               Clauza de redresare prevăzută la articolul 8c alineatul 1a din KStG este justificată de asemenea prin natura și economia sistemului fiscal german, în măsura în care limitează efectele articolului 8c alineatul 1 din KStG, care restrânge posibilitatea deducerii pierderilor. În această privință, reclamanta arată că articolul 8c din KStG, în versiunea sa inițială, constituie o dispoziție având ca obiectiv evitarea fraudei care a fost redactată într-un mod prea extensiv și că articolul 8c alineatul 1a din KStG, prin completarea ulterioară (și cu titlu retroactiv) a acestei dispoziții, nu face decât să reducă reglementarea excesivă care era prevăzută la articolul 8c alineatul 1 din KStG, restabilind astfel aplicarea principiului general de compensare a pierderilor între exerciții drept sistem de referință relevant.

               —

               În sfârșit, reclamanta arată că beneficiază de protecția încrederii legitime, în măsura în care decizia negativă adoptată de pârâtă nu era previzibilă, și că aceasta din urmă nu a criticat vechea dispoziție cuprinsă la articolul 8 alineatul 4 din KStG, în versiunea sa anterioară, care era redactată în mod similar, și nici dispozițiile comparabile în vigoare în alte state membre.


title: Cauza T-387/07 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 14 decembrie 2007 — Republica Portugheză/Comisia Comunităților Europene (Măsuri provizorii — Reducerea unei contribuții financiare — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/44

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 14 decembrie 2007 — Republica Portugheză/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-387/07 R)
   (Măsuri provizorii - Reducerea unei contribuții financiare - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței)
   (2008/C 51/82)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Fernandes, S. Rodrigues și A. Gattini, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Guerra e Andrade și L. Flynn, agenți)
   Obiectul
   Cerere de suspendare a executării, pe de o parte, a Deciziei Comisiei C (2007) 3772 din 31 iulie 2007 privind reducerea contribuției financiare acordate de Fondul European de Dezvoltare Regională în favoarea subvenției globale „SGAIA” prin Decizia Comisiei C (95) 1769 din 28 iulie 1995 și, pe de altă parte, a pretinsului ordin de plată conținut într-o notă de debit din 17 septembrie 2007.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-557/12: Ordonanța Tribunalului din 2 octombrie 2013 — RiskMetrics Solutions/OAPI (RISKMANAGER)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/68

         Ordonanța Tribunalului din 2 octombrie 2013 — RiskMetrics Solutions/OAPI (RISKMANAGER)
   (Cauza T-557/12) (1)

   2013/C 344/125
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 370, 17.12.2011.


title: Cauza C-16/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 15 ianuarie 2009 – Gudrun Schwemmer/Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 15 ianuarie 2009 – Gudrun Schwemmer/Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse
   (Cauza C-16/09)
   2009/C 90/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Gudrun Schwemmer

      Pârâtă: Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispoziția articolului 76 al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1408/71 (1) trebuie să fie aplicată, prin analogie, articolului 10 litera (a) din Regulamentul nr.574/72 (2) în cazul în care părintele care are dreptul la prestațiile familiale nu solicită aceste prestații în țara în care este încadrat în muncă?

               2)

               În cazul în care articolul 76 al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1408/71 este aplicabil prin analogie: pe baza căror considerații discreționare poate fi aplicat articolul 10 litera (a) din Regulamentul nr. 574/72 de către organismul competent în materia prestațiilor familiale al țării de reședință, ca și cum ar fi fost acordate prestații în țara locului de muncă? Prerogativa discreționară de a presupune că au fost obținute prestații familiale în țara locului muncă poate să fie limitată, în cazul în care titularul dreptului omite intenționat să solicite prestațiile familale la care are dreptul în țara locului de muncă în scopul de a prejudicia persoana beneficiară a prestațiilor pentru copil în țara de reședință?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 (JO L 074, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 74).


title: Cauza T-215/10: Hotărârea Tribunalului din 4 octombrie 2012 — Grecia/Comisia ( „FEOGA — Secțiunea «Garantare» — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Bumbac — Ajutor pentru persoanele defavorizate — Dezvoltare rurală — Eficacitatea controalelor — Proporționalitate” )

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/24

         Hotărârea Tribunalului din 4 octombrie 2012 — Grecia/Comisia
   (Cauza T-215/10) (1)

   (FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Bumbac - Ajutor pentru persoanele defavorizate - Dezvoltare rurală - Eficacitatea controalelor - Proporționalitate)
   2012/C 355/51
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: inițial I. Chalkias, G. Skiani și E. Leftheriotou, ulterior I. Chalkias, E. Leftheriotou și X. Basakou, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe și A. Markoulli, agenți, asistați de N. Korogiannakis, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2010/152/UE a Comisiei, din 11 martie 2010, de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 63, p. 7), în măsura în care exclude anumite cheltuieli efectuate de către Republica Elenă.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 195, 17.7.2010.


title: Cauza C-316/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 26 iunie 2015 – The Queen on the application of Hemming (activând sub denumirea comercială „Simply Pleasure Ltd.”) și alții/Westminster City Council

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 26 iunie 2015 – The Queen on the application of Hemming (activând sub denumirea comercială „Simply Pleasure Ltd.”) și alții/Westminster City Council
   (Cauza C-316/15)
   (2015/C 311/27)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court of the United Kingdom

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Hemming, activând sub denumirea comercială „Simply Pleasure Ltd.”, James Alan Poulton, Harmony Ltd, Gatisle Ltd, activând sub denumirea comercială „Janus”, Winart Publications Ltd, Darker Enterprises Ltd, Swish Publications Ltd.

      Pârât: Westminster City Council

      Întrebările preliminare

   În cazul în care solicitantul acordării sau reînnoirii unei licențe pentru o unitate comercială cu profil sexual trebuie să plătească o taxă compusă din două părți, una pentru administrarea cererii și nerambursabilă, cealaltă destinată gestionării regimului de acordare a licențelor și rambursabilă în cazul în care cererea este respinsă:

               1)

               cerința de plată a unei taxe care cuprinde cea de a doua parte rambursabilă înseamnă, numai în raport cu dreptul Uniunii, că reclamanții au suportat o taxă decurgând din cererile lor, care era contrară articolului 13 alineatul (2) din Directiva 2006/123/CE privind serviciile în cadrul pieței interne (1), în măsura în care aceasta depășea costul pentru Westminster City Council de prelucrare a cererii?

               2)

               concluzia că o astfel de cerință trebuie să fie interpretată în sensul că presupune o taxă – iar, în cazul în care trebuie să fie interpretată astfel, o taxă care depășește costul de prelucrare a cererii de către Westminster City Council – depinde de efectul altor circumstanțe (și, în caz afirmativ, care anume), de exemplu:

                           (a)

                           orice elemente de probă care să demonstreze că plata celei de a doua părți rambursabile a cauzat sau ar fi de natură să cauzeze unui solicitant anumite cheltuieli sau prejudicii,

                           (b)

                           cuantumul celei de a doua părți rambursabile și durata deținerii acesteia înainte de a fi rambursată sau

                           (c)

                           orice reducere a costurilor de prelucrare a cererilor de către Westminster City Council (și, astfel, a costului lor nerambursabil), care ar rezulta din impunerea unei taxe anticipate, compuse din două părți, care trebuie plătită de toți solicitanții?

      (1)  JO L 376, p. 36.


title: Cauza C-116/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 septembrie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tampereen käräjäoikeus — Finlanda) — Sari Kiiski/Tampereen kaupunki (Egalitate de tratament între bărbați și femei — Protecția lucrătoarelor gravide — Articolul 2 din Directiva 76/207/CEE — Dreptul la concediul de maternitate — Articolele 8 și 11 din Directiva 92/85/CEE — Consecințe asupra dreptului de a obține o modificare a duratei unui concediu pentru educare )

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/12

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 septembrie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tampereen käräjäoikeus — Finlanda) — Sari Kiiski/Tampereen kaupunki
   (Cauza C-116/06) (1)

   (Egalitate de tratament între bărbați și femei - Protecția lucrătoarelor gravide - Articolul 2 din Directiva 76/207/CEE - Dreptul la concediul de maternitate - Articolele 8 și 11 din Directiva 92/85/CEE - Consecințe asupra dreptului de a obține o modificare a duratei unui „concediu pentru educare’)
   (2007/C 269/24)
   Limba de procedură: finlandeza
   Instanța de trimitere
   Tampereen käräjäoikeus
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Sari Kiiski

      Pârât: Tampereen kaupunki
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Interpretarea articolului 2 din Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (JO L 39, p. 40, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 164), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 (JO L 269, p. 15, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 143) și a articolelor 8 și 11 din Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează (JO L 348, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 3) — Refuz din partea unui angajator de a scurta durata unui concediu pentru educare — Solicitare efectuată înainte de începerea concediului, în temeiul unei noi sarcini a persoanei interesate — Reglementare națională care prevede, drept condiție a unei modificări a duratei concediului, motive imprevizibile și întemeiate, practică adoptată în temeiul contractului colectiv de muncă ce exclude sarcina dintre aceste motive
   Dispozitivul
   Articolul 2 din Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002, care interzice orice discriminare directă sau indirectă pe criterii de sex în privința condițiilor de lucru, precum și articolele 8 și 11 din Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează [A zecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE], care reglementează concediul de maternitate, se opun unor dispoziții naționale referitoare la concediul pentru educare și care, dat fiind că nu țin cont de schimbările pe care le implică sarcina pentru lucrătoarea respectivă în cursul perioadei limitate de cel puțin 14 săptămâni care precede și urmează nașterea, nu permit persoanei interesate să obțină, la cerere, o modificare a perioadei concediului pentru educare în momentul în care aceasta revendică dreptul la un concediu de maternitate și astfel o privează pe aceasta de drepturile asociate concediului de maternitate.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006.


title: Cauza C-117/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Technische Universität Darmstadt/Eugen Ulmer KG [Trimitere preliminară — Directiva 2001/29/CE — Drept de autor și drepturi conexe — Excepţii și limitări — Articolul 5 alineatul (3) litera (n) — Utilizarea, în scopul cercetării sau al studiului privat, a unor opere sau a altor obiecte protejate — Carte pusă la dispoziția persoanelor prin intermediul unor terminale speciale într-o bibliotecă publică — Noțiunea de operă care nu face obiectul „condițiilor de achiziționare sau de licențiere”  — Dreptul bibliotecii de a digitaliza o operă cuprinsă în colecțiile sale pentru a o pune la dispoziția utilizatorilor prin intermediul unor terminale speciale — Punerea la dispoziție a operei prin intermediul unor terminale speciale care permit imprimarea acesteia pe hârtie sau stocarea sa pe un stick USB]

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/11

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Technische Universität Darmstadt/Eugen Ulmer KG
   (Cauza C-117/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Directiva 2001/29/CE - Drept de autor și drepturi conexe - Excepţii și limitări - Articolul 5 alineatul (3) litera (n) - Utilizarea, în scopul cercetării sau al studiului privat, a unor opere sau a altor obiecte protejate - Carte pusă la dispoziția persoanelor prin intermediul unor terminale speciale într-o bibliotecă publică - Noțiunea de operă care nu face obiectul „condițiilor de achiziționare sau de licențiere” - Dreptul bibliotecii de a digitaliza o operă cuprinsă în colecțiile sale pentru a o pune la dispoziția utilizatorilor prin intermediul unor terminale speciale - Punerea la dispoziție a operei prin intermediul unor terminale speciale care permit imprimarea acesteia pe hârtie sau stocarea sa pe un stick USB])
   2014/C 409/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Technische Universität Darmstadt

      Pârâtă: Eugen Ulmer KG

      Dispozitivul

               1)

               Noțiunea „condițiile de achiziționare sau de licențiere”, care figurează la articolul 5 alineatul (3) litera (n) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională, trebuie interpretată în sensul că implică necesitatea ca titularul de drepturi și o instituție precum o bibliotecă publică, menționată la acest articol, să fi încheiat un contract de licență sau de utilizare a operei respective, specificând condițiile în care această instituție poate să o utilizeze.

               2)

               Articolul 5 alineatul (3) litera (n) din Directiva 2001/29 coroborat cu articolul 5 alineatul (2) litera (c) din aceasta trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să acorde bibliotecilor publice menționate la această dispoziție dreptul de a digitaliza operele cuprinse în colecțiile lor dacă acest act de reproducere este necesar pentru a pune respectivele opere la dispoziția utilizatorilor prin intermediul unor terminale speciale în clădirile acestor instituții.

               3)

               Articolul 5 alineatul (3) litera (n) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat în sensul că nu se aplică unor acte precum imprimarea unor opere pe hârtie sau stocarea lor pe un stick USB, efectuate de utilizatori de pe terminale speciale amenajate în biblioteci publice, menționate la această dispoziție. În schimb, astfel de acte pot fi eventual autorizate în temeiul legislației naționale care transpune excepțiile sau limitările prevăzute la articolul 5 alineatul (2) litera (a) sau litera (b) din această directivă, din moment ce, în fiecare caz în parte, sunt îndeplinite condițiile impuse prin aceste dispoziții.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza T-439/12: Acțiune introdusă la 5 octombrie 2012 — Trefilerías Quijano/Comisia

text:
               1.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/11

         Acțiune introdusă la 5 octombrie 2012 — Trefilerías Quijano/Comisia
   (Cauza T-439/12)
   2012/C 373/18
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Trefilerías Quijano, SA (Los Corrales de Buelna, Spania) (reprezentanți: F. González Díaz, avocat, și P. Herrero Prieto, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în conformitate cu articolul 264 TFUE, a Deciziei din 25 iulie 2012 a Comisiei în cazul COMP/38.344 — Oțel de pretensionare;

               —

               obligarea Comisiei, în temeiul articolului 24 din Statutul Curții și al articolului 64 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului să prezinte documentele, calculele și alte elemente de fapt și/sau de drept pe care s-a întemeiat pentru admiterea cererilor prin care se invocă lipsa capacității contributive a Proderac, CB, ITAS, OriMartin, Siderúrgica Latina Martin și/sau se solicită diminuarea cuantumului amenzii aplicate ArcelorMittal;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt identice cu cele invocate în cauza T-438/12, Global Steel Wire/Comisia.


title: Cauza T-51/15: Acțiune introdusă la 3 februarie 2015 – PAN Europe/Comisia

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/33

         Acțiune introdusă la 3 februarie 2015 – PAN Europe/Comisia
   (Cauza T-51/15)
   (2015/C 118/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: B. Kloostra, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 24 noiembrie 2014 cu referința Ares(2014)3900631 (denumită în continuare „decizia atacată”), în care Comisia confirmă în mare parte decizia din 3 iunie 2014 cu referința Ares(2014)2150615, prin care aceasta se pronunțase asupra cererii de informații depuse de PAN Europe din 3 ianuarie 2014 (înregistrată la Comisie la 6 ianuarie 2014);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia a încălcat Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 și, în mod eronat, nu a aplicat, sau a aplicat doar parțial regulamentul menționat întrucât:

                           —

                           Comisia a încălcat articolul 2 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006, neținând cont de faptul că informația solicitată poate fi calificată drept informație privind mediul;

                           —

                           Comisia a încălcat articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 și articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 prin faptul că nu a interpretat motivul de refuz de la articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) al doilea paragraf din Convenția de la Aarhus și/sau în mod suficient de restrictiv, prin faptul că nu a evaluat comparativ interesul specific al protecției procesului decizional pe care l-a invocat și interesul general de a comunica informații privind mediul și prin faptul că nu a motivat suficient refuzul său;

                           —

                           Comisia a încălcat articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul CE) nr. 1367/2006 și articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 întrucât nu a examinat în mod specific și individual documentele la care se referă cererea de divulgare și nu a justificat, pentru fiecare document, refuzul comunicării.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe adoptarea de către Comisie a deciziei atacate cu încălcarea Regulamentului (CE) nr. 1049/2001, în special a articolului 4 din acesta și/sau mai precis a articolului 4 alineatul (3) întrucât nu a demonstrat că motivul de refuz invocat este aplicabil, și, în mod eronat și cu încălcarea articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, nu a examinat în mod specific și individual, documentele vizate în cererea de acces la documente.


title: Cauza F-98/07: Acțiune introdusă la 3 octombrie 2007 — Petrilli/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/48

         Acțiune introdusă la 3 octombrie 2007 — Petrilli/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-98/07)
   (2007/C 297/96)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Nicole Petrilli (Sint Stevens Woluwe, Belgia) (reprezentant: J. L. Lodomez, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea prezentei cereri de anulare ca admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea deciziei din 20 iulie 2007 prin care autoritatea împuternicită să facă numiri (AIPN) a respins cererea formulată de reclamantă în temeiul articolului 90 alineatul (1) din Statutul funcționarilor Comunităților Europene (Statut), având ca obiect reînnoirea contractului său în cadrul DG „Cercetare” a Comisiei;

               —

               anularea eventualei decizii pe care Comisia ar putea fi nevoită să o ia cu privire la reclamația formulată de reclamantă în paralel cu prezenta acțiune și cu o acțiune în suspendarea deciziei AIPN din 20 iulie 2007;

               —

               declararea prezentei acțiuni în despăgubire ca admisibilă și întemeiată;

               —

               obligarea Comisiei să-i permită reclamantei reintegrarea pe postul său de agent contractual în cadrul unității „T2” din DG „Cercetare” pentru o perioadă de 18 luni; adăugarea la această obligație de a face a unei penalități cu titlu cominatoriu de 1 000,00 EUR pe zi de întârziere;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamantă, pentru repararea prejudiciului material cauzat de pierderea remunerației în urma refuzului de reînnoire a contractului său, a unei sume corespunzătoare remunerației de care aceasta ar fi beneficiat dacă ar fi putut continua contractul de agent contractual până la expirarea celor trei ani;

               —

               obligarea Comisiei la repararea prejudiciului adițional suferit de reclamantă în urma pierderii unei șanse de a obține un contract pe durată nedeterminată în cadrul viitoarei Agenții Executive pentru Cercetare (REA), ca urmare a nereînnoirii contractului susmenționat și a lipsei posibilității de a-și încheia misiunea în cadrul Comisiei și de a-și aprofunda experiența prin continuarea executării acestei misiuni;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamantă, pentru repararea prejudiciului moral cauzat de decizia prin care se refuză reînnoirea contractului său, a unei sume al cărei cuantum va fi apreciat de Tribunal și care este stabilită la 1 EUR, cu titlu provizoriu, sub rezerva expresă a majorării în cursul procedurii,;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă patru motive, dintre care primul se întemeiază pe încălcarea principiului legalității și a articolului 88 din Regimul aplicabil celorlalți agenți (RAA). Reclamanta susține că decizia prin care se refuză reînnoirea contractului său de agent contractual, luată în temeiul Deciziei Comisiei din 28 aprilie 2004 referitoare la durata maximă pentru care se recurge la personal nepermanent în serviciile Comisiei, împiedică articolul 88 din RAA să își producă efectele care ar permite reînnoirea contractului său pentru o nouă perioadă de 18 luni. Decizia din 28 aprilie 2004 ar fi ilegală în măsura în care ar duce la restricții ale drepturilor consacrate prin dispozițiile statutare.
   Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea principiului bunei administrări, a obligației de solicitudine a administrației și a interesului serviciului. Reclamanta arată că decizia atacată nu ține cont nici de situația sa personală, nici de interesul serviciului și nici de cel al viitoarei Agenții care trebuie să fie înființată.
   Al treilea motiv se întemeiază pe o insuficiență a motivelor și pe o încălcare a articolului 3b din RAA. Reclamanta susține mai ales că refuzul automat de a i se reînnoi contractul din cauza faptului că a atins pragul de șase ani prevăzut în decizia din 28 aprilie 2004 încalcă sensul articolului 3b din RAA, care s-ar întemeia pe voința de a angaja persoane pe baza unui contract pe durată determinată pentru a îndeplini sarcini în domenii specializate pe perioada necesară îndeplinirii unei activități specifice.
   Al patrulea motiv se întemeiază pe faptul că decizia din 28 aprilie 2004 ar încălca Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 (JO L 175, p. 43, Ediție Specială, 05/vol. 5, p. 129), principiile generale ale dreptului european al muncii, drepturile sociale ale angajaților și, în special, principiul stabilității postului, precum și principiul nediscriminării. În ceea ce privește acest din urmă principiu, reclamanta subliniază că pragul de șase ani se aplică numai agenților contractuali care intră în domeniul de aplicare a articolului 3b din RAA, pe când cei care intră în domeniul de aplicare a articolului 3a din RAA au posibilitatea de a obține un contract pe durată nedeterminată.


               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/3

         Depunerea jurământului de către noii membri ai Tribunalului de Primă Instanță
   (2007/C 269/06)
   Numiți judecători la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene prin deciziile din 25 aprilie 2007 (1) și 23 mai 2007 (2) ale reprezentanților guvernelor statelor membre ale Comunităților Europene, pentru perioada cuprinsă între 1 septembrie 2007 și 31 august 2013, domnul Dittrich, domnul Soldevila Fragoso și domnul Truchot au depus jurământul în fața Curții la 17 septembrie 2007.
   Numit judecător la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene prin decizia din 25 aprilie 2007 (3) a reprezentanților guvernelor statelor membre ale Comunităților Europene, pentru perioada cuprinsă între 17 septembrie 2007 și 31 august 2010, domnul Frimodt Nielsen a depus jurământul în fața Curții la 17 septembrie 2007.

      (1)  JO L 114, 1.5.2007, p. 27.

      (2)  JO L 139, 31.5.2007, p. 32.

      (3)  JO L 114, 1.5.2007, p. 26.


title: Cauza C-419/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – WebMindLicenses kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság [Trimitere preliminară — Taxa pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolele 2, 24, 43, 250 și 273 — Locul prestării serviciilor furnizate pe cale electronică — Stabilire artificială a acestui loc prin intermediul unui aranjament lipsit de realitate economică — Abuz de drept — Regulamentul (UE) nr. 904/2010 — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 7, 8, 41, 47 și 48, articolul 51 alineatul (1) și articolul 52 alineatele (1) și (3) — Dreptul la apărare — Dreptul de a fi ascultat — Utilizare de către administrația fiscală de probe obținute în cadrul unei proceduri penale paralele și neîncheiate, fără cunoștința persoanei impozabile — Interceptări de telecomunicații și ridicări de mesaje electronice]

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/16

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – WebMindLicenses kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság
   (Cauza C-419/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolele 2, 24, 43, 250 și 273 - Locul prestării serviciilor furnizate pe cale electronică - Stabilire artificială a acestui loc prin intermediul unui aranjament lipsit de realitate economică - Abuz de drept - Regulamentul (UE) nr. 904/2010 - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 7, 8, 41, 47 și 48, articolul 51 alineatul (1) și articolul 52 alineatele (1) și (3) - Dreptul la apărare - Dreptul de a fi ascultat - Utilizare de către administrația fiscală de probe obținute în cadrul unei proceduri penale paralele și neîncheiate, fără cunoștința persoanei impozabile - Interceptări de telecomunicații și ridicări de mesaje electronice])
   (2016/C 068/20)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: WebMindLicenses kft

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

      Dispozitivul

               1)

               Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că, pentru a aprecia dacă, în circumstanțe precum cele din cauza principală, un contract de licență având ca obiect transferul unui know-how care permite exploatarea unui site internet prin care erau furnizate servicii audiovizuale interactive încheiat cu o societate cu sediul într-un alt stat membru decât cel pe teritoriul căruia are sediul societatea care a acordat licența respectivă își avea originea într-un abuz de drept prin care se urmărea să se obțină un profit din faptul că cota de taxă pe valoarea adăugată aplicabilă acestor servicii era mai scăzută în acest alt stat membru, împrejurările că administratorul și asociatul unic al acestei din urmă societăți era creatorul know-how-ului menționat, că tocmai respectiva persoană exercita o influență sau un control asupra dezvoltării și a exploatării know-how-ului și asupra furnizării serviciilor care se bazau pe acesta, că gestiunea operațiunilor financiare, a resurselor umane și a mijloacelor tehnice necesare furnizării serviciilor menționate era asigurată de subcontractanți, precum și rațiunile care ar fi putut determina societatea care a acordat licența să transfere know-how-ul în cauză unei societăți cu sediul în acest alt stat membru în loc să îl exploateze ea însăși nu sunt decisive în sine.
               Îi revine instanței de trimitere sarcina de a analiza ansamblul împrejurărilor cauzei principale pentru a stabili dacă acest contract constituia un aranjament pur artificial care disimula faptul că prestarea de servicii în discuție nu era furnizată efectiv de societatea care a achiziționat licența, ci era de fapt furnizată de societatea care a acordat licența, examinând în special dacă amplasarea sediului activității economice sau a sediului comercial fix al societății care a achiziționat licența nu era reală sau dacă această societate, în vederea exercitării activității economice în cauză, nu deținea o structură adecvată în ceea ce privește localurile, resursele umane și cele tehnice sau dacă societatea menționată nu exercita această activitate economică în numele și pe seama sa, pe propria răspundere și pe propriile riscuri.

               2)

               Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că, în cazul constatării unei practici abuzive care a condus la stabilirea locului unei prestări de servicii într-un alt stat membru decât cel unde ar fi fost stabilit în lipsa acestei practici abuzive, faptul că taxa pe valoarea adăugată a fost achitată în acest alt stat membru în conformitate cu legislația sa nu împiedică efectuarea unei rectificări a acestei taxe în statul membru al locului în care respectiva prestare de servicii a fost efectiv furnizată.

               3)

               Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului din 7 octombrie 2010 privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că administrația fiscală a unui stat membru care examinează exigibilitatea taxei pe valoarea adăugată pentru prestări care au fost supuse deja acestei taxe în alte state membre este obligată să adreseze o cerere de informații administrațiilor fiscale ale acestor alte state membre atunci când o asemenea cerere este utilă sau chiar indispensabilă pentru a stabili că taxa pe valoarea adăugată este exigibilă în primul stat membru.

               4)

               Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că nu se opune posibilității ca, în scopul aplicării articolului 4 alineatul (3) TUE, a articolului 325 TFUE, a articolului 2, a articolului 250 alineatul (1) și a articolului 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, administrația fiscală să utilizeze, pentru a stabili existența unei practici abuzive în materie de taxă pe valoarea adăugată, probe obținute, în cadrul unei proceduri penale paralele neîncheiate încă, fără cunoștința persoanei impozabile, prin intermediul, de exemplu, al interceptărilor de telecomunicații și al ridicărilor de mesaje electronice, cu condiția ca obținerea acestor probe în cadrul procedurii penale menționate și utilizarea lor în cadrul procedurii administrative să nu încalce drepturile garantate de dreptul Uniunii.

               5)

               În împrejurări precum cele din litigiul principal, îi revine, în temeiul articolelor 7 și 47 și al articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, instanței naționale care controlează legalitatea deciziei prin care se efectuează o rectificare a taxei pe valoarea adăugată întemeiată pe astfel de probe sarcina de a verifica, pe de o parte, dacă interceptările de telecomunicații și ridicările de mesaje electronice erau mijloace de investigare prevăzute de lege și erau necesare în cadrul procedurii penale și, pe de altă parte, dacă utilizarea de către administrația menționată a probelor obținute prin aceste mijloace era deopotrivă autorizată de lege și necesară. Instanței naționale îi revine, în plus, sarcina de a verifica dacă, în conformitate cu principiul general al respectării dreptului la apărare, persoana impozabilă a avut posibilitatea, în cadrul procedurii administrative, să aibă acces la respectivele probe și să fie ascultată cu privire la acestea. În ipoteza în care constată că acea persoană impozabilă nu a avut această posibilitate sau că respectivele probe au fost obținute în cadrul procedurii penale sau utilizate în cadrul procedurii administrative cu încălcarea articolului 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, instanța națională trebuie să înlăture aceste probe și să anuleze decizia respectivă dacă, pentru acest motiv, este lipsită de fundament. De asemenea, probele în cauză trebuie înlăturate dacă instanța respectivă nu este abilitată să controleze dacă au fost obținute în cadrul procedurii penale în conformitate cu dreptul Uniunii sau nu poate cel puțin să se asigure, în temeiul unui control deja exercitat de o instanță penală în cadrul unei proceduri contradictorii, că au fost obținute în conformitate cu acest drept.

      (1)  JO C 439, 8.12.2014.


title: Cauza C-78/14 P: Recurs introdus la 13 februarie 2014 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2013 în cauza T-117/12, ANKO/Comisia

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/26

         Recurs introdus la 13 februarie 2014 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2013 în cauza T-117/12, ANKO/Comisia
   (Cauza C-78/14 P)
   2014/C 102/36
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou, B. Conte, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

      Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii Tribunalului;

               —

               obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia încheiase cu două asociații distincte, dintre care făcea parte și intimata ANKO, convenții de subvenționare pentru finanțarea proiectelor „OASIS” și „PERFORM” în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative.
   În cadrul contractului menționat, Comisia arată că Tribunalul a interpretat în mod eronat condițiile generale ale contractului și, mai precis, ale articolului II.5, alineatul (3) litera (d) (și, pe cale incidentă, ale articolului II.14 alineatul (1) al doilea paragraf).
   Interpretarea eronată a condițiilor generale ale contractului este structurată mai precis în jurul următoarelor motive:

               1.

               Aprecierea eronată a naturii grave și sistematice a neregulilor ca motiv de suspendare.

               2.

               Aprecierea eronată a eventualității/riscului de repetare a neregulilor.

               3.

               Deducere eronată pornind de la corecții ad-hoc.

               4.

               Interpretarea eronată a posibilității de a utiliza costurile medii și aplicarea eronată a acestei posibilități în cazul costurilor fictive – denaturarea probelor.

               5.

               Confuzie între condițiile de suspendare (suspiciune) și condițiile de eligibilitate (certitudine).


title: Cauza C-596/13 P: Recurs introdus la 21 noiembrie 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 6 septembrie 2013 în cauza T-465/11, Globula/Comisia Europeană

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/2

         Recurs introdus la 21 noiembrie 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 6 septembrie 2013 în cauza T-465/11, Globula/Comisia Europeană
   (Cauza C-596/13 P)
   2014/C 61/03
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann, L. Armati, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Globula a.s., Republica Cehă

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 6 septembrie 2013, comunicată Comisiei la 11 septembrie 2013, în cauza T-465/11, Globula/Comisia Europeană;

               —

               constatarea faptului că primul motiv invocat în primă instanță nu este fondat și trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecarea celui de al doilea și a celui de al treilea motiv și

               —

               declararea faptului că cererea privind cheltuielile de judecată efectuate în cele două proceduri se judecă o dată cu fondul.

      Motivele și principalele argumente

   În opinia Comisiei, hotărârea atacată trebuie anulată pentru următoarele motive:

               În primul rând, încălcarea articolelor 288 TFUE și 297 alineatul (1) TFUE, întrucât Tribunalul a constatat că în prezenta cauză se aplică normele din A doua directivă privind gazele naturale (1). Această primă serie de argumente invocate de Comisie va privi aspectul dacă în mod corect Tribunalul a statuat (în mod implicit) că Comisia a aplicat retroactiv A treia directivă privind gazele naturale (2).

               În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare în calificarea juridică pe care a dat-o faptelor și nu a aplicat în mod corect criteriul juridic pe care el însuși l-a enunțat. Presupunând că Tribunalul a considerat în mod corect că aplicarea normelor de fond ale celei de A treia directive privind gazele naturale a fost retroactivă (qoud non), vom examina problema dacă dispozițiile articolului 36 din A treia directivă privind gazele naturale constituie un tot unitar în ceea ce privește momentul la care își produc efectul, pentru a aprecia dacă Tribunalul a apreciat de asemenea în mod corect că o aplicare retroactivă a normelor de procedură din directiva menționată era de asemenea interzisă.

               În opinia Comisiei, evaluarea deciziei de derogare notificate în temeiul normelor de procedură și de fond prevăzute în A treia directivă privind gazele naturale nu implica o aplicare retroactivă a acestui act, ci este conformă principiului aplicării imediate potrivit căruia o dispoziție de drept al Uniunii se aplică, de la momentul intrării sale în vigoare, efectelor viitoare ale unei situații apărute în perioada aplicării normei vechi.

      (1)  Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE (Ediție specială 12/vol. 02, p. 80).

      (2)  Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE (JO L 2009, L 211, p. 94).


title: Cauza C-503/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 decembrie 2016 – Comisia Europeană/Portugalia (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolele 21, 45 și 49 TFUE — Articolele 28 și 31 din Acordul privind Spațiul Economic European — Libera circulație a persoanelor — Libera circulație a lucrătorilor — Libertatea de stabilire — Impozitarea persoanelor fizice cu privire la plusvalorile rezultate din schimbul de participații sociale — Impozitarea persoanelor fizice cu privire la plusvalorile rezultate din transferul întregului patrimoniu afectat desfășurării unei activități antreprenoriale și profesionale — Impozitarea la ieșire pentru particulari — Plata imediată a impozitului — Diferența de tratament dintre persoanele fizice care efectuează un schimb de participații sociale și care își păstrează reședința pe teritoriul național și cele care efectuează un astfel de schimb și își transferă reședința pe teritoriul unui alt stat membru al Uniunii Europene sau al Spațiului Economic European — Diferența de tratament dintre persoanele fizice care transferă întregul patrimoniu afectat unei activități desfășurate pe cont propriu către o societate care are sediul și conducerea efectivă pe teritoriul portughez și cele care efectuează un astfel de transfer către o societate care are sediul sau conducerea efectivă pe teritoriul unui alt stat membru al Uniunii Europene sau al Spațiului Economic European — Proporționalitate)

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 decembrie 2016 – Comisia Europeană/Portugalia
   (Cauza C-503/14) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolele 21, 45 și 49 TFUE - Articolele 28 și 31 din Acordul privind Spațiul Economic European - Libera circulație a persoanelor - Libera circulație a lucrătorilor - Libertatea de stabilire - Impozitarea persoanelor fizice cu privire la plusvalorile rezultate din schimbul de participații sociale - Impozitarea persoanelor fizice cu privire la plusvalorile rezultate din transferul întregului patrimoniu afectat desfășurării unei activități antreprenoriale și profesionale - Impozitarea la ieșire pentru particulari - Plata imediată a impozitului - Diferența de tratament dintre persoanele fizice care efectuează un schimb de participații sociale și care își păstrează reședința pe teritoriul național și cele care efectuează un astfel de schimb și își transferă reședința pe teritoriul unui alt stat membru al Uniunii Europene sau al Spațiului Economic European - Diferența de tratament dintre persoanele fizice care transferă întregul patrimoniu afectat unei activități desfășurate pe cont propriu către o societate care are sediul și conducerea efectivă pe teritoriul portughez și cele care efectuează un astfel de transfer către o societate care are sediul sau conducerea efectivă pe teritoriul unui alt stat membru al Uniunii Europene sau al Spațiului Economic European - Proporționalitate))
   (2017/C 053/02)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braga da Cruz și W. Roels, în calitate de agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, M. Rebelo și J. Martins da Silva, în calitate de agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și K. Petersen, în calitate de agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a articolului 10 alineatul 9 litera a) din Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares (Codul privind impozitul pe venitul persoanelor fizice) – în temeiul căruia, în cazul unui contribuabil care își pierde calitatea de rezident pe teritoriul portughez, este necesar să se includă în categoria plusvalorilor, în impozitul pentru anul în care pierde calitatea de rezident, suma care, în temeiul articolului 10 alineatul 8 din codul menționat, nu a fost impozitată în momentul unui schimb de participații sociale –, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 21, 45 și 49 TFUE, precum și al articolelor 28 și 31 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992.

               2)

               Prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a articolului 38 alineatul 1 litera a) din același cod, care rezervă beneficiul amânării impozitării, prevăzut de această dispoziție, persoanelor fizice care transferă întregul patrimoniu afectat unei activități antreprenoriale și profesionale desfășurate pe cont propriu unei societăți care are sediul social și conducerea efectivă pe teritoriul portughez, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE, precum și al articolului 31 din Acordul privind Spațiul Economic European.

               3)

               Obligă Republica Portugheză să suporte, în afara propriilor cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               4)

               Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 16, 19.1.2015.


title: Cauza T-316/11: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2011 — Kadio Morokro/Consiliul ( Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate cu privire la situația din Côte d’Ivoire — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare )

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/19

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2011 — Kadio Morokro/Consiliul
   (Cauza T-316/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate cu privire la situația din Côte d’Ivoire - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare)
   2011/C 319/39
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mathieu Kadio Morokro (Cocody, Coasta de Fildeș) (reprezentant: S. Le Damany, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și G. Étienne, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei 2011/221/PESC a Consiliului din 6 aprilie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire (JO L 93, p. 20) și, pe de altă parte, a Regulamentului (UE) nr. 330/2011 al Consiliului din 6 aprilie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d’Ivoire] (JO L 93, p. 10) în măsura în care acestea îl privesc pe reclamant

      Dispozitivul

               1.

               Decizia 2011/221/PESC a Consiliului din 6 aprilie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire și Regulamentul (UE) nr. 330/2011 al Consiliului din 6 aprilie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d’Ivoire] se anulează în măsura în care acestea îl privesc pe domnul Mathieu Kadio Morokro.

               2.

               Efectele Deciziei 2011/221 se mențin în ceea ce îl privește pe domnul Kadio Morokro până la data la care începe să producă efecte anularea Regulamentului nr. 330/2011.

               3.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene să suporte, în afara propriilor cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de domnul Kadio Morokro.

      (1)  JO C 226, 30.7.2011.


title: Cauza C-259/13: Ordonanța președintelui Curții din 6 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Elena Recinto-Pfingsten/Swiss International Air Lines AG

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/26

         Ordonanța președintelui Curții din 6 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Elena Recinto-Pfingsten/Swiss International Air Lines AG
   (Cauza C-259/13) (1)

   2014/C 112/33
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 260, 7.9.2013.