title: Cauza C-457/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 10 octombrie 2012 — S și Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/G

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 10 octombrie 2012 — S și Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/G
   (Cauza C-457/12)
   2013/C 26/34
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: S și Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

      Cealaltă parte în proces: G

      Întrebările preliminare

               1.

               […]
               În împrejurări precum cele din cauza principală, un cetățean al unei țări terțe care este membru de familie al unui cetățean al Uniunii cu reședința în statul membru al cărui resortisant este, dar care lucrează în alt stat membru pentru un angajator rezident în acest din urmă stat membru, poate să invoce un drept de ședere întemeiat pe dreptul Uniunii?

               2.

               […]
               În împrejurări precum cele din acțiunea principală, un cetățean al unui stat terț care este membru de familie al unui cetățean al Uniunii cu reședința în statul membru al cărui resortisant este, dar care în vederea desfășurării activităților încredințate de angajatorul rezident în același stat membru se deplasează zilnic, dus și întors, în alt stat membru, poate să invoce un drept de ședere întemeiat pe dreptul Uniunii?


title: Cauza T-249/08: Acțiune introdusă la 24 iunie 2008 — Coin/OAPI — Dynamiki Zoi (FITCOIN)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/63

         Acțiune introdusă la 24 iunie 2008 — Coin/OAPI — Dynamiki Zoi (FITCOIN)
   (Cauza T-249/08)
   (2008/C 209/112)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Coin SpA (Mestre, Venezia, Italia) (reprezentanți: P. Perani și P. Pozzi, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dynamiki Zoi Anonymi Etairia (Peristeri, Grecia)
   Concluziile reclamantei

               —

               Modificarea Deciziei Primei camere de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 15 aprilie 2008 în cauza R 1429/2007-1;

               —

               respingerea mărcii comunitare „FITCOIN” nr. 3 725 298; și

               —

               obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii de opoziție și al recursului la OAPI.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca verbală „FITCOIN” pentru produse și servicii din clasele 16, 25, 28, 35, 36 și 41 — cererea de înregistrare nr. 3 725 298

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca italiană „coin” cu numărul de înregistrare 160 126 pentru produse din clasa 25; marca italiană „coin” cu numărul de înregistrare 253 233 pentru produse și servicii din clasele 16, 25, 28, 35, 36 și 41; marca italiană „coin” cu numărul de înregistrare 240 305 pentru produse și servicii din clasele 16, 25, 28, 35, 36 and 41; marca italiană „coin” cu numărul de înregistrare 169 548 pentru produse și servicii din clasele 16, 25, 28, 35, 36 și 41, extinsă la Benelux, Franța, Ungaria, Austria și Portugalia; marca italiană „coin” cu numărul de înregistrare 240 286 pentru produse și servicii din clasa 25, extinsă la Benelux, Franța, Ungaria și Austria; marca comunitară „coin” cu numărul de înregistrare 109 827 pentru produse și servicii din clasele 16, 25, 28, 35; marca internațională „coin” cu numărul de înregistrare R 381 015 pentru produse și servicii din clasele 16, 25, 28, 35, 36 și 41, extinsă la Benelux, Germania, Spania, Franța, Ungaria, Austria, Portugalia și Slovenia.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în totalitate opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului în măsura în care mărcile vizate sunt similare din punct de vedere vizual și fonetic, iar produsele și serviciile pe care le acoperă mărcile în cauză sunt identice; încălcarea articolului 8 din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului în măsura utilizarea mărcii solicitate prezintă un risc de confuzie.


title: Cauza C-486/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Alicante (Spania) la 12 septembrie 2016 – Bankia S.A./Alfredo Sánchez Martínez și Sandra Sánchez Triviño

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Alicante (Spania) la 12 septembrie 2016 – Bankia S.A./Alfredo Sánchez Martínez și Sandra Sánchez Triviño
      (Cauza C-486/16)
      (2016/C 441/12)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia de Alicante

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Bankia S.A.

         Pârâți: Alfredo Sánchez Martínez și Sandra Sánchez Triviño

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este contrar articolului 4 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE (1) a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii să se țină seama, cu ocazia pronunțării asupra caracterului abuziv al unei clauze de exigibilitate anticipată, precum cea inclusă în contractul în litigiu, încheiat între un profesionist și un consumator, nu numai de circumstanțele existente la momentul încheierii contractului, ci și de gravitatea încălcării săvârșite de consumator ulterior încheierii contractului?

                  2)

                  Este contrar principiului efectivității prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii să se încuviințeze executarea în temeiul unei clauze de exigibilitate anticipată, care a fost declarată abuzivă printr-o hotărâre judecătorească definitivă pronunțată într-o procedură de executare ipotecară anterioară, desfășurată între aceleași părți și în temeiul aceluiași contract de credit ipotecar, chiar dacă ordinea juridică națională nu recunoaște acestei hotărâri judecătorești anterioare efectele pozitive ale autorității de lucru judecat, dar prevede imposibilitatea inițierii unei noi proceduri de executare pe baza aceluiași titlu executoriu?

                  3)

                  În cazul unei proceduri de executare ipotecară, în cadrul căreia instanța de prim grad a refuzat să încuviințeze executarea, ca urmare a faptului că se întemeiază pe o clauză de exigibilitate anticipată care a fost declarată abuzivă într-o procedură de executare ipotecară anterioară, bazată pe același titlu executoriu și care s a desfășurat între aceleași părți, și în cadrul căreia refuzul de a încuviința executarea a fost infirmat de instanța de apel, care a trimis cauza la prima instanță în vederea dispunerii inițierii executării, este contrar principiului efectivității, prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, ca instanța de prim grad să fie obligată să respecte hotărârea pronunțată de instanța de apel sau, dimpotrivă, dreptul național trebuie interpretat în sensul că instanța de prim grad nu este obligată să respecte hotărârea instanței de apel atunci când există deja o hotărâre judecătorească anterioară și definitivă prin care s a constatat nulitatea clauzei de exigibilitate anticipată în temeiul căreia s a încuviințat executarea, instanța de prim grad trebuind să constate, din nou, inadmisibilitatea cererii de executare?

         (1)
            JO 1993 L 95 p. 29.


title: Cauzele conexate C-230/09 și C-231/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof (Germania) — Hauptzollamt Koblenz/Kurt Etling, Thomas Etling (C-230/09), Hauptzollamt Oldenburg (C-231/09)/Theodor Aissen, Hermann Rohaan [Agricultură — Sectorul laptelui și al produselor lactate — Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 — Prelevare în sectorul laptelui și al produselor lactate — Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 — Scheme de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune — Transfer de cantități individuale de referință — Repercusiuni asupra calculului prelevării — Repercusiuni asupra calculului primei pentru produsele lactate]

text:
               2.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof (Germania) — Hauptzollamt Koblenz/Kurt Etling, Thomas Etling (C-230/09), Hauptzollamt Oldenburg (C-231/09)/Theodor Aissen, Hermann Rohaan
   (Cauzele conexate C-230/09 și C-231/09) (1)

   (Agricultură - Sectorul laptelui și al produselor lactate - Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 - Prelevare în sectorul laptelui și al produselor lactate - Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 - Scheme de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune - Transfer de cantități individuale de referință - Repercusiuni asupra calculului prelevării - Repercusiuni asupra calculului primei pentru produsele lactate)
   2011/C 194/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Hauptzollamt Koblenz (C-230/09), Hauptzollamt Oldenburg (C-231/09)

      Pârâți: Kurt Etling, Thomas Etling (C-230/09), Theodor Aissen, Hermann Rohaan (C-231/09)

      cu participarea: Bundesministerium der Finanzen

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 5 litera (k) din Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO L 270, p. 123, Ediție specială, 03/vol. 50, p. 22) — Reluarea cantității de referință de lapte în perioada de referință ca urmare a rezilierii unui contract de arendare — Luarea în considerare la stabilirea cantității de referință disponibile pentru locator a cantității deja transferate de fostul arendaș în perioada de referință

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2217/2004 al Consiliului din 22 decembrie 2004, trebuie interpretat în sensul că realocarea părții nefolosite a cantității naționale de referință atribuite livrărilor trebuie să se efectueze proporțional cu cantitatea individuală de referință a fiecărui producător care a livrat cantități excedentare, și anume cea stabilită la data de 1 aprilie a perioadei relevante de 12 luni, sau conform unor criterii obiective care urmează să fie stabilite de statele membre. Noțiunea de cantitate individuală de referință, utilizată la această dispoziție, nu permite luarea în considerare a unor transferuri de cantități de referință intervenite în cursul acestei perioade.

               2.

               O reglementare națională care pune în aplicare posibilitatea, prevăzută la articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1788/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2217/2004, de a stabili criterii obiective potrivit cărora să se efectueze realocarea părții nefolosite a cantității naționale de referință atribuite livrărilor trebuie să respecte, printre altele, principiile generale ale dreptului Uniunii, precum și obiectivele urmărite de politica agricolă comună și în special pe cele vizate de organizarea comună a piețelor în sectorul laptelui.

               3.

               Aceste obiective nu se opun unei reglementări naționale, adoptată în cadrul punerii în aplicare a acestei posibilități, care permite producătorilor care au livrat cantități excedentare, în cazul în care, în conformitate cu dispozițiile Regulamentului nr. 1788/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2217/2004, în cursul perioadei relevante de 12 luni, le-a fost transferată o cantitate individuală de referință din care fusese deja produs și livrat lapte pentru aceeași perioadă de producătorul care dispunea anterior de aceasta, să participe la respectiva realocare prin includerea unei părți sau a totalității acestei cantități de referință. Statele membre trebuiau să se asigure totuși că o astfel de reglementare nu determină transferuri care, în pofida respectării formale a condițiilor prevăzute de acest regulament, ar fi avut drept unic scop să permită anumitor producători care au livrat cantități excedentare să își asigure o poziție mai favorabilă la momentul realocării respective.

               4.

               Noțiunea „cantitate individuală de referință eligibilă pentru acordarea primei și disponibilă în exploatație”, cuprinsă în cadrul articolului 95 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 118/2005 al Comisiei din 26 ianuarie 2005, care corespunde noțiunii „cantitate de referință disponibilă” definite la articolul 5 litera (k) din Regulamentul nr. 1788/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2217/2004, trebuie interpretată în sensul că, în cazul în care unui producător i-a fost transferată, în cursul perioadei relevante de 12 luni, o cantitate de referință pentru care fusese deja livrat lapte de către cedent în cursul aceleiași perioade, aceasta nu înglobează, în ceea ce îl privește pe cesionar, partea din cantitatea de referință transferată pentru care cedentul efectuase deja livrări de lapte scutite de plata prelevării.

      (1)  JO C 220, 12.9.2009.


title: Cauza T-418/16: Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – Galletas Gullon/EUIPO – O2 Holdings (forma unui ambalaj)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/43

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – Galletas Gullon/EUIPO – O2 Holdings (forma unui ambalaj)
   (Cauza T-418/16)
   (2016/C 343/58)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Galletas Gullon, SA (Aguilar de Campoo, Spania) (reprezentant: M. Escudero Pérez, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: O2 Holdings Ltd (Slough, Regatul Unit)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta.

      Marca în litigiu: marca tridimensională (forma unui ambalaj) – marca Uniunii Europene nr. 3 417 847.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 mai 2016 în cauza R 1614/2015-4.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedură, în cazul în care aceasta intervine în cauză, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat (Motivele invocate)

               —

               încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-34/08: Hotărârea Tribunalului din 21 septembrie 2011 — Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung/Comisia ( Contribuție financiară plătită în cadrul programului Daphné II — Stabilirea cuantumului de plată către beneficiar — Eroare de apreciere )

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/12

         Hotărârea Tribunalului din 21 septembrie 2011 — Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung/Comisia
   (Cauza T-34/08) (1)

   (Contribuție financiară plătită în cadrul programului Daphné II - Stabilirea cuantumului de plată către beneficiar - Eroare de apreciere)
   2011/C 319/21
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV (Berlin, Germania) (reprezentanți: inițial B. Henning, ulterior U. Claus, și în final S. Reichmann și L.-J. Schmidt, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial S. Grünheid și B. Simon, ulterior S. Grünheid și F. Dintilhac, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 16 noiembrie 2007 privind nerecunoașterea parțială a costurilor suportate de reclamant în cadrul convenției de subvenționare Daphné JAI/DAP/2004-2/052/W

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Comisiei din 16 noiembrie 2007 privind nerecunoașterea parțială a costurilor suportate de Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV în cadrul convenției de subvenționare Daphné JAI/DAP/2004-2/052/W în ceea ce privește cheltuielile referitoare la pozițiile A 6, A39, A 40, A 41, A 43 și E 41.

               2.

               Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV suportă două treimi din propriile cheltuieli de judecată și două treimi din cheltuielile efectuate de Comisia Europeană. Comisia suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată și o treime din cheltuielile efectuate de Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV.

      (1)  JO C 79, 29.3.2008.


title: Cauza C-220/09: Ordonanța președintelui Curții din 12 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/29

         Ordonanța președintelui Curții din 12 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta
   (Cauza C-220/09) (1)

   2010/C 51/55

      Limba de procedură: malteza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza C-134/04: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 aprilie 2007 — Regatul Spaniei/Consiliul Uniunii Europene (Pescuit — Regulamentul (CE) nr. 2287/2003 privind repartizarea cotelor de captură între statele membre — Actul de aderare a Spaniei — Sfârșitul perioadei tranzitorii — Cerința unei stabilități relative — Principiul nediscriminării — Noi posibilități de pescuit)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/3

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 aprilie 2007 — Regatul Spaniei/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-134/04) (1)

   (Pescuit - Regulamentul (CE) nr. 2287/2003 privind repartizarea cotelor de captură între statele membre - Actul de aderare a Spaniei - Sfârșitul perioadei tranzitorii - Cerința unei stabilități relative - Principiul nediscriminării - Noi posibilități de pescuit)
   (2007/C 96/04)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: M. A. Sampol Pucurull și E. Braquehais Conesa, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Florindo Gijón și G. Ramos Ruano, agenți)

      Intervenientă în interesul pârâtului: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: T. van Rijn și S. Pardo Quintillán, agenți)
   Obiectul
   Anularea în parte a Regulamentului (CE) nr. 2287/2003 al Consiliului din 19 decembrie 2003 privind stabilirea pentru anul 2004 a posibilităților de pescuit și a condițiilor asociate pentru anumite populații piscicole sau grupuri de populații piscicole, aplicabile în apele comunitare și, pentru navele comunitare, în apele în care sunt impuse limitări de captură (JO L 344, p. 1), în măsura în care noile posibilități de pescuit în Marea Nordului și în Marea Baltică nu sunt atribuite luându-se în considerare interesele Spaniei, iar aceasta în pofida încheierii regimului tranzitoriu — Discriminare — Aplicarea articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului (JO L 358, p. 59)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Comisia Comunităților Europene își suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 106, 30.4.2004.


title: Cauza T-372/08: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2008 — Murnauer Markenvertrieb/OAPI — Fitne Gesundheit und Wellness (Notfall Bonbons)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/34

         Acțiune introdusă la 10 septembrie 2008 — Murnauer Markenvertrieb/OAPI — Fitne Gesundheit und Wellness (Notfall Bonbons)
   (Cauza T-372/08)
   (2008/C 313/62)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Murnauer Markenvertrieb GmbH (Trebur, Germania) (reprezentanți: H. Daniel și O. I. Haleen, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Fitne Gesundheits- und Wellness GmbH (Salzhemmendorf, Germania)
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei camerei de recurs a OAPI din 10 iulie 2008 în cauza R 909/2007-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: Marca verbală „Notfall Bonbons” pentru produse din clasele 5 și 30 (marca comunitară nr. 3 563 251)

      Titularul mărcii comunitare: Reclamanta
   Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Fitne Gesundheits- und Wellness GmbH

      Decizia diviziei de anulare: Respingerea cererii de declarare a nulității mărcii respective

      Decizia camerei de recurs: Anularea deciziei diviziei de anulare și admiterea cererii de declarare a nulității mărcii respective

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, pentru că marca „Notfall Bonbons” nu are nici caracter descriptiv pentru produsele avute în vedere și nu are nici caracterul distinctiv necesar.


title: Cauza C-613/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Köln (Germania) la 28 noiembrie 2016 – Juhler Holding A/S/Bundeszentralamt für Steuern

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/25

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Köln (Germania) la 28 noiembrie 2016 – Juhler Holding A/S/Bundeszentralamt für Steuern
   (Cauza C-613/16)
   (2017/C 104/37)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Köln

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Juhler Holding A/S

      Pârât: Bundeszentralamt für Steuern

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 CE (în prezent articolul 49 TFUE coroborat cu articolul 54 TFUE) se opune unei dispoziții fiscale naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia unei societăți-mamă nerezidente, care, în calitate de societate holding, este disociată permanent din cadrul unui grup care își desfășoară activitatea pe teritoriul statului în care este stabilită aceasta, i se refuză scutirea de la plata impozitului pe veniturile din capital aplicat distribuirii de dividende
               în măsura în care la această societate dețin participații persoane care nu ar avea dreptul la rambursare sau la scutire dacă acestea ar realiza veniturile în mod direct și

                           (1)

                           nu există rațiuni semnificative de natură economică sau de altă natură care să justifice implicarea societății-mamă nerezidente sau

                           (2)

                           societatea-mamă nerezidentă nu realizează, din activitatea economică proprie, mai mult de 10 % din totalul veniturilor sale brute din anul financiar în cauză (condiție care nu este îndeplinită, printre altele, atunci când societatea străină realizează veniturile sale brute din administrarea unor active) sau

                           (3)

                           societatea-mamă nerezidentă nu participă la schimburile economice generale cu o întreprindere organizată în mod adecvat pentru obiectul ei de activitate, în timp ce societăților holding rezidente li se acordă scutirea de la plata impozitului pe veniturile din capital, fără să prezinte relevanță condițiile menționate anterior?

               2)

               Articolul 5 alineatul (1) coroborat cu articolul 1 alineatul (2) din Directiva 90/435/CEE (1) se opune unei dispoziții fiscale naționale precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia unei societăți-mamă nerezidente, care, în calitate de societate holding, este disociată permanent din cadrul unui grup de întreprinderi care își desfășoară activitatea pe teritoriul statului în care este stabilită aceasta, i se refuză scutirea de la plata impozitului pe veniturile din capital aplicat distribuirii de dividende
               în măsura în care la această societate dețin participații persoane care nu ar avea dreptul la rambursare sau la scutire dacă acestea ar realiza veniturile în mod direct și

                           (1)

                           nu există rațiuni semnificative de natură economică sau de altă natură care să justifice implicarea societății-mamă nerezidente sau

                           (2)

                           societatea-mamă nerezidentă nu realizează, din activitatea economică proprie, mai mult de 10 % din totalul veniturilor sale brute din anul financiar în cauză (condiție care nu este îndeplinită, printre altele, atunci când societatea străină realizează veniturile sale brute din administrarea unor active) sau

                           (3)

                           societatea-mamă nerezidentă nu participă la schimburile economice generale cu o întreprindere organizată în mod adecvat pentru obiectul ei de activitate, în timp ce societăților holding rezidente li se acordă scutirea de la plata impozitului pe veniturile din capital, fără să prezinte relevanță condițiile menționate anterior?

      (1)  Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 225, p. 6, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 97).


title: Cauza C-148/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Bundesrepublik Deutschland/Nordzucker AG [Trimitere preliminară — Mediu — Directiva 2003/87/CE — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniune — Stabilirea întinderii obligației de restituire a cotelor — Sancţiuni — Articolul 16 alineatele (1) și (3)]

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/10

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Bundesrepublik Deutschland/Nordzucker AG
   (Cauza C-148/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Mediu - Directiva 2003/87/CE - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniune - Stabilirea întinderii obligației de restituire a cotelor - Sancţiuni - Articolul 16 alineatele (1) și (3)])
   (2015/C 213/14)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bundesrepublik Deutschland

      Pârâtă: Nordzucker AG

      Dispozitivul

   Articolul 16 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/101/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 octombrie 2004, trebuie interpretat în sensul că nu se aplică unui operator care restituie un număr de cote de emisie de gaze cu efect de seră care corespunde emisiilor din anul anterior, astfel cum au fost raportate și verificate conform articolului 15 din această directivă, în cazul în care se dovedește, în urma unei verificări suplimentare efectuate de autoritatea națională competentă după expirarea termenului de restituire, că s-a raportat o cantitate mai mică a acestor emisii, astfel încât numărul cotelor restituite este insuficient.
   Revine statelor membre sarcina să stabilească sancțiunile care pot fi impuse într-o astfel de situație, conform articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2003/87, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/101.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014.


title: Cauza T-219/14: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Regione autonoma della Sardegna/Comisia („Ajutoare de stat — Transport maritim — Compensație pentru serviciul public — Majorare de capital — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă și se dispune recuperarea lor — Intrarea în lichidare a întreprinderii beneficiare — Menținerea interesului de a exercita acțiunea — Absența lipsei necesității de a se pronunța asupra fondului — Noțiunea de ajutor — Serviciu de interes economic general — Criteriul investitorului privat — Eroare vădită de apreciere — Eroare de drept — Excepție de nelegalitate — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Decizia 2011/21/UE — Liniile directoare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate — Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public — Hotărârea Altmark”)

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/20

         Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Regione autonoma della Sardegna/Comisia
   (Cauza T-219/14) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Transport maritim - Compensație pentru serviciul public - Majorare de capital - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă și se dispune recuperarea lor - Intrarea în lichidare a întreprinderii beneficiare - Menținerea interesului de a exercita acțiunea - Absența lipsei necesității de a se pronunța asupra fondului - Noțiunea de ajutor - Serviciu de interes economic general - Criteriul investitorului privat - Eroare vădită de apreciere - Eroare de drept - Excepție de nelegalitate - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Decizia 2011/21/UE - Liniile directoare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate - Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public - Hotărârea Altmark”))
   (2017/C 161/27)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Regione autonoma della Sardegna (Italia) (reprezentanți: T. Ledda, S. Sau, G. M. Roberti, G. Bellitti și I. Perego, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Conte, D. Grespan și A. Bouchagiar, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Compagnia italiana di navigazione SpA (Napoli, Italia) (reprezentanți: inițial F. Sciaudone, R. Sciaudone, D. Fioretti și A. Neri, ulterior M. Merola, B. Carnevale și M. Toniolo, avocați)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea deciziei C(2013) 9101 final a Comisiei din 22 ianuarie 2014 privind măsurile de ajutor SA.32014 (2011/C), SA.32015 (2011/C) și SA.32016 (2011/C), puse în aplicare de Regione autonoma della Sardegna în favoarea Saremar, în măsura în care această decizie a calificat drept ajutoare de stat o măsură de compensare pentru serviciul public și o majorare de capital, a declarat aceste măsuri incompatibile cu piața internă și a dispus recuperarea lor

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Regione autonoma della Sardegna (Italia) să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și de Compagnia Italiana di Navigazione SpA.

      (1)  JO C 175, 10.6.2014.


title: Cauza C-359/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Fővárosi Ítélőtábla (Republica Ungară) la 7 septembrie 2009 — Dr. Donat Cornelius Ebert/Budapesti Ügyvédi Kamara

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Fővárosi Ítélőtábla (Republica Ungară) la 7 septembrie 2009 — Dr. Donat Cornelius Ebert/Budapesti Ügyvédi Kamara
   (Cauza C-359/09)
   2009/C 312/20
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Ítélőtábla

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Dr. Donat Cornelius Ebert

      Pârâtă: Budapesti Ügyvédi Kamara

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 89/48/CEE a Consiliului (1) și Directiva 98/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2) pot fi interpretate în sensul că un reclamant, cetățean german care a reușit examenul de admitere în profesia de avocat în Germania, este membru în cadrul unui barou local și este titularul unui permis de ședere și de muncă în Republica Ungară, are dreptul de a utiliza în procedurile judiciare și administrative titlul oficial din statul membru gazdă (Republica Ungară) de „ügyvéd” (avocat), pe lângă titlul oficial german de „Rechtsanwalt” (avocat) și acela maghiar de „európaiközösségi jogász” (jurist comunitar) dacă nu a fost admis în cadrul unui baroul din Republica Ungară și nu a obținut nicio autorizare în acest sens?

               2.

               Directiva 98/5/CE completează dispozițiile Directivei 89/48/CEE în sensul că această Directivă 98/5/CE, întrucât privește exercitarea profesiei de avocat, constituie o legislație specială în acest domeniu, în timp ce Directiva 89/48/CEE reglementează doar în mod general recunoașterea diplomelor de învățământ superior?

      (1)  Directiva 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO L 19, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 76).

      (2)  Directiva 98/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 de facilitare a exercitării cu caracter permanent a profesiei de avocat într-un stat membru, altul decât cel în care s-a obținut calificarea (JO L 77, p. 36, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 24).


title: Cauza T-68/11: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2013 — Kastenholz/OAPI — Qwatchme (Cadrans de montre) [ „Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar care reprezintă cadrane de ceas — Desene sau modele industriale anterioare neînregistrate — Motiv de nulitate — Noutate — Articolul 4, articolul 5 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Caracter individual — Impresie globală diferită — Articolul 4, articolul 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002 — Drept de autor anterior — Articolul 25 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 6/2002” ]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/66

         Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2013 — Kastenholz/OAPI — Qwatchme (Cadrans de montre)
   (Cauza T-68/11) (1)

   (Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar care reprezintă cadrane de ceas - Desene sau modele industriale anterioare neînregistrate - Motiv de nulitate - Noutate - Articolul 4, articolul 5 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Caracter individual - Impresie globală diferită - Articolul 4, articolul 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002 - Drept de autor anterior - Articolul 25 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 6/2002)
   2013/C 225/146
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Erich Kastenholz (Troisdorf, Germania) (reprezentant: L. Acker, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Hanne, ulterior D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Qwatchme A/S (Løsning, Danemarca) (reprezentant: M. Zöbisch, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 2 noiembrie 2010 (cauza R 1086/2009 3), privind o procedură de declarare a nulității între Erich Kastenholz și Qwatchme A/S

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Erich Kastenholz la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 113, 9.4.2011.


title: Cauza T-220/13: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2013 — Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/35

         Acțiune introdusă la 16 aprilie 2013 — Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia
   (Cauza T-220/13)
   2013/C 171/66
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (Roma, Italia) (reprezentanți: A. Nucara și E. Gambaro, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Principalele motive și argumente sunt identice cu cele invocate în cauza T-219/13, Ferracci/Comisia.


title: Cauza T-462/07: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Galp Energía España și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața spaniolă a bitumului de penetrație — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Acorduri anuale de împărțire a pieței și de coordonare a prețurilor — Dovada participării la înțelegere — Calculul cuantumului amenzii” )

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/13

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Galp Energía España și alții/Comisia
   (Cauza T-462/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața spaniolă a bitumului de penetrație - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Acorduri anuale de împărțire a pieței și de coordonare a prețurilor - Dovada participării la înțelegere - Calculul cuantumului amenzii)
   2013/C 336/25
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Galp Energía España, SA (Alcobendas, Spania), Petróleos de Portugal (Petrogal), SA (Lisabona, Portugalia) și Galp Energía, SGPS, SA (Lisabona) (reprezentanți: M. Slotboom și G. Gentil Anastácio, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, agent, asistat inițial de J. Rivas Andrés, avocat, și de M. Heenan Bróna, solicitor, ulterior de J. Rivas Andrés)

      Obiectul

   Cerere, cu titlu principal, de anulare în totalitate sau în parte a Deciziei C(2007) 4441 final a Comisiei din 3 octombrie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] [Cazul COMP/38.710 — Bitum (Spania)] și, cu titlu subsidiar, de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 1 din Decizia C(2007) 4441 final a Comisiei din 3 octombrie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] [Cazul COMP/38.710 — Bitum (Spania)], în măsura în care constată implicarea Galp Energía España, SA, a Petróleos de Portugal (Petrogal), SA și a Galp Energía, SGPS, SA într-un ansamblu de acorduri și de practici concertate pe piața spaniolă a bitumului, în măsura în care acest ansamblu cuprinde, pe de o parte, sistemul de monitorizare a punerii în aplicare a acordurilor de împărțire a pieței și a clienților și, pe de altă parte, mecanismul de compensare destinat să corecteze abaterile de la acordurile de împărțire a pieței și a clienților.

               2.

               Anulează articolul 3 din Decizia C(2007) 4441 final în măsura în care obligă Galp Energía España, SA, Petróleos de Portugal (Petrogal), SA și Galp Energía, SGPS, SA să înceteze încălcarea astfel cum a fost constatată la articolul 1 din decizia menționată și să nu repete niciun act sau comportament vizat la acest articol sau care are un obiect sau un efect similar, în măsura în care această încălcare cuprinde, pe de o parte, sistemul de monitorizare a punerii în aplicare a acordurilor de împărțire a pieței și a clienților și, pe de altă parte, mecanismul de compensare destinat să corecteze abaterile de la acordurile de împărțire a pieței și a clienților.

               3.

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate Galp Energía España, SA, și Petróleos de Portugal (Petrogal) la articolul 2 din Decizia C(2007) 4441 final la 8 277 500 de euro și stabilește cuantumul amenzii aplicate Galp Energía SGPS la articolul 2 din decizia C(2007) 4441 la 6 149 000 de euro.

               4.

               Respinge în rest acțiunea.

               5.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza T-76/12: Acțiune introdusă la 15 februarie 2012 — Nu Air Compressors and Tools SpA/Comisia

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/29

         Acțiune introdusă la 15 februarie 2012 — Nu Air Compressors and Tools SpA/Comisia
   (Cauza T-76/12)
   2012/C 118/49
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Nu Air Compressors and Tools SpA (Robassomero, Italia) (reprezentant: R. MacLean, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 din Decizia Comisiei C(2011) 8824 final și a articolului 1 din Decizia Comisiei C(2011) 8812 final, ambele din 6 decembrie 2011, în măsura în care prin acestea se acordă doar o restituire parțială a taxelor antidumping plătite de reclamantă la importul unor compresoare fabricate în China, aplicate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 261/2008 al Consiliului din 17 martie 2008 privind instituirea unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite compresoare originare din Republica Populară Chineză (1);

               —

               menținerea în vigoare a deciziilor atacate până când Comisia Europeană va adopta măsurile necesare pentru a respecta hotărârea care va fi pronunțată de Tribunal în prezenta cauză și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv

                           —

                           Comisia Europeană a săvârșit o eroare vădită de apreciere aplicând marja de profit adecvată și rezonabilă a unui importator din Uniunea Europeană independent, omițând astfel să stabilească un preț de export fiabil în scopul calculării valorii corecte a taxelor antidumping care trebuie restituite, ceea ce a condus la o încălcare a articolului 2 alineatul (9) și a articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul antidumping de bază (2).

               2.

               Al doilea motiv

                           —

                           Comisia Europeană a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin deducerea taxelor antidumping în calitate de costuri la calculul prețului de export, omițând astfel să stabilească o marjă de dumping fiabilă în scopul calculării valorii corecte a taxelor antidumping care trebuie restituite, ceea ce a determinat o încălcare a articolul 2 alineatele (9) și (11) și a articolului 11 alineatul (10) din Regulamentul antidumping de bază.

               3.

               Al treilea motiv

                           —

                           Comisia Europeană nu a informat în mod prompt și adecvat reclamanta cu privire la cerințele necesare pentru respectarea articolului 11 alineatul (10) din Regulamentul antidumping de bază, încălcând astfel dreptul la apărare al acesteia, precum și principiul bunei administrări consacrat în dreptul Uniunii și prevăzut la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               4.

               Al patrulea motiv

                           —

                           ca urmare a încălcărilor dreptului Uniunii mai sus menționate, Comisia Europeană a reținut în mod nelegal sume suplimentare din taxele antidumping de restituit, care erau în mod legitim datorate reclamantei.

      (1)  JO L 81, p. 1.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, 22.12.2009, p. 51).


title: Cauza C-34/05: Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 1 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de College van Beroep voor het bedrijfsleven — Țările de Jos) — Maatschap J. en G.P. en A.C. Schouten/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Regimuri de ajutor comunitar — Regulamentul (CEE) nr. 3887/92 — Sectorul cărnii de vită și mânzat — Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 — Suprafață furajeră disponibilă — Noțiune — Primă specială — Condiții de acordare — Parcelă temporar inundată în timpul perioadei în cauză)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/6

         Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 1 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de College van Beroep voor het bedrijfsleven — Țările de Jos) — Maatschap J. en G.P. en A.C. Schouten/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
   (Cauza C-34/05) (1)

   (Regimuri de ajutor comunitar - Regulamentul (CEE) nr. 3887/92 - Sectorul cărnii de vită și mânzat - Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 - Suprafață furajeră disponibilă - Noțiune - Primă specială - Condiții de acordare - Parcelă temporar inundată în timpul perioadei în cauză)
   (2007/C 95/09)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   College van Beroep voor het bedrijfsleven
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Maatschap J. en G.P. en A.C. Schouten

      Pârât: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — College van Beroep voor het bedrijfsleven — Interpretarea articolelor 12 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat (JO L 160, p. 21) și 2 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 3887/92 al Comisiei din 23 decembrie 1992 de stabilire a normelor de aplicare a sistemului integrat de administrare și control pentru anumite regimuri de ajutor comunitar (JO L 391, p. 36) — Suprafață furajeră disponibilă — Parcelă temporar inundată în timpul perioadei în cauză
   Dispozitivul
   Articolele 12 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat și 2 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 3887/92 al Comisiei din 23 decembrie 1992 pentru stabilirea normelor de aplicare a sistemului integrat de administrare și control pentru anumite regimuri de ajutor comunitar trebuie interpretate în sensul că o parcelă declarată drept suprafață furajeră poate fi calificată ca „disponibilă “atunci când, pe de o parte, este destinată în exclusivitate hranei animalelor ținute acolo de-a lungul întregului an calendaristic și, pe de altă parte, a putut fi efectiv folosită pentru hrana acestora pe o perioadă minimă de șapte luni în cursul aceluiași an, începând cu data stabilită de legislația națională și cuprinsă între 1 ianuarie și 31 martie, chiar dacă respectiva parcelă nu a fost ocupată în mod neîntrerupt de aceste animale, datorită de exemplu unei inundații temporare.

      (1)  JO C 93, 16.4.2005.


title: Cauza T-504/17: Acțiune introdusă la 4 august 2017 – Estévez Puerto și alții/Comisia și SRB

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/37

         Acțiune introdusă la 4 august 2017 – Estévez Puerto și alții/Comisia și SRB
   (Cauza T-504/17)
   (2017/C 347/47)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamanți: José Ramón Estévez Puerto (Jeréz de la Frontera, Spania) și alți 14 reclamanți (reprezentanți: B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruíz de la Torre Esporrín și B. Fernández García, avocați)

      Pârâți: Comisia Europeană și Comitetul Unic de Rezoluție

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (SRB/EES/2017/08) a Comitetului Unic de Rezoluție din sesiunea sa executivă din 7 iunie 2017, prin care s-a adoptat dispozitivul de rezoluție privind entitatea Banco Popular Español, S.A;

               —

               anularea Deciziei (UE) nr. 2017/1246 a Comisiei din 7 iunie 2017 prin care se aprobă regimul de rezoluție privind Banco Popular Español.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauzele T-478/17, Mutualidad de la Abogacía și Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Comitetul Unic de Rezoluție, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno și SFL/Comitetul Unic de Rezoluție, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Comisia și Comitetul Unic de Rezoluție, T-483/17, García Suárez și alții/Comisia și Comitetul Unic de Rezoluție, T-484/17, Fidesban și alții/Comitetul Unic de Rezoluție, T-497/17, Sáchez del Valle și Calatrava Real State 2015/Comisia și Comitetul Unic de Rezoluție, și T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Comisia și Comitetul Unic de Rezoluție.


title: Cauza T-766/14: Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2014 – Actega Terra/OAPI – Heidelberger Druckmaschinen (FoodSafe)

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/53

         Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2014 – Actega Terra/OAPI – Heidelberger Druckmaschinen (FoodSafe)
   (Cauza T-766/14)
   (2015/C 046/68)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Actega Terra GmbH (Lehrte, Germania) (reprezentant: C. Onken, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Heidelberger Druckmaschinen AG (Heidelberg, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „FoodSafe” – marca comunitară nr. 9 502 551

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 8 septembrie 2014 în cauza R 2440/2013-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               reformarea deciziei atacate prin anularea Deciziei din 14 octombrie 2013 a diviziei de anulare în cauza 6912 C și prin respingerea cererii de declarare a nulității mărcii comunitare nr. 9 502 551;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-516/11: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2014 – MasterCard și alții/Comisia [ „Accesul la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente referitoare la un studiu cu privire la costurile și avantajele comercianților legate de acceptarea diferitor modalități de plată — Documente provenind de la un terț — Refuzul accesului — Excepție privind protecția procesului decizional — Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț” ]

text:
               20.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/13

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2014 – MasterCard și alții/Comisia
   (Cauza T-516/11) (1)

   ([„Accesul la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente referitoare la un studiu cu privire la costurile și avantajele comercianților legate de acceptarea diferitor modalități de plată - Documente provenind de la un terț - Refuzul accesului - Excepție privind protecția procesului decizional - Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț”])
   2014/C 372/17
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: MasterCard, Inc. (Wilmington, Delaware, Statele Unite); MasterCard International, Inc. (New York, New York, Statele Unite) și MasterCard Europe (Waterloo, Belgia) (reprezentanți: inițial B. Amory, V. Brophy și S. McInnes, ulterior B. Amory și V. Brophy, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Clotuche-Duvieusart și V. Bottka, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 12 iulie 2011 prin care reclamantelor li se refuză accesul la anumite documente întocmite de un terț referitoare la un studiu cu privire la costurile și avantajele comercianților legate de acceptarea diferitor modalități de plată.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Comisiei din 12 iulie 2011 prin care se refuză accesul MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc. și MasterCard Europe la anumite documente întocmite de un terț referitoare la un studiu cu privire la costurile și avantajele comercianților legate de acceptarea diferitor modalități de plată în măsura în care prin aceasta se refuză accesul la documentele privind:

                           —

                           costurile și avantajele comercianților legate de acceptarea diferitor modalități de plată (raportul inițial din 2 iunie 2009);

                           —

                           costurile și avantajele comercianților legate de acceptarea diferitor modalități de plată – partea 1 a raportului de metodologie din 28 septembrie 2009 [versiune revizuită care preia observațiile transmise de părțile interesate și de Direcția Generală (DG) „Concurență” a Comisiei]

                           —

                           rezultatele întrevederilor aprofundate cu privire la costurile plăților: analizele întrevederilor aprofundate desfășurate în Ungaria, în Țările de Jos și în Regatul Unit din 15 ianuarie 2010 (versiune furnizată la 9 martie 2010)

                           —

                           proiectul de chestionar on-line din 8 martie 2010;

                           —

                           rezultatele și concluziile testului de fezabilitate pe internet: proiectul de raport din 24 mai 2010.

               2)

               Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 347, 26.11.11.


title: Cauza T-84/07: Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2013 — EuroChem MCC/Consiliul [ „Dumping — Importuri de soluții de uree și de azotat de amoniu originare din Rusia — Cerere de reexaminare la expirarea măsurilor — Cerere de reexaminare intermediară — Admisibilitate — Valoare normală — Preț de export — Articolele 1, 2 și articolul 11 alineatele (1)-(3) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 [devenite articolele 1, 2 și articolul 11 alineatele (1)-(3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009]” ]

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/15

         Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2013 — EuroChem MCC/Consiliul
   (Cauza T-84/07) (1)

   (Dumping - Importuri de soluții de uree și de azotat de amoniu originare din Rusia - Cerere de reexaminare la expirarea măsurilor - Cerere de reexaminare intermediară - Admisibilitate - Valoare normală - Preț de export - Articolele 1, 2 și articolul 11 alineatele (1)-(3) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 [devenite articolele 1, 2 și articolul 11 alineatele (1)-(3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009])
   2013/C 101/31
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: EuroChem Mineral and Chemical Company OAO (EuroChem MCC) (Moscova, Rusia) (reprezentanți: inițial P. Vander Schueren și B. Evtimov, avocați, ulterior B. Evtimov și D. O’Keeffe, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet și K. Talabér-Ritz, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în anulare formulată împotriva Regulamentului (CE) nr. 1911/2006 al Consiliului din 19 decembrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv la importurile de soluții de uree și de azotat de amoniu originare din Algeria, Belarus, Rusia și Ucraina, în urma unei reexaminări în temeiul expirării măsurilor, efectuate în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (JO L 365, p. 26, Ediție specială, 11/vol. 51, p. 205)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               EuroChem Mineral and Chemical Company OAO (EuroChem MCC) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 117, 26.5.2007.


title: Cauza C-61/15 P: Recurs introdus la 11 februarie 2015 de Heli-Flight GmbH & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 11 decembrie 2014 în cauza T-102/13, Heli-Flight GmbH & Co. KG/Agenția Europeană de Siguranță a Aviației (AESA)

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/11

         Recurs introdus la 11 februarie 2015 de Heli-Flight GmbH & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 11 decembrie 2014 în cauza T-102/13, Heli-Flight GmbH & Co. KG/Agenția Europeană de Siguranță a Aviației (AESA)
   (Cauza C-61/15 P)
   (2015/C 155/12)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Heli-Flight GmbH & Co. KG (reprezentant: T. Kittner, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Agenția Europeană de Siguranță a Aviației (AESA)

      Concluziile recurentei

               1.

               Recurenta solicită Curții:

                           —

                           anularea Hotărârii Tribunalului din 11 decembrie 2014 în cauza Heli-Flight GmbH & Co. KG împotriva Agenției Europene de Siguranță a Aviației (AESA) și anularea deciziei intimatei din 13 ianuarie 2012, comunicată recurentei, prin care a fost respinsă cererea recurentei de autorizare a condițiilor de zbor pentru un elicopter de tipul Robinson R66 (numărul de serie nr. 0034);

                           —

                           anularea Hotărârii Tribunalului din 11 decembrie 2014 în cauza Heli-Flight GmbH & Co. KG împotriva Agenției Europene de Siguranță a Aviației (AESA) și repararea prejudiciului produs recurentei de AESA prin decizia de respingere.

               2.

               Cu titlu subsidiar:

                           —

                           anularea hotărârii Tribunalului și a deciziei menționate la punctul 1 de mai sus, în măsura în care a fost menținută decizia intimatei;

                           —

                           anularea hotărârii Tribunalului menționate la punctul 1 de mai sus, în măsura în care a fost menținută decizia camerei de recurs a intimatei din 17 decembrie 2012 în dosarul AP/01/2012, comunicată recurentei la 27 decembrie 2012;

                           —

                           anularea hotărârii Tribunalului menționate la punctul 1 de mai sus și a deciziei camerei de recurs a intimatei, în măsura în care:

                                       —

                                       a fost menținută decizia camerei de recurs a intimatei;

                                       —

                                       recurenta a fost obligată la plata cheltuielilor de judecată

                                 și admiterea concluziilor formulate în prima instanță de reclamanta-recurentă.

               3.

               Cu titlu mai subsidiar, anularea hotărârii Tribunalului menționate la punctul 1 de mai sus și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal.

               4.

               Obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Tribunalul a recalificat în mod eronat acțiunea în anulare a reclamantei ca fiind îndreptată numai împotriva deciziei camerei de recurs, încălcând astfel articolul 50 din Regulamentul (CE) nr. 216/2008 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 20 februarie 2008.
   În plus, Tribunalul a încălcat principiul examinării din oficiu, în sensul că la stabilirea situației de fapt s-a întemeiat numai pe expunerile părților. În special, Tribunalul nu a examinat chestiunea dacă elicopterul având marca Robinson R66 ar putea sau nu ar putea să zboare în siguranță.
   Pentru aceste motive, hotărârea Tribunalului trebuie anulată și pentru faptul prin aceasta este încălcat dreptul material al Uniunii, în sensul că principiile aprecierii „datelor economice complexe” sunt transpuse în mod eronat la situația juridică din speță. Jurisprudența relevantă în această privință (printre altele, Hotărârea din 17 septembrie 2007, T-201/04 (2), Microsoft/Comisia, punctul 87 și următoarele) nu trebuie transpusă la situația juridică din speță. În cazul în litigiu nu este vorba nici despre norme de concurență, nici despre decizii ale Comisiei. De asemenea, nu este vorba despre o „problemă tehnică complexă”, deoarece nici pârâta și nici camera de recurs nu au analizat o asemenea problemă.
   În sfârșit, Tribunalul a considerat că nu intervine răspunderea pentru despăgubire atunci când nu sunt îndeplinite toate condițiile aferente obligației de despăgubire prevăzute la articolul 340 TFUE. Eroarea de drept săvârșită de Tribunal în contextul acțiunii în anulare s-a perpetuat astfel și în privința respingerii cererii de despăgubire. Întrucât, în final, Tribunalul ar fi trebuit să anuleze atât decizia inițială, cât și decizia camerei de recurs, acesta ar fi trebuit să admită și cererea de despăgubire.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 216/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 februarie 2008 privind normele comune în domeniul aviației civile și instituirea unei Agenții Europene de Siguranță a Aviației și de abrogare a Directivei 91/670/CEE a Consiliului, a Regulamentului (CE) nr. 1592/2002 și a Directivei 2004/36/CE (JO L 79, p. 1).

      (2)  ECLI:EU:T:2007:289.


title: Cauza T-479/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 3 septembrie 2008 — Nuova Agricast/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Acces la documente — Revocarea deciziei prin care s a respins accesul — Divulgare de documente împotriva opiniei explicite a autorului acestora — Lipsa necesității de a se pronunța )

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/26

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 3 septembrie 2008 — Nuova Agricast/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-479/07) (1)

   („Acțiune în anulare - Acces la documente - Revocarea deciziei prin care s a respins accesul - Divulgare de documente împotriva opiniei explicite a autorului acestora - Lipsa necesității de a se pronunța’)
   (2008/C 272/51)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Nuova Agricast (Foggia, Italia) (reprezentant: A. Calabrese, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Costa de Oliveira și G. Conte, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 17 octombrie 2007 prin care a fost respinsă cererea reclamantei de acces la anumite documente transmise Comisiei de autoritățile italiene în cadrul procedurii de investigare a unei scheme de ajutor de stat.
   Dispozitivul

               1)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei și asupra cererii de intervenție a Regatului Danemarcei.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza T-427/10: Acțiune introdusă la 16 septembrie 2010 — Trefilerías Quijano/Comisia

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/38

         Acțiune introdusă la 16 septembrie 2010 — Trefilerías Quijano/Comisia
   (Cauza T-427/10)
   ()
   2010/C 317/69
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Trefilerías Quijano, SA (Los Corrales de Buelna, Spania) (reprezentanți: E. González Díaz și A. Tresandí Blanco, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europenă

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C(2010) 4387 final a Comisiei Europene din 30 iunie 2010, adoptată în cazul COMP/38344 — Oțel pentru precomprimare, în temeiul articolului 263 din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene;

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea amenzii aplicate prin decizia menționată, în temeiul articolului 261 din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași ca și cea care face obiectul cauzei T-426/0, Moreda-Riviere Trefilerías/Comisia.
   Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în această din urmă cauză.
   Reclamanta contestă decizia de a i se atribui răspunderea pentru presupusa încălcare a articolului 101 TFUE.


title: Cauza T-565/16: Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 octombrie 2016 – Maubert/Consiliul

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/55

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 octombrie 2016 – Maubert/Consiliul
   (Cauza T-565/16) (1)

   (2017/C 014/67)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Tribunalului a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 27, 25.1.2016 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene cu numărul F-137/15 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Rectificare la comunicarea în Jurnalul Oficial efectuată în cauza T-283/08 P ( JO C 272, 25.10.2008, p. 28 )

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/61

         Rectificare la comunicarea în Jurnalul Oficial efectuată în cauza T-283/08 P

      („
            Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 272 din 25 octombrie 2008, p. 28
         ”)

   (2008/C 313/113)
   Textul corect al comunicării în JO efectuată în cauza T-283/08 P, Longinidis/Cedefop este următorul:

         „Recurs introdus la 16 iulie 2008 de P. Longinidis împotriva Hotărârii pronunțate la 24 aprilie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-74/06, Longinidis/Cedefop
         (Cauza T-283/08 P)
         (2008/C 272/54)
         Limba de procedură: greaca
         Părțile

            Recurent: Pavlos Longinidis (Grecia) (reprezentanți: P. Giatagantzidis și S. Stavropoulou, avocați)

            Cealaltă parte în proces: Cedefop
         Concluziile recurentului

                     —

                     Anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțată la 24 aprilie 2008 în cauza F-74/06, Pavlos Longinidis/Cedefop;

                     —

                     anularea Deciziei directorului Cedefop din 30 noiembrie 2005 de încetare a contractului de muncă pe durată nedeterminată al recurentului din 4 martie 2003 și a tuturor actelor administrative conexe;

                     —

                     anularea Deciziei directorului Cedefop din 11 noiembrie 2005 de modificare a compunerii comisiei de recurs a Cedefop și a tuturor actelor administrative conexe;

                     —

                     anularea Deciziei comisiei de recurs a Cedefop din 24 mai 2006 de respingere a reclamației recurentului din 28 februarie 2006 și a tuturor actelor administrative conexe;

                     —

                     admiterea acțiunii din 19 iunie 2006 introduse de recurent;

                     —

                     obligarea Cedefop la plata cheltuielilor de judecată efectuată primă instanță și în recurs.

               Motivele și principalele argumente
         Prin acțiunea formulată, recurentul solicitase, printre altele, anularea deciziei directorului Cedefop de încetare a contractului său de muncă pe durată nedeterminată. Acțiunea a fost respinsă prin Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 24 aprilie 2008.
         Recurentul apreciază că hotărârea atacată cu recurs a fost pronunțată cu încălcarea normelor care reglementează administrarea probelor, întrucât se întemeiază pe elemente care nu au fost dovedite. Mai exact, atunci când Tribunalul a examinat argumentul recurentului conform căruia motivele concedierii i-au fost comunicate verbal cu ocazia întâlnirii din 23 noiembrie 2005, Tribunalul Funcției Publice a săvârșit o eroare de drept modificând obiectul probei.
         În plus, recurentul susține că hotărârea atacată cu recurs este insuficient motivată. Mai precis, el susține că Tribunalul Funcției Publice nu și-a motivat suficient aprecierea asupra faptului că recurentul fusese informat îndeajuns și în mod corespunzător cu privire la motivele concedierii și că nu a specificat ansamblul faptelor care, în opinia sa, conduseseră la concedierea lui.
         Mai mult, recurentul susține că Tribunalul Funcției Publice a procedat la o interpretare și la o aplicare eronate a dreptului comunitar cu privire la următoarele aspecte: în primul rând, acesta apreciază că, în lumina anumitor fapte din prezenta cauză, respectarea obligației de motivare nu ar fi fost asigurată decât printr-o notificare scrisă a motivelor concedierii sale; în al doilea rând, potrivit recurentului, concedierea sa ca urmare a unui fapt izolat dovedește o eroare vădită de apreciere; și, în al treilea rând, recurentul consideră că dreptul său la apărare a fost încălcat având în vedere că nu a fost ascultat decât după ce decizia de concediere a fost adoptată, că nu a fost desfășurată nicio investigație și nicio procedură disciplinară în această privință și că elementele esențiale din dosar nu i-au fost notificate, iar avizul său în legătură cu faptele care i-au fost reproșate nu i-a fost solicitat.
         În sfârșit, recurentul apreciază că reclamația sa din 28 februarie 2006 împotriva deciziei de concediere nu a fost soluționată de comisia de recurs a Cedefop în mod obiectiv și imparțial.”


title: Cauza C-256/08: Acțiune introdusă la 16 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/16

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-256/08)
   (2008/C 197/27)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. O'Reilly și M. Condou-Durande, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestor acte către Comisie, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei;

               —

               obligarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 10 octombrie 2006.

      (1)  JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52.


title: Cauza C-214/08 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 20 mai 2009 — Philippe Guigard/Comisia Comunităților Europene [Recurs — Acțiune în despăgubiri — Condiții privind angajarea răspunderii contractuale și a răspunderii extracontractuale a Comunității — Articolul 313 alineatul (2) litera (k), articolul 314 și articolul 317 litera (a) din A patra convenție de la Lomé, astfel cum a fost modificată prin Acordul semnat în Mauritius]

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/2

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 20 mai 2009 — Philippe Guigard/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-214/08 P) (1)

   (Recurs - Acțiune în despăgubiri - Condiții privind angajarea răspunderii contractuale și a răspunderii extracontractuale a Comunității - Articolul 313 alineatul (2) litera (k), articolul 314 și articolul 317 litera (a) din A patra convenție de la Lomé, astfel cum a fost modificată prin Acordul semnat în Mauritius)
   2009/C 167/02
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Philippe Guigard (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Bordes și F. Dintilhac, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) din 11 martie 2008, Guigard/Comisia (T-301/05), prin care Tribunalul a respins acțiunea reclamantului având ca obiect repararea prejudiciului pe care acesta l-ar fi suferit din cauza conduitei Comisiei la momentul nereînnoirii contractului său de muncă încheiat în cadrul cooperării tehnice între Comunitate și Republica Niger, finanțată din Fondul European de Dezvoltare — Condiții privind angajarea răspunderii extracontractuale a Comunității — Încălcarea articolului 313 alineatul (2) litera (k) și a articolului 314 din A patra convenție de la Lomé (JO L 229, p. 1), astfel cum a fost modificată prin Acordul semnat în Mauritius (JO L 156, p. 3) — Încălcarea obligației de motivare și a dreptului la apărare

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 11 martie 2008, Guigard/Comisia (T-301/05) în măsura în care a declarat admisibilă acțiunea formulată de domnul Guigard.

               2)

               Respinge acțiunea formulată de domnul Guigard și care a făcut obiectul cauzei T-301/05.

               3)

               Constată lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului recursului domnului Guigard.

               4)

               Îl obligă pe domnul Guigard la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Comunităților Europene în procedura în fața Curții de Justiție a Comunităților Europene și în procedura în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene.

      (1)  JO C 223, 30.08.2008.


title: Cauza C-327/11 P: Recurs introdus la 24 iunie 2011 de United States Polo Association împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 13 aprilie 2011 în cauza T-228/09, United States Polo Association/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și Textiles CMG, SA

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/16

         Recurs introdus la 24 iunie 2011 de United States Polo Association împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 13 aprilie 2011 în cauza T-228/09, United States Polo Association/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și Textiles CMG, SA
   (Cauza C-327/11 P)
   2011/C 311/25
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: United States Polo Association (reprezentanți: P. Goldenbaum, Rechtsanwältin, T. Melchert, Rechtsanwalt, și I. Rohr, Rechtsanwältin)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 13 aprilie 2011, T-228/09;

               —

               anularea Deciziei R 088612008/4 a camerei de recurs;

               —

               obligarea OAPI la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă și

               —

               în cazul în care Textiles CMG S.A. se constituie intervenientă, obligarea acesteia la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că Hotărârea Tribunalului este viciată de interpretarea și aplicarea greșite ale articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 [în prezent articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009) privind marca comunitară (1).
   Pe baza acestei interpretări și aplicări greșite, Tribunalul a ajuns la concluzia eronată potrivit căreia Camera de recurs a constatat în mod întemeiat că există un risc de confuzie între mărcile U.S. POLO ASSN. (marca a cărei înregistrare este contestată) și POLO-POLO (marca anterioară).
   Tribunalul nu a realizat o apreciere globală corectă și completă a riscului de confuzie și nu a luat în considerare în suficientă măsură sau a aplicat în mod greșit principiile consacrate de jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene în această privință.
   Principalele argumente invocate de recurentă cu privire la carențele aprecierilor Tribunalului pot fi rezumate astfel:

               1.

               Tribunalul a aplicat în mod greșit principiile stabilite în Hotărârea Medion, C-120/04, Rec., p. I-8551, referitoare la posibilul caracter distinctiv independent al unui element dintr-un semn compus din mai multe elemente, chiar dacă acesta nu este dominant în cadrul impresiei generale.
               Tribunalul a stabilit mai întâi — în mod corect — că termenul „POLO” nu este elementul dominant în cadrul mărcii ulterioare, dar a atribuit în continuare — în mod greșit — o funcție distinctivă independentă elementului „POLO”, bazată pe faptul că celelalte elemente, și anume „U.S.” și „ASSN.”, sunt inițiale și abrevieri, precum și pe pretinsa lipsă de semnificație și pe pretinsul caracter distinctiv insuficient. Această apreciere denotă o înțelegere greșită a cerinței referitoare la funcția distinctivă independentă a unui element în cadrul unui semn compus din mai multe elemente.
               În nici un caz nu se poate reține din Hotărârea Medion stabilirea unei reguli generale potrivit căreia ar trebui să se considere că orice element care are un caracter distinctiv normal, comun pentru două mărci, are un rol distinctiv independent în cadrul unui semn compus din mai multe elemente. Tribunalul nu a ținut seama de faptul că, potrivit Hotărârii Medion, există un raport regulă-excepție, unde regula este că un consumator mediu percepe o marcă drept un întreg, fiind posibil ca impresia globală să fie dominată de una sau de mai multe componente ale unui semn compus din mai multe elemente, iar excepția este că, dacă un element nu este dominant în cadrul impresiei globale, numai în circumstanțe excepționale poate avea un rol distinctiv independent. Tribunalul nu a prezentat niciun motiv în susținerea unor asemenea circumstanțe excepționale.

               2.

               Tribunalul a atribuit o valoare exclusivă și decisivă faptului că cele două semne în conflict au în comun elementul „POLO”, fără să aplice în moc corect principiile aprecierii globale a riscului de confuzie, astfel cum reies, în special, din Hotărârea SABEL, C-251/95, Rec., p. I-6191.
               Acesta nu a respectat principiul conform căruia publicul larg percepe marca drept un întreg și nu analizează diferitele sale detalii, ci — în ceea ce privește marca anterioară — a comparat o singură componentă și cu marca ulterioară.
               În special, Tribunalul nu a luat pe deplin în considerare circumstanțele din prezenta cauză și nu a ținut seama de diferențele dintre semnele în conflict, în special de dublarea evidentă a elementului „POLO” în cadrul mărcii anterioare. Elementul singular „POLO” nu este nici dominant în cadrul mărcii anterioare „POLO-POLO”, nici nu are un rol distinctiv independent în cadrul semnului compus din mai multe elemente, iar Tribunalul nu a afirmat, de altfel, că ar avea o astfel de funcție în speță.
               În plus, marca anterioară „POLO-POLO” privită ca un întreg nu are nicio semnificație în nicio limbă din cadrul Comunității. Prin urmare, nu se poate face nicio comparație la nivel conceptual.

               3.

               Tribunalul nu a luat în considerare principiul că o apreciere a similitudinii în raport cu un singur element se poate efectua numai în cazul în care toate celelalte componente ale mărcii sunt neglijabile.

               4.

               Argumentația Tribunalului este contradictorie și incoerentă în următoarele privințe:
               Pe de o parte, Tribunalul a constatat că elementele „U.S” și „ASSN.” nu au în sine nicio semnificație. Pe de altă parte, acesta a arătat că elementul „U.S.” ar fi perceput de publicul relevant ca referindu-se la originea geografică. În plus, chiar dacă se consideră că anumiți consumatori ar putea să nu înțeleagă abrevierea „ASSN.”, consumatorii nu ar avea nici un motiv să o ignore sau să nu o observe, dar — conform principiilor stabilite în Hotărârea MATRATZEN — aceștia ar percepe cu atât mai mult abrevierea menționată ca pe un element distinctiv.

      (1)  JO L 78, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.


title: Cauzele conexate C-292/09 și C-293/09: Ordonanța Curții din 13 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Commissione tributaria provinciale di Parma — Italia) — Isabella Calestani (C-292/09), Paolo Lunardi (C-293/09)/Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma (Trimitere preliminară — Inadmisibilitate vădită)

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/13

         Ordonanța Curții din 13 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Commissione tributaria provinciale di Parma — Italia) — Isabella Calestani (C-292/09), Paolo Lunardi (C-293/09)/Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma
   (Cauzele conexate C-292/09 și C-293/09) (1)

   (Trimitere preliminară - Inadmisibilitate vădită)
   2010/C 100/20
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria provinciale di Parma

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Isabella Calestani (C-292/09), Paolo Lunardi (C-293/09)

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Commissione tributaria provinciale di Parma — Interpretarea articolului 13 secțiunea B litera (c) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată:baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Scutirea livrărilor de bunuri utilizate în totalitate pentru o activitate scutită sau excluse de la dreptul de deducere — Legislație națională care exclude scutirea

      Dispozitivul

   Cererile de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Commissione tributaria provinciale di Parma (Italia), prin deciziile din 9 și 17 iunie 2009, sunt vădit inadmisibile.

      (1)  JO C 233, 26.9.2009.


title: Cauza T-176/10: Hotărârea Tribunalului din 6 octombrie 2011 — Seven/OAPI — Seven for all mankind (SEVEN FOR ALL MANKIND) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SEVEN FOR ALL MANKIND — Mărci comunitare și internaționale figurative anterioare care cuprind elementul verbal seven — Motiv relativ de refuz — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 ]

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/18

         Hotărârea Tribunalului din 6 octombrie 2011 — Seven/OAPI — Seven for all mankind (SEVEN FOR ALL MANKIND)
   (Cauza T-176/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SEVEN FOR ALL MANKIND - Mărci comunitare și internaționale figurative anterioare care cuprind elementul verbal «seven» - Motiv relativ de refuz - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 340/35
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Seven SpA (Leinì, Italia) (reprezentant: L. Trevisan, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Seven for all mankind LLC (Vernon, California, Statele Unite) (reprezentanți: A. Gautier-Sauvagnac, avocat, B. Guimberteau, avocat, M. Choukroun, avocat)

      Obiectul

   Acțiune întrodusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 28 ianuarie 2010 (cauza R 1514/2008-2), privind o procedură de opoziție între Seven SpA și Seven for all mankind LLC

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 28 ianuarie 2010 (cauza R 1514/2008-2).

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Obligă OAPI la suportarea cheltuielilor efectuate de Seven SpA în procedura desfășurată în fața Tribunalului, precum și a cheltuielilor efectuate în procedura desfășurată în fața camerei de recurs.

               4.

               Seven for all mankind LLC suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza T-3/14: Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2014 — Anudal Industrial/Comisia

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/50

         Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2014 — Anudal Industrial/Comisia
   (Cauza T-3/14)
   2014/C 52/96
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Anudal Industrial, SL (Badalona, Spania) (reprezentanți: J. García Muñoz, J. Jiménez-Blanco și J. Corral García, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolelor 1-6 din decizie;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea articolului 4 din decizie, în măsura în care prevede recuperarea ajutoarelor, și

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta procedură este aceeași cu cea din cauza T-515/13, Comisia/Spania.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Decizia atacată nu respectă norme fundamentale de procedură și încalcă articolele 20, 21 și 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât a fost adoptată în urma unei proceduri de investigare afectată de neregularități substanțiale.

               2.

               O eroare de drept constând în încălcarea articolelor 107 și 108 TFUE, prin faptul că s-a considerat că măsurile care fac obiectul prezentei proceduri constituie un ajutor de stat, deși nu s-a demonstrat caracterul selectiv al acestora.

               3.

               O eroare de drept constând în încălcarea articolelor 107 și 108 TFUE, prin faptul că s-a considerat că măsurile care fac obiectul prezentei proceduri constituie un ajutor de stat, deși nu s-a demonstrat că acestea afectează comerțul comunitar.

               4.

               O eroare de drept constând în încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și într-un viciu de motivare, întrucât s-a stabilit existența unui ajutor de stat calificând grupurile de interes economic și investitorii acestora drept beneficiari, deși acesta nu le conferă nici un avantaj competitiv și nu afectează schimburile comunitare în sectoarele respective.

               5.

               O eroare de drept constând în dispunerea recuperării eventualului ajutor cu încălcarea principiilor securității juridice, încrederii legitime și egalității de tratament, precum și a articolului 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.


title: Cauza T-652/11: Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2015 – Sabbagh/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor — Eroare vădită de apreciere — Răspundere extracontractuală” )

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/23

         Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2015 – Sabbagh/Consiliul
   (Cauza T-652/11) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor - Eroare vădită de apreciere - Răspundere extracontractuală”))
   (2015/C 118/30)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Bassam Sabbagh (Damasc, Siria) (reprezentanți: M.-A. Bastin și J.-M. Salva, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și S. Kyriakopoulou, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare în parte a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1151/2011 al Consiliului din 14 noiembrie 2011 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 296, p. 3), a Deciziei 2011/782/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și de abrogare a Deciziei 2011/273/PESC (JO L 319, p. 56) și a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 (JO L 16, p. 1), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant, și, pe de altă parte, o cerere de plată a unor despăgubiri pentru repararea prejudiciului suferit

      Dispozitivul

               1)

               Respinge ca inadmisibilă cererea de anulare a regulamentelor de punere în aplicare ale Consiliului ulterioare adoptării Regulamentului (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011.

               2)

               Anulează, în măsura în care aceste acte îl privesc pe domnul Bassam Sabbagh:

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1151/2011 al Consiliului din 14 noiembrie 2011 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011;

                           —

                           Decizia 2011/782/PESC din 1 decembrie 2011 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și de abrogare a Deciziei 2011/273/PESC;

                           —

                           Regulamentul nr. 36/2012.

               3)

               Menține față de domnul Sabbagh efectele deciziilor și ale regulamentelor anulate până la data expirării termenului de recurs sau, în cazul în care în acest termen se introduce un recurs, până la eventuala respingere a recursului.

               4)

               Respinge cererea de despăgubire.

               5)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de domnul Sabbagh.

               6)

               Domnul Sabbagh suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 58, 25.2.2012.


title: Cauza C-529/09: Acțiune introdusă la 18 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/21

         Acțiune introdusă la 18 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-529/09)
   2010/C 51/34
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Regatului Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 288 al patrulea paragraf TFUE și al articolelor 2 și 3 din Decizia 1999/509/CE a Comisiei din 14 octombrie 1998 privind ajutorul de stat acordat de Spania întreprinderilor din grupul Magefesa și întreprinderilor sale succesoare (JO 1999, L 198, p. 15), prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a executa decizia menționată în ceea ce privește Industrias Domésticas, S.A. (Indosa);

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Regatul Spaniei nu a adoptat, în termenul stabilit, măsurile necesare pentru măsurile necesare pentru a executa Decizia 1999/509/CE în ceea ce privește Industrias Domésticas, S.A. (Indosa)