title: Cauza C-561/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 2 noiembrie 2015 – Georg Rolof, Markus Heimann/TUIfly GmbH

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 2 noiembrie 2015 – Georg Rolof, Markus Heimann/TUIfly GmbH
   (Cauza C-561/15)
   (2016/C 048/17)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Georg Rolof, Markus Heimann

      Pârâtă: TUIfly GmbH
   Prin Ordonanța Curții din 27 noiembrie 2015 s-a dispus radierea cauzei din registrul Curții.


title: Cauza F-87/10: Acțiune introdusă la 24 septembrie 2010 — Adriaens și alții/Comisia

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/40

         Acțiune introdusă la 24 septembrie 2010 — Adriaens și alții/Comisia
   (Cauza F-87/10)
   ()
   2011/C 13/78
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Stéphane Adriaens (Evere, Belgia) și alții (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei pârâtei, preluată în fișele de remunerație ale reclamanților, de a limita ajustarea salariilor lunare, începând cu luna iulie 2009, la o mărire de 1,85 % în cadrul ajustării anuale a remunerațiilor și pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți în temeiul Regulamentului (UE, Euratom) nr. 1269/2009 al Consiliului din 23 decembrie 2009

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta stabilește indicele de ajustare a salariilor la 1,85 % în temeiul Regulamentului (UE, Euratom) nr. 1296/2009 de ajustare, începând cu 1 iulie 2009, a remunerațiilor și pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți, precum și a coeficienților corectori aferenți;

               —

               acordarea către reclamanți a beneficiului dobânzilor de întârziere, calculate în funcție de rata stabilită de Banca Centrală Europeană, datorate pentru toate sumele care corespund diferenței între salariul menționat în fișele de remunerație începând cu luna ianuarie 2010 și fișele de regularizare pentru perioada iulie 2009-decembrie 2009 și salariul la care ar fi trebuit să aibă dreptul, până la data la care va interveni regularizarea tardivă a acestor sume salariale;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-414/15 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 martie 2017 – Stichting Woonlinie, Woningstichting Volksbelang, Stichting Woonstede/Comisia Europeană, Regatul Belgiei, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) [Recurs — Ajutoare de stat — Ajutoare existente — Articolul 108 alineatul (1) TFUE — Scheme de ajutor în favoarea societăților pentru locuințe sociale — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Articolele 17, 18 și 19 — Apreciere de către Comisie a compatibilității cu piața internă a unei scheme de ajutor existente — Propunere de măsuri adecvate — Angajamente asumate de autoritățile naționale de a se conforma dreptului Uniunii — Decizie de compatibilitate — Întinderea controlului jurisdicțional — Efecte juridice]

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 martie 2017 – Stichting Woonlinie, Woningstichting Volksbelang, Stichting Woonstede/Comisia Europeană, Regatul Belgiei, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN)
   (Cauza C-414/15 P) (1)

   ([Recurs - Ajutoare de stat - Ajutoare existente - Articolul 108 alineatul (1) TFUE - Scheme de ajutor în favoarea societăților pentru locuințe sociale - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolele 17, 18 și 19 - Apreciere de către Comisie a compatibilității cu piața internă a unei scheme de ajutor existente - Propunere de măsuri adecvate - Angajamente asumate de autoritățile naționale de a se conforma dreptului Uniunii - Decizie de compatibilitate - Întinderea controlului jurisdicțional - Efecte juridice])
   (2017/C 151/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Recurente: Stichting Woonlinie, Woningstichting Volksbelang, Stichting Woonstede (reprezentanți: L. Hancher, E.. Besselink și P. Glazener, advocaten)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Noë și P.J. Loewenthal, agenți), Regatul Belgiei, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) (reprezentant: M. Meulenbelt, advocaat)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 12 mai 2015, Stichting Woonlinie și alții/Comisia (T-202/10 RENV, nepublicată, EU:T:2015:287).

               2)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza T-250/13: Acțiune introdusă la 2 mai 2013 — Naazneen Investments/OAPI — Energy Brands (SMART WATER)

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/39

         Acțiune introdusă la 2 mai 2013 — Naazneen Investments/OAPI — Energy Brands (SMART WATER)
   (Cauza T-250/13)
   2013/C 207/66
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Naazneen Investments Ltd (Limassol, Cipru) (reprezentanți: P. Goldenbaum, I. Rohr și T. Melchert, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Energy Brands, Inc. (New York, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs în cauza R 1101/2011-2;

               —

               obligarea pârâtului la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată ale reclamantei.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca verbală „SMART WATER”, cererea de înregistrare a mărcii comunitare numărul 781 153.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Decizia diviziei de anulare: decade din drepturi pe titularul mărcii comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-557/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 iunie 2016 – Comisia Europeană/Republica Portugheză [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 91/271/CEE — Tratarea apelor urbane reziduale — Hotărâre a Curții de constatare a neîndeplinirii obligațiilor — Neexecutare — Articolul 260 alineatul (2) TFUE — Sancțiuni pecuniare — Sumă forfetară și penalitate cu titlu cominatoriu]

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/2

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 iunie 2016 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-557/14) (1)

   ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 91/271/CEE - Tratarea apelor urbane reziduale - Hotărâre a Curții de constatare a neîndeplinirii obligațiilor - Neexecutare - Articolul 260 alineatul (2) TFUE - Sancțiuni pecuniare - Sumă forfetară și penalitate cu titlu cominatoriu])
   (2016/C 314/03)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braga da Cruz și E. Manhaeve, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, J. Brito e Silva și J. Reis Silva, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea tuturor măsurilor pe care le implică executarea Hotărârii din 7 mai 2009, Comisia/Portugalia (C-530/07, EU:C:2009:292), Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.

               2)

               În cazul în care neîndeplinirea obligațiilor constatată la punctul 1 persistă la data pronunțării prezentei hotărâri, obligă Republica Portugheză la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a unei penalități cu titlu cominatoriu în valoare de 8 000 de euro pe zi de întârziere în aplicarea măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii din 7 mai 2009, Comisia/Portugalia (C-530/07, EU:C:2009:292), penalitate datorată începând de la data pronunțării prezentei hotărâri și până la executarea completă a Hotărârii din 7 mai 2009, Comisia/Portugalia (C-530/07, EU:C:2009:292).

               3)

               Obligă Republica Portugheză la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a sumei forfetare de 3 000 000 de euro.

               4)

               Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 46, 9.6.2015.


title: Cauza C-250/08: Acțiune introdusă la 10 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/25

         Acțiune introdusă la 10 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-250/08)
   (2008/C 223/38)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant(ți): R. Lyal și P. van Nuffel, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 18 CE, 43 CE și 56 CE, precum și în temeiul articolelor 31 și 40 din Acordul privind SEE prin faptul că, în Regiunea Flamandă (Vlaams Gewest), la calcularea avantajului fiscal legat de cumpărarea unui bun imobil cu destinația de reședință principală, taxele de înscriere plătite anterior la cumpărarea unei reședințe principale nu sunt luate în considerare decât dacă această locuință era situată în Regiunea Flamandă și nu sunt luate în considerare dacă aceasta era situată într-un alt stat membru decât Belgia sau într-un stat al AELS;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Legislația belgiană referitoare la taxele de înscriere în vigoare în Regiunea Flamandă prevede o diminuare a taxelor de înscriere la cumpărarea unei reședințe principale în Regiunea Flamandă, egală cu valoarea taxelor de înscriere plătite la cumpărarea anterioară a unei reședințe principale în Regiunea Flamandă, cu condiția ca reședința principală anterioară să fie vândută în același timp. Comisia consideră că această legislație acordă un avantaj fiscal, în aceleași condiții, persoanelor care se mută în interiorul Regiunii Flamande, avantaj care nu este acordat persoanelor care se instalează în Regiunea Flamandă provenind din alt stat membru decât Belgia. Comisia apreciază că această legislație este discriminatorie față de cetățenii Uniunii beneficiari ai dreptului la liberă circulație și față de cetățenii beneficiari ai dreptului de stabilire, și că aceasta constituie un obstacol în calea investirii în domeniul imobiliar în Regiunea Flamandă a capitalului provenind din alte state membre decât Belgia și că, prin urmare, această legislație este, în principiu, contrară articolelor 18 CE și 43 CE și articolului 31 din Acordul privind SEE și, respectiv, articolului 56 din Tratatul CE și articolului 40 din Acordul privind SEE. Comisia consideră că, în această cauză, nu există motive imperioase de interes general care ar putea justifica aceste încălcări ale tratatului. În plus, pârâtul nu se poate prevala nici de necesitatea asigurării coerenței regimului fiscal, pentru că în speță este vorba despre două situații fiscale independente una de alta, fiecare supunându-se numai propriilor norme de aplicare în situația de fapt respectivă.


title: Cauza C-157/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Salzgitter Mannesmann Handel GmbH/SC Laminorul SA [Spațiul de libertate, securitate și justiție — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 34 punctele 3 și 4 — Recunoașterea unei hotărâri pronunțate într un alt stat membru — Situație în care hotărârea menționată este ireconciliabilă cu o altă hotărâre pronunțată anterior în același stat membru între aceleași părți într o cauză având același obiect și aceeași cauză]

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/26

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Salzgitter Mannesmann Handel GmbH/SC Laminorul SA
   (Cauza C-157/12) (1)

   (Spațiul de libertate, securitate și justiție - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 34 punctele 3 și 4 - Recunoașterea unei hotărâri pronunțate într un alt stat membru - Situație în care hotărârea menționată este ireconciliabilă cu o altă hotărâre pronunțată anterior în același stat membru între aceleași părți într o cauză având același obiect și aceeași cauză)
   2013/C 344/44
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Salzgitter Mannesmann Handel GmbH

      Pârâtă: SC Laminorul SA

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Bundesgerichtshof — Interpretarea articolului 34 punctul 4 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) — Recunoașterea unei hotărâri pronunțate în alt stat membru — Situație în care respectiva hotărâre este ireconciliabilă cu o altă hotărâre pronunțată anterior în același stat membru în privința acelorlași părți într un litigiu având același obiect și aceeași cauză

      Dispozitivul

   Articolul 34 punctul 4 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că nu acoperă și cazul unor hotărâri ireconciliabile pronunțate de instanțele din același stat membru.

      (1)  JO C 184, 23.6.2012.


title: Cauza T-718/15 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 iulie 2016 – PTC Therapeutics International/EMA [„Procedură de măsuri provizorii — Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente deținute de EMA privind informații transmise de o întreprindere în cadrul cererii sale de autorizare a introducerii pe piață a unui medicament — Decizie prin care se acordă unui terț accesul la documente — Cerere de suspendare a executării — Urgență — Fumus boni iuris — Evaluare comparativă a intereselor”]

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/27

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 iulie 2016 – PTC Therapeutics International/EMA
   (Cauza T-718/15 R)
   ([„Procedură de măsuri provizorii - Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente deținute de EMA privind informații transmise de o întreprindere în cadrul cererii sale de autorizare a introducerii pe piață a unui medicament - Decizie prin care se acordă unui terț accesul la documente - Cerere de suspendare a executării - Urgență - Fumus boni iuris - Evaluare comparativă a intereselor”])
   (2016/C 326/48)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: PTC Therapeutics International Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: G. Castle, B. Kelly, H. Billson, solicitors, M. Demetriou, QC și C. Thomas, barrister)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente (reprezentanți: T. Jabłoński, A. Spina, A. Rusanov, S. Marino și N. Rampal Olmedo, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Cowlishaw, solicitor și D. Scannell, barrister)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 TFUE și 279 TFUE și având ca obiect, în esență, suspendarea executării Deciziei EMA/722323/2015 a EMA din 25 noiembrie 2015 de a acorda unui terț accesul la informații privind un medicament, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76), accesul la anumite documente care conțin informații prezentate în cadrul unei cereri de autorizare a punerii pe piață a medicamentului Translarna

      Dispozitivul

               1)

               Suspendă executarea Deciziei EMA/722323/2015 a Agenției Europene pentru Medicamente (EMA) din 25 noiembrie 2015 prin care se acordă unui terț, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei, accesul la raportul de testare clinică „Ataluren (PTC124) PTC124-GD-007-DMD” privind un studiu de eficacitate și de siguranță de nivel 2 B cu privire la Ataluren la subiecți care prezintă o mutație non-sens Duchenne și o distrofie musculară Becker.

               2)

               Obligă EMA la nedivulgarea raportului menționat la punctul 1.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-113/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court — Irlanda) — Donal Brady/Environmental Protection Agency (Mediu — Directiva 75/442/CEE — Gunoi de grajd produs și stocat într o fermă de creștere a porcilor în așteptarea cedării sale către producători agricoli care îl utilizează ca fertilizant pe terenurile lor — Calificarea drept „deșeu” sau „subprodus” — Condiții — Sarcina probei — Directiva 91/676/CEE — Lipsa transpunerii — Răspundere personală a producătorului cu privire la respectarea de către acești producători agricoli a dreptului Uniunii privind gestiunea deșeurilor și a fertilizanților)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/23

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court — Irlanda) — Donal Brady/Environmental Protection Agency
   (Cauza C-113/12) (1)

   (Mediu - Directiva 75/442/CEE - Gunoi de grajd produs și stocat într o fermă de creștere a porcilor în așteptarea cedării sale către producători agricoli care îl utilizează ca fertilizant pe terenurile lor - Calificarea drept „deșeu” sau „subprodus” - Condiții - Sarcina probei - Directiva 91/676/CEE - Lipsa transpunerii - Răspundere personală a producătorului cu privire la respectarea de către acești producători agricoli a dreptului Uniunii privind gestiunea deșeurilor și a fertilizanților)
   2013/C 344/38
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Donal Brady

      Pârât: Environmental Protection Agency

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Supreme Court — Interpretarea articolului 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39), astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991 (JO L 78, p. 32) — Noțiunea de deșeuri — Gunoi de grajd de origine porcină furnizat agricultorilor ca îngrășământ de către un crescător de porcine — Dreptul unui stat membru de a impune ca un crescător de porcine să răspundă personal în cazul în care agricultorii care utilizează gunoiul de grajd de origine porcină ca îngrășământ pe terenurile lor nu respectă dreptul Uniunii privind controlul deșeurilor

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 1 litera (a) primul paragraf din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile, astfel cum a fost modificată prin Decizia 96/350/CE a Comisiei din 24 mai 1996, trebuie interpretat în sensul că gunoiul de grajd produs într o exploatație de creștere intensivă a porcilor și stocat în așteptarea livrării sale către producători agricoli pentru a fi utilizat de aceștia ca fertilizant pe terenurile lor nu constituie un „deșeu” în sensul dispoziției menționate, ci un subprodus, în cazul în care respectivul producător intenționează să comercializeze acest gunoi de grajd în condiții economice avantajoase pentru el, în cadrul unui proces ulterior, cu condiția ca această reutilizare să nu fie numai eventuală, ci certă, fără transformare prealabilă și în continuarea procesului de producție. Revine instanțelor naționale sarcina de a verifica, ținând seama de toate circumstanțele pertinente care caracterizează situațiile deduse judecății, dacă sunt îndeplinite aceste criterii.

               2.

               Dreptul Uniunii ne se opune ca sarcina probei că sunt îndeplinite criteriile care permit să se considere că o substanță precum gunoiul de grajd produs, stocat și cedat în circumstanțe precum cele din cauza principală constituie un subprodus să revină producătorului acestui gunoi de grajd, cu condiția să nu rezulte o atingere adusă eficacității acestui drept și în special a Directivei 75/442, astfel cum a fost modificată prin Decizia 96/350, și să fie asigurată respectarea obligațiilor care decurg din acesta, în special obligația constând în neaplicarea dispozițiilor acestei directive unor substanțe care, prin aplicarea criteriilor menționate, trebuie, conform jurisprudenței Curții, să fie considerate subproduse care nu intră sub incidența directivei menționate.

               3.

               Articolul 2 alineatul (1) litera (b) punctul (iii) din Directiva 75/442, astfel cum a fost modificată prin Decizia 96/350, trebuie interpretat în sensul că, în lipsa transpunerii, în dreptul unui stat membru, a Directivei 91/676/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole, nu se poate considera că efluenții de la complexe zootehnice produși în cadrul unei exploatații porcine situate în statul membru menționat sunt, datorită existenței acestei din urmă directive, „reglementați de o altă legislație” în sensul respectivei dispoziții.

               4.

               În ipoteza în care gunoiul de grajd produs și deținut de o exploatație de creștere a porcilor trebuie calificat drept „deșeu” în sensul articolului 1 litera (a) primul paragraf din Directiva 75/442, astfel cum a fost modificată prin Decizia 96/350:

                           —

                           articolul 8 din această directivă trebuie interpretat în sensul că se opune ca deținătorul respectiv să fie autorizat, indiferent de condiții, să se debaraseze de acest deșeu cedându-l unui producător agricol care îl utilizează ca fertilizant pe terenurile sale, dacă se dovedește că respectivul producător nu este nici titularul autorizației prevăzute la articolul 10 din directiva menționată, nici scutit de deținerea unei astfel de autorizații și înregistrat în conformitate cu dispozițiile articolului 11 din această directivă și

                           —

                           articolele 8, 10 și 11 din directiva menționată, coroborate, trebuie interpretate în sensul că se opun ca cedarea acestui deșeu de către deținătorul menționat unui producător agricol, care îl utilizează ca fertilizant pe terenurile sale și care este titularul unei autorizații prevăzute la respectivul articol 10 sau scutit de deținerea unei astfel de autorizații și înregistrat în conformitate cu respectivul articol 11, să fie condiționată de asumarea responsabilității de către acest deținător pentru respectarea de către celălalt producător a normelor aplicabile operațiunilor de valorificare efectuate de acest producător în temeiul dreptului Uniunii privind gestiunea deșeurilor și a fertilizanților.

      (1)  JO C 151, 26.5.2012.


title: Cauza T-124/15: Acțiune introdusă la 18 martie 2015 – Unicorn/OAPI – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/30

         Acțiune introdusă la 18 martie 2015 – Unicorn/OAPI – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)
   (Cauza T-124/15)
   (2015/C 171/35)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Unicorn a.s. (Praga, Republica Cehă) (reprezentant: L. Lorenc, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Cipru)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitant: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă (Reprezentarea unui unicorn) – marca comunitară nr. 11 014 743.

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 13 ianuarie 2015 în cauza R-149/2014-5.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               OAPI nu a luat în considerare în mod adecvat probele prezentate de reclamantă;

               —

               OAPI a apreciat în mod greșit bună reputație a mărcilor anterioare.


title: Cauza C-360/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Amtsgericht Bonn — Germania) — Pfleiderer AG/Bundeskartellamt (Concurență — Procedură administrativă — Documente și informații furnizate în cadrul unui program național de clemență — Eventuale efecte negative ale accesului terților la astfel de documente asupra eficacității și a bunei funcționări a cooperării dintre autoritățile care formează Rețeaua europeană de concurență)

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/5

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Amtsgericht Bonn — Germania) — Pfleiderer AG/Bundeskartellamt
   (Cauza C-360/09) (1)

   (Concurență - Procedură administrativă - Documente și informații furnizate în cadrul unui program național de clemență - Eventuale efecte negative ale accesului terților la astfel de documente asupra eficacității și a bunei funcționări a cooperării dintre autoritățile care formează Rețeaua europeană de concurență)
   2011/C 232/08
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Bonn

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Pfleiderer AG

      Pârât: Bundeskartellamt

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Amtsgericht Bonn — Interpretarea dispozițiilor de drept comunitar în materie de înțelegeri, în special a articolelor 11 și 12 din Regulamentul (CE) nr.°1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167), precum și a dispozițiilor coroborate ale articolului 10 alineatul (2) CE și ale articolului 3 alineatul (1) litera (g) CE — Documente și informații furnizate de candidații la clemență autorităților de concurență ale statelor membre în aplicarea unui program național de clemență — Eventuale efecte dăunătoare ale accesului terților la astfel de documente asupra eficacității și a bunei funcționări a cooperării între autoritățile care formează Rețeaua europeană a concurenței

      Dispozitivul

   Dispozițiile dreptului Uniunii în materie de înțelegeri și în special Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 101 TFUE și 102 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca o persoană prejudiciată printr-o încălcare a normelor de concurență ale Uniunii Europene și care urmărește să obțină daune interese să aibă acces la documentele referitoare la o procedură de clemență care îl privește pe autorul încălcării. Revine totuși instanțelor statelor membre, în temeiul dreptului lor național, sarcina de a determina condițiile în care acest acces trebuie acordat sau refuzat, prin evaluarea comparativă a intereselor protejate de dreptul Uniunii.

      (1)  JO C 297, 5.12.2009.


title: Cauza T-398/12: Ordonanța Tribunalului din 4 iunie 2013 — Cosma Moden/OAPI — s.Oliver Bernd Freier (COSMA) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/81

         Ordonanța Tribunalului din 4 iunie 2013 — Cosma Moden/OAPI — s.Oliver Bernd Freier (COSMA)
   (Cauza T-398/12) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 225/179
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Cosma Moden GmbH & Co. KG (Emsdetten, Germania) (reprezentant: J. Meyer, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Germania) (reprezentanți: S. Körber și B. Bleifeld, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 4 iulie 2012 (cauza R 2011/2010-4) privind o procedură de opoziție între Cosma Moden GmbH & Co. KG și s.Oliver Bernd Freier & Co. KG

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă reclamanta și cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și, pe fiecare, la suportarea a jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de pârâtă.

      (1)  JO C 331, 27.10.2012.


title: Cauza C-611/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Retten i Glostrup (Danemarca) la 23 decembrie 2014 – Anklagemyndigheden/Canal Digital Danmark A/S

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Retten i Glostrup (Danemarca) la 23 decembrie 2014 – Anklagemyndigheden/Canal Digital Danmark A/S
      (Cauza C-611/14)
      (2015/C 073/25)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Retten i Glostrup

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Anklagemyndigheden

         Pârâtă: Canal Digital Danmark A/S

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva 2005/29/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori etc. (denumită în continuare „Directiva privind practicile comerciale neloiale”) trebuie interpretată în sensul că se opune unui regim național, precum cel prevăzut la articolul 3 din Legea daneză privind practicile comerciale, care interzice practicile comerciale înșelătoare, inclusiv în legătură cu invitațiile de a cumpăra, dar care nici la articolul 3 și nici în alte dispoziții nu se referă la limitele care decurg din articolul 7 alineatul (1) din directivă, potrivit căruia trebuie să se țină seama dacă o practică comercială omite o informație semnificativă de care consumatorul mediu are nevoie în contextul respectiv pentru a lua o decizie comercială în cunoștință de cauză, precum și din articolul 7 alineatul (3), potrivit căruia trebuie să se țină seama de faptul că mediul de comunicare folosit impune limite de spațiu și de timp?

                  2)

                  Articolul 6 din Directiva privind practicile comerciale neloiale trebuie interpretat în sensul că – în situațiile în care un comerciant optează pentru indicarea unui preț total pentru un abonament în curs, astfel încât consumatorul trebuie să plătească atât un tarif lunar, cât și un tarif semestrial – se va considera practică înșelătoare dacă prețul lunar este evidențiat în mod deosebit în practica comercială, în timp ce tariful semestrial este omis în totalitate sau este prezentat doar într-un mod mai puțin vizibil?

                  3)

                  Articolul 7 din directivă trebuie să interpretat în sensul că – în situațiile în care un comerciant optează pentru indicarea prețului total pentru un abonament în curs, astfel încât consumatorul trebuie să plătească atât un tarif lunar, cât și un tarif semestrial – se va considera omisiune înșelătoare în sensul articolului 7 din directivă dacă prețul lunar este evidențiat în mod deosebit în practica comercială, în timp ce tariful semestrial este omis în totalitate sau este prezentat doar într-un mod mai puțin vizibil?

                  4)

                  Pentru a aprecia dacă o practică comercială este înșelătoare într-o situație precum cea descrisă la a doua și la a treia întrebare, trebuie să se ia în considerare dacă această practică comercială:

                              (a)

                              indică prețul total al abonamentului în perioada de angajament, inclusiv tariful semestrial,
                              și/sau

                              (b)

                              se realizează prin reclame sau publicitate pe internet cu trimitere la pagina de internet a comerciantului unde este menționat tariful semestrial și/sau prețul total al abonamentului, inclusiv tariful semestrial?

                  5)

                  În cazul în care comercializarea se efectuează prin intermediul publicității televizate, acest lucru are vreo influență asupra răspunsurilor la a doua și la a treia întrebare?

                  6)

                  Articolul 7 alineatul (4) din directivă conține o enumerare exhaustivă a informațiilor considerate semnificative în cadrul unei invitații de a cumpăra?

                  7)

                  În cazul în care răspunsul la cea de a șasea întrebare este afirmativ, articolul 7 alineatul (4) din directivă exclude posibilitatea ca o invitație de a cumpăra – care indică prețul total pe care consumatorul va trebui să îl plătească pe durata primului an al perioadei contractuale de abonament (perioada de angajament) – să poată fi considerată drept o practică comercială înșelătoare în sensul articolului 7 alineatele (1) și (2) sau al articolului 6 din directivă în situația în care, de exemplu, oferă informații suplimentare despre anumite – dar nu despre toate – componente de preț ale produsului?

         (1)  JO 2005, L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260.


title: Cauzele conexate T-109/05 și T-444/05: Hotărârea Tribunalului din 24 mai 2011 — NLG/Comisia [Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente privind elementele de cost care decurg din obligațiile de serviciu public în domeniul ajutorului de stat — Refuzarea accesului — Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț — Secret profesional — Obligația de motivare — Egalitate de tratament — Documente emise de un stat membru]

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/20

         Hotărârea Tribunalului din 24 mai 2011 — NLG/Comisia
   (Cauzele conexate T-109/05 și T-444/05) (1)

   (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente privind elementele de cost care decurg din obligațiile de serviciu public în domeniul ajutorului de stat - Refuzarea accesului - Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț - Secret profesional - Obligația de motivare - Egalitate de tratament - Documente emise de un stat membru)
   2011/C 204/34
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Navigazione Libera del Golfo Srl (NLG), fostă Navigazione Libera del Golfo SpA (Napoli, Italia) (reprezentanți: S. Ravenna și A. Abate, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Costa de Oliveira și V. Di Bucci, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtei: Republica Italiană (reprezentanți: inițial I. Braguglia, agent și M. Fiorilli, avvocato dello Stato, ulterior M. Fiorilli și R. Adam, agent, și în final I. Bruni, avvocato dello Stato) (cauza T-444/05), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și A. Vitro, agenți) (cauza T-444/05), Caremar SpA (Napoli) (reprezentanți: inițial G. M. Roberti, A. Franchi și G. Bellitti, ulterior G. M. Roberti, G. Bellitti și I. Perego, avocați) (cauzele T-109/05 și T-444/05)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei D(2005) 997 a Comisiei din 3 februarie 2005 și a Deciziei D(2005) 9766 a Comisiei din 12 octombrie 2005 prin care aceasta a respins cererea reclamantei de acces la anumite informații care nu sunt reproduse în versiunea publicată a Deciziei 2005/163/CE a Comisiei din 16 martie 2004 privind ajutoarele de stat plătite de Italia companiilor maritime Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar și Toremar (Gruppo Tirrenia) (JO 2005, L 53, p. 29)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia D(2005) 997 a Comisiei din 3 februarie 2005 în măsura în care privește respingerea cererii de acces la elementele detaliate ale costurilor suplimentare suportate anual de Caremar SpA, referitoare la serviciile de transporturi de pasageri asigurate pe ruta Napoli-Beverello/Capri atât cu feriboturi, cât și cu ambarcațiuni rapide.

               2.

               Respinge în rest acțiunea din cauza T-109/05.

               3.

               Comisia Europeană suportă o tremie din propriile cheltuieli de judecată și o treime din cheltuielile de judecată efectuate de Navigazione Libera del Golfo Srl (NLG), iar aceasta din urmă suportă două treimi din propriile cheltuieli de judecată și două treimi din cheltuielile efectuate de Comisie în cauza T-109/05.

               4.

               Caremar suportă propriile cheltuieli de judecată în cauza T-109/05.

               5.

               Anulează Decizia D(2005) 9766 a Comisiei din 12 octombrie 2005.

               6.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată în cauza T-444/05.

               7.

               Republica Italiană, Consiliul Uniunii Europene și Caremar suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 106, 30.4.2005.


               19.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 41/31

         Acțiune introdusă la 3 februarie 2009 de către Autoritatea de Supraveghere a AELS împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-1/09)
   (2009/C 41/09)
   Autoritatea de Supraveghere a AELS, reprezentată de Bjørnar Alterskjær și Florence Simonetti, în calitate de agenți ai Autorității de Supraveghere a AELS, 35, rue Belliard, B-1040 Bruxelles, a introdus, la data de 3 februarie 2009, o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea de Supraveghere a AELS solicită Curții de justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

                  solicitând membrilor Consiliului de administrație și conducerii executive a băncilor stabilite în Liechtenstein să fie, prin prisma rezidenței acestora, în situația de a își îndeplini concret și corect funcțiile și îndatoririle, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Acordului SEE, în special articolele 28 și 31;

               2.

                  solicitând avocaților, avocaților specializați, auditorilor și administratorilor să aibă o reședință care să le permită să își îndeplinească în mod efectiv și cu regularitate sarcinile, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Acordului SEE, în special articolul 31;

               3.

                  Principatul Liechtenstein suportă cheltuielile aferente procedurii.

         Situația de fapt și de drept și motive invocate:

               —

               cauza se referă la condițiile de reședință, conform legislației Principatului Liechtenstein, pentru membrii consiliului de administrație și conducerii executive a băncilor stabilite în Liechtenstein și pentru avocați, avocați specializați, auditori și administratori,

               —

               articolul 28 din Acordul SEE garantează libera circulație pentru resortisanții SEE și interzice discriminarea pe bază de naționalitate în cadrul SEE în ceea ce privește, inter alia, ocuparea forței de muncă,

               —

               articolul 31 SEE solicită egalitatea de tratament între resortisanții SEE, invocând dreptul acestora la libertatea de stabilire și resortisanții statului în care are loc această stabilire.


title: Cauza C-472/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Pest Megyei Bíróság — Ungaria) — Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság/Invitel Távközlési Zrt [Directiva 93/13/CEE — Articolul 3 alineatele (1) și (3) — Articolele 6 și 7 — Contracte încheiate cu consumatorii — Clauze abuzive — Modificare unilaterală a clauzelor contractului de către vânzător sau de către furnizor — Acțiune în încetare formulată în interes public, în numele consumatorilor, de un organism desemnat de legislația națională — Constatarea caracterului abuziv al clauzei — Efecte juridice]

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Pest Megyei Bíróság — Ungaria) — Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság/Invitel Távközlési Zrt
   (Cauza C-472/10) (1)

   (Directiva 93/13/CEE - Articolul 3 alineatele (1) și (3) - Articolele 6 și 7 - Contracte încheiate cu consumatorii - Clauze abuzive - Modificare unilaterală a clauzelor contractului de către vânzător sau de către furnizor - Acțiune în încetare formulată în interes public, în numele consumatorilor, de un organism desemnat de legislația națională - Constatarea caracterului abuziv al clauzei - Efecte juridice)
   2012/C 174/08
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Pest Megyei Bíróság

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság

      Pârâtă: Invitel Távközlési Zrt

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Pest Megyei Bíróság — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) coroborat cu punctul 1 litera (j) și cu punctul 2 litera (d) din anexă, precum și interpretarea articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273) — Clauză care autorizează vânzătorul sau furnizorul să modifice unilateral termenii contractului fără motive întemeiate și fără a descrie în mod explicit metoda în conformitate cu care variază prețul — Caracterul abuziv al clauzei — Efecte juridice care decurg din constatarea caracterului abuziv al clauzei în cadrul unei acțiuni de interes colectiv

      Dispozitivul

               1.

               Este de competența instanței de trimitere care se pronunță în cadrul procedurii în încetare, inițiată în interes public, în numele consumatorilor, de un organism desemnat de legislația națională, să aprecieze, în raport cu articolul 3 alineatele (1) și (3) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, caracterul abuziv al unei clauze care figurează în condițiile generale ale contractelor încheiate cu consumatorii prin care un vânzător sau un furnizor prevede o modificare unilaterală a costurilor aferente serviciului care trebuie furnizat, fără a descrie însă în mod explicit modalitatea în care sunt stabilite respectivele costuri și fără a indica un motiv întemeiat pentru această modificare. În cadrul acestei aprecieri, instanța menționată va trebui să verifice în special dacă, ținând seama de toate clauzele care figurează în condițiile generale ale contractelor încheiate cu consumatorii din care face parte clauza în litigiu, precum și de legislația națională care prevede drepturile și obligațiile care s-ar putea adăuga celor prevăzute de condițiile generale în cauză, sunt specificate într-un limbaj clar și inteligibil metoda în conformitate cu care variază costurile aferente serviciului care trebuie furnizat sau motivele acestei variații și, după caz, dacă consumatorii au dreptul să pună capăt contractului.

               2.

               Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 coroborat cu articolul 7 alineatele (1) și (2) din aceasta trebuie interpretat în sensul că:

                           —

                           nu se opune posibilității ca constatarea nulității unei clauze abuzive care figurează în condițiile generale ale contractelor încheiate cu consumatorii, efectuată în cadrul unei acțiuni în încetare, menționată la articolul 7 din directivă, formulate împotriva unui vânzător sau a unui furnizor în interes public și în numele consumatorilor de un organism desemnat de legislația națională, să producă, în conformitate cu această legislație, efecte față de toți consumatorii care au încheiat cu respectivul vânzător sau furnizor un contract căruia îi sunt aplicabile aceleași condiții generale, inclusiv față de consumatorii care nu erau părți la procedura în încetare;

                           —

                           în cazul în care caracterul abuziv al unei clauze din condițiile generale ale contractelor a fost constatat în cadrul unei astfel de proceduri, instanțele naționale sunt obligate, și în viitor, să stabilească din oficiu toate consecințele prevăzute de dreptul național care decurg din această constatare pentru ca respectiva clauză să nu creeze obligații pentru consumatorii care au încheiat cu respectivul vânzător sau furnizor un contract căruia i se aplică aceleași condiții generale.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.


title: Cauza T-117/12: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2013 — ANKO/Comisia [ „Clauză compromisorie — Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) — Contracte privind proiectele PERFORM și OASIS — Suspendarea plăților — Nereguli constatate în cadrul auditurilor privind alte proiecte — Dobânzi de întârziere” ]

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/17

         Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2013 — ANKO/Comisia
   (Cauza T-117/12) (1)

   (Clauză compromisorie - Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) - Contracte privind proiectele PERFORM și OASIS - Suspendarea plăților - Nereguli constatate în cadrul auditurilor privind alte proiecte - Dobânzi de întârziere)
   2014/C 39/28
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atena, Grecia) (reprezentant: V. Christianos, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și B. Conte, agenți, asistați de S. Drakakakis, avocat)

      Obiectul

   Cerere formulată în temeiul articolului 272 TFUE, prin care se urmărește în primul rând, constatarea de către Tribunal a faptului că suspendarea rambursării costurilor efectuate de reclamantă în executarea contractelor referitoare la proiectele PERFORM și OASIS, încheiate în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013), constituie o încălcare de către Comisie a obligațiilor sale contractuale, iar în al doilea rând, obligarea acesteia din urmă, pe de o parte, la plata sumei de 637 117,17 euro în temeiul proiectului PERFORM, majorată cu dobânzi de întârziere, și, pe de altă parte, constatarea faptului că reclamanta nu este obligată să ramburseze suma de 56 390 de euro care i-a fost plătită în temeiul proiectului OASIS

      Dispozitivul

               1.

               Obligă Comisia Europeană la plata către societatea ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias a sumelor a căror plată a fost suspendată în temeiul punctului II.5 alineatul 3 litera (d) din Condițiile generale anexate convențiilor de subvenționare referitoare la proiectele OASIS și PERFORM, încheiate în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013), fără ca această plată să afecteze caracterul eligibil al cheltuielilor declarate de ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias și punerea în aplicare de către Comisie a concluziilor raportului final de audit 11-INFS-0035. Cuantumul sumelor care trebuie plătite trebuie să se încadreze în limitele soldului contribuției financiare disponibile la momentul suspendării plăților, iar sumele respective trebuie majorate cu dobânzi de întârziere care încep să curgă, pentru fiecare perioadă, la expirarea termenului de plată de 105 zile de la primirea de către Comisie a rapoartelor corespunzătoare. Rata majorării aplicabilă dobânzilor este cea în vigoare în prima zi a lunii termenului de plată, astfel cum este publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, seria C.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată.

               4.

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012.


title: Cauza T-167/11: Acțiune introdusă la 15 martie 2011 — Centre national de la recherche scientifique/Comisia

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/34

         Acțiune introdusă la 15 martie 2011 — Centre national de la recherche scientifique/Comisia
   (Cauza T-167/11)
   2011/C 145/56
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Centre national de la recherche scientifique (Paris, Franța) (reprezentant: N. Lenoir, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că acțiunea este admisibilă și fondată;

               —

               obligarea Comisiei la restituirea pretinsei creanțe de 20 989,82 EUR, majorată cu dobânzile legale pentru întârziere potrivit dreptului belgian aplicabil contractului, revendicată de Comisie în temeiul contractului în nota sa de debit nr. 2010-1232 din 26 octombrie 2010 și din care a rezultat actul de compensare din 17 decembrie 2010 (ref. BUDG/C3 D(2010) B.2-1232);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului II.19 alineatul (1) din Condițiile generale ale contractului LSHB-CT-2004-503319 privind proiectul „ALLOSTEM” din cadrul celui de al șaselea program-cadru de cercetare și dezvoltare tehnologică (2002-2006) (denumit în continuare „contractul ALLOSTEM”), întrucât Comisia nu a respectat criteriile de definire a costurilor eligibile și prin aceasta a limitat, respectiv, a înlăturat posibilitatea reclamantului de a administra proba executării corespunzătoare a contractului în ce privește eligibilitatea cheltuielilor de personal.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligațiilor contractuale care rezultă din articolele II.19 și II.20 din Condițiile generale ale contractului „ALLOSTEM”, întrucât Comisia a respins eligibilitatea cheltuielilor aferente „provizionului pentru pierderea locului de muncă” și concediului de maternitate al unei specialiste în biologie angajate cu contract pe durată determinată.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 12 din contractul „ALLOSTEM”, potrivit căruia aprecierea caracterului cert al creanțelor datorate în temeiul contractului menționat este supusă dreptului belgian. Reclamantul susține că:

                           —

                           pentru a aprecia dacă creanța reclamată avea sau nu avea caracter cert, Comisia s-a întemeiat exclusiv pe dreptul Uniunii și nu pe dreptul belgian, și

                           —

                           creanța face obiectul unei contestații serioase care o lipsește de orice caracter cert.


title: Cauza C-415/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca do Porto (Portugalia) la 27 iulie 2016 – David Fernando Leal da Fonseca/Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação, S.A.

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca do Porto (Portugalia) la 27 iulie 2016 – David Fernando Leal da Fonseca/Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação, S.A.
   (Cauza C-415/16)
   (2016/C 392/09)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Judicial da Comarca do Porto

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: David Fernando Leal da Fonseca

      Pârât: Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação, SA

      Întrebările preliminare

               1)

               În lumina articolului 5 din Directiva 93/104/CE (1) a Consiliului din 23 noiembrie 1993 și a articolului 5 din Directiva 2003/88/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003, precum și a articolului 31 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în cazul în care lucrătorii care muncesc în schimburi și care beneficiază de perioade de repaus prin rotație, angajați într-o unitate care este deschisă zilnic, însă care nu are perioade productive continue pe parcursul celor 24 de ore ale zilei, trebuie ca ziua de repaus obligatorie la care lucrătorul are dreptul să fie acordată în interiorul fiecărei perioade de șapte zile, și anume cel mai târziu în a șaptea zi după șase zile de lucru consecutive?

               2)

               Interpretarea conform căreia, în ceea ce privește acești lucrători, angajatorul poate alege zilele în care le acordă, în fiecare săptămână, repausul la care au dreptul, astfel încât îi poate obliga să lucreze până la 10 zile consecutive fără să le plătească ore suplimentare, este sau nu este conformă cu directivele și dispozițiile menționate?

               3)

               Interpretarea conform căreia perioada de repaus neîntrerupt de 24 de ore poate fi acordată în oricare dintre zilele calendaristice dintr-o anumită perioadă de 7 zile calendaristice, și conform căreia următoarea perioadă de repaus neîntrerupt de 24 de ore (la care se adaugă cele 11 ore de repaus zilnic) poate fi acordată, de asemenea, în oricare dintre zilele calendaristice din perioada de 7 zile calendaristice care urmează după perioada menționată este sau nu este conformă cu directivele și dispozițiile menționate?

      (1)  Directiva 93/104/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 1993, L 307, p. 18).

      (2)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza T-276/08: Acțiune introdusă la 15 iulie 2008 — Al-Aqsa/Consiliul Uniunii Europene

text:
               13.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/15

         Acțiune introdusă la 15 iulie 2008 — Al-Aqsa/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza T-276/08)
   (2008/C 236/25)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Al-Aqsa (Heerlen, Olanda) (reprezentanți: J. Pauw și M. Uiterwaal, advocaten)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea existenței obligației Consiliului de a repara prejudiciul suferit de reclamantă, până la concurența sumei de 10 600 000 euro, majorată cu dobânzi până la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză, sau până la concurența sumei pe care o va stabili Tribunalul;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită repararea prejudiciului pe care susține că l-a suferit ca urmare a faptului că prin Decizia 2003/480/CE a Consiliului din 27 iunie 2003 (1) a fost inclus numele reclamantei în lista persoanelor cărora li se aplică Regulamentul (CE) nr. 2001/2580 (2). Ulterior, includerea reclamantei în lista respectivă a fost confirmată cu ocazia tuturor revizuirilor listei.
   Reclamanta pretende că decizia amintită este nelegală pentru mai multe motive. În primul rând, reclamanta susține că Decizia 2006/379/CE din 29 mai 2006 (3) a fost anulată de către Tribunal întrucât nu respecta obligația de motivare suficientă (4). Reclamanta indică în continuare că deciziile cuprind diferite vicii de conținut. În acest scop, reclamanta face trimitere la motivele indicate de ea însăși în cauzele T-327/03 și T-348/07, Al-Aqsa/Consiliul (5).
   Potrivit reclamantei, se produc încălcări suficient de grave ale drepturilor individuale care justifică o reparare a prejudiciului. Paguba suferită de reclamantă include atât prejudiciul de imagine cât și prejudiciul moral, de care se face responsabil Consilul cu începere de la 28 iunie 2003, data intrării în vigoare a măsurilor comunitare.

      (1)  Decizia 2003/480/CE a Consiliului din 27 iunie 2003 în aplicarea articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Deciziei 2002/974/CE (JO L 160, p. 81).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 al Consiliului din 27 decembrie 2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului (JO L 344, p. 70, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 169).

      (3)  Decizia Consiliului din 29 mai 2006 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Deciziei 2005/930/CE (JO L 144, p. 21, Ediție specială, 18/vol. 5, p. 97).

      (4)  Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 iulie 2007 din cauza T-327/03, Al-Aqsa/Consiliul, nepublicată încă în Repertoriu.

      (5)  JO C 289, p. 30 și JO C 269, p. 61.


title: Cauza T-215/16: Acțiune introdusă la 4 mai 2016 – Cop/EUIPO – Conexa (AMPHIBIAN)

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/37

         Acțiune introdusă la 4 mai 2016 – Cop/EUIPO – Conexa (AMPHIBIAN)
   (Cauza T-215/16)
   (2016/C 251/43)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Cop Vertriebs-GmbH (Aresing, Germania) (reprezentant: H. Hofmann, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Conexa LLC (Wilmington, Delaware, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii „AMPHIBIAN” – cererea de înregistrare nr. 359 251 care desemnează Uniunea Europeană

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 7 martie 2016 în cauza R 1984/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea sau modificarea deciziei atacate;

               —

               anularea sau modificarea deciziei divizei de anulare în cauza nr. 9736 C din 14 septembrie 2015 a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO);

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-380/13 P: Recurs introdus la 3 iulie 2013 de Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 aprilie 2013 în cauza T-52/11, Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops)/Comisia

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/33

         Recurs introdus la 3 iulie 2013 de Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 aprilie 2013 în cauza T-52/11, Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops)/Comisia
   (Cauza C-380/13 P)
   2013/C 260/60
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Recurentă: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (reprezentanți: N. Morais Sarmento și L. Pinto Monteiro, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea în totalitate a hotărârii pronunțate de Tribunal;

               —

               anularea în totalitate a deciziei atacate și

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Nerespectarea unui termen rezonabil pentru adoptarea unei decizii

   1.   Intervenția prescripției
   Recurenta apreciază că decizia atacată a fost adoptată după expirarea termenului de prescripție de 4 ani stabilit la articolul 3 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 (1). Chiar dacă ar fi intervenit o eventuală întrerupere a termenului de prescripție, a fost depășit dublul termenului de prescripție fără ca vreo decizie să fi fost adoptată, potrivit dispozițiilor articolului 3 alineatul (1) al patrulea paragraf din regulamentul meționat. Întrucât termenul stabilit a fost depășit, trebuie să se considere că decizia atacată este nelegală și nu poate fi executată.
   2.   Încălcarea principiului securității juridice
   Recurenta consideră că faptul că Comisia a lăsat să treacă mai mult de 20 de ani între presupusele abateri și adoptarea deciziei atacate constituie o încălcare a principiului securității juridice. Acest principiu fundamental al dreptului Uniunii Europene prevede că orice persoană are dreptul ca instituțiile Uniunii să trateze aspectele care o privesc într-un termen rezonabil.
   3.   Încălcarea dreptului la apărare
   Recurenta apreciază că dreptul său la apărare a fost încălcat întrucât, având în vedere că au trecut mai mult de 20 de ani între presupusele abateri și adoptarea deciziei finale, a fost privată de dreptul de a prezenta observații în timp util, și anume atunci când încă mai dispunea de documentele care puteau justifica cheltuielile considerate neeligibile de către Comisie.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).


title: Cauza T-475/11 P: Recurs introdus la 5 septembrie 2011 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței pronunțate la 20 iunie 2011 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-67/10, Marcuccio/Comisia

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/46

         Recurs introdus la 5 septembrie 2011 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței pronunțate la 20 iunie 2011 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-67/10, Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-475/11 P)
   2011/C 311/85
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului admiterea prezentului recurs, cu toate consecințele legale.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 20 iunie 2011, prin care s-a respins ca inadmisibilă acțiunea având ca obiect obligarea Comisiei la repararea pretinsului prejudiciu suferit de reclamant în urma refuzului Comisiei de a rambursa acestuia cheltuielile de judecată recuperabile pe care susține că le-a efectuat în cauza în care s-a pronunțat Hotărârea Tribunalului din 4 noiembrie 2008 (cauza F-41/06, Marcuccio/Comisia).
   În susținerea recursului, recurentul invocă trei motive.

               1.

               Nelegalitatea respingerii, pentru pretinsă inadmisibilitate, a „celui de al treilea capăt de cerere” (sic în cuprinsul punctelor 13 și 14 din ordonanța atacată) formulat de reclamant în cadrul acțiunii în primă instanță, precum și a „celui de al patrulea capăt de cerere”(sic în cuprinsul punctelor 19 și 20 din ordonanța atacată) formulat de reclamant în cadrul acțiunii în primă instanță, inclusiv din motivul (a) interpretării și al aplicării greșite, improprii și absurde ale noțiunii „cerere”, prevăzută la articolul 90 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene, și ale articolului 91 din statutul menționat, precum și al îndepărtării nemotivate și ilogice de la jurisprudența relevantă; (b) lipsei totale a motivării, al distorsionării și al denaturării situației de fapt, cu argumente irelevante, banale, arbitrare, ilogice, iraționale și absurde.

               2.

               Distorsionarea și denaturarea situației de fapt și lipsa totală a cercetării judecătorești.

               3.

               Nepronunțarea asupra unei cereri formulate de reclamant intra litem și, în consecință, încălcarea dreptului de a fi ascultat și a dreptului la apărare ale reclamantului.


title: Cauza C-267/11 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 octombrie 2013 — Comisia Europeană/Republica Letonia, Republica Lituania, Republica Slovacă, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Recurs — Prevenirea și controlul integrat al poluării — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră — Alocare de cote de emisie pentru Republica Letonia — Perioada cuprinsă între 2008 și 2012)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 octombrie 2013 — Comisia Europeană/Republica Letonia, Republica Lituania, Republica Slovacă, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-267/11 P) (1)

   (Recurs - Prevenirea și controlul integrat al poluării - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Alocare de cote de emisie pentru Republica Letonia - Perioada cuprinsă între 2008 și 2012)
   2013/C 344/07
   Limba de procedură: letona

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: I. Rubene și E. White, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Republica Letonia (reprezentanți: I. Kalniņš, agent), Republica Lituania, Republica Slovacă, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Intervenientă în susținerea celeilaltei părți în proces: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek și D. Hadroušek, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 22 martie 2011 — Letonia/Comisia (T-369/07), prin care Tribunalul a anulat Decizia C(2007) 3409 a Comisiei din 13 iulie 2007 privind modificarea planului național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră notificat de Republica Letonia pentru perioada cuprinsă între 2008 și 2012 în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului — Interpretare eronată a procedurii prevăzute la articolul 9 alineatul (3) din directivă — Aplicare eronată a termenului de trei luni, prevăzut pentru deciziile inițiale referitoare la noile planuri naționale de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră (PNA) notificate, unei decizii a Comisiei de acceptare a modificărilor unui PNA notificat ca urmare a unei decizii de respingere de către Comisie a PNA inițial

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Comisia Europeană, Republica Letonia și Republica Cehă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 226, 30.7.2011.


title: Cauza T-591/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 9 martie 2011 — Castiglioni/Comisia ( „Măsuri provizorii — Contracte de achiziții publice — Procedură de cerere de ofertă — Respingerea unei oferte — Cerere de suspendare a executării — Nerespectarea cerințelor de formă — Inadmisibilitate” )

text:
               16.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 120/12

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 9 martie 2011 — Castiglioni/Comisia
   (Cauza T-591/10 R)
   (Măsuri provizorii - Contracte de achiziții publice - Procedură de cerere de ofertă - Respingerea unei oferte - Cerere de suspendare a executării - Nerespectarea cerințelor de formă - Inadmisibilitate)
   2011/C 120/30
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Castiglioni Srl (Busto Arsizio, Italia) (reprezentant: G. Turri, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Delaude și N. Bambara, agenți, asistați de D. Gullo, avocat)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii formulată în cadrul procedurii de atribuire a contractului de achiziții publice referitor la încheierea unui acord-cadru multiplu pentru executarea lucrărilor de construcții, de renovare și de întreținere a clădirilor și a infrastructurilor la situl Ispra (Italia) al Centrului Comun de Cercetare (CCR) al Comisiei Europene.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-513/14 P: Recurs introdus la 14 noiembrie 2014 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 3 septembrie 2014 în cauza T-687/13, Unibail/OAPI

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/25

         Recurs introdus la 14 noiembrie 2014 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 3 septembrie 2014 în cauza T-687/13, Unibail/OAPI
   (Cauza C-513/14 P)
   (2015/C 138/35)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedură: Unibail Management

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               soluționarea litigiului în conformitate cu articolul 61 primul paragraf teza a doua din Statut și

               —

               obligarea reclamantei din procedura în fața Tribunalului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiu.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentul invocă un motiv unic în susținerea recursului. Astfel, OAPI apreciază că Tribunalul a încălcat articolul 75 prima teză din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) din același regulament. Tribunalul nu numai că ar fi efectuat o interpretare eronată a conținutului noțiunii de motivare globală, ci ar fi efectuat și o interpretare eronată a propriei jurisprudențe. În sfârșit, recurentul reproșează Tribunalului că a răsturnat sarcina probei.

      (1)  JO L 78, p. 1.


title: Cauza T-131/13: Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2014 – Lardini/OAPI (Aplicarea unei flori pe un guler) ( „Marcă comunitară  — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare care constă în aplicarea unei flori pe un guler  — Motiv absolut de refuz  — Lipsa caracterului distinctiv  — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” )

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/33

         Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2014 – Lardini/OAPI (Aplicarea unei flori pe un guler)
   (Cauza T-131/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare care constă în aplicarea unei flori pe un guler - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”))
   2014/C 135/41
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Lardini Srl (Filottrano, Italia) (reprezentanți: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, F. Rossi și N. Parrotta, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. Bullock și N. Bambara, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 13 decembrie 2012 (cauza R 2578/2011-1), privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn care constă în aplicarea unei flori pe un guler

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Lardini Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 141, 18.5.2013.


title: Cauza C-321/10: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 17 februarie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2007/2/CE — Politica de mediu — Infrastructura pentru informații spațiale în Comunitatea Europeană (INSPIRE) — Schimb și actualizare de date în format electronic — Transpunere incompletă]

text:
               2.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/10

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 17 februarie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-321/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2007/2/CE - Politica de mediu - Infrastructura pentru informații spațiale în Comunitatea Europeană (INSPIRE) - Schimb și actualizare de date în format electronic - Transpunere incompletă)
   2011/C 103/15
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: J. Sénéchal, agent)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: T. Materne și M. Jacobs, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea sau necomunicarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2007/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2007 de instituire a unei infrastructuri pentru informații spațiale în Comunitatea Europeană (INSPIRE) (JO L 108, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2007/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2007 de instituire a unei infrastructuri pentru informații spațiale în Comunitatea Europeană (INSPIRE) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 246, 11.9.2010.


title: Cauza C-521/09 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 septembrie 2011 — Elf Aquitaine SA/Comisia Europeană (Recurs — Înțelegeri — Articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind SEE — Piața acidului monocloracetic — Norme privind imputabilitatea practicilor anticoncurențiale ale unei filiale societății sale mamă — Prezumția exercitării efective a unei influențe decisive — Dreptul la apărare — Obligația de motivare)

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 septembrie 2011 — Elf Aquitaine SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-521/09 P) (1)

   (Recurs - Înțelegeri - Articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind SEE - Piața acidului monocloracetic - Norme privind imputabilitatea practicilor anticoncurențiale ale unei filiale societății sale mamă - Prezumția exercitării efective a unei influențe decisive - Dreptul la apărare - Obligația de motivare)
   2011/C 340/03
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Elf Aquitaine SA (reprezentanți: E. Morgan de Rivery, S. Thibault-Liger și E. Lagathu, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet și F. Castillo de la Torre, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) din 30 septembrie 2009, Elf Aquitaine/Comisia (T-174/05), prin care Tribunalul a respins acțiunea reclamantei având ca obiect, în principal, anularea Deciziei C(2004) 4876 final a Comisiei din 19 ianuarie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în privința unei înțelegeri referitoare la piața acidului monocloracetic și, în subsidiar, anularea sau reducerea cuantumului amenzii aplicate reclamantei — Nerespectarea principiului prezumției de nevinovăție și a principiului caracterului personal al pedepselor, precum și a normelor privind imputabilitatea practicilor anticoncurențiale ale unei filiale societății sale mamă — Încălcarea dreptului la apărare și a obligației de motivare

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 30 septembrie 2009, Elf Aquitaine/Comisia (T-174/05).

               2.

               Anulează Decizia C(2004) 4876 final a Comisiei din 19 ianuarie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/E-1/37.773 — AMCA) în măsura în care prin aceasta se impută societății Elf Aquitaine SA încălcarea în cauză și i se aplică o amendă.

               3.

               Elf Aquitaine SA și Comisia Europeană suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată aferente prezentului recurs.

               4.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în primă instanță.

      (1)  JO C 37, 13.2.2010.


title: Cauza F-124/10: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2010 — Labiri/CESE

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/34

         Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2010 — Labiri/CESE
   (Cauza F-124/10)
   2011/C 63/63
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Vassiliki Labiri (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârât: Comitetul Economic și Social European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a încheia, fără a continua cercetările, procedura de anchetă administrativă deschisă ca urmare a plângerii pentru hărțuire morală formulate de reclamant

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 18 ianuarie 2010 a secretarului general al Comitetului Economic și Social European de a nu reține nicio acuzație împotriva șefului de unitate al reclamantului și de a încheia, fără a continua cercetările, procedura de anchetă administrativă deschisă de Comitetul Economic și Social European împreună cu Comitetul Regiunilor ca urmare a plângerii pentru hărțuire morală;

               —

               obligarea Comitetului Economic și Social European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-126/15: Hotărârea Tribunalului din 24 mai 2016 – El Corte Inglés/EUIPO – Grup Supeco Maxor (Supeco) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Supeco — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară SUPER COR — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Întinderea examinării efectuate de camera de recurs — Produse și servicii pe care s-a întemeiat opoziția — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Norma 15 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Comunicarea nr. 2/12”]

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/31

         Hotărârea Tribunalului din 24 mai 2016 – El Corte Inglés/EUIPO – Grup Supeco Maxor (Supeco)
   (Cauza T-126/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Supeco - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară SUPER COR - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Întinderea examinării efectuate de camera de recurs - Produse și servicii pe care s-a întemeiat opoziția - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Norma 15 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Comunicarea nr. 2/12”])
   (2016/C 243/33)
   Limba de procedură: franceza

      Părţile

      Reclamantă: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: J. L. Rivas Zurdo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: E. Scheffer și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Grup Supeco Maxor, SL (Madrid, Spania) (reprezentant: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 4 decembrie 2014 (cauza R 1112/2014-5), privind o procedură de opoziție între El Corte Inglés, SA și Grup Supeco Maxor, SL

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă El Corte Inglés, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 155, 11.5.2015.


title: Cauza C-433/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 aprilie 2010 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Handens Tingsrätt — Suedia) — Procedură penală împotriva Lars Sandström (Directivele 94/25/CE și 2003/44/CE — Apropierea legislațiilor — Ambarcațiuni de agrement — Interdicție privind utilizarea motovehiculelor nautice în afara culoarelor publice de navigație — Articolele 28 CE și 30 CE — Măsuri cu efect echivalent — Accesul pe piață — Obstacol — Protecția mediului — Proporționalitate — Directiva 98/34/CE — Articolul 8 — Modificarea legislației naționale — Obligația de notificare — Condiții)

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/2

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 aprilie 2010 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Handens Tingsrätt — Suedia) — Procedură penală împotriva Lars Sandström
   (Cauza C-433/05) (1)

   (Directivele 94/25/CE și 2003/44/CE - Apropierea legislațiilor - Ambarcațiuni de agrement - Interdicție privind utilizarea motovehiculelor nautice în afara culoarelor publice de navigație - Articolele 28 CE și 30 CE - Măsuri cu efect echivalent - Accesul pe piață - Obstacol - Protecția mediului - Proporționalitate - Directiva 98/34/CE - Articolul 8 - Modificarea legislației naționale - Obligația de notificare - Condiții)
   2010/C 148/03
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Handens Tingsrätt

      Partea din acțiunea principală

   Lars Sandström

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Handens tingsrätt — Interpretarea articolelor 28 CE și 30 CE și a Directivei 94/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 iunie 1994 de apropiere a actelor cu putere de lege și actelor administrative ale statelor membre referitoare la ambarcațiunile de agrement (JO L 214, p. 18, Ediție specială, 13/vol. 40, p. 105) — Interdicție privind utilizarea motovehiculelor nautice în afara culoarelor publice de navigație

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 94/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 iunie 1994 de apropiere a actelor cu putere de lege și actelor administrative ale statelor membre referitoare la ambarcațiunile de agrement, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 iunie 2003, nu se opune unei reglementări naționale care, din motive de protecție a mediului, interzice utilizarea de motovehicule nautice în afara culoarelor desemnate.

               2.

               Articolele 34 TFUE și 36 TFUE nu se opun unei asemenea reglementări naționale, cu condiția ca:

                           —

                           autoritățile naționale competente să fie obligate să adopte măsurile de punere în aplicare prevăzute pentru a desemna zone din afara culoarelor publice de navigație în care pot fi utilizate motovehiculele nautice;

                           —

                           aceste autorități să fi exercitat efectiv competența care le-a fost atribuită în această privință și să fi desemnat zonele care îndeplinesc condițiile prevăzute de reglementarea națională și

                           —

                           astfel de măsuri să fi fost adoptate într-un termen rezonabil după intrarea în vigoare a acestei reglementări.

                     Instanței de trimitere îi revine obligația să verifice dacă aceste condiții sunt îndeplinite în cauza principală.

               3.

               Articolul 8 alineatul (1) din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice trebuie interpretat în sensul că o modificare adusă unui proiect de reglementare tehnică notificat deja Comisiei Europene în conformitate cu primul paragraf al acestei dispoziții și care, în raport cu proiectul notificat, nu presupune decât o simplificare a condițiilor de utilizare a produsului respectiv și care, prin urmare, reduce eventualul impact al reglementării tehnice asupra schimburilor comerciale nu constituie o schimbare semnificativă a proiectului în sensul celui de al treilea paragraf al dispoziției menționate și nu trebuie să facă obiectul unei notificări prealabile către Comisie. În lipsa unei astfel de obligații de notificare prealabilă, necomunicarea către Comisiei a unei modificări nesemnificative a unei reglementări tehnice înainte de adoptarea acesteia nu afectează aplicabilitatea reglementării respective.

      (1)  JO C 36, 11.2.2006.


title: Cauza C-8/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Oldenburg (Germania) la 6 ianuarie 2011 — Johann Bilker și alții/EWE AG

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Oldenburg (Germania) la 6 ianuarie 2011 — Johann Bilker și alții/EWE AG
   (Cauza C-8/11)
   2011/C 113/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Oldenburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Johann Bilker și alții

      Pârâtă: EWE AG

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) trebuie interpretat în sensul că anumite dispoziții legislative nu se supun prevederilor acestei directive, în cazul în care un vânzător sau furnizor face trimitere în condițiile sale contractuale la dispoziții legislative care au fost adoptate pentru un alt grup de consumatori și un alt tip de contract? În cazul în care directiva nu este aplicabilă, excluderea aplicării sale se extinde și la obligația de redactare într-un limbaj clar și inteligibil, cuprinsă la articolul 5?

               2.

               Articolul 5 prima teză din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și articolul 3 alineatul (3) a patra teză din Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 (2) privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale trebuie interpretate în sensul că nu există o „clauză clară și inteligibilă”, respectiv nu se asigură „un nivel ridicat de protecție a consumatorilor, în special în privința transparenței referitoare la condițiile contractuale generale”, în cazul în care un vânzător sau furnizor dorește să-și întemeieze dreptul unilateral de modificare a prețurilor pe faptul că, în cuprinsul condițiilor sale contractuale generale, face trimitere în mod general la un regulament care a fost adoptat pentru un alt grup de consumatori și pentru un alt tip de contract și în care, în plus, norma relevantă privind dreptul de modificare a prețului nu îndeplinește obligația de transparență?

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.

      (2)  Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE (JO L 176, p. 57, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 80).


title: Cauza T-596/10: Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2012 — Almunia Textil/OAPI — FIBA-Europe (EuroBasket) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EuroBasket — Marca comunitară figurativă anterioară Basket — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/18

         Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2012 — Almunia Textil/OAPI — FIBA-Europe (EuroBasket)
   (Cauza T-596/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EuroBasket - Marca comunitară figurativă anterioară Basket - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 80/29
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Almunia Textil, SA (La Almunia de Doña Godina, Spania) (reprezentant: J. E. Astiz Suárez, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: R. Manea, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: FIBA-Europe eV (München, Germania) (reprezentant: T. Hogh Holub, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 6 octombrie 2010 (cauza R 280/2010-1) privind o procedură de opoziție între Almunia Textil, SA și FIBA-Europe eV

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Almunia Textil, SA suportă, în afară de propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și de FIBA-Europe eV, inclusiv, în ceea ce o privește pe aceasta din urmă, cheltuielile indispensabile efectuate în legătură cu procedura în fața camerei de recurs.

      (1)  JO C 80, 12.3.2011.


title: Cauza T-451/12: Ordonanța Tribunalului din 24 octombrie 2013 — Stromberg Menswear/OAPI — Leketoy Stormberg Inter (STORMBERG) [ „Marcă comunitară — Procedura de decădere — Marca comunitară verbală anterioară STORMBERG — Renunțarea titularului la marca contestată — Decizie de închidere a procedurii de decădere — Cerere de restitutio in integrum — Obligația de motivare — Articolul 58 alineatul (1), articolul 76 alineatul (1) și articolul 81 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată” ]

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/28

         Ordonanța Tribunalului din 24 octombrie 2013 — Stromberg Menswear/OAPI — Leketoy Stormberg Inter (STORMBERG)
   (Cauza T-451/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedura de decădere - Marca comunitară verbală anterioară STORMBERG - Renunțarea titularului la marca contestată - Decizie de închidere a procedurii de decădere - Cerere de restitutio in integrum - Obligația de motivare - Articolul 58 alineatul (1), articolul 76 alineatul (1) și articolul 81 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată)
   2013/C 367/50
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Stromberg Menswear Ltd (Leeds, Regatul Unit) (reprezentanți: A. Tsoutsanis, avocat, și C. Tulley, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Leketoy Stormberg Inter AS (Kristiansand S, Norvegia) (reprezentanți: inițial T. Mølsgaard și J. Løje, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 3 august 2012 (cauza R 389/2012-4), privind o procedură de decădere dintre Stromberg Menswear Ltd și Leketoy Stormberg Inter AS.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Stromberg Menswear Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 63, 2.3.2013.