title: Cauza C-296/05: Ordonanța președintelui Curții din 21 noiembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Raad van State — Tările de Jos) — Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie/I. Günes

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/31

         Ordonanța președintelui Curții din 21 noiembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Raad van State — Tările de Jos) — Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie/I. Günes
   (Cauza C-296/05) (1)

   (2008/C 64/46)

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 296, 26.11.2005.


title: Cauza C-626/15: Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2015 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/5

         Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2015 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-626/15)
   (2016/C 059/04)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, E. Paasivirta și C. Hermes, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în parte a deciziei Consiliului din 11 septembrie 2015, astfel cum este conținută în concluzia Președintelui Comitetului Reprezentanților Permanenți din 11 septembrie 2015 de aprobare a prezentării, în numele Uniunii și al statelor membre ale acesteia, a unui document de reflecție referitor la o viitoare propunere către Comisie pentru conservarea resurselor marine vii ale Antarcticii, care vizează crearea unei zone marine protejate în marea Weddell, reluată în procesul-verbal sumar din 23 septembrie 2015 al celei de a 2554-a reuniuni a Comitetului Reprezentanților Permanenți (Documentul 11837/15, punctul 65, paginile 19 și 20 și Documentul 11644/1/15/REV), în măsura în care Consiliul a impus ca documentul de reflecție să fie prezentat în numele Uniunii și a statelor membre ale acesteia, în loc să fie prezentat doar în numele Uniunii;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acestei acțiuni, Comisia solicită respectuos Curții anularea deciziei Consiliului din 11 septembrie 2015, în măsura în care Consiliul a impus ca documentul de reflecție către Comisie pentru conservarea resurselor marine vii ale Antarcticii, care vizează crearea unei zone marine protejate în marea Weddell să fie prezentat în numele Uniunii și a statelor membre ale acesteia, în loc să fie prezentat doar în numele Uniunii.
   Comisia este de părere că, prin faptul că a considerat că competența în materie ar fi partajată și prin faptul că a apreciat că, în consecință, decizia privind documentul de reflecție trebuia să fie luată prin consens, iar acesta trebuia să fie prezentat în numele Uniunii și a statelor membre ale acesteia, decizia atacată ar fi nelegală, prin aceea că împiedică, astfel, Comisia, să prezinte acest document doar în numele Uniunii, cu încălcarea competenței exclusive a Uniunii în materie (și a prerogativelor Comisiei de a reprezenta Uniunea).
   Comisia invocă două motive de drept în susținerea acțiunii sale în anulare a deciziei atacate.
   În primul rând, Comisia susține că, adoptând actul atacat, Consiliul a încălcat competența exclusivă a Uniunii în materie de conservare a resurselor biologice ale mării, astfel cum figurează la articolul 3 alineatul (1) punctul (d) TFUE. Primo, Comisia apreciază că Consiliul a încălcat contextul juridic al măsurii vizate prin actul atacat, atât în cadrul Convenției privind conservarea resurselor marine vii ale Antarcticii, cât și în cadrul Uniunii. Secundo, Comisia consideră că Consiliul a încălcat scopul și conținutul acestei măsuri.
   În al doilea rând, Comisia susține, cu titlu subsidiar, că, chiar în condițiile în care măsura nu trebuia să fie considerată ca fiind o măsură de conservare a resurselor biologice ale mării în sensul articolului 3 alineatul (1) punctul (d) TFUE, prin adoptarea actului atacat, Consiliul a încălcat, în orice caz, competența exclusivă a Uniunii, în măsura în care Uniunea dispune de competența exclusivă externă în materie, deoarece măsura avută în vedere ar putea aduce atingere normelor Uniunii sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora în sensul articolului 3 alineatul (2) TFUE. Primo, comisia apreciază că Consiliul nu a respectat faptul că măsura avută în vedere ar putea aduce atingere sau ar putea modifica domeniul de aplicare a două regulamente din dreptul derivat [Regulamentele (CE) nr. 600/2004 (1) și (CE) nr. 601/2004 (2)). Secundo, Comisia consideră că Consiliul nu a ținut seama de faptul că s-ar putea aduce atingere poziției-cadru a Uniunii din iunie 2004 sau că ar putea fi modificat domeniul de aplicare al acesteia.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 600/2004 al Consiliului din 22 martie 2004 de stabilire a anumitor măsuri tehnice aplicabile activităților de pescuit în zona vizată de Convenția privind conservarea resurselor marine vii ale Antarcticii (JO L 97, p. 1, Ediție specială, 4/vol. 7, p. 138).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 601/2004 al Consiliului din 22 martie 2004 de stabilire a unor măsuri de control aplicabile activităților de pescuit în zona care face obiectul Convenției privind conservarea resurselor marine vii ale Antarcticii și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 3943/90, (CE) nr. 66/98 și (CE) nr. 1721/1999 (JO L 97, p. 16, Ediție specială, 11/vol. 35 p. 35).


title: Cauza C-580/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Coty Germany GmbH/Stadtsparkasse Magdeburg [Trimitere preliminară — Proprietate intelectuală și industrială — Directiva 2004/48/CE — Articolul 8 alineatul (3) litera (e) — Vânzare de mărfuri contrafăcute — Dreptul la informare în cadrul unei acțiuni privind o atingere adusă unui drept de proprietate intelectuală — Reglementare a unui stat membru care autorizează instituțiile bancare să refuze să răspundă în mod favorabil la o solicitare privind furnizarea de informații referitoare la un cont bancar (secret bancar)]

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/4

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Coty Germany GmbH/Stadtsparkasse Magdeburg
   (Cauza C-580/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală și industrială - Directiva 2004/48/CE - Articolul 8 alineatul (3) litera (e) - Vânzare de mărfuri contrafăcute - Dreptul la informare în cadrul unei acțiuni privind o atingere adusă unui drept de proprietate intelectuală - Reglementare a unui stat membru care autorizează instituțiile bancare să refuze să răspundă în mod favorabil la o solicitare privind furnizarea de informații referitoare la un cont bancar (secret bancar)])
   (2015/C 302/04)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Coty Germany GmbH

      Pârâtă: Stadtsparkasse Magdeburg

      Dispozitivul

   Articolul 8 alineatul (3) litera (e) din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care autorizează, în mod nelimitat și necondiționat, o instituție bancară să invoce secretul bancar pentru a refuza să furnizeze, în cadrul articolului 8 alineatul (1) litera (c) din această directivă, informații cu privire la numele și la adresa titularului unui cont.

      (1)  JO C 31, 1.2.2014.


title: Cauza F-74/11: Acțiune introdusă la 28 iulie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               1.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 290/20

         Acțiune introdusă la 28 iulie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-74/11)
   2011/C 290/29
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Rodriguez, A. Blot și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei autorității abilitate să încheie contractele de muncă de încetare a contractului de muncă pe perioadă nedeterminată al reclamantului

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei autorității abilitate să încheie contractele de muncă de încetare a contractului de muncă pe perioadă nedeterminată al reclamantului, precum și, în măsura în care este necesar, anularea deciziei de respingere a plângerii;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-548/13: Ordonanța președintelui Curții din 16 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 2 de Marchena – Spania) – Caixabank SA/Francisco Javier Brenes Jiménez, Andrea Jiménez Jiménez

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/20

         Ordonanța președintelui Curții din 16 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 2 de Marchena – Spania) – Caixabank SA/Francisco Javier Brenes Jiménez, Andrea Jiménez Jiménez
   (Cauza C-548/13) (1)

   (2015/C 213/31)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza T-155/14: Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2016 – ANKO/Comisia [„Clauză compromisorie – Acorduri de grant încheiate în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2002-2006) – Proiectele Persona și Terregov – Costuri eligibile – Rambursarea sumelor plătite – Cerere reconvențională – Dobânzi moratorii”]

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/44

      Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2016 – ANKO/Comisia
      (Cauza T-155/14) (1)

      ([„Clauză compromisorie - Acorduri de grant încheiate în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2002-2006) - Proiectele Persona și Terregov - Costuri eligibile - Rambursarea sumelor plătite - Cerere reconvențională - Dobânzi moratorii”])
      (2016/C 211/55)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atena, Grecia) (reprezentanți: V. Christianos, S. Paliou și A. Skoulikis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și P. Arenas, agenți, asistați de O. Lytra, avocat)

         Obiectul

      Cereri formulate în temeiul articolului 272 TFUE având ca obiect, pe de o parte, în primul rând, declararea ca neîntemeiată a cererii Comisiei privind rambursarea subvențiilor plătite reclamantei în executarea acordurilor nr. 045459, „Spații perceptive care promovează îmbătrânirea independentă” și nr. 507749, „Impactul e-guvernării asupra serviciilor administrațiilor teritoriale”, încheiate în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2002-2006) și, în al doilea rând, obligarea Comisiei la plata soldului din subvențiile neplătite în temeiul celui dintâi dintre aceste acorduri, precum și, pe de altă parte, obligarea reclamantei, cu titlu reconvențional, la rambursarea subvențiilor plătite în mod necuvenit în cadrul acordurilor menționate

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea formulată de ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias.

                  2)

                  Obligă ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias la plata către Comisia Europeană a sumei de 606 570,61 euro, care corespunde rambursării contribuțiilor financiare de care aceasta a beneficiat în temeiul acordurilor nr. 045459, „Spații perceptive care promovează îmbătrânirea independentă” și nr. 507749, „Impactul e-guvernării asupra serviciilor administrațiilor teritoriale”, încheiate în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2002-2006), majorată cu dobânzi moratorii începând cu 3 mai 2014, la rata de 3,75 %.

                  3)

                  Obligă ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 175, 10.6.2014.


title: Cauza T-179/07: Acțiune introdusă la 23 mai 2007 — Anvil Knitwear/OAPI — Aprile e Aprile (Aprile)

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/32

         Acțiune introdusă la 23 mai 2007 — Anvil Knitwear/OAPI — Aprile e Aprile (Aprile)
   (Cauza T-179/07)
   (2007/C 170/62)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Anvil Knitwear, Inc (New York, SUA) (reprezentanți: G. Würtenberger, T. Wittmann, lawyers și R. Kunze, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Aprile e Aprile Srl (Frazione Funo, Italia)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs din 22 martie 2007 în cauza R 1076/2006-2 privind opoziția pe baza înregistrării mărcii germane nr. 30 011 766 „ANVIL”, împotriva cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 3 800 232 „Aprile” & device;

               —

               admiterea opoziției împotriva cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 3 800 232 „Aprile” & device și respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 3 800 232 „Aprile” & device;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Aprile e Aprile Srl.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Aprile” pentru produse din clasele 18 și 25 — cererea nr. 3 800 232.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală națională „ANVIL” pentru produse din clasa 25.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolelor 8 alineatul (1), 73 și 74 din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, deoarece camera de recurs nu a analizat aspectele privind identitatea parțială și similitudinea parțială a produselor în discuție precum și caracterul distinctiv accentuat al mărcii anterioare. Mai mult, camera de recurs nu a precizat nici în mod obiectiv, nici fără prejudecăți, motivele pe care s-a întemeiat decizia sa și nici nu a luat în considerare în mod adecvat faptele necontestate din procedură.


title: Cauza T-425/09: Hotărârea Tribunalului din 6 octombrie 2011 — Honda Motor/OAPI — Blok (BLAST) [ Marcă communautaire — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BLAST — Mărcile comunitare și ale Benelux verbale anterioare BLAST — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Caracter slab distinctiv al mărcilor anterioare ]

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/17

         Hotărârea Tribunalului din 6 octombrie 2011 — Honda Motor/OAPI — Blok (BLAST)
   (Cauza T-425/09) (1)

   (Marcă communautaire - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BLAST - Mărcile comunitare și ale Benelux verbale anterioare BLAST - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Caracter slab distinctiv al mărcilor anterioare)
   2011/C 340/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Honda Motor Co. Ltd (Tokyo, Japonia) (reprezentant: M. Graf, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: M. Ahlgren, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Hendrik Blok (Oudenaarde, Belgia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 16 iulie 2009 (cauza R 1097/2008-1) privind o procedură de opoziție între domnul Hendrik Blok și Honda Motor Co. Ltd.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Honda Motor Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.


title: Cauza C-419/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 24 iulie 2013 — Art & Allposters International BV/Stichting Pictoright

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 24 iulie 2013 — Art & Allposters International BV/Stichting Pictoright
   (Cauza C-419/13)
   2013/C 325/18
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Art & Allposters International BV

      Intimată: Stichting Pictoright

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 4 din Directiva privind dreptul de autor (1) reglementează problema dacă dreptul de distribuire al titularului dreptului de autor poate fi aplicat și reproducerii unei opere protejate prin drepturi de autor care a fost vândută și livrată în cadrul SEE de către titularul dreptului sau cu acordul acestuia, în cazul în care respectiva reproducere a suferit o modificare de formă și este pusă din nou în circulație în această nouă prezentare?

               2.

                           (a)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1, faptul că a intervenit o modificare în sensul primei întrebări este relevant în speță pentru răspunsul la întrebarea dacă epuizarea drepturilor în sensul articolului 4 alineatul (2) din Directiva privind dreptul de autor este împiedicată sau întreruptă?

                           (b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2 a), ce criterii trebuie aplicate în speță pentru a putea vorbi despre o modificare a formei unei reproduceri care împiedică sau întrerupe epuizarea drepturilor în sensul articolului 4 alineatul (2) din Directiva privind dreptul de autor?

                           (c)

                           Aceste criterii permit aplicarea criteriului devenit relevant în dreptul național olandez, potrivit căruia nu se mai poate pune problema epuizării pentru simplul motiv că revânzătorul a dat o altă formă reproducerilor și le-a distribuit public sub această formă (Hoge Raad, 19 ianuarie 1979, NJ 1979/412, Poortvliet)?

      (1)  Directiva 2001/29/CEE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială 17/vol. 1, p. 230, rectificare în JO 2008, L 314, p. 16).


title: Cauza C-297/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht München (Germania) la 29 mai 2013 — Data I/O GmbH/Hauptzollamt München

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht München (Germania) la 29 mai 2013 — Data I/O GmbH/Hauptzollamt München
   (Cauza C-297/13)
   2013/C 260/36
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht München

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Data I/O GmbH

      Pârât: Hauptzollamt München

      Întrebarea preliminară

   Nota 2 litera (a) la secțiunea XVI (1) din Nomenclatura combinată (denumită în continuare „NC”) trebuie interpretată în sensul că un articol care îndeplinește atât condițiile pentru o clasificare ca parte în sensul poziției 8473, cât și pentru o clasificare ca articol independent la o altă poziție de la capitolul 84 din NC sau la o poziție de la capitolul 85 din NC trebuie clasificat la această altă poziție, întrucât poziția 8473 din NC nu are prioritate în fața celorlalte poziții de la capitolul 84 și a pozițiilor de la capitolul 85 din NC?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO L 256, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentele Comisiei nr. 2031/2001 din 6 august 2001 (JO L 279, p. 1), nr 1832/2002 din 1 august 2002 (JO L 290, p. 1), nr. 1789/2003 din 11 septembrie 2003 (JO L 281, p. 1) și nr. 1810/2004 din 7 septembrie 2004 (JO L 327, p. 1).


title: Cauza C-195/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle — Belgia) — Industrie du bois de Vielsalm & Cie (IBV) SA/Région wallonne (Directiva 2004/8/CE — Domeniu de aplicare — Cogenerare și cogenerare cu randament ridicat — Articolul 7 — Program regional de sprijin care prevede acordarea de „certificate verzi” instalațiilor de cogenerare — Acordarea unui număr superior de certificate verzi pentru instalațiile de cogenerare care utilizează în principal alte forme de biomasă decât lemnul sau deșeurile lemnoase — Principiile egalității și nediscriminării — Articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/28

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle — Belgia) — Industrie du bois de Vielsalm & Cie (IBV) SA/Région wallonne
   (Cauza C-195/12) (1)

   (Directiva 2004/8/CE - Domeniu de aplicare - Cogenerare și cogenerare cu randament ridicat - Articolul 7 - Program regional de sprijin care prevede acordarea de „certificate verzi” instalațiilor de cogenerare - Acordarea unui număr superior de certificate verzi pentru instalațiile de cogenerare care utilizează în principal alte forme de biomasă decât lemnul sau deșeurile lemnoase - Principiile egalității și nediscriminării - Articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
   2013/C 344/48
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour constitutionnelle

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Industrie du bois de Vielsalm & Cie (IBV) SA

      Pârâtă: Région wallonne

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Cour constitutionnelle — Interpretarea articolului 7 din Directiva 2004/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 privind promovarea cogenerării pe baza cererii de energie termică utilă pe piața internă a energiei și de modificare a Directivei 92/42/CEE (JO L 52, p. 50, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 107) — Interpretarea articolelor 2 și 4 din Directiva 2001/77/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind promovarea electricității produse din surse de energie regenerabile pe piața internă a electricității (JO L 283, p. 33, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 36) — Interpretarea articolului 22 din Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (JO L 140, p. 16) — Interpretarea articolului 6 TUE, precum și a articolelor 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Scheme de sprijin limitate la instalațiile de cogenerare cu randament ridicat — Obligație, autorizare sau interdicție de a exclude din măsurile de sprijin instalațiile de cogenerare care valorifică în principal lemnul sau deșeurile de lemn — Conformitatea reglementării cu principiul egalității

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 7 din Directiva 2004/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 privind promovarea cogenerării pe baza cererii de energie termică utilă pe piața internă a energiei și de modificare a Directivei 92/42/CEE trebuie interpretat în sensul că domeniul său de aplicare nu este limitat numai la instalațiile de cogenerare care prezintă caracteristica de a fi instalații cu randament ridicat, în sensul acestei directive.

               2.

               În stadiul actual al dreptului Uniunii, principiul egalității de tratament și al nediscriminării, consacrat în special la articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, nu se opun ca, atunci când instituie programe naționale de sprijin pentru cogenerare și pentru producția de energie electrică din surse de energie regenerabile, precum cele vizate la articolul 7 din Directiva 2004/8 și la articolul 4 din Directiva 2001/77/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind promovarea electricității produse din surse de energie regenerabile pe piața internă a electricității, statele membre să prevadă o măsură consolidată de sprijin, precum cea în discuție în litigiul principal, de care pot beneficia toate instalațiile de cogenerare care utilizează în principal biomasă, cu excluderea instalațiilor care utilizează în principal lemn și/sau deșeuri lemnoase.

      (1)  JO C 200, 7.7.2012.


title: Cauza C-151/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spania) la 28 aprilie 2009 — Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP)/Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe și alții și Ministerio Fiscal

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spania) la 28 aprilie 2009 — Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP)/Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe și alții și Ministerio Fiscal
   (Cauza C-151/09)
   2009/C 167/05
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social Único de Algeciras

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP)

      Pârâți: Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe și alții și Ministerio Fiscal

      Întrebarea preliminară

   Cerința de păstrare a autonomiei la care se referă articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE din 12 martie 2001 (1) este îndeplinită într-o situație de fapt (precum cea din acțiunea principală) în care, în urma preluării de către o primărie a diferite concesiuni de servicii publice, lucrătorii care fac parte din personalul întreprinderilor respective care erau concesionare până la momentul respectiv, sunt preluați de administrația municipală menționată și se integrează în personalul acesteia, dar aceiași lucrători (fără excepție) sunt cei care continuă să ocupe aceleași locuri de muncă și să exercite aceleași funcții precum înainte de preluarea menționată, în aceleași centre de muncă și sub instrucțiunile acelorași responsabili direcți (superiori ierarhici), fără schimbări substanțiale în ceea ce privește condițiile de muncă, unica diferență fiind că în prezent superiorii ierarhici plasați în ierarhia de sus (la un nivel superior față de responsabilii menționați anterior) sunt funcționarii competenți aleși în mod public (consilieri sau primar)?

      (1)  Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20).


title: Cauza C-440/07 P: Recurs introdus la 24 septembrie 2007 de Comisia Comunităților Europene împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra extinsă) pronunțate la 11 iulie 2007 în cauza T-351/03, (Schneider Electric SA/Comisia Comunităților Europene)

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/19

         Recurs introdus la 24 septembrie 2007 de Comisia Comunităților Europene împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra extinsă) pronunțate la 11 iulie 2007 în cauza T-351/03, (Schneider Electric SA/Comisia Comunităților Europene)
   (Cauza C-440/07 P)
   (2008/C 22/38)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Petite și F. Arbault, agenți)

      Celelalte părți în proces: Schneider Electric SA, Republica Federală Germania, Republica Franceză
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene la 11 iulie 2007 în cauza T-351/03, Schneider Electric SA/Comisia;

               —

               obligarea societății Schneider Electric SA la plata în totalitate a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisie.

         Motivele și principalele argumente
   Amintind, cu titlu introductiv, că sunt necesare trei condiții cumulative pentru a angaja răspunderea extracontractuală a Comisiei, și anume, existența unui comportament culpabil, a unui prejudiciu real și cert și a unei legături de cauzalitate directă între comportamentul culpabil și prejudiciu, recurenta invocă șapte motive în susținerea recursului său.
   Prin primul motiv, Comisia afirmă că, întrucât a constatat, pe de o parte, că aceasta a „omis” să formuleze obiecția privind consolidarea pozițiilor societăților Schneider și Legrand în cadrul comunicării obiecțiunilor din 3 august 2001 și, pe de altă parte, că această formulare nu prezenta „nicio dificultate tehnică deosebită”, Tribunalul nu a respectat autoritatea de lucru judecat, a făcut constatări inexacte din punct de vedere material, a denaturat elementele de probă supuse aprecierii sale și nu a respectat obligația de a-și motiva hotărârile.
   Prin al doilea motiv, Comisia susține că Tribunalul a făcut o calificare greșită a faptelor, a comis o eroare de drept și nu și-a îndeplinit obligația de motivare atunci când a considerat că eroarea de procedură constatată în hotărârea din 22 octombrie 2002, Schneider Electric/Comisia (T-310/01) constituie o încălcare „suficient de gravă” a unei norme juridice care are ca obiect conferirea de drepturi persoanelor de drept privat.
   Prin al treilea motiv, Comisia afirmă că Tribunalul a făcut constatări materiale greșite, a denaturat elementele de probă, a calificat în mod greșit faptele în cauză și a comis o eroare de drept atunci când a considerat că există o „legătură de cauzalitate suficient de directă” între comportamentul culpabil și cel de al doilea prejudiciu identificat, și anume încheierea anticipată a negocierilor dintre Schneider și Wendel-KKR cu privire la prețul cesionării societății Legrand SA.
   Prin al patrulea motiv, Comisia susține că Tribunalul a încălcat obligația de motivare care îi revine din cauza unei contradicții între motive care viciază raționamentul acestuia privind legătura de cauzalitate existentă între comportamentul culpabil și diferitele prejudicii identificate.
   Prin al cincilea motiv, Comisia susține că Tribunalul a făcut constatări de fapt inexacte din punct de vedere material, a denaturat elementele de probă și a comis o eroare de drept prin faptul că nu a conchis că Schneider a contribuit la totalitatea celui de al doilea prejudiciu identificat. În realitate, această întreprindere nu și-ar fi îndeplinit în mai multe privințe obligația de diligență rezonabilă pentru a evita prejudiciul sau pentru a-i limita efectele, în special prin faptul că nu a introdus cererea de măsuri provizorii în ceea ce privește pretinsa obligație a societății Schneider de a cesiona societatea Legrand și prin faptul că nu a ales să cedeze această întreprindere la o dată la care aceasta nu ar fi avut, totuși, nicio obligație în acest sens.
   Prin al șaselea motiv, Comisia reproșează Tribunalului faptul că s-a pronunțat ultra petita, că nu a respectat normele care guvernează sarcina probei și a încălcat dreptul la apărare prin identificarea unui prejudiciu care nu era invocat de întreprinderea reclamantă.
   În sfârșit, prin al șaptelea și ultimul motiv, Comisia susține că Tribunalul a comis o eroare de drept acordând societății Schneider dobânzi compensatorii începând din momentul în care s-a produs cel de al doilea prejudiciu, la 10 decembrie 2002.


title: Cauza C-161/14: Acțiune introdusă la 4 aprilie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/14

         Acțiune introdusă la 4 aprilie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-161/14)
   2014/C 212/14
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Soulay, M. Clausen, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 98, coroborat cu dispozițiile anexei III din Directiva TVA (1):

                           —

                           prin aceea că a aplicat o cotă redusă de TVA pentru prestarea de servicii de instalare a „materialelor care permit economisirea energiei” și livrarea de „materiale care permit economisirea energiei” de către o persoană care instalează astfel de materiale în imobile rezidențiale, în măsura în care aceste prestații nu pot fi considerate servicii de „livrare, construire, renovare și transformare a locuințelor, ca parte a politicii sociale” în sensul categoriei 10 din anexa III la Directiva TVA;

                           —

                           prin aceea că a aplicat o cotă redusă de TVA pentru prestarea de servicii de instalare a „materialelor care permit economisirea energiei” și livrarea de „materiale care permit economisirea energiei” de către o persoană care instalează astfel de materiale în imobile rezidențiale, în măsura în care aceste prestații nu intră în sfera noțiunii de renovare și reparare a locuințelor private, în sensul categoriei 10a din anexa III la Directiva TVA;

                           —

                           prin aceea că a aplicat o cotă redusă de TVA pentru prestarea de servicii de instalare a „materialelor care permit economisirea energiei” și livrarea de „materialele care permit economisirea energiei” de către o persoană care instalează astfel de materiale în imobile rezidențiale, în măsura în care aceste prestații, chiar dacă intră în sfera noțiunii de renovare și reparare a locuințelor private, în sensul categoriei 10a din anexa III la Directiva TVA, includ materiale care reprezintă o parte semnificativă a valorii serviciului prestat.

               —

               obligarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit articolului 96 din Directiva TVA, cota standard a TVA-ului, care este fixată de fiecare stat membru și care nu poate fi mai mică de 15 %, se aplică pentru toate livrările de bunuri și pentru prestările de servicii. O altă cotă decât cota standard se poate aplica numai dacă este permisă de alte dispoziții ale directivei. Articolul 98 prevede că statele membre pot aplica fie una, fie două cote reduse pentru livrările de bunuri sau prestările de servicii din categoriile prevăzute în anexa III la directivă.
   Comisia consideră că regimul cotei reduse aplicat pentru livrarea de materiale care permit economisirea energiei și instalarea acestora, prevăzut de Legea privind TVA-ul 1994 articolul 29A, astfel cum este precizat în anexa 7A la această lege, depășește posibilitățile oferite statelor membre prin categoriile 10 și 10a din anexa III la Directiva TVA, care privesc „livrarea, construirea, renovarea și transformarea locuințelor, ca parte a politicii sociale” și, respectiv, „renovarea și repararea locuințelor private, cu excepția materialelor care reprezintă o parte semnificativă a valorii serviciului prestat”.
   Regimul cotei reduse de TVA aplicate de Regatul Unit, astfel cum este prezentată în anexa 7a partea a doua capitolul 2 la Legea privind TVA-ul 1994, nu se raportează în mod direct la materia locuințelor ca parte a politicii sociale, astfel încât depășește domeniul de aplicare al categoriei 10 din anexa III la Directiva TVA.
   Anexa 7a partea a doua capitolul 2 la Legea privind TVA-ul 1994, care prevede aplicarea unei cote reduse de TVA pentru serviciile de livrare, construire, renovare și transformare a locuințelor, fără a avea în vedere proporția pe care valoarea materialelor o reprezintă din valoarea totală a serviciului prestat, depășește cerința impusă la categoria 10a din anexa III la Directiva TVA, și anume aceea că se poate aplica o cotă redusă de TVA numai pentru renovarea și repararea locuințelor private, cu excepția materialelor care reprezintă o parte semnificativă a valorii serviciului prestat.

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 9/vol. 3, p. 7)


title: Cauza T-254/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 20 septembrie 2007 — Fachvereinigung Mineralfaserindustrie/Comisia Comunităților Europene ( Ajutoare de stat — Măsuri de promovare a utilizării materialelor pentru izolații produse din materii prime regenerabile — Decizie de declarare a compatibilității ajutoarelor cu piața comună — Procedura preliminară de examinare — Acțiune în anulare — Asociație profesională — Noțiunea de părți în cauză în sensul articolului 88 alineatul (2) CE — Motive referitoare la caracterul întemeiat al deciziei — Inadmisibilitate )

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/47

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 20 septembrie 2007 — Fachvereinigung Mineralfaserindustrie/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-254/05) (1)

   („Ajutoare de stat - Măsuri de promovare a utilizării materialelor pentru izolații produse din materii prime regenerabile - Decizie de declarare a compatibilității ajutoarelor cu piața comună - Procedura preliminară de examinare - Acțiune în anulare - Asociație profesională - Noțiunea de părți în cauză în sensul articolului 88 alineatul (2) CE - Motive referitoare la caracterul întemeiat al deciziei - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 269/84)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamanți: Fachvereinigung Mineralfaserindustrie eV Deutsche Gruppe der Eurima — European Insulation Manufacturers Association (Frankfurt-am-Main, Germania) (reprezentanți: T. Schmidt-Kötters, D. Uwer Dirk și K. Najork, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: V. Kreuschitz, agent)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma și C. Schulze-Bahr, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei C (2005) 379 a Comisiei din 11 februarie 2005 privind ajutorul de stat N 260b/2004 (Germania — prelungirea programului de promovare a utilizării materialelor pentru izolații produse din materii prime regenerabile)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Fachvereinigung Mineralfaserindustrie eV Deutsche Gruppe der Eurima — European Insulation Manufacturers Association să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Comunităților Europene.

               3)

               Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 229, 17.9.2005.


title: Cauza C-42/12: Recurs introdus la 27 ianuarie 2012 de Václav Hrbek împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 15 noiembrie 2011 în cauza T-434/10, Václav Hrbek/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/17

         Recurs introdus la 27 ianuarie 2012 de Václav Hrbek împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 15 noiembrie 2011 în cauza T-434/10, Václav Hrbek/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-42/12)
   2012/C 98/29
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Václav Hrbek (reprezentant: M. Sabatier, Advocate)

      Cealalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Outdoor Group Ltd (The)

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               admiterea recursului și, în consecință, anularea în totalitate a Hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-434/10, în conformitate cu articolul 61 din Statutul Curții de Justiție și cu articolul 113 din Regulamentul de procedură;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive — dacă stadiul procedurii permite acest lucru — de anulare a deciziei diviziei de opoziție a OAPI pronunțată la 29 septembrie 2009 cu privire la opoziția nr. B 1 276 692 și a Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 8 iulie 2010 în cauza R 1441/2009-2, și de obligare a intimaților la suportarea cheltuielilor de judecată aferente procedurilor desfășurate în fața Tribunalului și a Curții, precum și a celor aferente procedurii de opoziție desfășurate în fața OAPI, în conformitate cu articolul 122 din Regulamentul de procedură;

               —

               cu titlu subsidiar, dacă stadiul procedurii nu permite pronunțarea unei hotărâri definitive, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului în vederea pronunțării unei hotărâri în conformitate cu criteriile obligatorii consacrate de Curte.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul consideră că hotărârea atacată este afectată de erori de interpretare și de aplicare a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (1) (denumit în continuare „RMC”), cu modificările ulterioare [înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 (2), care a intrat în vigoare la 13 aprilie 2009].

                  Recurentul pretinde că Tribunalul nu a examinat mărcile în cauză pe baza criteriilor „aprecierii globale” sau „impresiei globale”.

               Tribunalul a încălcat principiul menționat, întemeindu-și aprecierea exclusiv pe faptul că mărcile în cauză aveau în comun elementul „ALPINE”. Tribunalul s-a limitat să afirme că cele două mărci supuse comparației sunt similare, întrucât cuprind elemental verbal comun „ALPINE”, fără a examina semnele în ansamblul lor și
                     fără a explica
                   de ce alte elemente verbale și figurative nu sunt suficiente, în ansamblul lor, pentru a exclude riscul de confuzie.

                  Recurentul susține că, în hotărârea atacată, Tribunalul, pe de o parte, nu a luat în considerare anumiți factori extrem de importanți și pertinenți și, pe de altă parte, nu a aplicat în mod adecvat anumite criterii foarte importante, în special lipsa caracterului distinctiv și caracterul descriptiv al elementului „ALPINE”.

               Tribunalul nu s-a pronunțat cu privire la semnificația termenului „alpine” în toate limbile din Uniunea Europeană. În plus, Tribunalul nu a procedat în conformitate cu propriile constatări în ceea ce privește semnificația clară a termenului „alpine” și nu s-a pronunțat în mod clar cu privire la lipsa caracterului distinctiv și la caracterul descriptiv al termenului „alpine”, considerând că pretinsul caracter slab distinctiv sau caracterul descriptiv al elementului „alpine” nu poate înlătura un risc de confuzie. Tribunalul a hotărât că „ALPINE” este elementul dominant în cadrul ambelor semne, fără a ține seama de lipsa sau, cel puțin, de nivelul foarte redus al caracterului distinctiv al mărcii anterioare ALPINE. Motivarea hotărârii atacate este afectată de o contradicție care a determinat Tribunalul să hotărască în mod greșit că mărcile în cauză sunt similare din punct de vedere conceptual, fără a lua în considerare lipsa sau, cel puțin, nivelul foarte redus al caracterului distinctiv al mărcii anterioare ALPINE. O comparație din punct de vedere conceptual a elementului verbal „ALPINE” este nerelevantă, din cauza lipsei caracterului distinctiv al acestuia.

                  Recurentul pretinde că, în hotărârea atacată, Tribunalul nu a procedat în conformitate cu propriile constatări cu privire la nivelul de atenție al publicului relevant.

               Tribunalul nu putea să constate, fără a se contrazice, că, în ceea ce privește articolele de îmbrăcăminte pentru ski, articolele de încălțăminte pentru ski, articolele pentru acoperirea capului, precum și rucsacii, o parte a publicului relevant este constituită din consumatori bine informați și deosebit de atenți și să confirme că mărcile și produsele sunt similare.

                  Recurentul susține că hotărârea atacată este afectată de o denaturare a situației de fapt și de o încălcare a obligației de motivare în ceea ce privește compararea produselor.

               Tribunalul a hotărât că recurentul nu a prezentat argumente specifice de natură să combată concluziile camerei de recurs. În ceea ce privește aprecierea gradului de similitudine dintre produsele și serviciile în cauză, ceea ce nu este demonstrat sau nu este necontestat nu poate fi luat în considerare. Sarcina probei în ceea ce privește similitudinea produselor și serviciilor revine persoanei care formulează opoziția, iar nu titularului mărcii comunitare a cărei înregistrare este solicitată. Tribunalul trebuie să furnizeze un temei legal hotărârii sale și este obligat să o motiveze. Tribunalul nu a stabilit că produsele relevante sunt identice, similare sau complementare pe piață, ci s-a limitat să facă afirmații fără a prezenta motive sau exemple în susținerea prezumțiilor sale.

      (1)  JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.

      (2)  JO L 78, p. 1.


title: Cauza F-44/09: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2009 — Knöll/Europol

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/64

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2009 — Knöll/Europol
   (Cauza F-44/09)
   2009/C 180/118
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Brigitte Knöll (Hochheim am Main, Germania) (reprezentant: P. de Casparis, avocat)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea Deciziei din 12 iunie 2008 prin care reclamantul a fost informat cu privire la imposibilitatea de a i se oferi un post permanent, precum și a Deciziei din 7 ianuarie 2009 de respingere a reclamației introduse împotriva primei decizii.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei din 12 iunie 2008 prin care pârâtul i-a comunicat reclamantei că nu poate să îi propună un angajament permanent, precum și a Deciziei din 7 ianuarie 2009 pronunțate cu privire la reclamație, prin care obiecțiile reclamantei împotriva Deciziei din 12 iunie 2008 au fost considerate nefondate;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-793/14: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2014 – Tempus Energy și Tempus Energy Technology/Comisia

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/21

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2014 – Tempus Energy și Tempus Energy Technology/Comisia
   (Cauza T-793/14)
   (2015/C 081/28)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Tempus Energy Ltd (Reading, Regatul Unit) și Tempus Energy Technology Ltd (Cheltenham, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Derenne, J. Blockx, C. Ziegler și M. Kinsella, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și

               —

               obligarea pârâtei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata celor efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată, reclamantele solicită anularea Deciziei C(2014) 5083 final a Comisiei din 23 iulie 2014 în cazul SA.35980 (2014/N-2) – Regatul Unit, Electricity Market Reform – Capacity Market.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că, prin omisiunea de a iniția procedura oficială de investigare, Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și principiile nediscriminării, proporționalității și încrederii legitime și a realizat o apreciere eronată a situației de fapt. Reclamantele susțin că:

                           —

                           Comisia nu a evaluat adecvat rolul potențial al reacției din partea cererii (Demand-Side Response, denumită în continuare „DSR”) pe piața de capacitate din Regatul Unit;

                           —

                           restricțiile privind durata contractelor de DSR pe piața de capacitate încalcă principiile încrederii legitime și nediscriminării și sunt întemeiate pe o apreciere eronată a situației de fapt;

                           —

                           cerința pentru operatorii de DSR de a alege între licitații pe piață tranzitorii și licitații pe piață permanente încalcă principiile încrederii legitime și nediscriminării;

                           —

                           metodologia de recuperare a costurilor pieței de capacitate încalcă principiile nediscriminării, încrederii legitime și proporționalității;

                           —

                           utilizarea, în cadrul licitațiilor permanente ale pieței de capacitate, a evenimentelor de capacitate pe durată nedeterminată în loc de cele pe termen determinat este contrară principiilor nediscriminării și încrederii legitime;

                           —

                           cerința existentă pe piața de capacitate de a prezenta o garanție de participare pentru a avea acces la licitații încalcă principiile nediscriminării și încrederii legitime și

                           —

                           faptul că piața de capacitate nu oferă o remunerare adițională pentru economiile realizate în ceea ce privește pierderile din transport și din distribuție ale DSR încalcă principiile nediscriminării și încrederii legitime.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia nu a fost motivată adecvat de către Comisie.


title: Cauza T-29/12: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2012 — Bauer/OAPI — BenQ Materials (Daxon) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Daxon — Marcă comunitară verbală anterioară DALTON — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/44

         Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2012 — Bauer/OAPI — BenQ Materials (Daxon)
   (Cauza T-29/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Daxon - Marcă comunitară verbală anterioară DALTON - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 26/85
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Erika Bauer (Schaufling, Germania) (reprezentant: A. Merz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: K. Klüpfel, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: BenQ Materials Corp. (Gueishan Taoyuan, Taiwan)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 9 noiembrie 2011 (cauza R 2191/2010-2), privind o procedură de opoziție între doamna Erika Bauer et BenQ Materials Corp.

      Dispozitivul

               1.

               Autorizează substituirea doamnei Erika Bauer prin Alva Management GmbH în calitate de reclamantă.

               2.

               Respinge acțiunea.

               3.

               Obligă Alva Management la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 17.3.2012


title: Cauza T-86/17 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Le Pen/Parlamentul („Măsuri provizorii — Membru al Parlamentului European — Recuperare prin compensare a indemnizațiilor plătite cu titlu de rambursare a cheltuielilor de asistență parlamentară — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței”)

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/22

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Le Pen/Parlamentul
   (Cauza T-86/17 R)
   ((„Măsuri provizorii - Membru al Parlamentului European - Recuperare prin compensare a indemnizațiilor plătite cu titlu de rambursare a cheltuielilor de asistență parlamentară - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”))
   (2017/C 178/31)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Marion Anne Perrine Le Pen (Saint-Cloud, Franța) (reprezentanți: M. Ceccaldi și J.-P. Le Moigne, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: G. Corstens și S. Seyr, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită suspendarea executării deciziei Secretarului General al Parlamentului European din 5 decembrie 2016, prin care s-a constatat că reclamantei i s-a plătit în mod nejustificat suma de 298 497,87 euro și că aceasta trebuie recuperată de la reclamantă, precum și a notei de debit 2016-1560 din 6 decembrie 2016 de punere în aplicare a acestei decizii

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-240/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht Korneuburg – Austria) – Eleonore Prüller-Frey/Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG [Trimitere preliminară — Răspunderea operatorilor de transport aerian în caz de accidente — Acțiune în despăgubire — Convenția de la Montreal — Regulamentul (CE) nr. 2027/97 — Zbor efectuat cu titlu gratuit de proprietarul unui imobil în scopul prezentării acestui imobil unui posibil cumpărător — Regulamentul (CE) nr. 864/2007 — Acțiune directă prevăzută de dreptul național împotriva asigurătorului de răspundere civilă]

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/15

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht Korneuburg – Austria) – Eleonore Prüller-Frey/Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG
   (Cauza C-240/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Răspunderea operatorilor de transport aerian în caz de accidente - Acțiune în despăgubire - Convenția de la Montreal - Regulamentul (CE) nr. 2027/97 - Zbor efectuat cu titlu gratuit de proprietarul unui imobil în scopul prezentării acestui imobil unui posibil cumpărător - Regulamentul (CE) nr. 864/2007 - Acțiune directă prevăzută de dreptul național împotriva asigurătorului de răspundere civilă])
   (2015/C 363/17)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht Korneuburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Eleonore Prüller-Frey

      Pârâți: Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 2 alineatul (1) literele (a) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 2027/97 al Consiliului din 9 octombrie 1997 privind răspunderea operatorilor de transport aerian privind transportul aerian al pasagerilor și al bagajelor acestora, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 889/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 mai 20022, și articolul 1 alineatul (1) din Convenția pentru unificarea anumitor norme referitoare la transportul aerian internațional, încheiată la Montreal la 28 mai 1999 și aprobată în numele Uniunii Europene prin Decizia 2001/539/CE a Consiliului din 5 aprilie 2001, trebuie interpretate în sensul că se opun examinării în temeiul articolului 17 din această convenție a cererii de despăgubiri formulate de o persoană care, în timp ce se afla la bordul unei aeronave care a avut ca loc de decolare și de aterizare același loc situat pe teritoriul unui stat membru și era transportată în mod gratuit pentru un zbor de observare aeriană a unui imobil în cadrul unui proiect de tranzacție imobiliară cu pilotul acestei aeronave, a suferit vătămări corporale ca urmare a prăbușirii aeronavei menționate.

               2)

               Articolul 18 din Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale („Roma II”) trebuie interpretat în sensul că permite, într-o situație precum cea din litigiul principal, exercitarea de către o persoană care a suferit un prejudiciu a unei acțiuni directe împotriva asigurătorului persoanei răspunzătoare pentru acordarea despăgubirilor, atunci când o astfel de acțiune este prevăzută de legea aplicabilă obligației necontractuale, independent de cele prevăzute de legea aplicabilă contractului de asigurare aleasă de părțile la acest contract.

      (1)  JO C 261, 11.8.2014.


title: Cauza C-152/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 20 martie 2007 — Arcor AG & Co. KG/Republica Federală Germania

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/7

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 20 martie 2007 — Arcor AG & Co. KG/Republica Federală Germania
   (Cauza C-152/07)
   (2007/C 140/12)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesverwaltungsgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Arcor AG & Co. KG

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Întrebările preliminare
   Directiva 90/388/CEE a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurenta pe piețele serviciilor de telecomunicații — directiva privind concurența (1) — și Directiva 97/33/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997 privind interconectarea în domeniul telecomunicațiilor în ceea ce privește asigurarea serviciului universal și a interoperabilității prin aplicarea principiilor furnizării unei rețele deschise (FRD) — directiva privind interconectarea (2) — trebuie interpretate în sensul că acestea împiedică autoritatea națională de reglementare să oblige operatorul unei rețele conectate la rețeaua publică de telecomunicații să plătească pentru anul 2003, în favoarea operatorului rețelei de abonați aflat în poziție dominantă, o contribuție financiară destinată să compenseze pierderile la care se expune operatorul rețelei de abonați prin permiterea accesului la bucla locală?
   În cazul în care răspunsul la prima întrebare este pozitiv:
   Faptul că o astfel de obligație, care corespunde unei dispoziții de drept național, este contrară dreptului comunitar, trebuie luat în considerare de instanța națională într-o cauză având ca obiect încuviințarea unei astfel de cereri împotriva operatorului rețelei de conectare?

      (1)  JO L 192, p. 10.

      (2)  JO L 199, p. 32.


title: Cauza T-425/10: Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2011 — Häfele/OAPI (Mixfront) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Mixfront — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/24

         Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2011 — Häfele/OAPI (Mixfront)
   (Cauza T-425/10) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Mixfront - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 32/47
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Häfele GmbH & Co. KG (Nagold, Germania) (reprezentanți: M. Eck și J. Dönch, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Schäffner, ulterior R. Manea, și în final A. Pohlmann, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 30 iunie 2010 (cauza R 338/2010-1) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal Mixfront ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Häfele GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010.


title: Cauza T-234/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 19 noiembrie 2009 — Torresan/OAPI — Klosterbrauerei Weissenohe (CANNABIS) [ Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală CANNABIS — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/22

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 19 noiembrie 2009 — Torresan/OAPI — Klosterbrauerei Weissenohe (CANNABIS)
   (Cauza T-234/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală CANNABIS - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2010/C 11/40
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Giampietro Torresan (Rothenburg, Elveția) (reprezentant: G. Recher, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. Bullock și O. Montalto, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG (Weissenohe, Germania) (reprezentanți: A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli și R. Cartella, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 iunie 2006 (cauza R 517/2005-2) privind o procedură de declarare a nulității între Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG și Giampietro Torresan

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Giampietro Torresan la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza C-87/07: Acțiune introdusă la data de 15 februarie 2007 — Comisia/Republica Malta

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/25

         Acțiune introdusă la data de 15 februarie 2007 — Comisia/Republica Malta
   (Cauza C-87/07)
   (2007/C 82/46)
   Limba de procedură: malteza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou Durande și K. Xuereb, agenți)

      Pârâtă: Republica Malta
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestor dispoziții Comisiei, Republica Malta nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi reveneau în temeiul respectivei directive.

               —

               obligarea Republicii Malta la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive și argumente principale
   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul intern a expirat la data de 3 decembrie 2005.

      (1)  JO L 251, p. 12.


title: Cauza T-310/15: Ordonanța Tribunalului din 27 aprilie 2016 - European Union Copper Task Force/Comisia [„Acțiune în anulare — Produse fitosanitare — Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/408 — Stabilirea unei liste a substanțelor susceptibile de înlocuire — Includerea compușilor de cupru în lista menționată — Lipsa afectării individuale — Act normativ care presupune măsuri de executare — Inadmisibilitate”]

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/32

         Ordonanța Tribunalului din 27 aprilie 2016 - European Union Copper Task Force/Comisia
   (Cauza T-310/15) (1)

   ([„Acțiune în anulare - Produse fitosanitare - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/408 - Stabilirea unei liste a substanțelor susceptibile de înlocuire - Includerea compușilor de cupru în lista menționată - Lipsa afectării individuale - Act normativ care presupune măsuri de executare - Inadmisibilitate”])
   (2016/C 251/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: European Union Copper Task Force (Essex, Regatul Unit) (reprezentanți: C. Fernández Vicién și I. Moreno-Tapia Rivas, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. von Rintelen și P. Ondrůšek, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/408 al Comisiei din 11 martie 2015 privind punerea în aplicare a articolului 80 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European şi al Consiliului privind introducerea pe piaţă a produselor fitosanitare şi privind stabilirea unei liste a substanţelor susceptibile de înlocuire (JO L 67, p. 18).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție formulate de Parlamentul European și de Consiliu.

               3)

               Obligă European Union Copper Task Force la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza T-107/09: Acțiune introdusă la 12 martie 2009 — Regatul Unit/Comisia

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/40

         Acțiune introdusă la 12 martie 2009 — Regatul Unit/Comisia
   (Cauza T-107/09)
   2009/C 113/81
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: V. Jackson, agent, asistat de T. Eicke, Barrister)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei 2008/960/CE a Comisiei din 8 decembrie 2008 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) (1), în măsura în care a efectuat anumite corecții schemei de ajutor pentru fructe și legume în defavoarea regatului Unit pentru presupuse deficiențe ale sistemului de control pentru organizațiile de producători înființate înainte de 2002 (nu asigură mijloacele tehnice) și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acțiune, reclamantul solicită anularea în parte a Deciziei 2008/960/CE a Comisiei din 8 decembrie 2008 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) și în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) pe motivul unei interpretări greșite de către Comisie a articolului 11 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 2200/96 al Consiliului (2) atunci când a constatat că guvernul Regatului Unit nu a respectat condițiile stabilite de această dispoziție pentru recunoașterea organizațiilor de producători în sectorul fructelor și legumelor.
   Reclamantul susține că interpretarea strictă de către Comisie a articolului 11 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 2200/96 al Consiliului care stă la baza aspectelor relevante ale deciziei atacate nu este conformă nici cu textul, nici cu obiectul și scopul acestei dispoziții.

      (1)  Notificată cu numărul C(2008) 7820 (JO L 340, p. 99).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2200/96 al Consiliului din 28 octombrie 1996 privind organizarea comună a pieței în sectorul fructelor și legumelor (JO L 297, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 20, p. 29).


title: Cauza C-453/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Okresný súd Prešov (Republica Slovacă) la 16 septembrie 2010 — Jana Pereničová, Vladislav Perenič/S.O.S. financ, spol. sro

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Okresný súd Prešov (Republica Slovacă) la 16 septembrie 2010 — Jana Pereničová, Vladislav Perenič/S.O.S. financ, spol. sro
   (Cauza C-453/10)
   ()
   2010/C 328/28
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Okresný súd Prešov

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Jana Pereničová, Vladislav Perenič

      Pârâtă: S.O.S. financ, spol. sro

      Întrebările preliminare

               1.

               Cadrul protecției consumatorului, potrivit articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1), permite să se considere, atunci când sunt stipulate clauze contractuale abuzive, că respectivul contract în ansamblul său nu dă naștere unor obligații pentru consumator dacă este mai favorabil pentru acesta?

               2.

               Criteriile care configurează o practică comercială neloială, în sensul Directivei 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (2), trebuie interpretate în sensul că, dacă operatorul menționează în contract o dobândă anuală efectivă (DAE) mai mică decât cea reală, se poate reține că un astfel de comportament al operatorului față de consumator reprezintă o practică comercială neloială? Directiva 2005/29/CE permite, în cazul în care se dovedește existența unei practici comerciale neloiale, ca aceasta să influențeze validitatea contractului de credit și realizarea obiectivelor articolului 4 alineatul (1) și ale articolului 6 alineatul (1), dacă nulitatea contractului este mai favorabilă pentru consumator?

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.

      (2)  JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260.


title: Cauza F-76/08: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 4 aprilie 2011 — Behmer/Parlamentul

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/39

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 4 aprilie 2011 — Behmer/Parlamentul
   (Cauza F-76/08) (1)

   2012/C 138/92
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008, p. 56.


title: Cauza C-80/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Novara — Italia) — Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti/Ecorad Srl (Directiva 89/106/CE — Produse pentru construcții — Procedura de atestare a conformității — Decizia 1999/93/CE a Comisiei — Efect direct orizontal — Exceptare)

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Novara — Italia) — Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti/Ecorad Srl
   (Cauza C-80/06) (1)

   (Directiva 89/106/CE - Produse pentru construcții - Procedura de atestare a conformității - Decizia 1999/93/CE a Comisiei - Efect direct orizontal - Exceptare)
   (2007/C 170/12)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale ordinario di Novara
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti

      Pârâtă: Ecorad Srl
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale ordinario di Novara — Interpretarea articolelor 2 și 3 și a anexelor II și III la Decizia 1999/93/CE a Comisiei din 25 ianuarie 1999 privind procedura de atestare a conformității produselor de construcție conform articolului 20 alineatul (2) din Directiva 89/106/CEE a Consiliului referitoare la ușile, ferestrele, obloanele, storurile, portalurile și feroneria aferentă (JO L 29, p. 51) — Construirea de uși antipanică de către tâmplari care nu au urmat procedura de atestare prevăzută de decizie — Exceptare?
   Dispozitivul
   Un particular nu se poate prevala în cadrul unui litigiu privind răspunderea contractuală împotriva unui alt particular de încălcarea de către acesta din urmă a dispozițiilor articolelor 2 și 3, precum și a anexelor II și III la Decizia 1999/93/CE a Comisiei din 25 ianuarie 1999 privind procedura de atestare a conformității produselor de construcție conform articolului 20 alineatul (2) din Directiva 89/106/CEE a Consiliului referitoare la ușile, ferestrele, obloanele, storurile, portalurile și feroneria aferentă.

      (1)  JO C 131, 3.6.2006.


title: Cauza T-137/15: Acțiune introdusă la 24 martie 2015 – Parker Hannifin Manufacturing și Parker-Hannifin/Comisia

text:
               8.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 190/15

         Acțiune introdusă la 24 martie 2015 – Parker Hannifin Manufacturing și Parker-Hannifin/Comisia
   (Cauza T-137/15)
   (2015/C 190/19)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Parker Hannifin Manufacturing Srl (Corsico, Italia) și Parker-Hannifin Corp. (Mayfield Heights, Statele Unite) (reprezentanți: B. Amory, F. Marchini Camia și É. Barbier de La Serre, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei cereri ca fiind admisibilă;

               —

               anularea deciziei atacate în ceea ce privește impunerea unor dobânzi de întârziere de 1 8 59  949,04 euro;

               —

               în subsidiar, reducerea, dacă este cazul, a dobânzilor de întârziere și

               —

               obligarea Comisiei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un motiv principal și, cu titlu subsidiar, alte șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe adoptarea ultra vires a deciziei atacate.

                           —

                           Reclamantele susțin că nu există un temei legal pentru a impune dobânzi de întârziere atunci când amenda a fost plătită în termenul stabilit în decizia de aplicare a amenzii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe lipsa sau pe insuficiența motivării deciziei atacate.

                           —

                           Reclamantele susțin că decizia atacată nu cuprinde un temei, nici în fapt, nici în drept, care să justifice aplicarea în speță a dobânzilor de întârziere.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.

                           —

                           Reclamantele susțin că aplicarea unor dobânzi de întârziere este disproporționată în raport cu obiectivul urmărit prin aplicarea acestui tip de dobânzi.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării.

                           —

                           Reclamantele susțin că Comisia impune în speță dobânzi de întârziere la un rată de 6 %, în condițiile în care atunci când a rambursat o parte a amenzii reclamantelor a plătit dobânzi pentru arierate la o rată de 1,06 %.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice și încrederii legitime

                           —

                           Reclamantele susțin că nu puteau anticipa, în temeiul deciziei de aplicare a amenzii și al regulamentului delegat, impunerea în speță a unor dobânzi de întârziere. În plus, acestea susțin că puteau să se aștepte în mod legitim ca Comisia să nu aplice în speță dobânzi de întârziere.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 266 TFUE și a dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă.

                           —

                           Reclamantele susțin că decizia atacată încalcă articolul 266 TFUE în sensul că lipsește acest articol de efectul său util și încalcă dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă, întrucât prin exercitarea dreptului fundamental al acestora de a formula o cale de atac, reclamantele se văd confruntate cu impunerea unei rate a dobânzii vădit disproporționată.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe îmbogățirea fără justă cauză.

                           —

                           Reclamantele susțin că aplicarea în speță a unor dobânzi de întârziere constituie o îmbogățire fără justă cauză în favoarea Comisia.

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe abuzul de putere.

                           —

                           Reclamantele susțin că impunerea în sarcina reclamantelor a unor dobânzi de întârziere conduce la un rezultat care se îndepărtează total de obiectivele care stau la baza acordării către Comisie a unor competențe delegate de a stabili dobânzi de întârziere.


title: Cauza T-208/13: Acțiune introdusă la 9 aprilie 2013 — Portugal Telecom/Comisia

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/22

         Acțiune introdusă la 9 aprilie 2013 — Portugal Telecom/Comisia
   (Cauza T-208/13)
   2013/C 164/38
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Portugal Telecom SGPS, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: N. Mimoso Ruiz și R. Bordalo Junqueiro, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea nulității deciziei C(2013) 306 a Comisiei Europene și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii impuse reclamantei conform articolului 2 din decizia menționată.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată prevede că Portugal Telecom și Telefónica SA au încălcat articolul 101 TFUE prin faptul că au inserat în acordul de achiziționare de către Telefónica SA a unui pachet de acțiuni ale Brasilcel NV, deținut de Portugal Telecom, a clauzei 9 care este interpretată de Comisie ca fiind un acord de neconcurență independent de operațiunea în cauză.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură:

                           —

                           potrivit reclamantei, decizia atacată este afectată de un viciu de motivare, întrucât motivele acesteia conțin, cu privire la aspecte esențiale, omisiuni, imprecizii și erori care denaturează iremediabil concluziile acesteia;

                           —

                           reclamanta apreciază de asemenea că decizia atacată este afectată de o insuficiență a probelor, întrucât Comisia nu a adus nicio dovadă care să infirme cele invocate de reclamantă și din care rezultă că clauza 9 a acordului conține o obligație de neconcurență care, având în vedere circumstanțele genezei sale, nu ar putea deveni efectivă fără o validare prealabilă a ambelor părți;

                           —

                           reclamanta consideră, în plus, că clauza 9 a acordului nu poate fi calificată drept restricție prin obiect și că Comisia nu a demonstrat, astfel cum avea obligația, existența efectivă sau potențială a unor efecte restrictive de natură să încalce normele de concurență.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea tratatului și a dreptului adoptat în aplicarea acestuia:

                           —

                           reclamanta consideră că decizia atacată încalcă dreptul Uniunii deoarece este afectată de următoarele vicii:

                                       (a)

                                       eroare vădită cu privire la fapte, la elementele de probă și la forța probantă a datelor, întrucât Comisia evaluează și interpretează greșit datele furnizate de părți și, prin urmare, nu deduce concluziile cele mai plauzibile din elementele de probă care figurează la dosar;

                                       (b)

                                       eroare în interpretarea articolului 101 TFUE și încălcarea, pe cale de consecință, a dispoziției menționate, întrucât Comisia, în mod greșit și nejustificat, a calificat părțile drept potențiali concurenți pe toate piețele care se pretinde că sunt acoperite de obligația de neconcurență în cauză; această obligație nu putea fi calificată drept restricție prin obiect și Comisia nu a demonstrat producerea niciunui efect;

                                       (c)

                                       încălcarea obligației de a investiga și de a se pronunța, în măsura în care decizia atacată nu analizează și nici nu respinge argumentele pertinente prezentate de părți în special cu privire la întinderea clauzei de neconcurență;

                                       (d)

                                       încălcarea principiului in dubio pro reo, întrucât Comisia consideră certe anumite fapte defavorabile reclamantei, referitor la care există îndoieli semnificative și cu privire la care însăși Comisia nu are certitudini;

                                       (e)

                                       încălcarea principiilor pe care Comisia s-a angajat să le respecte la impunerea amenzilor, în special a dispozițiilor punctului 13 din liniile directoare în materie, întrucât Comisia a calculat cuantumul amenzii pentru toate piețele comunicații electronice, indiferent că sunt situate sau nu sunt situate în peninsula iberică, neluând în considerare nici faptul că, în orice caz, încălcarea invocată nu a depășit data de 29 octombrie 2010;

                                       (f)

                                       încălcarea principiului proporționalității, având în vedere circumstanțele speței și criteriile care trebuie respectate la impunerea amenzilor.


title: Cauza T-16/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 septembrie 2009 — Viasat Broadcasting UK/Comisia ( Ajutoare de stat — Recapitalizarea unui organism public de radiodifuziune ca urmare a unei prime decizii prin care s-a dispus recuperarea unor ajutoare de stat incompatibile — Decizie de a nu ridica obiecții — Anularea primei decizii — Nepronunțarea asupra fondului )

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/47

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 septembrie 2009 — Viasat Broadcasting UK/Comisia
   (Cauza T-16/05) (1)

   („Ajutoare de stat - Recapitalizarea unui organism public de radiodifuziune ca urmare a unei prime decizii prin care s-a dispus recuperarea unor ajutoare de stat incompatibile - Decizie de a nu ridica obiecții - Anularea primei decizii - Nepronunțarea asupra fondului”)
   2009/C 282/89
   Limba de procedură: daneza

      Părțile

      Reclamantă: Viasat Broadcasting UK Ltd (West Drayton, Middlesex, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Hjelmborg și M. Honoré, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Støvlbæk și M. Niejahr, agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantei: SBS TV A/S, fostă TV Danmark A/S (Skovlunde, Danemarca); și SBS Danish Television Ltd, fostă Kanal 5 Denmark Ltd (Hounslow, Middlesex, Regatul Unit) (reprezentanți: inițial D. Vandermeersch, K.-U. Karl, K. Nordlander și H. Peytz, ulterior D. Vandermeersch, K.-U. Karl și H. Peytz, avocați)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentanți: J. Molde, agent, asistat de P. Biering și K. Lundgaard Hansen, avocați) și TV 2/Danmark A/S (Odense, Danemarca) (reprezentanți: O. Koktvedgaard și M. Thorninger, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2004) 3632 final a Comisiei din 6 octombrie 2004, privind recapitalizarea TV 2/Danmark A/S.

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului prezentei acțiuni.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 82, 2.4.2005.


title: Cauza T-56/09: Acțiune introdusă la 13 februarie 2009 – Saint-Gobain Glass France și alții/Comisia

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/31

         Acțiune introdusă la 13 februarie 2009 – Saint-Gobain Glass France și alții/Comisia
   (Cauza T-56/09)
   2009/C 90/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Saint-Gobain Glass France SA (Courbevoie, Franța), Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG (Aachen, Germania), Saint-Gobain Sekurit France SAS (Thourotte, Franța) (reprezentanți: B. van de Walle de Ghelcke, B. Meyring, M. Guillaumond și E. Venot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea versiunii modificate a Deciziei C(2008) 6815 a Comisiei Comunităților Europene din 12 noiembrie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE în cazul COMP/39.125 – geam auto, astfel cum a fost adoptată prin Decizia C(2009)863 final din 11 februarie 2009, notificată reclamantelor la 13 și la 16 februarie 2009, precum și a motivelor pe care se întemeiază dispozitivul, în măsura în care versiunea modificată a acestei decizii se adresează reclamantelor, sau, alternativ, anularea articolului 2;

               —

               în subsidiar, reducerea la un nivel adecvat a amenzii aplicate reclamantelor prin articolul 2 din versiunea modificată a deciziei astfel cum a fost adoptată prin Decizia C(2009)863 final din 11 februarie 2009, notificată reclamantelor la 13 și la 16 februarie 2009;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii, reclamantele solicită anularea parțială a Deciziei C(2008) 6815 a Comisiei Comunităților Europene din 12 noiembrie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE în Cazul COMP/39.125 – geam auto, prin care Comisia constatase că anumite întreprinderi, între care se numără și reclamantele, au încălcat articolul 81 alineatul (1) CE și articolul 53 alineatul (1) din Acordul privind Spațiul Economic European, deoarece au repartizat contracte de furnizare a geamurilor pentru automobile și și-au coordonat politicile de preț și strategiile de aprovizionare pe piața europeană a geamurilor auto.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un număr de opt motive, întemeiate pe:

               —

               o încălcare a dreptului de acces la o instanță independentă și imparțială ca și a dreptului la respectarea prezumției de nevinovăție, întrucât amenda ar fi fost impusă de o autoritate administrativă care cumulează puterile de cercetare și de sancționare, precum și o nelegalitate a Regulamentului nr. 1/2003 (1) în măsura în care acesta nu prevede acest drept de acces la o instanță independentă și imparțială;

               —

               o încălcare a dreptului reclamantelor de a fi ascultate, întrucât Comisia nu ar fi aplicat principiul contradictorialității cât privește modul de calcul al amenzii, în aplicarea orientărilor din 2006 în domeniul amenzilor (2);

               —

               o încălcare a articolului 253 CE, întrucât decizia atacată nu ar fi motivată suficient, în măsura în care Comisia nu a explicat concret pe baza căror vânzări a calculat cifra de afaceri în legătură cu încălcarea dreptului comunitar;

               —

               o încălcare a articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 și a principiului personalității pedepselor, precum și un abuz de putere, întrucât plafonul de 10 % ar fi trebuit aplicat numai la cifra de afaceri a reclamantelor, excluzând cifra de afaceri a Compagnie de Saint-Gobain;

               —

               o încălcare a principiului neretroactivității pedepselor, în măsura în care Comisia ar fi aplicat în mod retroactiv orientările din 2006 în domeniul amenzilor, ceea ce ar fi condus la o sporire semnificativă și neprevizibilă a nivelului amenzilor, iar Comisia și-a întemeiat decizia atacată pe aceste orientări în pofida faptului că acestea ar fi fost adoptate după încetarea încălcării dreptului comunitar;

               —

               o încălcare a principiului proporționalității, prin impunerea unei amenzi excesive, disproporționate și nejustificabile din perspectiva obiectivului de descurajare;

               —

               o încălcare a articolului 23 din Regulamentul nr. 1/2003 și o lipsă de motivare, în măsura în care Comisia nu ar avea dreptul să se întemeieze pe cele două cazuri de recidivă considerate relevante în cadrul deciziei atacate, deoarece reclamantele nu ar fi fost destinatarele niciuneia dintre respectivele decizii;

               —

               o eroare de drept în aplicarea articolului 23 alineatul (2) litera (a) și alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003 în măsura în care Comisia nu ar fi luat în considerare, la calculul amenzii, faptul că reclamantele nu au contestat faptele.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264).


20150731029616882015/C 270/342742015TC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150616272711Cauza T-274/15 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 16 iunie 2015 – Alcogroup și Alcodis/Comisia („Măsuri provizorii – Concurență – Înțelegeri – Piața bioetanolului și a etanolului – Procedură administrativă – Somație de a se supune unei inspecții – Refuz de suspendare a măsurilor de investigare – Cerere de măsuri provizorii – Inadmisibilitate”)
 ---documentbreak--- C2702015RO2710120150616RO0034271271Ordonanța președintelui Tribunalului din 16 iunie 2015 – Alcogroup și Alcodis/Comisia
   (Cauza T-274/15 R)
   „(„Măsuri provizorii — Concurență — Înțelegeri — Piața bioetanolului și a etanolului — Procedură administrativă — Somație de a se supune unei inspecții — Refuz de suspendare a măsurilor de investigare — Cerere de măsuri provizorii — Inadmisibilitate”)”2015/C 270/34Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: Alcogroup (Bruxelles, Belgia) și Alcodis (Bruxelles) (reprezentanți: P. de Bandt, J. Dewispelaere și J. Probst, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito, V. Bottka și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii având ca obiect, pe de o parte, suspendarea executării Deciziei C(2015) 1769 final a Comisiei din 12 martie 2015, adresată Alcogroup, precum și tuturor întreprinderilor controlate direct sau indirect de aceasta, inclusiv Alcodis, privind o procedură în temeiul articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (AT.40244 – AQUAVIT), precum și a Deciziei din 8 mai 2015 a Comisiei adresate Alcogroup în cadrul investigațiilor AT.A0244 – Bioetanol – și AT.A0054 – Oil and Biofuel Markets și, pe de altă parte, obligarea Comisiei la suspendarea oricărui act de investigare în cadrul procedurilor AT.A0054 și AT.A0244

      Dispozitivul

            1)

            Respinge cererea de măsuri provizorii.

            2)

            Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza F-110/14: Acțiune introdusă la 15 octombrie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/46

         Acțiune introdusă la 15 octombrie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-110/14)
   (2015/C 026/61)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de acordare a unui spor la drepturile de pensie ale reclamantului în sistemul de pensii al Uniunii în temeiul noilor dispoziții generale de aplicare referitoare la articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor.

      Concluziile reclamantului

               —

               Declararea ca nelegal și, prin urmare, ca inaplicabil a articolului 9 din dispozițiile generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII;

               —

               anularea deciziei din 24 mai 2013 de a acorda un spor la drepturile de pensie dobândite de reclamant anterior intrării sale în funcție, cu ocazia transferului acestora în sistemul de pensii al instituțiilor Uniunii Europene, în temeiul dispozițiilor generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII din statut din 3 martie 2011;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-422/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 27 august 2010 — Georgetown University, University of Rochester, Loyola University of Chicago/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 27 august 2010 — Georgetown University, University of Rochester, Loyola University of Chicago/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks
   (Cauza C-422/10)
   ()
   2010/C 301/17
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Georgetown University, University of Rochester, Loyola University of Chicago

      Pârât: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

      Întrebarea preliminară

   Regulamentul CSP și, în special articolul 3 litera (b) din acesta, permite acordarea unui certificat suplimentar de protecție pentru un principiu activ unic sau pentru o combinație de principii active în cazul în care:

               (a)

               un brevet de bază în vigoare protejează principiul activ unic sau combinația de principii active, în sensul articolului 3 litera (a) din Regulamentul CSP; și

               (b)

               un medicament care conține principiul activ unic sau combinația de principii active împreună cu unul sau cu mai multe alte principii active face obiectul unei autorizații valabile acordate în conformitate cu Directiva 2001/83/CE (1) sau cu Directiva 2001/82/CE (2), ce reprezintă prima autorizație de introducere pe piață, prin care se permite introducerea pe piață a principiului activ unic sau a combinației de principii active?

      (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).

      (2)  Directiva 2001/82/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la produsele medicamentoase veterinare (JO L 311, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 31, p. 200).