title: Cauza T-706/20: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2020 – MiMedx Group/EUIPO – DIZG (Epiflex)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/55

      Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2020 – MiMedx Group/EUIPO – DIZG (Epiflex)
      (Cauza T-706/20)
      (2021/C 35/73)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: MiMedx Group, Inc. (Marietta, Georgia, Statele Unite) (reprezentanți: J. Bogatz și Y. Stone, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DIZG Deutsches Institut für Zell- und Gewebeersatz gGmbH (Berlin, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Epiflex” – marca Uniunii Europene nr. 1 281 385

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 25 septembrie 2020 în cauza R 133/2020-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a celeilalte părți la procedură la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 58 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului coroborat cu articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2017/1430 al Comisiei;

                  —

                  încălcarea principiului egalității, astfel cum este prevăzut la articolul 20 coroborat cu articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene („carta”);

                  —

                  încălcarea dreptului la bună administrare, astfel cum este prevăzut la articolul 41 alineatul (1) din cartă;

                  —

                  încălcarea dreptului la un proces echitabil, astfel cum este prevăzut la articolul 47 din cartă;

                  —

                  încălcarea articolului 95 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, coroborat cu articolul 19 alineatul (1) a treia teză și cu articolul 10 alineatul (7) din Regulamentul delegat (UE) 2017/1430 al Comisiei.


title: Cauza T-711/20: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2020 – Puma/EUIPO – CMS (CMS Italy)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/56

      Acțiune introdusă la 3 decembrie 2020 – Puma/EUIPO – CMS (CMS Italy)
      (Cauza T-711/20)
      (2021/C 35/74)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Puma SE (Herzogenaurach, Germania) (reprezentant: P. GonzálezBueno Catalán de Ocón, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: CMS Costruzione macchine speciali SpA (Alonte, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative care cuprinde elementul verbal „CMS Italy” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 150 538

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 24 septembrie 2020 în cauza R 2215/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a CMS Costruzione macchine speciali SpA la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea principiilor securității juridice, egalității de tratament și bunei administrări.


title: Cauza T-712/20: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2020 – Škoda Investement/EUIPO – Škoda Auto (Dispozitiv în forma unei săgeți cu aripă)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/57

      Acțiune introdusă la 3 decembrie 2020 – Škoda Investement/EUIPO – Škoda Auto (Dispozitiv în forma unei săgeți cu aripă)
      (Cauza T-712/20)
      (2021/C 35/75)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Škoda Investement a.s. (Plzeň, Republica Cehă) (reprezentant: L. Lorenc, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Škoda Auto a.s. (Mladá Boleslav, Republica Cehă)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a unei mărci Uniunii Europene figurative (reprezentarea unui dispozitiv în forma unei săgeți cu aripă) – cererea de înregistrare nr. 17 991 861

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 6 octombrie 2020 în cauza R 284/2020-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  anularea în totalitate a deciziei diviziei de opoziție din 9 decembrie 2019 privind opoziția nr. B003083007;

                  —

                  trimiterea cauzei la divizia de opoziție pentru reexaminarea tuturor bunurilor și serviciilor care fac obiectul cererii;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  aprecierea incorectă a efectelor juridice ale unei decizii în primă instanță ilegală din punct de vedere procedural.


title: Cauza T-715/20: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2020 – Degode/EUIPO – Leo Pharma (Skinovea)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/57

      Acțiune introdusă la 4 decembrie 2020 – Degode/EUIPO – Leo Pharma (Skinovea)
      (Cauza T-715/20)
      (2021/C 35/76)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: DEGODE – Dermago Development GmbH (Petershagen, Germania) (reprezentanți: O. Spieker, A. Schönfleisch și N. Willich, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Leo Pharma A/S (Ballerup, Denemarca)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Skinovea – cererea de înregistrare nr. 17 898 565

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 4 septembrie 2020 în cauza R 337/2020-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-721/20: Acțiune introdusă la 9 decembrie 2020 – Întreprinderea comună Clean Sky 2/NG

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/58

      Acțiune introdusă la 9 decembrie 2020 – Întreprinderea comună Clean Sky 2/NG
      (Cauza T-721/20)
      (2021/C 35/77)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Întreprinderea comună Clean Sky 2 (reprezentant: M. Velardo, avocat și B. Mastantuono, agent)

         Pârât: NG

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  obligarea pârâtului la plata sumei de 141 094,80 de euro în temeiul acordului de subvenționare nr. 632506 „Wireless Flexible sensor co-operation for structural health Diagnosis/prognosis” în cadrul celui de al șaptelea Program-cadru al Uniunii Europene, majorată cu dobânzi la rata de 3,5 % aplicată de Banca Centrală Europeană la principalele sale operațiuni de refinanțare, calculate de la 13 iulie 2019 până la data plății efective;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următorul motiv:
      Pârâtul și-ar fi încălcat obligațiile contractuale prin nerambursarea sumei aferente costurilor de personal considerate neeligibile pentru finanțare. În consecință, reclamanta a emis, la 23 mai 2019, o notă de debit referitoare la suma de 141 094,80 de euro plătită deja societății Alpha Consulting Service Srl, în conformitate cu prevederile acordului de subvenționare. În speță, nu există nicio îndoială cu privire la faptele care au dat naștere obligațiilor pârâtului, în calitatea sa de asociat și reprezentant al societății Alpha Consulting Service Srl, care a fost radiată din registrul comercial. Obiecțiile societății în urma emiterii notei de debit sunt generale, incomplete și nu sunt susținute de probe și, prin urmare, sunt lipsite de orice fundament. În consecință, reclamanta are dreptul să solicite recuperarea și rambursarea sumei plătite, majorată cu dobânzile de întârziere.


title: Cauza T-722/20: Acțiune introdusă la 10 decembrie 2020 – Far Polymers și alții/Comisia

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/59

      Acțiune introdusă la 10 decembrie 2020 – Far Polymers și alții/Comisia
      (Cauza T-722/20)
      (2021/C 35/78)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamante: Far Polymers Srl (Filago, Italia), Gamma Chimica SpA (Milano, Italia), Carbochem Srl (Castiglione Olona, Italia), Jeniuschem Srl (Gallarate, Italia) (reprezentanți: G. Abbatescianni și E. Patti, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului declararea admisibilității prezentei acțiuni și anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/1336 al Comisiei din 25 septembrie 2020 de instituire a unor taxe antidumping definitive pentru importurile de anumiți alcooli polivinilici originari din Republica Populară Chineză.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă opt motive.
      Primul motiv se întemeiază pe încălcarea unor norme și pe o eroare vădită în individualizarea industriei Uniunii în materie de PVA în care Comisia i-a inclus, pe lângă operatorii de pe piața liberă, și pe cei de pe piața captivă, precum și pe producătorii care sunt în același timp importatori. Această eroare (a) a împiedicat constatarea unui prejudiciu pentru industria Uniunii care de fapt coincide cu cel al pârâtei, (b) a condus la impunerea unor taxe care nu favorizează libera concurență pe piața Uniunii, ci numai pârâta în raport cu țări terțe, (c) a determinat neevaluarea adecvată a intereselor tuturor celorlalți operatori din industria Uniunii (producători, importatori și utilizatori) care s-au opus taxelor, (d) a pus regulamentul în opoziție directă cu regulamentele anterioare care au reținut insuficienta capacitate productivă a industriei Uniunii și au prevăzut cote scutite de taxe. Pentru aceleași motive, regulamentul atacat este afectat de asemenea de abuz de putere.
      În cadrul celui de al doilea motiv se susține că actul atacat este contrar principiilor prevăzute la articolul 102 TFUE și, în subsidiar, că este afectat de o eroare vădită și de abuz de putere, în măsura în care ar avea ca efect să creeze, pe piața PVA, a unei poziții dominante a pârâtei, unicul producător care operează pe piața liberă a Uniunii și care are apoi capacitate productivă. Regulamentul nu ține seama de probele scrise privind comportamente anticoncurențiale deja puse în aplicare de pârâtă căreia i s-a refuzat vânzarea de PVA de calitate scăzută la prețuri care să țină seama de costurile de producție reduse.
      Prin intermediul celui de al treilea motiv se contestă motivarea regulamentului prin care s-au impus taxe pentru încălcarea articolului 296 TFUE, precum și pentru o eroare vădită, întrucât Comisia a respins împărțirea pieței Uniunii între calitate superioară și inferioară, în pofida celor arătate conform cărora PVA este vândut în două calități diferite, cu costuri de producție, destinatari și prețuri total diferite. Aceste calități nu pot fi nici suprapuse, nici interschimbabile. În urma împărțirii pieței, Comisia ar fi trebuit să excludă de la aplicarea taxelor PVA de calitate inferioară.
      Al patrulea motiv are ca obiect monomerul acetat de vinil (VAM), principala materie primă în producția de PVA. În stabilirea valorii normale în vederea determinării valorii de dumping, Comisia nu a ținut seama de lipsa unei denaturări a prețurilor VAM provenit din China în măsura în care erau aliniate la prețurile pieței internaționale. În același mod, în stabilirea cuantumului prejudiciului, Comisia nu a ținut seama de costurile reduse susținute de exportatorii chinezi care, în măsura în care sunt integrați vertical, economisesc din costul VAM.
      În cadrul celui de al cincilea motiv se arată că Comisia a motivat în mod eronat și contradictoriu actul atacat, cu încălcarea articolului 296 TFUE, ignorând incidența metanolului asupra stabilirii costurilor producătorilor chinezii și, drept urmare, nu a recunoscut – în stabilirea cuantumului prejudiciului – aferenta adaptare a prețurilor la export cu acel factor de cost.
      Prin intermediul celui de al șaselea motiv este atacată partea regulamentului în care Comisia a acordat, în temeiul articolului 254 din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului, o scutire pentru importul de PVA destinat industriei cartonului, în măsura în care respectiva scutire (a) nu a fost extinsă la celelalte utilizări finale care se află exact în aceeași situație cu industria cartonului; i (b) a fost aplicată numai amestecului de PVA cu excluderea simplului import.
      Al șaptelea motiv are ca obiect încălcarea articolului 296 TFUE, precum și a considerentului (12) și a articolului 6 alineatul (8) din regulamentul de bază, întrucât Comisia a decis să nu ia în considerare anumite argumente pentru simplul fapt că acestea fuseseră invocate de părțile interesate, iar nu de exportatorii chinezi. Comisia a introdus arbitrar în acest mod principiul potrivit căruia numai anumite categorii de subiecți pot contesta adoptarea unui act de către instituțiile europene.
      Al optulea motiv privește încălcarea articolului 296 TFUE și a articolului 19 din regulamentul de bază în materia accesului la informații. Comisia a colectat o întreagă serie de date nerezervate, omițând să le dea acces la acestea părților interesate. În acest mod, părțile interesate nu au fost în măsură să demonteze motivările Comisiei în adoptarea actului atacat.


title: Cauza C-601/19 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 decembrie 2020 – BP/Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA) [Recurs – Funcție publică – Agenți contractuali – Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA) – Contract pe durată determinată – Decizie de nereînnoire – Adoptarea unei noi decizii ca urmare a unei anulări de către Tribunal – Neregularități pretins săvârșite la punerea în aplicare a hotărârii Tribunalului]

text:
               22.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 62/5

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 decembrie 2020 – BP/Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA)
      (Cauza C-601/19 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Agenți contractuali - Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA) - Contract pe durată determinată - Decizie de nereînnoire - Adoptarea unei noi decizii ca urmare a unei anulări de către Tribunal - Neregularități pretins săvârșite la punerea în aplicare a hotărârii Tribunalului)
      (2021/C 62/03)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: BP (reprezentant: E. Lazar, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA) (reprezentanți: M. O'Flaherty, agent, asistat de B. Wägenbaur, avocat)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  O obligă pe BP să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA).

         (1)  JO C 432, 23.12.2019.


title: Cauza T-189/19: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2020 – Haikal/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive luate împotriva Siriei – Înghețarea fondurilor – Dreptul la apărare – Dreptul la un proces echitabil – Obligația de motivare – Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă – Eroare de apreciere – Dreptul de proprietate – Proporționalitate – Dreptul la exercitarea unei activități economice – Dreptul la respectarea vieții private și de familie”)

text:
               22.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 62/27

      Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2020 – Haikal/Consiliul
      (Cauza T-189/19) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor - Dreptul la apărare - Dreptul la un proces echitabil - Obligația de motivare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Eroare de apreciere - Dreptul de proprietate - Proporționalitate - Dreptul la exercitarea unei activități economice - Dreptul la respectarea vieții private și de familie”)
      (2021/C 62/32)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamant: Maen Haikal (Damasc, Siria) (reprezentant: S. Koev, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Cholakova și V. Piessevaux, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei de punere în aplicare (PESC) 2019/87 a Consiliului din 21 ianuarie 2019 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2019, L 18 I, p. 13), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/85 al Consiliului din 21 ianuarie 2019 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2019, L 18 I, p. 4), a Deciziei (PESC) 2019/806 a Consiliului din 17 mai 2019 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2019, L 132, p. 36) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/798 al Consiliului din 17 mai 2019 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2019, L 132, p. 1), în măsura în care aceste acte îl vizează pe reclamant.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Maen Haikal la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

         (1)  JO C 187, 3.6.2019.


title: Cauza C-628/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 ianuarie 2021 – Comisia Europeană/Republica Slovenia [„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Articolul 258 TFUE – Piața instrumentelor financiare – Directivele 2014/65/UE și (UE) 2016/1034 – Lipsa transpunerii și/sau a comunicării măsurilor de transpunere – Articolul 260 alineatul (3) TFUE – Cerere de obligare la plata unei sume forfetare”]

text:
               1.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/2

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 ianuarie 2021 – Comisia Europeană/Republica Slovenia
      (Cauza C-628/18) (1)

      („Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 258 TFUE - Piața instrumentelor financiare - Directivele 2014/65/UE și (UE) 2016/1034 - Lipsa transpunerii și/sau a comunicării măsurilor de transpunere - Articolul 260 alineatul (3) TFUE - Cerere de obligare la plata unei sume forfetare”)
      (2021/C 72/02)
      Limba de procedură: slovena

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Scharf, G. von Rintelen și B. Rous Demiri, agenți)

         Pârâtă: Republica Slovenia (reprezentanți: Mihelič Žitko, A. Dežman Mušič și N. Pintar Gosenca, agenți)

         Intervenienți în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentant: S. Eisenberg, agent), Republica Estonia (reprezentant: N. Grünberg, agent), Republica Austria (reprezentant: G. Hesse, agent), Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Întrucât nu a adoptat, la expirarea termenului stabilit în avizul motivat, sau, în orice caz, întrucât nu a comunicat Comisiei Europene actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2014/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind piețele instrumentelor financiare și de modificare a Directivei 2002/92/CE și a Directivei 2011/61/UE, astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2016/1034 a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iunie 2016, Republica Slovenia nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 93 din Directiva 2014/65, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2016/1034.

                  2)

                  Obligă Republica Slovenia la plata către Comisia Europeană a unei sume forfetare de 750 000 de euro.

                  3)

                  Obligă Republica Slovenia să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  4)

                  Republica Federală Germania, Republica Estonia, Republica Austria și Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-616/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Köln (Germania) la 19 noiembrie 2020 – M2Beauté Cosmetics GmbH/Bundesrepublik Deutschland

text:
               1.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Köln (Germania) la 19 noiembrie 2020 – M2Beauté Cosmetics GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-616/20)
      (2021/C 72/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: M2Beauté Cosmetics GmbH

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland, reprezentată prin Bundesinstitut für Arzneimittel und Medizinprodukte

         Întrebările preliminare

                  1)

                  La calificarea unui produs cosmetic ca medicament după criteriul funcției în sensul articolului 1 punctul 2 litera (b) din Directiva 2001/83/CE (1), care include o examinare a tuturor caracteristicilor produsului, o autoritate națională are dreptul să întemeieze constatarea științifică necesară a proprietăților farmacologice ale produsului, precum și a riscurilor pe care le prezintă pe o așa-numită „analogie structurală” în cazul în care substanța activă utilizată este nou dezvoltată, comparabilă în structura sa cu substanțe farmacologice deja cunoscute și analizate, dar solicitantul nu prezintă studii farmacologice, toxicologice sau clinice comprehensive asupra noii substanțe cu privire la efectele și la dozajul acestuia, care sunt necesare numai în cadrul aplicării acestei directive?

                  2)

                  Articolul 1 punctul 2 litera (b) din Directiva 2001/83 trebuie interpretat în sensul că un produs care este introdus pe piață în calitate de produs cosmetic și care modifică în mod semnificativ funcțiile fiziologice prin exercitarea unei acțiuni farmacologice trebuie considerat medicament după criteriul funcției numai atunci când are un efect pozitiv concret benefic pentru sănătate? În această privință, este suficient ca produsul să aibă în mod preponderent un efect pozitiv asupra aspectului, care este în mod indirect benefic pentru sănătate prin creșterea stimei de sine sau a stării de bine?

                  3)

                  Sau este un medicament după criteriul funcției și atunci când efectul său pozitiv se limitează la îmbunătățirea aspectului, fără a fi, în mod direct sau indirect, util pentru sănătate, dar nu are exclusiv proprietăți dăunătoare pentru sănătate și, prin urmare, nu este comparabil cu un narcotic?

         (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3), astfel cum a fost modificată ultim dată prin Regulamentul (EU) 2019/1243 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2019 (JO 2019, L 198, p. 241).


title: Cauza C-631/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 23 noiembrie 2020 – Deutsche Lufthansa AG/PR, TV

text:
               1.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 23 noiembrie 2020 – Deutsche Lufthansa AG/PR, TV
      (Cauza C-631/20)
      (2021/C 72/21)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Apelantă-pârâtă: Deutsche Lufthansa AG

         Intimați-reclamanți: PR, TV

         Întrebarea preliminară

      O grevă a propriilor angajați ai operatorului de transport aerian generată de un apel sindical constituie o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza T-610/18: Hotărârea Tribunalului din 13 ianuarie 2021 – ZR/EUIPO („Funcție publică – Recrutare – Anunț de concurs – Concursul general EUIPO/AD/01/17 – Decizie de a nu înscrie numele reclamantului pe lista de rezervă a concursului – Compunerea comisiei de evaluare – Stabilitate”)

text:
               1.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/19

      Hotărârea Tribunalului din 13 ianuarie 2021 – ZR/EUIPO
      (Cauza T-610/18) (1)

      („Funcție publică - Recrutare - Anunț de concurs - Concursul general EUIPO/AD/01/17 - Decizie de a nu înscrie numele reclamantului pe lista de rezervă a concursului - Compunerea comisiei de evaluare - Stabilitate”)
      (2021/C 72/28)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: ZR (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Blot, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Lukošiūtė și K. Tóth, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se urmărește anularea, în primul rând, a deciziei din 1 decembrie 2017 a comisiei de evaluare a concursului EUIPO/AD/01/17 – Administratori (AD 6) în domeniul proprietății intelectuale de a nu înscrie numele reclamantei pe lista de rezervă constituită în vederea recrutării de administratori de către EUIPO, în al doilea rând, a deciziei din 7 martie 2018 a aceleiași comisii de evaluare de respingere a cererii de reexaminare a reclamantei și, în al treilea rând, a deciziei din 27 iunie 2018 a EUIPO de respingere a reclamației formulate de reclamantă în conformitate cu articolul 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor Uniunii Europene.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia din 7 martie 2018, prin care comisia de evaluare a concursului EUIPO/AD/01/17 a refuzat, după reexaminare, înscrierea lui ZR pe lista de rezervă pentru recrutarea de administratori de gradul AD 6 în domeniul proprietății intelectuale.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Obligă Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 455, 17.12.2018.


title: Cauza T-873/19: Hotărârea Tribunalului din 13 ianuarie 2021 – Multi-Service/Comisia [„Mediu – Regulamentul (UE) nr. 517/2014 – Gaze fluorurate cu efect de seră – Registru electronic al cotelor pentru introducerea pe piață a hidrofluorcarburilor – Decizie de anulare a înregistrării unei întreprinderi – Lipsa furnizării informațiilor necesare”]

text:
               1.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/24

      Hotărârea Tribunalului din 13 ianuarie 2021 – Multi-Service/Comisia
      (Cauza T-873/19) (1)

      („Mediu - Regulamentul (UE) nr. 517/2014 - Gaze fluorurate cu efect de seră - Registru electronic al cotelor pentru introducerea pe piață a hidrofluorcarburilor - Decizie de anulare a înregistrării unei întreprinderi - Lipsa furnizării informațiilor necesare”)
      (2021/C 72/35)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Multi-Service S.A. (Kwidzyn, Polonia) (reprezentant: P. Jankowski, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Becker, M. Jáuregui Gómez și M. Rynkowski, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea deciziei Ares(2019) 6103796 a Comisiei din 3 octombrie 2019 prin care aceasta a anulat înregistrarea reclamantei în registrul întocmit și gestionat de ea în temeiul articolului 17 din Regulamentul (UE) nr. 517/2014

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Multi-Service S.A. la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 87, 16.3.2020.


title: Cauza T-19/21: Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2021 – Amazon.com și alții/Comisia

text:
               1.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/34

      Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2021 – Amazon.com și alții/Comisia
      (Cauza T-19/21)
      (2021/C 72/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Amazon.com, Inc. (Wilmington, Delaware, Statele Unite), Amazon Services Europe Sàrl (Luxemburg, Luxemburg), Amazon EU Sàrl (Luxemburg), Amazon Europe Core Sàrl (Luxemburg) (reprezentanți: A. Komninos și G. Tantulli, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea parțială a Deciziei C(2020) 7692 final a Comisiei Europene din 10 noiembrie 2020 în măsura în care exclude Italia din domeniul de aplicare al investigației și de la consecințele juridice ale articolului 11 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1/2003;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante în legătură cu această procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un motiv unic, întemeiat pe faptul că decizia atacată a înlăturat în mod nelegal Italia din domeniul de aplicare al cazului AT.40703 și a sustras-o de la consecințele juridice ale articolului 11 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1/2003. Astfel, decizia atacată a încălcat articolul 11 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1/2003 și a adus atingere efectului său util și/sau a eludat articolul 11 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1/2003 și nu a îndeplinit obiectivul urmărit de acesta.


title: Cauza T-25/21: Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2021 – Corman/Comisia

text:
               1.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/35

      Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2021 – Corman/Comisia
      (Cauza T-25/21)
      (2021/C 72/47)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Marie Corman (Schaerbeek, Belgia) (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 4 iunie 2020 de stabilire a drepturilor de pensie pentru limită de vârstă ale reclamantei;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic întemeiat pe încălcarea, prin decizia atacată, a articolelor 21 și 22 din anexa XIII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene.


title: Cauza C-471/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 ianuarie 2021 – Republica Federală Germană/Esso Raffinage, Agenția Euopeană pentru Produse Chimice, Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos [Recurs – Înregistrarea, evaluarea și autorizarea substanțelor chimice – Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (REACH) – Articolele 5 și 6 – Obligație generală de înregistrare a substanțelor chimice – Articolele 41 și 42 – Evaluare a dosarelor de înregistrare și verificarea conformității informațiilor prezentate de solicitanții înregistrării – Declarație de neconformitate – Act supus căilor de atac – Interesul de a exercita acțiunea – Calitate procesuală activă – Competențele Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA) și ale autorităților naționale – Obligația ECHA de a verifica conformitatea informațiilor suplimentare comunicate, la cererea sa, de solicitanții înregistrării – Competența ECHA de a adopta o decizie adecvată în acest sens – Articolul 1 – Obiectiv de protecție a sănătății umane și a mediului – Articolele 13 și 25 – Recurgerea la teste pe animale – Promovarea unor metode alternative]

text:
               8.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/2

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 ianuarie 2021 – Republica Federală Germană/Esso Raffinage, Agenția Euopeană pentru Produse Chimice, Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos
      (Cauza C-471/18) (1)

      (Recurs - Înregistrarea, evaluarea și autorizarea substanțelor chimice - Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (REACH) - Articolele 5 și 6 - Obligație generală de înregistrare a substanțelor chimice - Articolele 41 și 42 - Evaluare a dosarelor de înregistrare și verificarea conformității informațiilor prezentate de solicitanții înregistrării - Declarație de neconformitate - Act supus căilor de atac - Interesul de a exercita acțiunea - Calitate procesuală activă - Competențele Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA) și ale autorităților naționale - Obligația ECHA de a verifica conformitatea informațiilor suplimentare comunicate, la cererea sa, de solicitanții înregistrării - Competența ECHA de a adopta o decizie adecvată în acest sens - Articolul 1 - Obiectiv de protecție a sănătății umane și a mediului - Articolele 13 și 25 - Recurgerea la teste pe animale - Promovarea unor metode alternative)
      (2021/C 79/02)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Republica Federală Germană (reprezentanți: inițial T. Henze și D. Klebs, ulterior D. Klebs și J. Möller, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Esso Raffinage (reprezentanți: inițial H. Estreicher, Rechtsanwalt, și N. Navin-Jones, solicitor, ulterior H. Estreicher, Rechtsanwalt, A. Kołtunowska, adwokat, și K. Merten-Lentz, avocate, N. Navin-Jones, solicitor, și în final H. Estreicher, Rechtsanwalt, A. Kołtunowska, adwokat, și K. Merten-Lentz, avocate), Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanți: W. Broere, C. Jacquet și M. Heikkilä, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: inițial D. Colas, J. Traband și A.-L. Desjonquères, ulterior E. Leclerc, J. Traband, W. Zemamta și A.-L. Desjonquères, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: M. K. Bulterman și M. L. Noort, agenți)

         Intervenientă în susținerea lui Esso Raffinage: European Coalition to End Animal Experiments (reprezentant: T. David, solicitor), Higher Olefins and Poly Alpha Olefins REACH Consortium, Higher Olefins & Poly Alpha Olefins vzw (reprezentant: inițial E. Vermulst, advocaat, ulterior P. Kugel, advocaat)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Esso Raffinage, precum și de Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA).

                  3)

                  Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos, European Coalition to End Animal Experiments, Higher Olefins and Poly Alpha Olefins REACH Consortium și Higher Olefins & Poly Alpha Olefins vzw suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 399, 5.11.2018.


title: Cauza C-655/19: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 ianuarie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Alba Iulia – România) – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov/LN [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 2 – Articolul 9 – Noțiunile de „activitate economică” și de „persoană impozabilă” – Operațiuni prin care se urmărește obținerea unor venituri cu caracter de continuitate dintr-un bun – Dobândirea de către un creditor a unor imobile urmărite silit în cadrul unei proceduri de executare silită inițiate în vederea recuperării unor împrumuturi însoțite de garanții ipotecare și vânzarea acestor imobile – Simpla exercitare a dreptului de proprietate de către titularul său]

text:
               8.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/14

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 ianuarie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Alba Iulia – România) – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov/LN
      (Cauza C-655/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 2 - Articolul 9 - Noțiunile de „activitate economică” și de „persoană impozabilă” - Operațiuni prin care se urmărește obținerea unor venituri cu caracter de continuitate dintr-un bun - Dobândirea de către un creditor a unor imobile urmărite silit în cadrul unei proceduri de executare silită inițiate în vederea recuperării unor împrumuturi însoțite de garanții ipotecare și vânzarea acestor imobile - Simpla exercitare a dreptului de proprietate de către titularul său)
      (2021/C 79/16)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Părțile din procedura principală

         Recurente-pârâte: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov

         Intimat-reclamant: LN

         Dispozitivul

      Articolul 2 alineatul (1) litera (a) și articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că operațiunea prin care unei persoane i se atribuie un imobil urmărit silit în cadrul unei proceduri de executare silită inițiate în vederea recuperării unui împrumut acordat anterior, iar ulterior aceasta procedează la vânzarea imobilului menționat nu constituie în sine o activitate economică atunci când operațiunea respectivă ține de simpla exercitare a dreptului de proprietate, precum și de buna gestionare a patrimoniului privat, astfel încât persoana respectivă nu poate, în temeiul acestei operațiuni, să fie considerată persoană impozabilă.

         (1)  JO C 19, 20.1.2020.


title: Cauza T-189/20: Ordonanța Tribunalului din 13 ianuarie 2021 – Chiquita Brands/EUIPO– Fyffes International (HOYA)

text:
               8.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/38

      Ordonanța Tribunalului din 13 ianuarie 2021 – Chiquita Brands/EUIPO– Fyffes International (HOYA)
      (Cauza T-189/20) (1)

      (2021/C 79/48)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 191, 8.6.2020.


title: Cauza C-900/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Association One Voice, Ligue pour la protection des oiseaux/Ministre de la Transition écologique et solidaire [Trimitere preliminară – Mediu – Directiva 2009/147/CE – Conservarea păsărilor sălbatice – Articolele 5 și 8 – Interzicerea utilizării oricărei metode de capturare a păsărilor – Articolul 9 alineatul (1) – Autorizarea utilizării, prin derogare, a unei astfel de metode consacrate de uzanțele tradiționale – Condiții – Lipsa unei alte soluții satisfăcătoare – Justificarea lipsei unei „alte soluții satisfăcătoare” prin simpla menținere a acestei metode tradiționale – Selectivitatea capturilor – Reglementare națională care autorizează capturarea păsărilor prin utilizarea unor nuiele unse cu clei]

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/17

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Association One Voice, Ligue pour la protection des oiseaux/Ministre de la Transition écologique et solidaire
      (Cauza C-900/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Directiva 2009/147/CE - Conservarea păsărilor sălbatice - Articolele 5 și 8 - Interzicerea utilizării oricărei metode de capturare a păsărilor - Articolul 9 alineatul (1) - Autorizarea utilizării, prin derogare, a unei astfel de metode consacrate de uzanțele tradiționale - Condiții - Lipsa unei alte soluții satisfăcătoare - Justificarea lipsei unei „alte soluții satisfăcătoare” prin simpla menținere a acestei metode tradiționale - Selectivitatea capturilor - Reglementare națională care autorizează capturarea păsărilor prin utilizarea unor nuiele unse cu clei)
      (2021/C 182/23)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Association One Voice, Ligue pour la protection des oiseaux

         Pârât: Ministre de la Transition écologique et solidaire

         cu participarea: Fédération nationale des Chasseurs

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 9 alineatele (1) și (2) din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice trebuie interpretat în sensul că nu este suficient, în sine, caracterul tradițional al unei metode de capturare a păsărilor pentru a dovedi că o altă soluție satisfăcătoare, în sensul acestei dispoziții, nu poate fi substituită acestei metode.

                  2)

                  Articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2009/147 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care autorizează, prin derogare de la articolul 8 din această directivă, o metodă de capturare care generează capturi accidentale, atunci când acestea, chiar în număr mic și pe o durată limitată, pot cauza speciilor capturate nevizate alte prejudicii decât unele neglijabile.

         (1)  JO C 54, 17.2.2020.


title: Cauza C-949/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – M.A./Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. (Trimitere preliminară – Controale la frontiere, azil și imigrare – Politica vizelor – Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen – Articolul 21 alineatul (2a) – Carta drepturilor fundamentale – Articolul 47 – Dreptul la o cale de atac efectivă – Refuzul consulului de a elibera o viză de lungă ședere – Obligația unui stat membru de a garanta o cale de atac în fața unei instanțe judecătorești împotriva unei decizii de refuz al unei astfel de vize)

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/18

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – M.A./Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.
      (Cauza C-949/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Controale la frontiere, azil și imigrare - Politica vizelor - Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen - Articolul 21 alineatul (2a) - Carta drepturilor fundamentale - Articolul 47 - Dreptul la o cale de atac efectivă - Refuzul consulului de a elibera o viză de lungă ședere - Obligația unui stat membru de a garanta o cale de atac în fața unei instanțe judecătorești împotriva unei decizii de refuz al unei astfel de vize)
      (2021/C 182/25)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Naczelny Sąd Administracyjny.

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: M.A.

         Pârât: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 21 alineatul (2a) din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune, semnată la Schengen la 19 iunie 1990 și intrată în vigoare la 26 martie 1995, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013, trebuie interpretat în sensul că nu se aplică resortisantului unui stat terț căruia i s a refuzat eliberarea unei vize de lungă ședere.

                  2)

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 34 alineatul (5) din Directiva (UE) 2016/801 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2016 privind condițiile de intrare și de ședere a resortisanților țărilor terțe pentru cercetare, studii, formare profesională, servicii de voluntariat, programe de schimb de elevi sau proiecte educaționale și muncă au pair coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre obligația de a prevedea o procedură privind o cale de atac împotriva deciziilor de refuz al eliberării unei vize de lungă ședere pentru studii, în sensul acestei directive, ale cărei modalități intră sub incidența ordinii juridice a fiecărui stat membru, cu respectarea principiilor echivalenței și efectivității, fiind necesar ca această procedură să garanteze, într-un anumit stadiu, o cale de atac jurisdicțională. Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă cererea de eliberare a unei vize naționale de lungă ședere pentru studii în discuție în litigiul principal intră în domeniul de aplicare al acestei directive.

         (1)  JO C 191, 8.6.2020.


title: Cauza T-643/16: Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2019 — Gamaa Islamya Egipt/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive specifice adoptate împotriva unor persoane, a unor grupuri și a unor entități în vederea combaterii terorismului — Înghețarea fondurilor — Posibilitatea unei autorități a unui stat terț de a fi calificată drept autoritate competentă în sensul Poziției comune 2001/931/PESC — Baza factuală a deciziei de înghețare a fondurilor — Obligația de motivare — Autentificarea actelor Consiliului”)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/62

      Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2019 — Gamaa Islamya Egipt/Consiliul
      (Cauza T-643/16) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive specifice adoptate împotriva unor persoane, a unor grupuri și a unor entități în vederea combaterii terorismului - Înghețarea fondurilor - Posibilitatea unei autorități a unui stat terț de a fi calificată drept autoritate competentă în sensul Poziției comune 2001/931/PESC - Baza factuală a deciziei de înghețare a fondurilor - Obligația de motivare - Autentificarea actelor Consiliului”)
      (2019/C 187/66)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Al-Gama’a al-Islamiyya Egypt (Gamaa Islamya Egipt) (reprezentant: L. Glock, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial G. Étienne și H. Marcos Fraile, ulterior H. Marcos Fraile, B. Driessen și V. Piessevaux și în final H. Marcos Fraile, B. Driessen și A. Sikora-Kalėda, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Norris, L. Havas, R. Tricot și L. Baumgart, ulterior R. Tricot, C. Zadra și A. Tizzano, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, având ca obiect anularea, în primul rând, a Deciziei (PESC) 2016/1136 a Consiliului din 12 iulie 2016 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei 2015/2430/PESC (JO 2016, L 188, p. 21) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1127 al Consiliului din 12 iulie 2016 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/2425 (JO 2016, L 188, p. 1), în al doilea rând, a Deciziei (PESC) 2017/154 a Consiliului din 27 ianuarie 2017 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților care fac obiectul articolelor 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei (PESC) 2016/1136 (JO 2017, L 23, p. 21) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/150 al Consiliului din 27 ianuarie 2017 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1127 (JO 2017, L 23, p. 3), în al treilea rând, a Deciziei (PESC) 2017/1426 a Consiliului din 4 august 2017 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului, și de abrogare a Deciziei (PESC) 2017/154 (JO 2017, L 204, p. 95) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/1420 al Consiliului din 4 august 2017 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului, și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/150 (JO 2017, L 204, p. 3), în al patrulea rând, a Deciziei (PESC) 2018/475 a Consiliului din 21 martie 2018 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei (PESC) 2017/1426 (JO 2018, L 79, p. 26) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/468 al Consiliului din 21 martie 2018 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/1420 (JO 2018, L 79, p. 7), în al cincilea rând, a Deciziei (PESC) 2018/1084 a Consiliului din 30 iulie 2018 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei (PESC) 2018/475 (JO 2018, L 194, p. 144) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/1071 al Consiliului din 30 iulie 2018 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/468 (JO 2018, L 194, p. 23), în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă.

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia (PESC) 2016/1136 a Consiliului din 12 iulie 2016 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei 2015/2430/PESC, Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1127 al Consiliului din 12 iulie 2016 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/2425, Decizia (PESC) 2017/154 a Consiliului din 27 ianuarie 2017 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților care fac obiectul articolelor 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei (PESC) 2016/1136, Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/150 al Consiliului din 27 ianuarie 2017 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1127, Decizia (PESC) 2017/1426 a Consiliului din 4 august 2017 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului, și de abrogare a Deciziei (PESC) 2017/154, Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/1420 al Consiliului din 4 august 2017 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului, și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/150, Decizia (PESC) 2018/475 a Consiliului din 21 martie 2018 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei (PESC) 2017/1426, Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/468 al Consiliului din 21 martie 2018 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/1420, Decizia (PESC) 2018/1084 a Consiliului din 30 iulie 2018 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei (PESC) 2018/475 și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/1071 al Consiliului din 30 iulie 2018 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/468, în măsura în care aceste acte privesc „Gama’a al-Islamiyya” (cunoscută și sub denumirea de „Al Gama’a al-Islamiyya”) („grup islamic” — „GI”).

                  2)

                     Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Al-Gama’a al-Islamiyya Egypt (Gamaa Islamya Egipt).

                  3)

                     Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 419, 14.11.2016.


title: Cauza T-281/19: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2019 — Chypre/EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

text:
               24.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/74

      Acțiune introdusă la 30 aprilie 2019 — Chypre/EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)
      (Cauza T-281/19)
      (2019/C 213/71)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Republica Cipru (reprezentanți: S. Malynicz QC (Queen’s Counsel), S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Grecia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă Halloumi χαλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 — marca Uniunii Europene nr. 12 172 276

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 februarie 2019 în cauza R 2298/2017-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate,

                  —

                  obligarea EUIPO să suporte propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă în procedura de anulare.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European și a Consiliului,

                  —

                  încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European și a Consiliului.


title: Cauza C-723/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Judecătoria Orăștie (România) la data de 20 noiembrie 2018 — EV/Inspectoratul General al Poliției Române-Brigada Autostrăzi și misiuni speciale — Biroul de Poliție Autostrada A1 Râmnicu Vâlcea — Deva (IGPR)

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Judecătoria Orăștie (România) la data de 20 noiembrie 2018 — EV/Inspectoratul General al Poliției Române-Brigada Autostrăzi și misiuni speciale — Biroul de Poliție Autostrada A1 Râmnicu Vâlcea — Deva (IGPR)
      (Cauza C-723/18)
      (2019/C 246/03)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Judecătoria Orăștie

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: EV

         Pârât: Inspectoratul General al Poliției Române-Brigada Autostrăzi și misiuni speciale — Biroul de Poliție Autostrada A1 Râmnicu Vâlcea — Deva (IGPR)
      Prin Ordonanța din 8 mai 2019, Curtea (Camera șasea) s-a declarat vădit incompetentă să răspundă la întrebările adresate de Judecătoria Orăștie (România) prin decizia din 5 noiembrie 2018.


title: Cauza C-180/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 26 februarie 2019 — Flightright GmbH/Eurowings GmbH

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 26 februarie 2019 — Flightright GmbH/Eurowings GmbH
      (Cauza C-180/19)
      (2019/C 246/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Flightright GmbH

         Pârâtă: Eurowings GmbH

         Întrebarea preliminară

      Articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretat în sensul că, în calcularea distanței relevante pentru stabilirea compensației trebuie să se țină seama de întregul traseu al călătoriei?
      Prin urmare (presupunând că regulamentul este aplicabil fiecărei secțiuni a transportului în cauză), termenul „zbor” trebuie interpretat în sensul că, în cazul rezervărilor în cadrul cărora pasagerul poate ajunge la destinație numai cu escală și eventual transfer într-o altă aeronavă, desemnează doar ruta pe care a avut loc în mod efectiv întârzierea sau, într-un asemenea caz, „zborul” trebuie interpretat în sensul că, pentru calcularea distanței, este relevantă întreaga rută de transport de la locul de decolare și până la destinație?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218)


title: Cauza C-224/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca (Spania) la 14 martie 2019 — CY/Caixabank S.A.

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca (Spania) la 14 martie 2019 — CY/Caixabank S.A.
      (Cauza C-224/19)
      (2019/C 246/05)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: CY

         Pârâtă: Caixabank S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 (1), hotărârea prin care se declară nulitatea, ca urmare a caracterului său abuziv, a unei clauze care impune împrumutatului plata tuturor costurilor aferente încheierii, novației sau rezilierii unui contract de împrumut cu garanție ipotecară,
                        poate fi modificată în ceea ce privește efectele restitutorii rezultate din declararea nulității acesteia, ca urmare a caracterului său abuziv
                     ?

                  2)

                  În conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13, o jurisprudență națională care stabilește că, în urma declarării nulității unei clauze care impune împrumutatului plata tuturor costurilor aferente încheierii, novației sau rezilierii unui contract de împrumut cu garanție ipotecară,
                        taxele notariale și costurile de agenție trebuie repartizate în mod egal între împrumutător și împrumutat
                     , poate fi considerată drept modificare judiciară a hotărârii prin care se declară nulitatea unei clauze abuzive și, în consecință, este contrară principiului neobligativității, prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13?

                  3)

                  În conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13, o jurisprudență națională care stabilește că, în urma declarării nulității unei clauze care impune împrumutatului plata tuturor costurilor aferente încheierii, novației sau rezilierii unui contract de împrumut cu garanție ipotecară, în sarcina acestuia trebuie să se impună de asemenea plata
                        costurilor de evaluare a imobilului și a taxei de constituire a ipotecii, rezultate din încheierea contractului de împrumut
                     , reprezintă o încălcare a principiului neobligativității pentru consumator a unei clauze abuzive declarate nule și este contrar articolului 3 alineatul (2) din Directiva 93/13
                        faptul că îi revine împrumutatului sarcina de a dovedi că nu a putut să efectueze propria evaluare a imobilului?

                  4)

                  În conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13, este contrară [directivei respective] o jurisprudență națională care stabilește că, în urma declarării nulității unei clauze care impune împrumutatului plata tuturor costurilor aferente încheierii, novației sau rezilierii unui contract de împrumut cu garanție ipotecară, aceasta poate produce efecte în continuare asupra împrumutatului atunci când încheie un contract de novație sau când radiază ipoteca,
                        în sensul că poate fi obligat să achite costurile rezultate din respectiva modificare sau radiere a ipotecii
                     ? Impunerea costurilor respective în sarcina împrumutatului presupune o încălcare a principiului neobligativității pentru consumator a unei clauze abuzive declarate nule?

                  5)

                  În conformitate cu articolul 6 alineatul (1) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13, o jurisprudență națională care exclude parțial efectul restitutoriu rezultat din declararea nulității, ca urmare a caracterului său abuziv, a unei clauze care impune împrumutatului plata tuturor costurilor aferente încheierii, novației sau rezilierii unui contract de împrumut cu garanție ipotecară este contrară efectului disuasiv asupra profesionistului, consacrat la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13?

                  6)

                  O jurisprudență națională care modifică efectele restitutorii rezultate din declararea nulității unei clauze care impune împrumutatului plata tuturor costurilor aferente încheierii, novației sau rezilierii unui contract de împrumut cu garanție ipotecară, având la bază interesul împrumutatului, este contrară principiului interdicției de a modifica clauzele declarate nule, stabilit de jurisprudența Curții, și principiului neobligativității, prevăzut la articolul 6 din directivă?

                  7)

                  În conformitate cu articolul 3 alineatele (1) și (2) din Directiva 93/13, o jurisprudență națională care stabilește că clauza intitulată
                        comisionul de acordare trece în mod automat de controlul privind transparența
                      poate presupune o încălcare a principiului răsturnării sarcinii probei, consacrat la articolul 3 alineatul (2) din directivă, profesionistul nefiind obligat să prezinte dovezi că a furnizat informații prealabile și că clauza a fost negociată în mod individual?

                  8)

                  Este contrar articolului 3 din Directiva 93/13 și jurisprudenței Curții faptul că o jurisprudență națională poate considera că un consumator trebuie să știe per se că perceperea de către instituțiile financiare a unui comision de acordare reprezintă o practică cunoscută și, prin urmare, nu este necesar ca împrumutătorul să dovedească în vreun mod că clauza a fost negociată în mod individual sau, dimpotrivă, în orice caz, acesta trebuie să facă dovada negocierii individuale a acesteia?

                  9)

                  În conformitate cu articolele 3 și 4 din Directiva 93/13 și cu jurisprudența Curții, poate fi contrară directivei menționate o jurisprudență națională care stabilește că
                        clauza intitulată comisionul de acordare nu poate fi analizată din perspectiva caracterului său abuziv, în temeiul articolului 4 alineatul (2), întrucât se referă la definiția obiectului principal al contractului
                     , sau, dimpotrivă, trebuie să se considere că comisionul de acordare respectiv nu reprezintă o parte din prețul contractului, ci o remunerație accesorie, și, prin urmare, trebuie să i se permită instanței naționale să efectueze controlul privind transparența și/sau conținutul, pentru a determina astfel caracterul său abuziv conform dreptului național?

                  10

                  În conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13, care nu a fost transpus în ordinea juridică spaniolă prin LCGC (2), este contrar articolului 8 din Directiva 93/13 faptul că o instanță spaniolă invocă și aplică articolul 4 alineatul (2) din aceasta în condițiile în care dispoziția respectivă nu a fost transpusă în ordinea juridică spaniolă ca urmare a voinței legiuitorului, care a dorit să asigure un nivel de protecție complet în ceea ce privește toate clauzele pe care le poate introduce profesionistul într-un contract încheiat cu consumatorii, inclusiv cele referitoare la obiectul principal al contractului, chiar și în cazul în care sunt redactate în mod clar și inteligibil, dacă se consideră că o clauză intitulată comisionul de acordare constituie obiectul principal al contractului de împrumut?

                  11

                  În conformitate cu articolul 3 alineatul (1) din Directiva 93/13, clauza intitulată comisionul de acordare,
                        în cazul în care nu a fost negociată individual și instituția financiară nu dovedește că aceasta vizează servicii prestate efectiv și costuri care i-au fost ocazionate, produce un dezechilibru important între drepturile și obligațiile părților contractuale
                      și trebuie declarată nulă de către instanța națională?

                  12

                  În conformitate cu articolul 6 alineatul (1) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13,
                        obligarea profesionistului la plata cheltuielilor de judecată
                     , în urma unei proceduri în care consumatorul a introdus o acțiune în anularea clauzelor abuzive incluse într-un contract încheiat cu acesta
                        și în care instanța declară nulitatea clauzelor ca urmare a caracterului lor abuziv
                     , trebuie să respecte principiul neobligativității și principiul efectului disuasiv asupra profesionistului, în cazul în care acțiunea în anulare este admisă de instanță, indiferent de rambursarea concretă a sumelor, dispusă prin hotărâre, deoarece se consideră, în plus, că cererea principală constă în declararea nulității clauzei și că rambursarea sumelor reprezintă numai o cerere accesorie inerentă celei principale?

                  13

                  În conformitate cu principiul neobligativității și cu principiul efectului disuasiv, prevăzute de Directiva 93/13 [articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1)], efectele restitutorii rezultate din declararea nulității, ca urmare a caracterului său abuziv, a unei clauze incluse într-un contract încheiat între un consumator și un profesionist
                        pot fi limitate în timp prin constatarea excepției prescrierii acțiunii în restituirea sumei, chiar dacă acțiunea în anularea totală, în urma căreia se constată caracterul abuziv al clauzei, este imprescriptibilă conform legislației naționale
                     ?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273)

         (2)  Legea nr. 7/1998 din 13 aprilie 1998 privind condițiile contractuale generale.


title: Cauza C-247/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de uzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 21 martie 2019 — HC și ID/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de uzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 21 martie 2019 — HC și ID/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Cauza C-247/19)
      (2019/C 246/06)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: HC și ID

         Pârâtă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta stabilirea drept criteriu neechivoc de către Tribunal Supremo, în hotărârile sale 44 49 din 23 ianuarie 2019, a faptului că, în contractele de împrumut ipotecar încheiate cu consumatorii, este considerată abuzivă clauza care nu a fost negociată și care stabilește că toate costurile aferente operațiunii de împrumut ipotecar trebuie repercutate asupra împrumutatului și că diversele sume stipulate în clauza abuzivă respectivă, declarată nulă, trebuie repartizate între instituția bancară care a prevăzut o și consumatorul împrumutat, cu scopul de a limita rambursarea sumelor plătite în mod nedatorat în temeiul legislației naționale?
                  și
                  Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conform dreptului Uniunii, Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, faptul că Tribunal Supremo efectuează o interpretare supletivă a unei clauze declarate nule, ca urmare a caracterului său abuziv, în ipoteza în care eliminarea acestei clauze și efectele care decurg din aceasta nu afectează subzistența contractului de împrumut cu garanție ipotecară?

                  2)

                  De asemenea, în ceea ce privește articolul 394 din LEC (2), care stabilește criteriul privind obligarea obiectivă la plata cheltuielilor de judecată, trebuie să se considere că, dacă se anulează clauza abuzivă privind costurile, dar efectele nulității respective se limitează la repartizarea respectivelor costuri, se aduce atingere principiilor caracterului neobligatoriu [al clauzelor abuzive] și efectivității prevăzute de dreptul Uniunii Europene, în cazul în care se apreciază că cererea a fost admisă în parte prin hotărâre, aspect care ar putea fi interpretat în sensul că produce un efect disuasiv invers și că, în consecință, interesele legitime ale consumatorilor și ale utilizatorilor rămân neprotejate?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.

         (2)  Ley de Enjuiciamiento Civil (Codul de procedură civilă).


title: Cauza C-259/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 27 martie 2019 — LG și PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 27 martie 2019 — LG și PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Cauza C-259/19)
      (2019/C 246/07)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: LG și PK

         Pârâtă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Întrebările preliminare

      Pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta stabilirea drept criteriu neechivoc de către Tribunal Supremo, în hotărârile sale 44-49 din 23 ianuarie 2019, a faptului că, în contractele de împrumut ipotecar încheiate cu consumatorii, este considerată abuzivă clauza care nu a fost negociată și care stabilește că toate costurile aferente operațiunii de împrumut ipotecar trebuie repercutate asupra împrumutatului și că diversele sume stipulate în clauza abuzivă respectivă, declarată nulă, trebuie repartizate între instituția bancară care a prevăzut-o și consumatorul împrumutat, cu scopul de a limita rambursarea sumelor plătite în mod nedatorat în temeiul legislației naționale?
      Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conform dreptului Uniunii, Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, faptul că Tribunal Supremo efectuează o interpretare supletivă a unei clauze declarate nule, ca urmare a caracterului său abuziv, în ipoteza în care eliminarea acestei clauze și efectele care decurg din aceasta nu afectează subzistența contractului de împrumut cu garanție ipotecară?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-287/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 5 aprilie 2019 — DenizBank AG/Verein für Konsumenteninformation

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 5 aprilie 2019 — DenizBank AG/Verein für Konsumenteninformation
      (Cauza C-287/19)
      (2019/C 246/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: DenizBank AG

         Intimat: Verein für Konsumenteninformation

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 52 punctul 6 litera (a) coroborat cu articolul 54 alineatul (1) din Directiva 2015/2366/UE (1) (Directiva privind serviciile de plată), potrivit căruia se consideră că utilizatorul serviciilor de plată a acceptat modificările propuse ale condițiilor contractuale dacă, înainte de data propusă a intrării lor în vigoare, utilizatorul serviciilor de plată nu îl informează pe prestatorul de servicii de plată că nu le acceptă, trebuie interpretat în sensul că un acord tacit poate fi convenit și cu un consumator, în mod absolut nelimitat, pentru toate condițiile contractuale posibile?

                  2)

                              a)

                              Articolul 4 punctul 14 din Directiva privind serviciile de plată trebuie interpretat în sensul că funcția NFC a unui card bancar multifuncțional personalizat cu care sunt efectuate plăți cu valoare scăzută din contul de client căruia îi este atașat reprezintă un instrument de plată?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2.a):

                                          Articolul 63 alineatul (1) litera (b) din Directiva privind serviciile de plată referitor la derogările aplicabile plăților cu valoare scăzută și monedei electronice trebuie interpretat în sensul că o plată wireless cu valoare scăzută efectuată prin intermediul funcției NFC a unui card bancar multifuncțional personalizat trebuie considerată utilizare anonimă a instrumentului de plată în sensul derogării?

                  3)

                  Articolul 63 alineatul (1) litera (b) din Directiva privind serviciile de plată trebuie interpretat în sensul că un prestator de servicii de plată poate invoca această derogare numai dacă se poate dovedi că, în conformitate cu stadiul obiectiv al tehnicii, instrumentul de plată nu permite blocarea acestuia sau împiedicarea utilizării sale ulterioare?

         (1)  Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE (JO L 2015, L 337, p. 35).


title: Cauza C-307/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Croația) la 11 aprilie 2019 — Obala i lučice d.o.o./NLB Leasing d.o.o.

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Croația) la 11 aprilie 2019 — Obala i lučice d.o.o./NLB Leasing d.o.o.
      (Cauza C-307/19)
      (2019/C 263/31)
      Limba de procedură: croata

         Instanța de trimitere

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Obala i lučice d.o.o.

         Intimată: NLB Leasing d.o.o.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Notarii sunt autorizați să realizeze notificarea sau comunicarea actelor în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială (1), atunci când notifică deciziile adoptate în cauze în care nu este aplicabil Regulamentul nr. 1215/2012 (2), având în vedere că, în Croația, notarii, atunci când acționează în cadrul competențelor care le sunt conferite de dreptul național în procedurile de executare silită în temeiul unui „act autentic”, nu se încadrează în sfera noțiunii de „instanță” în sensul acestui din urmă regulament? Cu alte cuvinte, având în vedere că notarii nu se încadrează în sfera noțiunii de „instanță”, la care face referire Regulamentul nr. 1215/2012, aceștia, atunci când acționează în cadrul competențelor care le sunt conferite de dreptul național în procedurile de executare silită în temeiul unui „act autentic”, au posibilitatea să aplice normele privind notificarea și comunicarea actelor, stabilite de Regulamentul (CE) nr. 1393/2007?

                  2)

                  Parcarea stradală și pe drumul public, atunci când dreptul de a percepe o taxă de parcare este prevăzut de Legea privind siguranța rutieră și de normele privind realizarea activităților municipale cu titlu de activități specifice autorităților publice, poate fi considerată ca ținând de materia civilă în sensul Regulamentului nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (reformare), care reglementează aspectele privind competența instanțelor, precum și recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială, în special având în vedere că, atunci când se constată prezența unui vehicul care nu deține tichet de parcare sau cu un tichet de parcare invalid, vehiculul respectiv este supus imediat obligației de a plăti un tichet zilnic, ca și cum ar fi fost parcat întreaga zi, indiferent de durata exactă a utilizării locului de parcare, astfel încât perceperea sumei aferente tichetului zilnic are caracter sancționator, precizându-se că, în anumite state membre, parcarea respectivă este considerată o încălcare a normelor de circulație?

                  3)

                  În litigiile judiciare menționate anterior, referitoare la parcarea stradală și pe drumul public, atunci când dreptul de a percepe o taxă de parcare este prevăzut de Legea privind siguranța rutieră și de normele privind realizarea activităților municipale cu titlu de activități specifice autorităților publice, instanțele au posibilitatea să realizeze notificarea sau comunicarea unui act către pârâți într-un alt stat membru, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială?
                  În cazul în care, pe baza întrebărilor preliminare menționate anterior, se constată că acest tip de parcare ținând de materia civilă, se adresează următoarele întrebări suplimentare:

                  4)

                  În prezenta cauză, este aplicabilă prezumția potrivit căreia se încheie un contract pentru respectiva parcare stradală într-un loc identificat printr-un marcaj rutier orizontal și/sau vertical, cu alte cuvinte se consideră că, prin intermediul parcării se încheie un contract și că, în cazul în care nu se achită prețul conform tarifului orar de parcare, trebuie să se plătească tichetul zilnic. Prin urmare, se adresează întrebarea dacă această prezumție privind încheierea unui contract pentru parcarea respectivă și consimțământul privind plata prețului tichetului zilnic, atunci când tichetul nu se achiziționează conform tarifului orar de parcare sau când expiră durata tichetului cumpărat, sunt contrare dispozițiilor fundamentale în materia prestării de servicii, prevăzute la articolul 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și de celelalte dispoziții ale acquis-ului Uniunii Europene.

                  5)

                  Parcarea din prezenta cauză a avut loc în Zadar și, prin urmare, există o legătură între contractul respectiv și instanțele croate, însă parcarea menționată reprezintă un „serviciu” în sensul articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012, având în vedere că noțiunea de serviciu implică faptul că partea care îl prestează realizează o activitate determinată, cu alte cuvinte realizează activitatea respectivă în schimbul unei remunerații și, prin urmare, se adresează întrebarea dacă activitatea apelantei este suficientă pentru a putea fi considerată drept serviciu. În cazul în care nu există o competență specială a instanțelor croate în temeiul articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012, instanța de la domiciliul intimatei ar fi competentă să soluționeze procedura?

                  6)

                  Parcarea stradală și pe drumul public, atunci când dreptul de a percepe o taxă de parcare este stabilit prin Legea privind siguranța rutieră și de normele privind realizarea activităților municipale cu titlu de activități specifice autorităților publice și atunci când taxa se percepe numai într-o anumită perioadă a zilei, poate fi considerată drept contract de închiriere a unui imobil, în sensul articolului 24 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012?

                  7)

                  În cazul în care, în prezenta cauză, nu s-ar putea aplica prezumția menționată anterior, potrivit căreia parcarea respectivă a implicat încheierea unui contract (a patra întrebare preliminară), acest tip de parcare, pe baza căruia competența în materie de percepere a taxei de parcare rezultă din Legea privind siguranța rutieră și care presupune plata tichetului zilnic în cazul în care nu se plătește în prealabil pentru fiecare oră de utilizare a locului de parcare sau dacă durata pentru care s-a plătit a expirat, poate fi considerat ca făcând parte din materia delictuală sau cvasidelictuală în sensul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012?

                  8)

                  În prezenta cauză, parcarea a avut loc înaintea aderării Republicii Croația la Uniunea Europeană, concret, la 30 iunie 2012, la ora 13:02. Prin urmare, se adresează întrebarea dacă, în prezenta cauză, sunt aplicabile regulamentele privind legea aplicabilă, și anume Regulamentul nr. 593/2008 (3) sau Regulamentul nr. 864/2007 (4), având în vedere valabilitatea lor temporală.
                  În cazul în care Curtea de Justiție a Uniunii Europene este competentă să răspundă cu privire la aplicarea dreptului material, se adresează următoarea întrebare:

                  9)

                  Prezumția privind încheierea unui contract pentru parcarea respectivă și consimțământul la plata prețului tichetului zilnic, atunci când nu se achiziționează tichetul conform tarifului orar de parcare sau când expiră durata pentru care acesta a fost cumpărat, sunt contrare dispozițiilor fundamentale în materia prestării de servicii, prevăzute la articolul 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și celorlalte dispoziții ale acquis-ul Uniunii, indiferent dacă proprietarul autovehiculului este o persoană fizică sau juridică? Cu alte cuvinte, în ceea ce privește determinarea dreptului material, se pot aplica dispozițiile articolului 4 din Regulamentul nr. 593/2008 în prezenta cauză (având în vedere că dosarul nu conține nicio dovadă din care să reiasă că părțile au ajuns la un acord privind legea aplicabilă)?

                              —

                              Dacă se consideră că este vorba despre un contract, în prezenta cauză ar fi vorba despre un contract de prestări servicii, cu alte cuvinte contractul de parcare respectiv poate fi considerat un serviciu în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 593/2008?

                              —

                              Cu titlu subsidiar, s-ar putea considera că parcarea respectivă reprezintă un contract de locațiune în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 593/2008?

                              —

                              Cu titlu subsidiar, dacă în privința parcării respective sunt aplicabile dispozițiile articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 593/2008, se ridică problema care este prestația caracteristică în prezenta cauză, având în vedere că apelanta, în esență, doar marchează suprafața străzii destinată parcării și procedează la perceperea contravalorii tichetului de parcare, în timp ce intimata staționează și plătește parcarea. Astfel, dacă s-ar considera că prestația caracteristică este cea realizată de apelantă, s-ar aplica dreptul croat, însă dacă prestația respectivă ar fi cea a intimatei, s-ar aplica dreptul sloven. Cu toate acestea, având în vedere că dreptul de a percepe o taxă de parcare este reglementat în acest caz de legislația croată, cu care contractul are, așadar, o legătură mai strânsă, în prezenta cauză se pot aplica totuși, în mod suplimentar, dispozițiile articolului 4 alineatul [(3)] din Regulamentul nr. 593/2008?

                              —

                              Dacă se consideră că este vorba despre o obligație necontractuală în sensul Regulamentului nr. 864/2007, obligația necontractuală respectivă ar putea fi considerată drept prejudiciu, astfel încât dreptul aplicabil s-ar determina în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 864/2007?

                              —

                              Cu titlu subsidiar, tipul de parcare respectiv ar putea fi considerat drept o îmbogățire fără justă cauză, astfel încât legea aplicabilă s-ar determina în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 864/2007?

                              —

                              Cu titlu subsidiar, tipul de parcare respectiv ar putea fi considerat drept negotiorum gestio (gestiune de afaceri), astfel încât legea aplicabilă s-ar determina în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 864/2007?

                              —

                              Cu titlu subsidiar, tipul de parcare respectiv ar putea fi considerat ca angajând o răspundere a intimatei pentru culpa in contrahendo, astfel încât legea aplicabilă s-ar determina în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) din Regulamentul nr. 864/2007?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială („notificarea sau comunicarea actelor”) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului (JO 2007, L 324, p. 79).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1).

         (3)  Regulamentul (CE) nr, 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) (JO 2008, L 177, p. 6).

         (4)  Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale („Roma II”) (JO 2007, L 199, p. 40).


title: Cauza C-308/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 15 aprilie 2019 — Consiliul Concurenței/Whiteland Import Export SRL

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 15 aprilie 2019 — Consiliul Concurenței/Whiteland Import Export SRL
      (Cauza C-308/19)
      (2019/C 263/32)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Consiliul Concurenței

         Pârâtă: Whiteland Import Export SRL

         Întrebarea preliminară

      Articolul 4 alineatul (3) TUE și articolul 101 TFUE se interpretează în sensul că impun autorităților judiciare din statele membre obligația de a interpreta normele naționale care reglementează prescripția dreptului Consiliului Concurenței de a aplica sancțiuni contravenționale în acord cu reglementarea cuprinsă în articolul 25 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1) și se opun interpretării unei norme de drept național în sensul că prin act de întrerupere a prescripției se înțelege doar actul formal de declanșare a procedurii de investigare a unei practici anticoncurențiale, fără ca acțiunile ulterioare întreprinse în scopul investigării acesteia să intre în aceeași sferă a actelor de întrerupere a prescripției?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p.1, Ediție specială 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-323/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Trgovački sud u Zagrebu (Croația) la 18 aprilie 2019 — Interplastics s.r.o./Letifico d.o.o.

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Trgovački sud u Zagrebu (Croația) la 18 aprilie 2019 — Interplastics s.r.o./Letifico d.o.o.
      (Cauza C-323/19)
      (2019/C 263/34)
      Limba de procedură: croata

         Instanța de trimitere

      Trgovački sud u Zagrebu

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Interplastics s.r.o.

         Pârâtă: Letifico d.o.o.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Având în vedere Hotărârile pronunțate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în cauzele C-484/15 și C-551/15, o dispoziție națională, și anume articolul 1 din Ovršni zakon [Legea privind executarea silită] (publicată în NN nr. 112/12, 25/13, 93/14, 55/16 și 73/17), care atribuie notarilor competența de a efectua recuperarea silită a creanțelor în temeiul unui înscris constatator al creanței, prin emiterea unei ordonanțe de executare, care constituie titlu executoriu, fără consimțământul expres al persoanei juridice debitoare urmărite, stabilită în Republica Croația, este conformă cu articolul 6 paragraful 1 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și cu articolul 18 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

                  2)

                  Interpretarea din Hotărârile Curții din 9 martie 2017, Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) și Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193), poate fi aplicată în cauza Povrv 752/19, prezentată mai sus, și, în special, Regulamentul nr. 1215/2012 trebuie interpretat în sensul că, în Croația, notarii, atunci când acționează în cadrul competențelor ce le sunt conferite prin dreptul național în procedurile de executare silită în temeiul unui „înscris constatator al creanței”, în care creditorii sunt persoane juridice stabilite în alte state membre ale Uniunii Europene, nu se încadrează în sfera noțiunii de „instanță” în sensul acestui regulament?