title: Cauza C-174/09: Acțiune introdusă la 14 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/6

         Acțiune introdusă la 14 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-174/09)
   2009/C 167/10
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Kaduczak și S.Schønberg, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/32/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 iulie 2005 de instituire a unui cadru pentru stabilirea cerințelor în materie de proiectare ecologică aplicabile produselor consumatoare de energie (1) și, în orice caz, prin necomunicarea actelor menționate Comisiei, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea în dreptul intern a Directivei 2005/32/CE a expirat la 11 august 2007. Cu toate acestea, la data introducerii prezentei acțiuni, pârâta nu adoptase încă toate măsurile necesare pentru transpunerea directivei și, în orice caz, nu le comunicase Comisiei.

      (1)  JO L 191, p. 29, Ediție specială, 13/vol. 49, p. 104.


title: Cauza T-619/13 P: Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – Faita/CESE ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Hărțuire morală — Lipsa asistenței și încălcarea obligației de solicitudine — Eroare de drept — Dreptul la apărare” )

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/51

         Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – Faita/CESE
   (Cauza T-619/13 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Hărțuire morală - Lipsa asistenței și încălcarea obligației de solicitudine - Eroare de drept - Dreptul la apărare”))
   (2015/C 046/65)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Carla Faita (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: D. de Abreu Caldas, M. de Abreu Caldas și J.-N. Louis, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comitetul Economic și Social European (CESE) (reprezentanți: M. Pascua Mateo și L. Camarena Januzec, agenți, asistați de M. Troncoso Ferrer și de F.-M. Hislaire, avocați)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) du 16 septembrie 2013, Faita/CESE (F-92/11, RecFP, EU:F:2013:130), prin care se solicită anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Doamna Carla Faita suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comitetul Economic și Social European (CESE).

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza T-192/13: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2013 — Transworld Oil Computer Centrum și alții/Eurojust

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/30

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2013 — Transworld Oil Computer Centrum și alții/Eurojust
   (Cauza T-192/13)
   2013/C 171/57
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamanți: Transworld Oil Computer Centrum BV (Berg en Dal, Țările de Jos); Transworld Payment Solutions Ltd (Bermuda); Transworld ICT Solutions Ltd (Bangalore, India); Transworld Oil USA, Inc. (Houston, Statele Unite ale Americii); Bermuda First Curaçao Ltd (Bermuda) și Johannes Christiaan Martinus Augustinus Maria Deuss (Bermuda) (reprezentant: T. Barkhuysen, avocat)

      Pârât: Eurojust

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei de confirmare a Eurojust din 2 februarie 2013;

               —

               obligarea Eurojust de a adopta o nouă decizie, pe baza cererii de confirmare din 31 decembrie 2012, ținând seama de hotărârea Tribunalului;

               —

               obligarea Eurojust la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei acțiuni și cererii de confirmare.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că Eurojust nu a examinat toate temeiurile juridice la care reclamanții au făcut trimitere.
               Cererea de informații din 4 octombrie 2012 și cererea de confirmare a informațiilor din 31 decembrie 2012 se întemeiază pe diferite temeiuri, dintre care articolul 10 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului și articolul 8 alineatul (2), articolul 41 alineatul (2) și articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO 2010, C 83, p. 389). Cu toate acestea, Eurojust s-a întemeiat în decizia contestată exclusiv pe normele de acces la documente ale Eurojust. Celelalte motive la care reclamanții au făcut referire au fost ignorate în mod neîntemeiat de Eurojust.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe viciile care afectează adoptarea deciziei de confirmare și pe caracterul inadecvat al motivării
               Eurojust refuză să furnizeze informațiile solicitate invocând excepțiile prevăzute la articolul 4 alineatul (1) literele (a) și (b) din normele Eurojust privind accesul la documente. Cu toate acestea, Eurojust nu explică în decizia contestată sau nu explică în mod suficient motivul pentru care și în ce măsură sunt aplicabile acele excepții în cazul de față.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe aplicarea eronată a excepțiilor „investigație națională pendinte” și „combaterea marii criminalități” prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din normele Eurojust privind accesul la documente.
               Reclamanții au o suspiciune rezonabilă și justificată cu privire la faptul că un organ de represiune penală a acționat nelegitim cu ocazia unei investigații (preliminare) penale. În scopul de a fundamenta această suspiciune, reclamanții au formulat, printre altele, o cerere de informații la Eurojust. Eurojust susține că informațiile solicitate nu pot fi furnizate, întrucât o cercetare (preliminară) judiciară este încă în curs. Potrivit reclamanților, Eurojust invocă excepțiile menționate în mod neîntemeiat și fără a furniza o motivare suficientă.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe aplicarea eronată a excepțiilor „sfera privată și integritatea persoanelor” prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din normele Eurojust privind accesul la documente.
               Eurojust nu a afirmat și nici nu a argumentat că documentele solicitate conțin date personale ale unor terți. În plus, simplul fapt că un document conține date personale nu presupune în mod necesar că sfera vieții private sau integritatea este afectată. Eventualele declarații ale unor funcționari, care nu sunt efectuate cu titlu personal, nu pot constitui un motiv de a refuza informațiile solicitate.
               În măsura în care sunt puse în discuție integritatea și viața privată ale unei persoane, Eurojust ar fi trebuit să examineze dacă și în ce mod documentele solicitate — eventual anonimizate și parțiale — puteau fi totuși transmise. Eurojust nu a procedat în acest sens în mod neîntemeiat.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe aplicarea ilicită a excepției „respectarea regulilor aplicabile în cazul încălcării secretului profesional” prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din normele Eurojust privind accesul la documente.
               Referirea la această excepție nu este motivată. Potrivit reclamanților, nu este clar care sunt regulile privind confidențialitatea care s-ar aplica în speță și este improbabil ca regulile privind confidențialitatea să împiedice furnizarea documentelor solicitate.


title: Cauza T-280/17: Acțiune introdusă la 9 mai 2017 – GE.CO.P./Comisia

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/37

         Acțiune introdusă la 9 mai 2017 – GE.CO.P./Comisia
   (Cauza T-280/17)
   (2017/C 213/51)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: GE.CO.P. Generale Costruzioni e Progettazioni SpA (Roma, Italia) (reprezentant: G. Naticchioni, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului ca, după constatarea nelegalității adoptării de către Comisia Europeană, Oficiul de infrastructură și logistică, Luxemburg, a deciziei din 7 martie 2017 prin care reclamanta GE.CO.P. S.p.A. a fost exclusă pentru doi ani din procedurile de achiziții publice europene și s-a publicat această măsură, să dispună anularea deciziei menționate și a tuturor actelor anterioare sau ulterioare acesteia, inclusiv a celor necunoscute de GE.CO.P., precum și obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și a cheltuielilor profesionale referitoare la prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Măsura atacată are ca obiect rezilierea din oficiu dispusă de Comisie la 5 august 2015 a contractului de achiziții publice nr. 09bis/2012/OIL – Lot 1, privind lucrări de restructurare a două edificii, denumite „Foyer européen”, situate în Luxemburg, acordate GE.CO.P.
   În susținerea acțiunii formulate, reclamanta invocă încălcarea articolului 8 din Regulamentul (UE, Euratom) 2015/1929 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 octombrie 2015 de modificare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (JO 2015 L 286, p. 1), precum și încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
   În această privință, se arată că decizia atacată nu a fost precedată de o procedură legală în contradictoriu. Reclamanta susține că nu a fost informată cu privire la declanșarea procedurii de excludere și, prin urmare, nu a avut posibilitatea de a se apăra în cadrul procedurii și de a-și susține argumentele în apărare în fața organului administrativ.
   În cazul în care ar fi avut posibilitatea să se apere, reclamanta ar fi invocat argumente care în mod verosimil ar fi putut conduce organul administrativ la o altă concluzie și la o altă decizie pe fond, iar procedura ar fi avut un rezultat mai favorabil GE.CO.P.


title: Cauza C-35/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 noiembrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit] — Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (Articolele 49 TFUE și 63 TFUE — Distribuire de dividende — Impozit pe profit — Cauza C 446/04 — Test Claimants in the FII Group Litigation — Interpretarea hotărârii — Prevenirea dublei impuneri economice — Echivalența dintre metoda scutirii și metoda deducerii — Noțiunile „cote de impozitare” și „niveluri diferite de impozitare” — Dividende provenite din țări terțe)

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 noiembrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit] — Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-35/11) (1)

   (Articolele 49 TFUE și 63 TFUE - Distribuire de dividende - Impozit pe profit - Cauza C 446/04 - Test Claimants in the FII Group Litigation - Interpretarea hotărârii - Prevenirea dublei impuneri economice - Echivalența dintre metoda scutirii și metoda deducerii - Noțiunile „cote de impozitare” și „niveluri diferite de impozitare” - Dividende provenite din țări terțe)
   2013/C 9/13
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Test Claimants in the FII Group Litigation

      Pârâți: Commissioners of Inland Revenue, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — High Court of Justice (Chancery Division) — Interpretarea articolelor 49 TFUE și 63 TFUE — Libertatea de stabilire — Libera circulație a capitalurilor — Legislație fiscală — Impozit pe profit — Interpretarea Hotărârii Curții pronunțate în cauza C-446/04 din 12 decembrie 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation — Noțiunile „cote de impozitare” și „nivele diferite de impozitare” — Cotă de impozitare care trebuie luată în considerare în scopul verificării identității nivelelor de impozitare pentru dividendele de origine națională și străină

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 49 TFUE și 63 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun legislației unui stat membru care aplică metoda scutirii pentru dividendele de origine națională și metoda deducerii pentru dividendele de origine străină, dacă se stabilește, pe de o parte, că creditul fiscal de care beneficiază societatea care încasează dividende în cadrul metodei deducerii este echivalent cu cuantumul impozitului plătit efectiv pentru profiturile subiacente dividendelor distribuite și, pe de altă parte, că nivelul efectiv de impozitare a profiturilor societăților în statul membru în cauză este, în general, mai redus decât cota de impozitare nominală prevăzută.

               2.

               Răspunsurile Curții la a doua și la a patra întrebare adresate în cauza în care s-a pronunțat Hotărârea din 12 decembrie 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation (C-446/04), se aplică și atunci când:

                           —

                           impozitul pe profitul din străinătate aplicat profiturilor subiacente dividendelor distribuite nu a fost achitat sau nu a fost achitat integral de societatea nerezidentă care distribuie dividendele menționate societății rezidente, ci de o societate rezidentă într-un stat membru, filială directă sau indirectă a primei societăți;

                           —

                           impozitul anticipat pe profit nu a fost achitat de societatea rezidentă care încasează dividendele de la o societate nerezidentă, ci era plătit de societatea sa mamă rezidentă în cadrul sistemului de impunere la nivel de grup.

               3.

               Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că o societate mamă rezidentă într-un stat membru care, în cadrul sistemului de impunere la nivel de grup, precum cel în discuție în litigiul principal, a fost obligată, cu încălcarea normelor dreptului Uniunii, să plătească impozitul anticipat pe profit pentru partea din profituri provenită din dividende de origine străină poate să introducă o acțiune în restituirea impozitului perceput fără a fi datorat în măsura în care acesta depășește majorarea impozitului pe profit pe care statul membru în cauză avea dreptul de a o preleva pentru a compensa cota de impozitare nominală mai redusă aplicată profiturilor subiacente dividendelor de origine străină în raport cu cota de impozitare nominală aplicabilă profiturilor societății-mamă rezidente.

               4.

               Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că o societate rezidentă într-un stat membru și care deține participații la o societate rezidentă într-o țară terță ce îi conferă o influență certă asupra deciziilor acestei din urmă societăți și îi permit să stabilească activitățile societății menționate poate să invoce articolul 63 TFUE pentru a pune în discuție conformitatea cu această dispoziție a legislației din statul membru respectiv privind tratamentul fiscal al dividendelor provenite din țările terțe menționate, care nu se aplică în exclusivitate situațiilor în care societatea-mamă exercită o influență decisivă asupra societății care distribuie dividendele.

               5.

               Răspunsul Curții la a treia întrebare adresată în cauza în care s-a pronunțat Hotărârea Test Claimants in the FII Group Litigation, citată anterior, nu se aplică în cazul în care filialele rezidente în alte state membre, în favoarea cărora nu s-a putut efectua nicio cesiune de impozit anticipat pe profit, nu sunt supuse impozitării în statul membru în care societatea-mamă își are sediul.

      (1)  JO C 103, 2.4.2011.


title: Cauza C-315/12: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Højesteret — Danemarca) — Metro Cash & Carry Danmark ApS/Skatteministeriet [Accize — Directiva 92/12/CEE — Articolele 7-9 — Directiva 2008/118/CE — Articolele 32-34 — Circulația intracomunitară a produselor supuse accizelor — Regulamentul (CEE) nr. 3649/92 — Articolele 1 și 4 — Documentul de însoțire simplificat — Exemplarul 1 — Activitatea de „cash & carry” — Produse eliberate pentru consum într-un stat membru și deținute în scopuri comerciale într-un alt stat membru sau produse achiziționate de particulari pentru uz propriu și transportate de aceștia — Băuturi spirtoase — Lipsa obligației de verificare de către furnizor]

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/18

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Højesteret — Danemarca) — Metro Cash & Carry Danmark ApS/Skatteministeriet
   (Cauza C-315/12) (1)

   (Accize - Directiva 92/12/CEE - Articolele 7-9 - Directiva 2008/118/CE - Articolele 32-34 - Circulația intracomunitară a produselor supuse accizelor - Regulamentul (CEE) nr. 3649/92 - Articolele 1 și 4 - Documentul de însoțire simplificat - Exemplarul 1 - Activitatea de „cash & carry” - Produse eliberate pentru consum într-un stat membru și deținute în scopuri comerciale într-un alt stat membru sau produse achiziționate de particulari pentru uz propriu și transportate de aceștia - Băuturi spirtoase - Lipsa obligației de verificare de către furnizor)
   2013/C 260/30
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Højesteret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Metro Cash & Carry Danmark ApS

      Pârât: Skatteministeriet

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Højesteret — Interpretarea articolului 7 alineatul (4) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO L 76, p. 1, Ediție specială 09/vol. 1, p. 129) și a articolului 34 alineatul (1) din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (JO L 9, p. 12), precum și a Regulamentului (CEE) nr. 3649/92 al Comisiei din 17 decembrie 1992 privind documentul de însoțire simplificat pentru circulația intracomunitară a produselor supuse accizelor și care au fost eliberate pentru consum în statul membru de expediere (JO L 369, p. 17, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 162) — Accize — Produse achiziționate de particulari pentru uz propriu — Existența sau inexistența unei obligații pentru o întreprindere dintr-un stat membru de a se asigura că exemplarul 1 al documentului de însoțire simplificat este primit la vânzarea de alcool în magazinele sale din statul membru respectiv către resortisanții din alte state membre care își fac cumpărăturile prin prezentarea unui card al magazinului eliberat pe numele întreprinderilor stabilite în alte state membre, în cazurile în care deținătorului cardului i se livrează băuturile alcoolice pe loc pentru a le transporta el însuși în statul membru în care are reședința.

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 7-9 din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/108/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1992, precum și articolele 1 și 4 din Regulamentul (CEE) nr. 3649/92 al Comisiei din 17 decembrie 1992 privind documentul de însoțire simplificat pentru circulația intracomunitară a produselor supuse accizelor și care au fost eliberate pentru consum în statul membru de expediere trebuie să fie interpretate în sensul că nu impun unui operator economic, precum cel în discuție în litigiul principal, să verifice dacă cumpărătorii care provin din alte state membre au intenția să importe produsele accizabile în alt stat membru și, dacă este cazul, dacă un astfel de import este realizat în scopuri private sau în scopuri comerciale.

               2.

               Articolele 32-34 din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE trebuie interpretate în sensul că nu aduc modificări de fond articolelor 7-9 din Directiva 92/12, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/108, care să justifice, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, un răspuns diferit la prima întrebare.

               3.

               Articolul 8 din Directiva 92/12, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/108, trebuie interpretat în sensul că este susceptibil să acopere achiziționarea de produse accizabile în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal în cazul în care aceste produse sunt achiziționate de particulari pentru uz propriu și sunt transportate de aceștia, aspect care trebuie verificat de autoritățile naționale competente de la caz la caz.

      (1)  JO C 258, 25.8.2012.


title: Cauzele conexate C-403/08 și C-429/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 octombrie 2011 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA Multichoice Hellas SA — QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy/Media Protection Services Ltd (Radiodifuzare prin satelit — Difuzarea unor meciuri de fotbal — Recepționarea radiodifuzării prin intermediul unor cartele de decodoare prin satelit — Cartele de decodoare introduse legal pe piața unui stat membru și utilizate într un alt stat membru — Interdicție de comercializare și de utilizare într un stat membru — Vizionarea emisiunilor cu încălcarea drepturilor exclusive acordate — Drept de autor — Drept de difuzare la televizor — Licențe exclusive pentru radiodifuzarea pe teritoriul unui singur stat membru — Libera prestare a serviciilor — Articolul 56 TFUE — Concurență — Articolul 101 TFUE — Restrângere a concurenței în funcție de obiect — Protecția serviciilor cu acces condiționat — Dispozitiv ilicit — Directiva 98/84/CE — Directiva 2001/29/CE — Reproducerea operelor în memoria unui decodor prin satelit și pe un ecran de televizor — Exceptare de la dreptul de reproducere — Comunicare publică a operelor în baruri — Directiva 93/83/CEE)

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 octombrie 2011 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA Multichoice Hellas SA — QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy/Media Protection Services Ltd
   (Cauzele conexate C-403/08 și C-429/08) (1)

   (Radiodifuzare prin satelit - Difuzarea unor meciuri de fotbal - Recepționarea radiodifuzării prin intermediul unor cartele de decodoare prin satelit - Cartele de decodoare introduse legal pe piața unui stat membru și utilizate într un alt stat membru - Interdicție de comercializare și de utilizare într un stat membru - Vizionarea emisiunilor cu încălcarea drepturilor exclusive acordate - Drept de autor - Drept de difuzare la televizor - Licențe exclusive pentru radiodifuzarea pe teritoriul unui singur stat membru - Libera prestare a serviciilor - Articolul 56 TFUE - Concurență - Articolul 101 TFUE - Restrângere a concurenței în funcție de obiect - Protecția serviciilor cu acces condiționat - Dispozitiv ilicit - Directiva 98/84/CE - Directiva 2001/29/CE - Reproducerea operelor în memoria unui decodor prin satelit și pe un ecran de televizor - Exceptare de la dreptul de reproducere - Comunicare publică a operelor în baruri - Directiva 93/83/CEE)
   2011/C 347/02
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA (C-403/08), Karen Murphy (C-429/08)

      Pârâți: QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Media Protection Services Ltd (C-429/08)

      Obiectul

   Cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare — High Court of Justice (Chancery Division), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit) — Interpretarea articolelor 28, 30, 49 și 81 CE, precum și a articolului 2 literele (a) și (e), a articolului 4 litera (a) și a articolului 5 din Directiva 98/84/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 1998 privind protecția juridică a serviciilor cu acces condiționat sau întemeiate pe aceste servicii (JO L 320, p. 54, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 73), a articolelor 2, 3 și a articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230), a articolului 1 literele (a) și (b) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215) și interpretarea Directivei 93/83/CEE Consiliului din 27 septembrie 1993 privind coordonarea anumitor norme referitoare la dreptul de autor și drepturile conexe aplicabile difuzării de programe prin satelit și retransmisiei prin cablu (JO L 248, p. 15, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 134) — Acordarea, în schimbul unei remunerații, a unor drepturi exclusive pentru asigurarea retransmisiei prin satelit a meciurilor de fotbal — Comercializarea, în Regatul Unit, a unor decodoare, introduse pe piață în mod legal într un alt stat membru, care permit vizualizarea unor astfel de meciuri cu încălcarea drepturilor exclusive acordate

      Dispozitivul

               1.

               Noțiunea „dispozitiv ilicit” în sensul articolului 2 litera (e) din Directiva 98/84/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 1998 privind protecția juridică a serviciilor cu acces condiționat sau întemeiate pe aceste servicii trebuie interpretată în sensul că nu se referă nici la dispozitivele de decodare străine — care permit accesul la serviciile de radiodifuziune prin satelit ale unui organism de radiodifuziune, sunt fabricate și comercializate cu autorizarea acestui organism, însă sunt utilizate, în pofida voinței acestuia din urmă, în afara zonei geografice pentru care au fost furnizate —, nici la cele obținute sau activate prin furnizarea unui nume fals și a unei adrese false, nici la cele care au fost utilizate cu încălcarea unei limitări contractuale care permite utilizarea acestora numai în scopuri private.

               2.

               Articolul 3 alineatul (2) din Directiva 98/84/CE nu se opune unei reglementări naționale care împiedică utilizarea dispozitivelor de decodare străine, inclusiv a celor obținute sau activate prin furnizarea unui nume fals și a unei adrese false sau a celor utilizate cu încălcarea unei limitări contractuale care permite utilizarea acestora numai în scopuri private, întrucât o astfel de reglementare nu intră sub incidența domeniului coordonat de această directivă.

               3.

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că

                           —

                           acest articol se opune unei reglementări a unui stat membru prin care sunt declarate ilicite importul, vânzarea și utilizarea în acest stat membru a unor dispozitive de decodare străine care permit accesul la un serviciu codificat de difuzare prin satelit care provine dintr un alt stat membru și care cuprinde obiecte protejate prin legislația acestui prim stat,

                           —

                           această concluzie nefiind infirmată nici de împrejurarea că dispozitivul de decodare străin a fost obținut sau activat prin indicarea unei identități false și a unei adrese false, cu intenția de a eluda restricția teritorială în cauză, nici de împrejurarea că acest dispozitiv este utilizat în scopuri comerciale, deși era rezervat unei utilizări cu caracter privat.

               4.

               Clauzele unui contract de licență exclusivă încheiat între un titular de drepturi de proprietate intelectuală și un organism de radiodifuziune constituie o restrângere a concurenței interzisă de articolul 101 TFUE în condițiile în care, prin clauzele menționate, acestui din urmă organism îi este impusă obligația de a nu furniza dispozitive de decodare care să permită accesul la obiectele protejate ale acestui titular în vederea utilizării lor în exteriorul teritoriului care intră sub incidența acestui contract de licență.

               5.

               Articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat în sensul că dreptul de reproducere se extinde la fragmentele tranzitorii ale operelor în memoria unui decodor prin satelit și pe un ecran de televizor cu condiția ca aceste fragmente să conțină elemente care sunt expresia creației intelectuale proprii a autorilor în cauză, fiind necesară examinarea ansamblului compus din fragmentele reproduse în mod simultan pentru a verifica dacă conține astfel de elemente.

               6.

               Actele de reproducere precum cele în discuție în cauza C-403/08, care sunt efectuate în memoria unui decodor prin satelit și pe un ecran de televizor, îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva privind dreptul de autor și, prin urmare, pot fi realizate fără autorizarea titularilor de drepturi de autor în cauză.

               7.

               Noțiunea „comunicare publică”, în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva privind dreptul de autor, trebuie interpretată în sensul că include transmisia operelor radiodifuzate, prin intermediul unui ecran de televiziune și al unor difuzoare, către clienții prezenți într-un bar.

               8.

               Directiva 93/83/CEE a Consiliului din 27 septembrie 1993 privind coordonarea anumitor norme referitoare la drepturile de autor și drepturile conexe aplicabile difuzării de programe prin satelit și retransmisiei prin cablu trebuie interpretată în sensul că nu are nicio influență asupra caracterului licit al actelor de reproducere efectuate în memoria unui decodor prin satelit și pe un ecran de televizor.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza C-436/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 26 august 2011 — Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer/Iberia Líneas Aéreas de España SA

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 26 august 2011 — Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer/Iberia Líneas Aéreas de España SA
   (Cauza C-436/11)
   2011/C 331/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer

      Pârâtă: Iberia Líneas Aéreas de España SA

      Întrebările preliminare

   Pasagerul are dreptul la o compensație conform articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1), în cazul în care un zbor a avut o întârziere la plecare care este inferioară limitelor prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din acest regulament, însă sosirea la destinația finală a avut loc cu cel puțin trei ore întârziere față de ora de sosire prevăzută?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza F-89/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 4 iunie 2013 — Marrone/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Numire — Principiul echivalenței carierelor — Încadrare în grad în temeiul noilor norme mai puțin favorabile — Cerere de reîncadrare — Tardivitate — Fapte noi — Absență — Inadmisibilitate vădită)

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/51

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 4 iunie 2013 — Marrone/Comisia
   (Cauza F-89/12) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Numire - Principiul echivalenței carierelor - Încadrare în grad în temeiul noilor norme mai puțin favorabile - Cerere de reîncadrare - Tardivitate - Fapte noi - Absență - Inadmisibilitate vădită)
   2013/C 252/95
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Stefania Marrone (Wezembeek-Oppem, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues, A. Blot, și A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei de a nu modifica încadrarea reclamantei

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2.

               Doamna Marrone suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 331, 27.10.2012, p. 33.


title: Cauza C-360/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 31 iulie 2012 — Coty Prestige Lancaster Group GmbH/First Note Perfumes NV

text:
               10.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 31 iulie 2012 — Coty Prestige Lancaster Group GmbH/First Note Perfumes NV
   (Cauza C-360/12)
   2012/C 343/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă și recurentă: Coty Prestige Lancaster Group GmbH

      Pârâtă și intimată: First Note Perfumes NV

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 93 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1) trebuie interpretat în sensul că o faptă de contrafacere a fost săvârșită într-un stat membru (statul membru A) în sensul articolului 93 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 40/94, în cazul în care o faptă săvârșită într-un alt stat membru (statul membru B) reprezintă o participare la atingerea adusă drepturilor de marcă săvârșită pe teritoriul primului stat membru (statul membru A)?

               2.

               Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (2) trebuie interpretat în sensul că fapta prejudiciabilă s-a produs într-un stat membru (statul membru A), în cazul în care fapta ilicită, care face obiectul procedurii sau care stă la baza pretențiilor invocate, a fost săvârșită într-un alt stat membru (statul membru B) și reprezintă o participare la fapta ilicită (fapta principală) săvârșită pe teritoriul primului stat membru (statul membru A)?

      (1)  Regulamentul (CE) 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146)

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74)


title: Cauza T-254/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 decembrie 2009 — Associazione Giùlemanidallajuve/Comisia ( Pretinse încălcări ale articolelor 81 CE și 82 CE — Plângere — Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Luare de poziție a Comisiei prin care se pune capăt abținerii de a acționa — Nepronunțarea asupra fondului )

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/32

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 decembrie 2009 — Associazione Giùlemanidallajuve/Comisia
   (Cauza T-254/08) (1)

   („Pretinse încălcări ale articolelor 81 CE și 82 CE - Plângere - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Luare de poziție a Comisiei prin care se pune capăt abținerii de a acționa - Nepronunțarea asupra fondului”)
   2010/C 51/61
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Associazione Giùlemanidallajuve (Cerignola, Italia) (reprezentanți: L. Misson, A. Kettels, G. Ernes și A. Pel, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: A. Bouquet, agent)

      Obiectul

   Cerere având ca obiect constatarea faptului că, în conformitate cu articolul 232 CE, Comisia s-a abținut în mod nelegal să adopte o poziție cu privire la plângerea reclamantei referitoare la încălcări ale articolelor 81 CE și 82 CE pretins săvârșite de Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Comitato Olimpico Nazionale Italiano (CONI), Uniunea Asociațiilor Europene de Fotbal (UEFA) și Federația Internațională de Fotbal Asociație (FIFA)

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului prezentei acțiuni.

               2.

               Associazione Giùlemanidallajuve și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008.


title: Cauze conexate T-433/03, T-434/03, T-367/04 și T-244/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — Gibtelecom/Comisia Comunităților Europene ( Concurență — Telecomunicații — Decizii de clasare a plângerilor întemeiate pe articolul 86 CE — Neprecizarea poziției Comisiei cu privire la plângerile întemeiate pe articolul 86 CE — Acțiune în anulare — Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Dispariția obiectului litigiului pe parcursul procesului — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/40

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — Gibtelecom/Comisia Comunităților Europene
   (Cauze conexate T-433/03, T-434/03, T-367/04 și T-244/05) (1)

   („Concurență - Telecomunicații - Decizii de clasare a plângerilor întemeiate pe articolul 86 CE - Neprecizarea poziției Comisiei cu privire la plângerile întemeiate pe articolul 86 CE - Acțiune în anulare - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Dispariția obiectului litigiului pe parcursul procesului - Nepronunțare asupra fondului’)
   (2008/C 223/67)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Gibtelecom Ltd (Gibraltar) (reprezentanți: M. Llamas, barrister și B. O'Connor, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: inițial F. Castillo de la Torre și A. Whelan, ulterior F. Castillo de la Torre, agenți)
   Obiectul
   Pe de o parte, o cerere de anulare a pretinselor decizii ale Comisiei, din data de 17 octombrie 2003, 5 iulie 2004 și 26 aprilie 2005, de clasare a două plângeri prin care Comisia era invitată să acționeze, în temeiul articolului 86 CE alineatul (3) CE pentru face să înceteze încălcările dreptului comunitar pretinse a fi comise de Regatul Spaniei și pe de altă parte, o cerere de constatare, în conformitate cu articolul 232 CE, a faptului că prin abținerea de a-și preciza poziția cu privire la măsurile pe care înțelegea să le ia în legătură cu anumite aspecte ale uneia dintre plângerile citate anterior, Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dreptului comunitar.
   Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție depuse de Regatul Spaniei în cauza T-367/04.

               3)

               Gibtelecom Ltd și Comisia suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 59, 6.3.2004.


title: Cauza F-27/12: Acțiune introdusă la 24 februarie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/22

         Acțiune introdusă la 24 februarie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-27/12)
   2012/C 184/48
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: R. Ferlin, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei Europene de a exclude reclamantul din concursul EPSO COM/AD/02/10- AD 7

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei nr. R/718/11 a Comisiei Europene din 21 noiembrie 2011;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea concursului în integralitatea sa;

               —

               obligarea Comisiei la plata sumei de 50 000 de euro pentru repararea prejudiciului moral suferit;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-309/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de House of Lords — Regatul Unit) — Marks & Spencer plc/Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise (Fiscalitate — A șasea directivă TVA — Scutire cu rambursarea taxelor plătite în etapa anterioară — Taxare greșită cu cota standard — Drept la cota zero — Drept la rambursare — Efect direct — Principiile generale ale dreptului comunitar — Îmbogățire fără justă cauză)

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de House of Lords — Regatul Unit) — Marks & Spencer plc/Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise
   (Cauza C-309/06) (1)

   (Fiscalitate - A șasea directivă TVA - Scutire cu rambursarea taxelor plătite în etapa anterioară - Taxare greșită cu cota standard - Drept la cota zero - Drept la rambursare - Efect direct - Principiile generale ale dreptului comunitar - Îmbogățire fără justă cauză)
   (2008/C 128/11)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   House of Lords
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Marks & Spencer plc

      Pârâți: Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — House of Lords — Interpretarea articolului 28 alineatul (2) litera (a) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Existența unui drept comunitar susceptibil de a fi invocat de către un furnizor al unui produs („teacakes”) pentru care legislația națională menține o scutire cu rambursarea taxei plătite — TVA plătit fără a fi datorat din cauza unei interpretări eronate a reglementării naționale de către autoritățile competente — Aplicarea principiilor generale ale dreptului comunitar, inclusiv a principiului neutralității fiscale — Posibilitatea pentru un particular de a invoca aceste principii generale pentru a recupera sumele percepute în mod eronat
   Dispozitivul

               1)

               Atunci când un stat membru a menținut în legislația sa națională, în temeiul articolului 28 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, atât înainte, cât și după modificările aduse acestei dispoziții prin Directiva 92/77/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992, o scutire cu rambursarea taxelor plătite în etapa anterioară pentru anumite livrări sau prestări determinate, un operator economic care efectuează astfel de livrări sau de prestări nu se poate prevala de niciun drept întemeiat pe dreptul comunitar și care poate fi invocat direct pentru ca aceste livrări sau aceste prestări să fie supuse unei taxe pe valoarea adăugată cu cota zero.

               2)

               Atunci când un stat membru a menținut în legislația sa națională, în temeiul articolului 28 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388, atât înainte, cât și după modificările aduse acestei dispoziții prin Directiva 92/77, o scutire cu rambursarea taxelor plătite în etapa anterioară pentru anumite livrări sau prestări determinate, dar a interpretat legislația sa națională în mod eronat, astfel încât anumite livrări sau prestări care ar fi trebuit să beneficieze de scutire cu rambursarea taxelor plătite în etapa anterioară, potrivit legii naționale, au fost taxate cu cota standard, principiile generale ale dreptului comunitar, inclusiv cel al neutralității fiscale, se aplică astfel încât conferă operatorului economic care a efectuat aceste livrări sau prestări un drept la recuperarea sumelor care i-au fost solicitate din greșeală cu privire la aceleași livrări sau prestări.

               3)

               Deși principiile egalității de tratament și neutralității fiscale se aplică din principiu unei cauze precum cea din acțiunea principală, simplul fapt că un refuz de rambursare ar fi fost întemeiat pe îmbogățirea fără justă cauză a persoanei impozabile în cauză nu constituie o încălcare a acestor principii. În schimb, principiul neutralității fiscale se opune ca noțiunea de îmbogățire fără justă cauză să fie opusă numai unor persoane impozabile precum „payment traders” (persoane impozabile pentru care, în cadrul unui exercițiu financiar determinat, taxa aferentă ieșirilor depășește taxa aferentă intrărilor), și nu unor persoane impozabile precum „repayment traders” (persoane impozabile a căror situație este inversă celei precedente), în măsura în care aceste persoane impozabile au comercializat mărfuri similare. Este de competența instanței de trimitere să verifice dacă aceasta este situația în prezenta cauză. În plus, principiul general al egalității de tratament, a cărui încălcare poate fi caracterizată, în materie fiscală, prin discriminări care afectează operatorii economici care nu sunt în mod necesar concurenți, dar care se găsesc totuși într-o situație comparabilă în alte privințe, se opune unei discriminări între „payment traders” și „repayment traders”, care nu este justificată în mod obiectiv.

               4)

               Răspunsul la a treia întrebare nu este afectat de dovada inexistenței unei pierderi financiare sau a unui dezavantaj financiar suferit de operatorul economic căruia i s-a refuzat rambursarea taxei pe valoarea adăugată percepute fără a fi datorată.

               5)

               Este de competența instanței de trimitere să deducă ea însăși eventualele consecințe pentru trecut ale încălcării principiului egalității, menționate la punctul 3) din dispozitivul prezentei hotărâri, potrivit normelor privind efectele în timp ale dreptului național aplicabil în acțiunea principală, cu respectarea dreptului comunitar și în special a principiului egalității de tratament, precum și a principiului în temeiul căruia aceasta trebuie să asigure că măsurile reparatorii pe care le acordă nu sunt contrare dreptului comunitar.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza T-531/10: Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2011 — Häfele/OAPI (Vorfront) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare Vorfront — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/25

         Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2011 — Häfele/OAPI (Vorfront)
   (Cauza T-531/10) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare Vorfront - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 32/50
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Häfele GmbH & Co. KG (Nagold, Germania) (reprezentanți: M. Eck și J. Dönch, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Schäffner, ulterior R. Manea, în final A. Pohlmann, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 14 septembrie 2010 (cauza R 570/2010-1), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal Vorfront ca marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Häfele GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauza C-271/08: Acțiune introdusă la 24 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/27

         Acțiune introdusă la 24 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-271/08)
   (2008/C 223/43)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Wilms și D. Kukovec, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea de către Curte a faptului că Republica Federală Germania, până la 31 ianuarie 2006, a încălcat articolul 8 coroborat cu titlurile III-VI din Directiva 92/50/CEE (1) și, începând cu 1 februarie 2006, a încălcat articolul 20 coroborat cu articolele 23-55 din Directiva 2004/18/CE (2) întrucât autoritățile locale și întreprinderile publice locale cu peste 1 218 angajați au atribuit în mod direct contracte de pensii ocupaționale instituțiilor și întreprinderilor menționate la articolul 6 din Convenția colectivă privind conversia salariilor lucrătorilor din serviciile publice locale în pensii ocupaționale (TV-EUmw/VKA), fără a organiza o procedură de licitație la nivel european;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În Germania, lucrătorii pot solicita angajatorului să aloce pensiei ocupaționale, prin intermediul unei conversii a salariilor, maximum 4 % din plafonul de calcul al contribuțiilor la sistemul general de pensii. Potrivit Convenției colective privind conversia salariilor lucrătorilor din serviciile publice locale în pensii ocupaționale (denumită în continuare „Convenția colectivă”) obligația realizării conversiei salariilor în pensii ocupaționale revine autorităților locale și întreprinderilor publice locale. Conversia salariilor în pensii ocupaționale se realizează de către instituții publice de pensii suplimentare, respectiv de întreprinderi care fac parte din grupuri financiare de atragere a economiilor ori de instituții publice locale de asigurare. De obicei, autoritățile locale sau întreprinderile publice locale încheie cu organismele menționate anterior contracte de asigurare colectivă pentru toți lucrătorii, care includ o convenție privind conversia salariilor în pensii ocupaționale.
   Potrivit datelor de care dispune Comisia, aceste contracte privind serviciile de pensii ocupaționale erau atribuite de autoritățile locale sau de întreprinderile publice locale în mod direct instituțiilor și întreprinderilor menționate în convenția colectivă, fără organizarea unei proceduri de licitație la nivel european.
   Serviciile privind pensiile ocupaționale sunt prevăzute în anexa I A categoria 6 la Directiva 92/50/CEE, iar de la 1 februarie 2006 în anexa II A la Directiva 2004/18/CE. Este vorba despre serviciile de asigurări și de fonduri de pensii care nu fac parte din sistemul obligatoriu de asigurări sociale. În consecință, contractele respective, atribuite de autoritățile publice locale, și anume de autorități publice contractante, constituie contracte de achiziții publice cu titlu oneros și încheiate în scris în sensul directivelor menționate anterior. În plus, din jurisprudență reiese că articolul (1) litera (b) din Directiva 92/50/CEE nu distinge între contractele atribuite de o autoritate contractantă care îndeplinește o misiune de interes general și contractele care nu prezintă o legătură cu o astfel de misiune. Pentru acest motiv, Curtea a respins noțiunea caracterului funcțional al autorității contractante. Nu pot fi admise nici afirmațiile autorităților germane potrivit cărora autoritățile locale și întreprinderile publice locale sunt autorități contractante private cu caracter funcțional, în sensul legislației achizițiilor publice.
   În plus, în opinia Comisiei, contractele în cauză depășesc pragurile într-o măsură considerabilă. Contrar opiniei exprimate de pârâtă, în cadrul calculului nu trebuie luat în considerare fiecare contract în mod individual. Dimpotrivă, trebuie să se țină seama de durata contractului-cadru întrucât orice acord încheiat între angajator și lucrător nu face obiectul unui contract de achiziție în sensul legislației comunitare a achizițiilor publice. Valoarea care trebuie avută în vedere într-un acord-cadru corespunde valorii generale, fără taxa pe valoarea adăugată, a tuturor contractelor prevăzute pe întreaga perioadă a acordului-cadru. Potrivit estimărilor Comisiei, situația depășirii pragurilor se regăsește la un număr de cel puțin 110 colectivități locale din Republica Federală Germania.
   Prin urmare, autoritățile locale și întreprinderile publice locale au obligația să nu recurgă la atribuirea directă a contractelor privind pensiile ocupaționale către instituțiile și întreprinderile menționate de Convenția colectivă, ci să organizeze o procedură de licitație la nivel european. Această concluzie nu poate fi modificată de împrejurarea că indemnizația este reglementată în Convenția colectivă. În primul rând, din jurisprudența Curții reiese în mod evident că dreptul comunitar nu prevede o restricție generală a libertății de a încheia o convenție colectivă și, în al doilea rând, Comisia nu poate admite că principiul libertății de a încheia o convenție colectivă, consacrat prin Legea fundamentală (Grundgesetz) germană, este limitat într-un mod inadmisibil de obligația legală în vigoare a autorităților publice contractante de a organiza o procedură de licitație.

      (1)  JO L 209, p. 1, Ediție specială 06/vol. 2, p. 50.

      (2)  JO L 134, p. 114, Ediție specială 06/vol. 8, p. 116.


title: Cauza C-529/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Gerichshof (Austria) la 28 noiembrie 2007 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Franz Hauswirth GmbH

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Gerichshof (Austria) la 28 noiembrie 2007 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Franz Hauswirth GmbH
   (Cauza C-529/07)
   (2008/C 37/17)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberster Gerichshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG

      Pârâtă: Franz Hauswirth GmbH
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 51 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (1) trebuie interpretat în sensul că solicitantul unei mărci comunitare trebuie considerat ca fiind de rea-credință atunci când la momentul înregistrării are cunoștință de faptul că un concurent utilizează în (cel puțin) un stat membru un semn identic sau atât de similar încât poate conduce la confuzie pentru produse sau servicii identice ori similare, iar acesta înregistrează marca pentru a putea să împiedice pe concurent să utilizeze marca în continuare?

               2)

               În caz de răspuns negativ la prima întrebare:
               Solicitantul unei mărci trebuie considerat ca fiind de rea-credință atunci când înregistrează marca pentru a putea să împiedice pe concurent să utilizeze marca în continuare, deși la momentul înregistrării solicitantul are sau ar trebui să aibă cunoștință de faptul că acest concurent a dobândit un „drept util” prin utilizarea unui semn identic sau similar pentru produse sau servicii identice sau atât de similare încât pot conduce la confuzie?

               3)

               În caz de răspuns afirmativ la prima sau la a doua întrebare:
               Trebuie exclusă reaua-credință atunci când, pentru semnul său, solicitantul a dobândit deja o notorietate comercială și, astfel, o protecție în virtutea dreptului concurenței loiale?

      (1)  JO L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146.


title: Cauza C-306/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 mai 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directivele 93/37/CEE și 2004/18/CE — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări — Legislația de urbanism a Comunității autonome Valencia)

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 mai 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-306/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directivele 93/37/CEE și 2004/18/CE - Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări - Legislația de urbanism a Comunității autonome Valencia)
   2011/C 211/05
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro, D. Kukovec și M. Konstantinidis, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: M. Muñoz Pérez, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 1, a articolului 6 alineatul (6), a articolului 11, a articolului 12 și a titlului II din cadrul capitolului IV (articolele 24-29) din Directiva 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (JO L 199, p. 54) și a articolului 2, a articolului 6, a articolului 24, a articolului 30, a articolului 31 alineatul (4) litera (a), a articolului 48 alineatul (2) și a articolului 53 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) — Legislație urbanistică a Comunității Valencia — Neconformitate cu dreptul comunitar

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008.


title: Cauza C-595/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Italia) la 23 noiembrie 2016 – Emmea Srl, Commercial Hub Srl/Comune di Siracusa și alții

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Italia) la 23 noiembrie 2016 – Emmea Srl, Commercial Hub Srl/Comune di Siracusa și alții
   (Cauza C-595/16)
   (2017/C 239/25)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Emmea Srl, Commercial Hub Srl

      Pârâte: Comune di Siracusa, Assessorato delle Attività Produttive per la Regione Siciliana, Libero Consorzio Comunale – già Provincia di Siracusa, Camera di Commercio di Siracusa
   Prin Ordonanța din 27 aprilie 2017 Curtea (Camera a zecea) a declarat că cererea de decizie preliminară transmisă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia prin ordonanța din 20 octombrie 2016 este vădit inadmisibilă.


title: Cauza C-508/06: Acțiune introdusă la data de 14 decembrie 2006 — Comisie/Malta

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/15

         Acțiune introdusă la data de 14 decembrie 2006 — Comisie/Malta
   (Cauza C-508/06)
   (2007/C 56/26)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Konstantinidis și D. Lawunmi, agenți)

      Pârâtă: Republica Malta
   Concluziile reclamantului:

               —

               constatarea neîndeplinirii de către autoritățile malteze a obligațiilor ce le revin în temeiul articolului 11 din Directiva 96/59/EC (1) a Consiliului, coroborat cu articolul 54 din Tratatul de aderare din 2003;

               —

               obligarea Republicii Malta la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul limită în interiorul căruia Republica Malta avea obligația de a comunica planurile și proiectele, în temeiul articolului 11 din directivă, a expirat la data de 1 mai 2004.

      (1)  JO L 248, p. 1.


title: Cauza T-444/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 iunie 2009 — CPEM/Comisia ( FSE — Desființarea unui sprijin financiar — Raport al OLAF )

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/20

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 iunie 2009 — CPEM/Comisia
   (Cauza T-444/07) (1)

   („FSE - Desființarea unui sprijin financiar - Raport al OLAF”)
   2009/C 193/30
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Centre de promotion de l'emploi par la micro-entreprise (CPEM) (Marsilia, Franța) (reprezentant: C. Bonnefoi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Flynn și A. Steiblytė, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C (2007) 4645 a Comisiei din 4 octombrie 2007 prin care se anulează sprijinul acordat de Fondul Social European (FSE) prin Decizia C (1999) 2645 din 17 august 1999, precum și o cerere de despăgubiri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Centre de promotion de l’emploi par la micro entreprise (CPEM) suportă propriile cheltuieli de judecată, inclusiv pe cele efectuate în procedura măsurilor provizorii.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza T-400/11: Ordonanța Tribunalului din 9 septembrie 2013 — Altadis/Comisia ( „Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Schemă de ajutor care permite amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine — Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piața comună și nu se dispune recuperarea ajutoarelor — Act care presupune măsuri de executare — Lipsa afectării individuale — Lipsa obligației de restituire — Inadmisibilitate” )

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/21

         Ordonanța Tribunalului din 9 septembrie 2013 — Altadis/Comisia
   (Cauza T-400/11) (1)

   (Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Schemă de ajutor care permite amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine - Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piața comună și nu se dispune recuperarea ajutoarelor - Act care presupune măsuri de executare - Lipsa afectării individuale - Lipsa obligației de restituire - Inadmisibilitate)
   2013/C 336/43
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Altadis SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan și R. Calvo Salinero, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, C. Urraca Caviedes și P. Němečková, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2011/282/UE a Comisiei din 12 ianuarie 2011 privind amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine C-45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) pusă în aplicare de Spania (JO L 135, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Altadis, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza T-219/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 3 aprilie 2008 — PTV/OAPI (map&guide travelbook)

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/37

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 3 aprilie 2008 — PTV/OAPI (map&guide travelbook)
   (Cauza T-219/06) (1)

   (2008/C 142/67)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 237, 30.9.2006.


title: Cauza C-516/10: Acțiune introdusă la 29 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/21

         Acțiune introdusă la 29 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-516/10)
   ()
   2011/C 13/38
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braun și E. Montaguti, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin menținerea în vigoare a articolului 5 în coroborare cu articolul 2 alineatele 3 și 4 și cu articolul 6 alineatul 2 litera g) din VGVG, Republica Austria a încălcat articolele 49 TFUE și 63 TFUE;

               —

               declararea faptului că, prin menținerea în vigoare a articolului 6 alineatul 2 litera d) în coroborare cu articolul 2 alineatele 3 și 4 din VGVG, Republica Austria a încălcat articolele 49 TFUE și 63 TFUE;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia nu pune la îndoială faptul că statele membre pot restrânge achiziționarea de terenuri agricole pentru motive de ordine publică. Cu toate acestea, dispozițiile Vorarlberger Grundverkehrsgesetz (VGVG) la care face trimitere cererea introductivă constituie o restricție disproporționată a liberei circulații a capitalurilor și a libertății de stabilire.
   Mai exact, așa-numita normă Interessenteregel („regula părților interesate”), potrivit căreia proprietarii de terenuri în temeiul VGVG au preferință față de neproprietari în achiziționarea de terenuri agricole, ar fi disproporționată. Utilizarea ulterioară a terenurilor agricole poate fi de asemenea garantată dacă potențialul cumpărător este dispus să continue să arendeze terenul pe termen lung persoanei care până la acel moment era arendașul respectivului teren.
   În același sens, nu este evident de ce regula părților interesate ar trebui să se aplice deopotrivă atunci când proprietarul de până la acel moment aportează în natură terenul său în cadrul unei întreprinderi sau al unei fundații, deși se asigură utilizarea agricolă ulterioară a terenului.
   În opinia Comisiei, este de asemenea disproporționat ca regula părților interesate citată anterior să se aplice în mod repetat atunci când achiziționarea terenului nu se finalizează pentru motive care nu au legătură cu vânzătorul.
   În sfârșit, Comisia contestă faptul că VGVG nu stabilește nicio dispoziție care să permită, în cazul unei lipse de interes din partea proprietarilor în exploatarea unui teren agricol, vânzarea terenului fără o obligație pentru cumpărător de a-l utiliza în scopuri agricole.


title: Cauza C-129/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria provinciale di Latina (Italia) la 5 martie 2007 — Giovanni Galeota/Agenzia Entrate Ufficio Latina

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/9

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria provinciale di Latina (Italia) la 5 martie 2007 — Giovanni Galeota/Agenzia Entrate Ufficio Latina
   (Cauza C-129/07)
   (2007/C 117/14)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Commissione tributaria provinciale di Latina
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Giovanni Galeota

      Pârâtă: Agenzia Entrate Ufficio Latina
   Întrebările preliminare

               1)

               Hotărârea C-207/04 (1) trebuie interpretată în sensul că legiuitorul italian ar fi trebuit să extindă și pentru bărbați limita de vârstă avantajoasă prevăzută pentru femei?

               2)

               În cazul în speță, trebuie să se declare că, bărbaților începând de la vârsta de 50 de ani, trebuie să li se aplice la indemnizațiile reprezentând stimulente pentru încetarea anticipată la cerere a raportului de muncă, o cotă de impozitare egală cu jumătate din cea prevăzută pentru impozitarea T.F.R. (indemnizație la încetarea raportului de muncă)?

               3)

               Având în vedere că sumele plătite de contribuabil cu titlu de Irpef (impozit pe venit datorat de persoanele fizice) nu reprezintă un element al salariului întrucât nu sunt plătite de angajator în temeiul raportului de muncă, și având în vedere că suma plătită de angajator lucrătorului pentru a favoriza încetarea anticipată la cerere a raportului de muncă nu este de natură salarială, este conform dreptului comunitar să se declare că diferența de vârstă, 50 de ani pentru femei și 55 pentru bărbați, încalcă dreptul comunitar, ținând cont că Directiva 79/7 (2) permite statelor membre să mențină limite de vârstă de pensionare diferite?

               4)

               Interpretarea dreptului comunitar (Directiva 76/207/CEE a Consiliului (3) care interzice discriminarea pe criterii de sex) se opune sau nu aplicării reglementării naționale care stă la baza cauzei aflate pe rolul Curții, informând acest judecător național cu privire la conformitatea sau neconformitatea reglementării naționale (art. 17 în prezent 19 alineatul (4-bis) din D.P.R 917/86)?

      (1)  Rec. 2005, p. I-07453.

      (2)  JO L 6, p. 24.

      (3)  JO L 39, p. 40.


title: Cauza F-89/15: Acțiune introdusă la 18 mai 2015 – ZZ/Comisia

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/62

         Acțiune introdusă la 18 mai 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-89/15)
   (2015/C 279/80)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: G.-M. Enache, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu îl include pe reclamant în lista de rezervă a concursului EPSO/AD/248/13 și repararea prejudiciului material și moral pe care reclamantul pretinde că l-a suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri privind reclamația depusă de reclamant în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut prin care contestă decizia comitetului de selecție de a nu include numele său pe lista de rezervă a concursului EPSO/AD/248/13;

               —

               anularea deciziei comitetului de selecție cu privire la cererea de reexaminare formulată de reclamant în cadrul concursului EPSO/AD/248/13;

               —

               anularea deciziei comitetului de selecție din cadrul concursului EPSO/AD/248/13 de a nu include numele reclamantului pe lista de rezervă a concursului EPSO/AD/248/13;

               —

               repararea prejudiciului material și moral suferit. Reclamantul estimează prejudiciul material la 50  000 de euro, care reprezintă pierderea cauzată de diferența dintre salariul de bază la care ar fi avut dreptul după ce ar fi fost recrutat de pe lista de rezervă și actualul său salariu de bază. Prejudiciul moral a fost estimat la 50  000 de euro pentru sarcina impusă reclamantului datorată eforturilor și timpului irosit în mod nenecesar pentru a face față situației și întrucât a fost separat de familie, în caz contrar acesta ar fi avut șansa să fie recrutat de pe lista de rezervă și să fie alături de familia sa;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-370/10: Acțiune introdusă la 30 august 2010 — Rubinetterie Teorema/Comisia

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/62

      Acțiune introdusă la 30 august 2010 — Rubinetterie Teorema/Comisia
      (Cauza T-370/10)
      ()
      (2010/C 288/111)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Rubinetterie Teorema SpA (Flero (Brescia), Italia) (reprezentanți: R. Cavani, avocat, M. Di Muro, avocat, P. Preda, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea Deciziei C(2010) 4185 din 23 iunie 2010.

                  —

                  În subsidiar, aplicarea unei amenzi simbolice.

                  —

                  Cu titlu mai subsidiar, reducerea substanțială a cuantumului amenzii aplicate prin decizie, în măsura apreciată de instanță.

                  —

                  Obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Decizia atacată în prezenta cauză e aceeași cu cea din cauza T-368/10, Rubinetteria Cisal/Comisia.
      Motivele și argumentele principale sunt similare celor invocate în această cauză.
      În special, reclamanta invocă:

                  Încălcarea dreptului la apărare al societății Teorema și în consecință nevaliditatea deciziei ca urmare a:

                              —

                              comunicării cu întârziere către reclamantă a acuzațiilor formulate de Comisie;

                              —

                              dificultății accesului la dosar și a neacordării unui termen corespunzător;

                  Inexistența unei înțelegeri având ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței și/sau absența unui prejudiciu pentru comerțul comunitar, și

                  Greșita apreciere a materialului probator referitor la participarea Teorema la întâlnirile Euroitalia.


title: Cauza T-383/11: Acțiune introdusă la 21 iulie 2011 — Makhlouf/Consiliul

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/30

         Acțiune introdusă la 21 iulie 2011 — Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-383/11)
   2011/C 282/62
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Eyad Makhlouf (Damasc, Siria) (reprezentanți: P. Grollet și G. Karouni, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare 2011/302/PESC a Consiliului din 23 mai 2011 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/273/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în măsura în care aceasta îl privește pe reclamant ca urmare a încălcării drepturilor fundamentale;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată, în temeiul articolelor 87 și 91 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la un proces echitabil. Reclamantul susține că i-a fost încălcat dreptul la apărare, întrucât sancțiunile în cauză i-au fost aplicate fără ca în prealabil să fi fost ascultat, să fi avut posibilitatea de a se apăra, nici să fi avut cunoștință de elementele pe baza cărora au fost adoptate aceste măsuri.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de motivare prevăzute la articolul 296 al doilea paragraf TFUE. Reclamantul impută Consiliului faptul că a adoptat măsuri restrictive în privința sa, fără să îi fi comunicat motivele, pentru a-i permite să își prezinte mijloacele de apărare. Reclamantul impută pârâtului faptul că s-a limitat la o formulare generală și stereotipă, fără să menționeze în mod precis elementele de fapt și de drept de care depinde justificarea legală a deciziei sale și considerentele care au dus la adoptarea acesteia.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe temeinicia motivării. Reclamantul critică faptul că Consiliul s-a întemeiat pe o motivare în mod vădit eronată și că a efectuat o analiză confuză, astfel încât aceasta nu ar putea fi considerată adecvată din punct de vedere juridic.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe încălcarea garanției aferente dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă. Reclamantul arată că nu numai că nu și-a putut exprima în mod util punctul de vedere în fața Consiliului, ci, în lipsa vreunei indicări în decizia atacată a motivelor specifice și concrete care să o justifice, nu a fost nici în măsură să se prevaleze de acțiunea formulată în fața Tribunalului.

               5.

               Al cincilea motiv se întemeiază pe încălcarea principiului general al proporționalității.

               6.

               Al șaselea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului de proprietate, în măsura în care măsurile restrictive, și mai exact măsura înghețării fondurilor, constituie o atingere disproporționată adusă dreptului fundamental al reclamantului de a dispune în mod liber de bunurile sale.

               7.

               Al șaptelea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului la viață privată, în măsura în care măsurile de înghețare a fondurilor și de restrângere a libertății de circulație constituie de asemenea o atingere disproporționată adusă dreptului fundamental al reclamantului.


title: Cauza C-231/14 P: Recurs introdus la 8 mai 2014 de InnoLux Corp., fostă Chimei InnoLux Corp. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şasea) din 27 februarie 2014 în cauza T-91/11, InnoLux Corp., fostă Chimei InnoLux Corp./Comisia Europeană

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/20

         Recurs introdus la 8 mai 2014 de InnoLux Corp., fostă Chimei InnoLux Corp. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şasea) din 27 februarie 2014 în cauza T-91/11, InnoLux Corp., fostă Chimei InnoLux Corp./Comisia Europeană
   (Cauza C-231/14 P)
   2014/C 212/23
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: InnoLux Corp., fostă Chimei InnoLux Corp. (reprezentanţi: J.-F. Bellis, avocat, R. Burton, Solicitor)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate în măsura în care confirmă amenda, calculată în funcție de valoarea livrărilor intragrup de ecrane cu cristale lichide (LCD) uzinelor recurentei din China și Taiwan, aplicată InnoLux prin decizia în litigiu;

               —

               anularea deciziei Comisiei în măsura în care aplică InnoLux o amendă calculată în funcție de valoarea livrărilor intragrup de LCD-uri uzinelor recurentei din China și Taiwan;

               —

               în consecință, reducerea cuantumului amenzii aplicate InnoLux la 173 milioane euro; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cele aferente procedurii desfășurate în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Primul motiv: Tribunalul a comis o eroare de drept atunci când a considerat că livrările intragrup de LCD-uri uzinelor recurentei din China și Taiwan intră în domeniul de aplicare al articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul SEE pentru singurul motiv că ecranele de computer în care sunt integrate LCD-urile ca părți componente în uzinele în discuție sunt comercializate de recurentă în SEE.
               În susținerea acestui motiv, recurenta invocă următoarele argumente:

                           a)

                           Constatarea unei încălcări prin decizia în litigiu acoperă exclusiv livrările de LCD-uri în SEE, indiferent dacă aceste produse sunt vândute unor întreprinderi terțe sau livrate în interiorul grupului, și nu operează nicio distincție între livrările intragrup efectuate de participanți la înțelegeri integrate vertical, care formează o întreprindere unică cu cumpărătorul de care sunt legate, și livrările efectuate de participanți care nu formează o întreprindere unică.

                           b)

                           Recurgerea la noțiunea de așa-zise „vânzări SEE directe prin intermediul unor produse prelucrate” contrazice principiul care se află la baza Hotărârii Europa Carton/Comisia, potrivit căruia livrările intragrup trebuie să fie tratate exact în aceeași manieră ca vânzările către întreprinderi terțe.

                           c)

                           Este contrar doctrinei „punerii în aplicare” dezvoltate în Hotărârea „Wood pulp I” să se aplice articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul SEE unor livrări de LCD-uri efectuate în afara SEE.

                           d)

                           Noțiunea de așa-zise „vânzări SEE directe prin intermediul unor produse prelucrate” determină excluderea nelegală din domeniul de aplicare al articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul SEE a tranzacțiilor de LCD-uri care sunt practicate și restrâng concurența în cadrul SEE pe baza unui raționament pe care Curtea l-a respins în mod expres în Hotărârea Istituto Chemioterapico Italiano și Commercial Solvents/Comisia.

                           e)

                           Aplicarea extrateritorială a normelor de concurență ale Uniunii, care rezultă din recurgerea la noțiunea de așa-zise „vânzări SEE directe prin intermediul unor produse prelucrate” determină un risc de sancțiuni concurente pentru întreprinderi și de conflicte de competență cu alte autorități de concurență.

               2.

               Al doilea motiv: Tribunalul a comis o eroare de drept atunci când a considerat că aplicabilitatea categoriei așa-ziselor „vânzări SEE directe prin intermediul unor produse prelucrate” livrărilor intragrup de LCD-uri fiecăruia dintre destinatarii deciziei Comisiei a fost apreciată de aceasta din urmă „pe baza acelorași criterii obiective”, respingând însă ca inadmisibile toate motivele invocate de recurentă pentru contestarea pertinenței, obiectivității și coerenței criteriului utilizat, în speță cel care constă în determinarea faptului dacă destinatarii formează o întreprindere unică cu cumpărătorii de care sunt legați.
               În susținerea acestui motiv, recurenta invocă următoarele argumente:

                           a)

                           Faptul că destinatarii deciziei în litigiu integrați vertical formează sau nu formează o întreprindere unică cu cumpărătorii de care sunt legați nu este o „diferență obiectivă” care să justifice aplicarea unui tratament diferit livrărilor intragrup ale acestora.

                           b)

                           Principiul legalității nu poate fi invocat pentru respingerea pretenției recurentei referitore la tratarea livrărilor sale de LCD-uri intragrup potrivit aceleiași metode ca cea care este aplicată livrărilor intragrup de LCD-uri ale societăților LG Display și AUO, întrucât această metodă este pe deplin legală.


title: Cauza T-562/14: Acțiune introdusă la 28 iulie 2014 – Yoo Holdings/OAPI – Eckes-Granini Group (YOO)

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/18

         Acțiune introdusă la 28 iulie 2014 – Yoo Holdings/OAPI – Eckes-Granini Group (YOO)
   (Cauza T-562/14)
   2014/C 351/22
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Yoo Holdings Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: D. Farnsworth, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Eckes-Granini Group GmbH (Nieder-Olm, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 aprilie 2014 în cauza R 762/2013-2.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „YOO” pentru servicii din clasele 35, 41 și 43 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 0 4 87  924.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea ca marcă națională și internațională a mărcii verbale „YO” pentru produse din clasele 29, 30 și 32.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia atacată și admite în parte opoziția.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza T-499/09: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2009 — Evonik Industries/OAPI (Reprezentarea unui dreptunghi de culoare purpurie cu latura dreaptă rotunjită)

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/45

         Acțiune introdusă la 14 decembrie 2009 — Evonik Industries/OAPI (Reprezentarea unui dreptunghi de culoare purpurie cu latura dreaptă rotunjită)
   (Cauza T-499/09)
   2010/C 37/65
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Evonik Industries AG (Essen, Germania) (reprezentant: J. Albrecht, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei pârâtului (Camera a patra de recurs) din 2 octombrie 2009 (recursul cu nr. R 491/2009-4);

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă ce reprezintă o formă dreptunghiulară de culoare purpuriu Pantone 513 C, pentru produse și servicii din clasele 1-45 (cererea de înregistrare nr. 7 235 179).

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: aplicarea greșită a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (1), în măsura în care marca respectivă dispune de caracterul distinctiv necesar.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-549/15: Hotărârea Tribunalului din 13 decembrie 2016 – Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative CAFE DEL SOL — Marca națională figurativă anterioară Café del Sol — Neprezentarea unei dovezi în limba de procedură a opoziției — Articolele 75 și 76 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Normele 19 și 20 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Dreptul la apărare”]

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/45

         Hotărârea Tribunalului din 13 decembrie 2016 – Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL)
   (Cauza T-549/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative CAFE DEL SOL - Marca națională figurativă anterioară Café del Sol - Neprezentarea unei dovezi în limba de procedură a opoziției - Articolele 75 și 76 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Normele 19 și 20 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Dreptul la apărare”])
   (2017/C 030/50)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamant: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spania) (reprezentant: J. L. de Castro Hermida, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. O’Neill, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Germania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 16 iulie 2015 (cauza R 1888/2014-5) privind o procedură de opoziție între domnul Guiral Broto și Gastro & Soul.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 16 iulie 2015 privind o procedură de opoziție între domnul Ramón Guiral Broto și Gastro & Soul GmbH.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               EUIPO și domnul Guiral Broto suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 381, 16.11.2015.


title: Cauza C-398/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Fermo – Italia) – Procedură penală împotriva M „Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen — Articolul 54 — Principiul «ne bis in idem»  — Domeniu de aplicare — Ordonanță de netrimitere în judecată pentru motivul că nu există suficiente probe dată de o instanță a unui stat contractant — Posibilitate de redeschidere a anchetei judiciare în cazul în care apar probe noi — Noțiunea de persoană împotriva căreia a fost pronunțată o «hotărâre definitivă»  — Urmărire penală într-un alt stat contractant împotriva aceleiași persoane și pentru aceleași fapte — Stingerea acțiunii penale și aplicarea principiului ne bis in idem”

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Fermo – Italia) – Procedură penală împotriva M
   (Cauza C-398/12) (1)

   („Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen - Articolul 54 - Principiul «ne bis in idem» - Domeniu de aplicare - Ordonanță de netrimitere în judecată pentru motivul că nu există suficiente probe dată de o instanță a unui stat contractant - Posibilitate de redeschidere a anchetei judiciare în cazul în care apar probe noi - Noțiunea de persoană împotriva căreia a fost pronunțată o «hotărâre definitivă» - Urmărire penală într-un alt stat contractant împotriva aceleiași persoane și pentru aceleași fapte - Stingerea acțiunii penale și aplicarea principiului ne bis in idem”)
   2014/C 253/09
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Fermo

      Partea din procedura penală principală

   M

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare – Tribunale di Fermo – Interpretarea articolului 54 din Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen – Principiul ne bis in idem – Noțiunea „persoană împotriva căreia a fost pronunțată o hotărâre definitivă” – Hotărâre definitivă de încetare a procesului penal pronunțată de o instanță a unui stat membru

      Dispozitivul

   Articolul 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune, semnată la Schengen (Luxemburg) la 19 iunie 1990, trebuie interpretat în sensul că o ordonanță de netrimitere în judecată care împiedică, în statul contractant în care a fost dată această ordonanță, o nouă urmărire penală pentru aceleași fapte împotriva persoanei care a beneficiat de ordonanța respectivă, cu excepția cazului în care intervin noi probe împotriva acestei persoane, trebuie considerată ca fiind o hotărâre definitivă, în sensul acestui articol, care împiedică desfășurarea unei noi urmăriri penale împotriva aceleiași persoane pentru aceleași fapte într-un alt stat contractant.

      (1)  JO C 355, 17.11.2012


title: Cauza T-600/15: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2015 – PAN Europe și alții/Comisia

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/20

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2015 – PAN Europe și alții/Comisia
   (Cauza T-600/15)
   (2016/C 059/23)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Bruxelles, Belgia), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life) (Louvain-la-Neuve, Belgia), Unione nazionale associazioni apicoltori italiani (Unaapi) (Castel San Pietro Terme, Italia) (reprezentanți: B. Kloostra, avocat, A. van den Biesen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1295 al Comisiei (1) și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolelor 4 și 6 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 (2) și a anexelor I și II la acesta, prin adoptarea regulamentului atacat și aprobarea introducerii pe piață a sulfloxaflorului.

                           —

                           Comisia a încălcat articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 și/sau nu a aplicat corect cerințele privind aprobarea substanțelor active, astfel cum sunt prevăzute de acest regulament;

                           —

                           Comisia de asemenea a încălcat articolul 4 coroborat cu articolul 6 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 și punctele 1.1 și 2.2 din anexa II la acest regulament și/sau nu a aplicat corect cerințele privind aprobarea substanțelor active, astfel cum sunt prevăzute de același regulament;

                           —

                           Comisia a încălcat articolul 4 și articolul 6 litera (i) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 și/sau nu a aplicat corect cerințele privind aprobarea substanțelor active, astfel cum sunt prevăzute de același regulament;

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către regulamentul atacat a dreptului de proprietate și a dreptului de a desfășura o activitate comercială al apicultorilor, astfel cum sunt prevăzute la articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a principiului bunei administrări, a coerenței deciziilor și a obligației de diligență, prin adoptarea regulamentului atacat.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1295 al Comisiei din 27 iulie 2015 de aprobare a substanței active sulfoxaflor, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare, și de modificare a anexei la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 al Comisiei

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului.


title: Cauza T-575/13: Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2014 – Lesaffre et Compagnie/OAPI – Louis Baking Company (BAKING CENTER BY TECHNOLINE)

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/53

         Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2014 – Lesaffre et Compagnie/OAPI – Louis Baking Company (BAKING CENTER BY TECHNOLINE)
   (Cauza T-575/13) (1)

   2014/C 175/75
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 31, 1.2.2014.