title: Cauza C-522/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Sozialgericht Würzburg (Germania) la 9 noiembrie 2010 — Doris Reichel-Albert/Deutsche Rentenversicherung Nordbayern

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Sozialgericht Würzburg (Germania) la 9 noiembrie 2010 — Doris Reichel-Albert/Deutsche Rentenversicherung Nordbayern
   (Cauza C-522/10)
   ()
   2011/C 30/31
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Sozialgericht Würzburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Doris Reichel-Albert

      Pârâtă: Deutsche Rentenversicherung Nordbayern

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială poate fi interpretat în sensul că se opune unei reglementări dintr-un stat membru potrivit căreia perioadele de creștere a copiilor realizate în alt stat membru al Uniunii Europene trebuie recunoscute ca perioade realizate pe teritoriul național numai dacă părintele care se ocupă de creșterea copilului a avut reședința obișnuită, împreună cu copilul, în străinătate și, în timpul creșterii copilului sau imediat înainte de nașterea copilului, a realizat perioade de cotizare obligatorie ca rezultat al faptului că desfășura acolo o activitate salariată sau independentă ori dacă, în cazul reședinței comune a soților sau a partenerilor în străinătate, soțul sau partenerul celui care se ocupă de creșterea copilului a realizat astfel de perioade de cotizare obligatorie sau nu a realizat astfel de perioade numai pentru că a fost încadrat în categoria persoanelor prevăzute de articolul 5 alineatele (1) și (4) din SGB VI ori pentru că a fost scutit de asigurarea obligatorie în baza articolului 6 din SGB VI [articolul 56 alineatul (3) tezele a doua și a treia, precum și articolele 57 și 249 din SGB VI]?

               2.

               Articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială poate fi interpretat, în pofida modului în care este redactat, în sensul că, în cazuri excepționale, perioadele de creștere a copiilor trebuie luate în considerare chiar și lipsa unei activități salariate sau independente, dacă altfel o astfel de perioadă nu ar fi luată în considerare, potrivit dispozițiilor relevante, nici în statul membru competent și nici în alt stat membru în care persoana a avut reședința obișnuită în timpul creșterii copiilor?


title: Cauza T-440/11: Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – BT Telecommunications/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive împotriva Belarus — Înghețarea fondurilor — Obligație de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul de a fi ascultat — Eroare de apreciere” )

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/29

         Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – BT Telecommunications/Consiliul
   (Cauza T-440/11) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive împotriva Belarus - Înghețarea fondurilor - Obligație de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul de a fi ascultat - Eroare de apreciere”))
   (2015/C 034/33)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BT Telecommunications PUE (Minsk, Belarus) (reprezentanți: V. Vaitkutė Pavan, A. Smaliukas, E. Matulionyte și T. Milašauskas, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Naert și M. Bishop, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanţi: T. Scharf și E. Paasivirta, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/357/PESC a Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsurile restrictive împotriva anumitor funcționari din Belarus (JO L 161, p. 25), a Regulamentului (UE) nr. 588/2011 al Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 765/2006 al Consiliului privind măsurile restrictive împotriva președintelui Lukașenko și anumitor funcționari din Belarus (JO L 161, p. 1), a Deciziei 2011/666/PESC a Consiliului din 10 octombrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarusului (JO L 265, p. 17), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1000/2011 al Consiliului din 10 octombrie 2011 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 265, p. 8), a Deciziei 2012/642/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 285, p. 1), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1017/2012 al Consiliului din 6 noiembrie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva Belarus (JO L 307, p. 7), a Deciziei 2013/534/PESC a Consiliului din 29 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2012/642/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 288, p. 69) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1054/2013 al Consiliului din 29 octombrie 2013 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 288, p. 1), în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2011/357/PESC a Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsurile restrictive împotriva anumitor funcționari din Belarus, Regulamentul (UE) nr. 588/2011 al Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 765/2006 al Consiliului privind măsurile restrictive împotriva președintelui Lukașenko și anumitor funcționari din Belarus, Decizia 2011/666/PESC a Consiliului din 10 octombrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarusului, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1000/2011 al Consiliului din 10 octombrie 2011 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus, Decizia 2012/642/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Belarus și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1017/2012 al Consiliului din 6 noiembrie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva Belarus, în măsura în care acestea vizează BT Telecommunications PUE.

               2)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă în măsura în care vizează Decizia 2013/534/PESC a Consiliului din 29 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2012/642 și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1054/2013 al Consiliului din 29 octombrie 2013 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de BT Telecommunications.

               4)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată

      (1)  JO C 290, 1.10.2011.


title: Cauza C-96/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social de Terrassa (Spania) la 22 februarie 2017 – Gardenia Vernaza Ayovi/Consorci Sanitari de Terrassa

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social de Terrassa (Spania) la 22 februarie 2017 – Gardenia Vernaza Ayovi/Consorci Sanitari de Terrassa
   (Cauza C-96/17)
   (2017/C 151/26)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social de Terrassa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Gardenia Vernaza Ayovi

      Pârâtă: Consorci Sanitari de Terrassa

      Întrebările preliminare

               1)

               Soluția legală oferită de ordinea juridică în ceea ce privește calificarea unei concedieri disciplinare considerate nelegală și, în special, soluția prevăzută la articolul 96 alineatul 2 din Decretul legislativ regal nr. 5/2015 din 30 octombrie 2015 de aprobare a textului codificat al Legii privind statutul de bază al funcționarilor publici trebuie considerată ca fiind inclusă în noțiunea „condiții de încadrare în muncă” prevăzută la clauza 4 punctul 1 din [acordul-cadru care figurează în anexa la] Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată (1), încheiat între CES, UNICE și CEEP?

               2)

               Clauza 4 punctul 1 din [acordul-cadru care figurează în anexa la] Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP ar califica drept discriminatorie o situație precum cea prevăzută la articolul 96 alineatul 2 din Decretul legislativ regal nr. 5/2015 din 30 octombrie 2015 de aprobare a textului codificat al Legii privind statutul de bază al funcționarilor publici, în care, atunci când concedierea disciplinară a unui lucrător pe durată nedeterminată permanent din cadrul administrației publice este declarată abuzivă – nelegală –, lucrătorul este reîncadrat pe post în orice împrejurare, însă dacă este vorba despre un lucrător pe durată nedeterminată nepermanent – sau temporar –, care are aceleași atribuții ca un lucrător pe durată nedeterminată permanent, există posibilitatea de a nu-l reîncadra, în schimbul unei indemnizații?

               3)

               Având în vedere întrebarea anterioară, însă nu în lumina directivei, ci a articolului 20 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, s-ar justifica aplicarea unui tratament diferențiat în aceste împrejurări?

      (1)  JO 1999, L 175, p. 43, Ediţie specială, 05/vol. 5, p. 129.


title: Cauza C-403/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Ireland (Irlanda) la 16 iulie 2013 — Lisa Kelly/Minister for Social Protection

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Ireland (Irlanda) la 16 iulie 2013 — Lisa Kelly/Minister for Social Protection
   (Cauza C-403/13)
   2013/C 274/24
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Lisa Kelly

      Pârât: Minister for Social Protection

      Întrebările preliminare

               1.

               În cazul în care un angajat cu reședința în statul membru A, care a desfășurat în acest stat, timp de aproape trei ani, o activitate salariată în urma căreia se poate beneficia de prestații sociale, își desfășoară ultimele șase luni din activitatea sa salariată în urma căreia se poate beneficia de prestații sociale în statul membru B, cererile ulterioare prin care această persoană solicită plata prestațiilor sociale de boală trebuie să fie reglementate de (i) legislația statului membru B în sensul articolului 11 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 883/2004/CE (1) sau de (ii) legislația statului membru A în care acesta își are reședința în sensul articolului 11 alineatul (3) litera (e)?

               2.

               Pentru examinarea primei întrebări, prezintă relevanță faptul că, dacă se consideră că legislația aplicabilă este legislația statului membru B, angajatul în cauză nu îndeplinește condițiile pentru niciun fel de prestație socială, în timp ce situația ar fi diferită în cazul în care s-ar considera că legislația aplicabilă este legislația statului membru unde angajatul își are reședința (statul membru A)?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05 vol. 7, p. 82).


title: Cauza T-570/13: Acțiune introdusă la 25 octombrie 2013 — Agriconsulting Europe/Comisia

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/38

         Acțiune introdusă la 25 octombrie 2013 — Agriconsulting Europe/Comisia
   (Cauza T-570/13)
   2013/C 367/69
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Agriconsulting Europe SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: R. Sciaudone, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               acordarea măsurii de cercetare judecătorească solicitate;

               —

               obligarea Comisiei la repararea prejudiciilor evaluate în acțiune și majorate în consecință;

               —

               tratarea în mod confidențial a datelor furnizate în anexele A.23 și A.24;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată corespunzătoare prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta cerere are drept obiect obținerea reparării prejudiciilor suferite din cauza neregularităților care ar fi fost săvârșite de Comisie în cadrul cererii de oferte „Constituirea unei structuri a rețelei pentru punerea în aplicare a parteneriatului pentru inovare (PEI) «Productivitatea și durabilitatea agriculturii»” (AGRI-2012-EIP-01).
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe o eroare de apreciere a ofertei și pe încălcarea principiului egalității de tratament cu privire la criteriul de atribuire nr. 1.
               În această privință se arată că:

                           —

                           comitetul de evaluare a săvârșit o eroare atunci când a stabilit că Agriconsulting nu dezvoltase aspectul referitor la strategia de comunicare, din moment ce oferta tehnică a reclamantei cuprinde nu mai puțin de șase pagini în care acest aspect este dezvoltat pe larg;

                           —

                           comitetul de evaluare a încălcat principiul egalității de tratament, întrucât a evaluat strategia de comunicare din oferta reclamantei în cadrul criteriului nr. 1, deși în ceea ce privește întreprinderea ofertantă căreia i s-a atribuit contractul a evaluat acest aspect în cadrul criteriului nr. 2.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de evaluare a ofertei și pe interpretarea și pe aplicarea greșită a criteriului de atribuire nr. 2.
               În această privință se susține că:

                           —

                           comitetul de evaluare a săvârșit o eroare atunci când a reținut că exista obligația de a asigura o prezență numeroasă de personal permanent și că, în consecință, în lipsa îndeplinirii acesteia, ofertei reclamantei trebuie să i se atribuie o evaluare negativă;

                           —

                           comitetul de evaluare nu a apreciat aportul experților externi.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de apreciere a ofertei, pe încălcarea normelor privind achizițiile publice finanțate cu resurse europene și pe încălcarea normelor privind licitațiile în legătură cu criteriul de atribuire nr. 3

                           —

                           În această privință se afirmă că comitetul de evaluare a făcut o nouă evaluare a unor elemente care au făcut obiectul unei evaluări în etapa de selecție precedentă, încălcând astfel limitele și normele care reglementează etapa de selecție și etapa de atribuire a contractului.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea, în legătură cu criteriul de atribuire nr. 3, a principiului proporționalității și a obligației de a utiliza criterii de atribuire care nu se confundă cu criteriile de selecție a ofertelor.

                           —

                           În această privință se susține că admițând că criteriul de atribuire nr. 3 ar permite o evaluare întemeiată doar pe numărul de angajați, un astfel de criteriu ar fi disproporționat și inadecvat în raport cu obiectivul prin care se urmărește selectarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic și ar încălca obligația de a utiliza, în vederea evaluării comparative a ofertelor, criterii de atribuire care nu se confundă cu criteriile de selecție administrativă a ofertelor.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea, în legătură cu criteriul de atribuire nr. 3, a principiului de separare a etapelor unei licitații publice care prevede atribuirea contractului ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic.

                           —

                           În această privință se susține că comitetul de evaluare, întrucât a utilizat informații strânse în cadrul etapei de evaluare a ofertei financiare pentru a modifica evaluarea făcută în etapa precedentă de evaluare calitativă a ofertei reclamantei, a încălcat principiul separării diferitelor etape ale licitației publice care adoptă metoda de atribuire a contractului ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic.

               6.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe săvârșirea unei erori vădite de evaluare a ofertei în raport cu criteriul de atribuire nr. 3, în ceea ce privește capacitatea de a realiza atribuțiile principale.

                           —

                           În această privință se arată că, spre deosebire de cele prevăzute în caietul de sarcini, comitetul de evaluare a considerat că o implicare, de altfel limitată, a șefului de echipă și a adjunctului său în activități de supraveghere și de control în cadrul atribuțiilor secundare ar fi făcut imposibilă realizarea atribuțiilor principale.

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe interpretarea și aplicarea greșite a noțiunii de ofertă anormal de mică.

                           —

                           În această privință se afirmă că comitetul de evaluare a constatat o anomalie cu privire doar la o parte din atribuții (cele suplimentare), fără să aprecieze însă dacă o astfel de „anomalie” ar fi determinat în fapt ca întreaga ofertă a reclamantei să fie nefiabilă sau inadecvată în raport cu realizarea obiectului contractului.

               8.

               Al optulea motiv este întemeiat pe caracterul arbitrar și nerezonabil al parametrilor utilizați pentru aplicarea noțiunii de ofertă anormal de mică, precum și pe încălcarea principiilor contradictorialității și egalității de tratament.

                           —

                           În această privință se susține că comitetul de evaluare a adoptat criterii arbitrare și nejustificate pentru a calcula gradul de anormalitate a ofertei reclamantei, fără a ține cont de capacitățile organizatorice și comerciale ale acesteia.


title: Cauza C-484/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 decembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank 's Gravenhage — Țările de Jos) — Georgetown University/Octrooicentrum Nederland, acționând sub denumirea NL Octrooicentrum [Medicamente de uz uman — Certificat suplimentar de protecție — Regulamentul (CE) nr. 469/2009 — Articolul 3 — Condiții de obținere a acestui certificat — Posibilitate de a obține mai multe certificate suplimentare de protecție pornind de la același brevet]

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/20

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 decembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank 's Gravenhage — Țările de Jos) — Georgetown University/Octrooicentrum Nederland, acționând sub denumirea NL Octrooicentrum
   (Cauza C-484/12) (1)

   (Medicamente de uz uman - Certificat suplimentar de protecție - Regulamentul (CE) nr. 469/2009 - Articolul 3 - Condiții de obținere a acestui certificat - Posibilitate de a obține mai multe certificate suplimentare de protecție pornind de la același brevet)
   2014/C 52/33
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank 's Gravenhage

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Georgetown University

      Pârâtă: Octrooicentrum Nederland, acționând sub denumirea NL Octrooicentrum

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Rechtbank 's-Gravenhage — Țările de Jos — Interpretarea articolului 3 litera (c) și a articolului 14 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 152, p. 1) — Condiții de obținere a certificatului — Brevet de bază în vigoare care protejează mai multe produse — Existența sau inexistența dreptului la certificat pentru fiecare produs

      Dispozitivul

   În împrejurări precum cele din litigiul principal, în care, în temeiul unui brevet de bază și al autorizației de introducere pe piață a unui medicament care constă într-o compoziție din mai multe principii active, titularul acestuia a obținut deja un certificat suplimentar de protecție pentru această compoziție de principii active, protejată prin respectivul brevet în sensul articolului 3 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente, articolul 3 litera (c) din acest regulament trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca acel titular să obțină și un certificat suplimentar de protecție pentru unul dintre aceste principii active care, considerat individual, este protejat și ca atare prin brevetul menționat.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza T-295/08: Acțiune introdusă la 23 iulie 2008 — CPS Color Group/OAPI — Fema Farben und Putze (TEMACOLOR)

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/19

         Acțiune introdusă la 23 iulie 2008 — CPS Color Group/OAPI — Fema Farben und Putze (TEMACOLOR)
   (Cauza T-295/08)
   (2008/C 247/37)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: CPS Color Group Oy (Vantaa, Finlanda) (reprezentant: P. Hagman, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Fema Farben und Putze GmbH (Ettlingen, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 7 mai 2008 în cauza R 808/2007-1;

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „TEMACOLOR” pentru produse din clasa 2.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: celalaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală „FEMA-Color” înregistrată în Germania sub nr. 2 104 061 pentru produse din clasa 2; marca verbală internațională „FEMA-Color” înregistrată sub nr. 691 406 pentru produse din clasa 2.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: camera de recurs a comis o eroare de drept atunci când a statuat că mărcile în conflict sunt mărci atât de asemănătoare încât există un risc de confuzie, încălcând articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului.


title: Cauza C-501/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 10 noiembrie 2014 – EL-EM-2001 Ltd./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 10 noiembrie 2014 – EL-EM-2001 Ltd./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Cauza C-501/14)
   (2015/C 046/29)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: EL-EM-2001 Ltd.

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 (1) trebuie interpretat în sensul că măsurile necesare pentru executarea unei sancțiuni instituite și aplicate de către un stat membru în cazul unei încălcări pot fi dispuse doar față de persoana care a comis acea încălcare?
               Cu alte cuvinte: În lumina dispozițiilor articolului 18 din Regulamentul (CE) nr. 561/2006, reglementarea națională care prevede că măsurile necesare pentru executarea unei sancțiuni instituite și aplicate de un stat membru împotriva unei persoane (fizice sau juridice) față de care nu s-a constatat, în cadrul procedurii administrative, comiterea niciunei încălcări, contravine obligației care revine statelor membre în temeiul articolului 19 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 561/2006?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul (CE) [nr. 561/2006] trebuie interpretat în sensul că o măsură aplicată unui terț (persoană fizică sau juridică) pentru o încălcare comisă de o altă persoană, fără a se fi constatat comiterea unei încălcări de către terțul respectiv, reprezintă o sancțiune aplicată acestuia, indiferent de denumirea sancțiunii?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare, interdicția privind dubla constatare la care se referă articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul (CE) [nr. 561/2006] este contrară unei reglementări naționale care, în materia executării sancțiunii aplicate pentru o încălcare comisă de către conducătorul auto, permite aplicarea sancțiunii – denumită „măsură”, însă cu un conținut sancționator – față de o altă persoană (fizică sau juridică)?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului (JO L 102, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 214).


title: Cauza C-57/07: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 6 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2003/86/CE — Dreptul la reîntregirea familiei — Netranspunerea în termenul acordat)

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/14

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 6 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-57/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2003/86/CE - Dreptul la reîntregirea familiei - Netranspunerea în termenul acordat)
   (2008/C 22/27)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: M. Condou-Durande, agent)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentant: C. Schiltz, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (JO L 251, p. 12).
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenul acordat, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la regrupare familială, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Marele Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza T-370/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 septembrie 2008 — Republica Franceză/Comisia Comunităților Europene ( FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Sector vitivinicol — Ajutor la restructurare și la reconversie — Noțiunea de suprafață eligibilă )

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/18

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 septembrie 2008 — Republica Franceză/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-370/05) (1)

   („FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Sector vitivinicol - Ajutor la restructurare și la reconversie - Noțiunea de suprafață eligibilă’)
   (2008/C 272/32)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: inițial G. de Bergues și A. Colomb, ulterior G. de Bergues și A.-L. During, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: M. Nolin, agent)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei 2005/579/CE a Comisiei din 20 iulie 2005 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în temeiul Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare” (JO L 199, p. 84), în măsura în care aceasta exclude de la finanțarea comunitară anumite cheltuieli drept măsură corectivă în legătură cu determinarea suprafețelor eligibile pentru ajutorul la restructurarea și la reconversia podgoriilor aferent exercițiului 2001-2003.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2005/579/CE a Comisiei din 20 iulie 2005 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în temeiul Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare”, în măsura în care aceasta exclude de la finanțarea comunitară suma de 13 519 122,05 euro drept măsură corectivă impusă Republicii Franceze în legătură cu determinarea suprafețelor eligibile pentru ajutorul la restructurarea și la reconversia podgoriilor aferent exercițiului 2001-2003.

               2)

               Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 315, 10.12.2005.


title: Cauza T-503/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 4 mai 2009 — Rundpack/OAPI (Reprezentarea unui pahar fără picior)

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/50

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 4 mai 2009 — Rundpack/OAPI (Reprezentarea unui pahar fără picior)
   (Cauza T-503/08) (1)

   2009/C 153/97

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza C-487/08: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/16

         Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-487/08)
   (2009/C 19/29)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: R. Lyal și I. Martinez del Peral Cagigal, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin acordarea unui tratament diferit dividendelor distribuite acționarilor străini și naționali, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 56 din Tratatul CE și al articolului 40 din Acordul privind SEE;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Potrivit legislației spaniole, socitățile care dețin o participație considerabilă la capitalul unei filiale pot deduce din venitul lor impozabil 100 % din dividendul brut obținut din aceasta. Pentru a beneficia de acest regim, societățile-mamă rezidente în Spania trebuie să fi deținut o participație egală sau mai mare de 5 % din capitalul societății filiale rezidente în cursul unei perioade neîntrerupte de cel puțin un an. Dividendele care îndeplinesc cerințele pentru a le fi aplicabil un astfel de regim sunt scutite de reținerea la sursă.
   În ceea ce privește societățile-mamă nerezindente în Spania, pentru a putea beneficia de scutire este necesară deținerea unei participații de 20 %, care a fost redusă la 15 % începând cu 1 ianuarie 2007 și la 10 % începând cu 1 ianuarie 2009. Astfel, spre deosebire de societățile-mamă rezidente în Spania, societățile-mamă din alte state membre ale CE și din statele membre ale Acordului privind Spațiul Economic European care dețin o participație la capital egală sau mai mare de 5 %, dar inferioară limitelor menționate trebuie să plătească impozit pe dividendele plătite de societatea filială.
   Comisia consideră că diferența de tratament care este stabilită de legislația spaniolă, prin impunerea unei cerințe de participare la capital mai ridicată societăților-mamă nerezidente față de cele rezidente pentru a putea beneficia de scutirea de la plata impozitului pe dividendele distribuite de societățile filiale rezidente pe teritoriul spaniol constituie o discriminare și încalcă articolul 56 CE și articolul 40 din Acordul privind SEE. Comisia nu identifică nicio justificare pentru această sarcină fiscală suplimentară care se aplică societăților-mamă din alte state membre și din statele membre ale SEE.


title: Cauza C-10/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 13 ianuarie 2014 – J.B.G.T. Miljoen/Staatssecretaris van Financiën

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 13 ianuarie 2014 – J.B.G.T. Miljoen/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-10/14)
   2014/C 129/11
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurent: J.B.G.T. Miljoen

      Intimat: Staatssecretaris van Financiën

      Întrebările preliminare

               1)

               În scopul aplicării articolului 63 TFUE, comparaţia între un nerezident şi un rezident, într-o situație precum cea din prezenta cauză, în care un impozit pe dividende este reținut de statul-sursă la distribuirea dividendelor, trebuie să se extindă şi în privința impozitului pe venit aplicat asupra veniturilor rezultate din dividende, din care, în cazul rezidenţilor, este dedus impozitul pe dividende?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, pentru a se stabili dacă sarcina fiscală efectivă asupra unui nerezident este mai mare decât sarcina fiscală asupra unui rezident, este necesar să se efectueze o comparaţie între impozitul olandez pe dividende reţinut de la un nerezident şi impozitul olandez pe venit datorat de un rezident, calculat pe o bază forfetară de venit, care poate fi dedus, în anul primirii dividendelor, din totalul acțiunilor deținute la societăţile olandeze sau, conform dreptului Uniunii Europene, trebuie aplicat un alt criteriu de comparaţie?


title: Cauza T-14/11: Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2011 — Timab Industries și CFPR/Comisia

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/22

         Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2011 — Timab Industries și CFPR/Comisia
   (Cauza T-14/11)
   2011/C 80/42
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Timab Industries (Dinard, Franța) și Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (Saint-Malo, Franța) (reprezentant: N. Lenoir, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               pronunțarea anulării deciziei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea Deciziei Comisiei din 17 noiembrie 2010 prin care s-a refuzat implicit accesul la documente ale Comisiei referitoare la procedura inițiată de Comisie în cazul COMP/38.866 privind o înțelegere pe piața europeană a fosfaților pentru hrana animalelor.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o încălcare a obligației de motivare, în măsura în care Comisia s-ar fi abținut să răspundă la cererea confirmativă de acces la decizia (deciziile) sa(le) de stabilire a limitelor amenzilor probabile privind destinatarii Deciziei C(2010) 5004 final adoptate în urma unei proceduri de tranzacție.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe erori de drept și pe erori vădite de apreciere, în măsura în care Comisia, în cadrul procedurii de examinare a cererii de acces la documente, ar fi invocat articolul 4 alineatul (2) prima și a treia liniuță și articolul 4 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1049/2001 (1) pentru a justifica respingerea cererii de acces. Reclamantele arată că documentele solicitate:

                           —

                           nu sunt avize, ci decizii, nefiind stabilit că prin comunicarea acestora se poate aduce o atingere gravă procesului decizional;

                           —

                           nu ar conține nicio informație comercială sensibilă;

                           —

                           nu ar avea niciun raport cu activitățile de inspecție, de anchetă și de audit.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza F-84/12: Acțiune introdusă la 1 august 2012 — ZZ/Consiliul

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/35

         Acțiune introdusă la 1 august 2012 — ZZ/Consiliul
   (Cauza F-84/12)
   2012/C 295/62
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care se refuză accesul direct al reclamantului la raportul final al concluziilor comisiei pentru invaliditate și accesul său la diagnosticul celui de al treilea medic al acestei comisii

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei din 17 octombrie 2011 prin care se refuză accesul direct al reclamantului la raportul final al concluziilor comisiei pentru invaliditate și accesul său la diagnosticul celui de al treilea medic al acestei comisii;

               —

               anularea deciziei AIPN din 24 martie 2012 prin care s-a răspuns la reclamația formulată în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut;

               —

               obligarea pârâtului la plata unor daune-interese moratorii și compensatorii de 6,75 % pentru prejudiciul moral și material suferit;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-372/09: Acțiune introdusă la 21 septembrie 2009 — Visti Beheer/OAPI — Meister (GOLD MEISTER)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/55

         Acțiune introdusă la 21 septembrie 2009 — Visti Beheer/OAPI — Meister (GOLD MEISTER)
   (Cauza T-372/09)
   2009/C 282/104
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Visti Beheer BV (Rotterdam, Țările de Jos) (reprezentant: A. Herbertz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Meister + Co. AG (Wollerau, Elveția)

      Concluziile reclamantei

               —

               Modificarea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 26 iunie 2009 (cauza R 1465/2008-1) în sensul de anula decizia Oficiului în procedura de opoziție (B 1 134 651) și a admite cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 5 243 209 pentru produsele în litigiu;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „GOLD MEISTER” pentru produse și servicii din clasele 3, 14, 16, 35, 37, 40 și 42 (cererea de înregistrare nr. 5 243 209)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Meister + Co. AG

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală germană nr. 39 534 716 și marca comunitară nr. 2 607 737„MEISTER” pentru produse și servicii din clasele 14, opoziția fiind îndreptată numai împotriva înregistrării pentru produsele din această clasă

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), în măsura în care nu există risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)


title: Cauza T-630/14: Acțiune introdusă la 20 august 2014 – Primo Valore/Comisia

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/27

         Acțiune introdusă la 20 august 2014 – Primo Valore/Comisia
   (Cauza T-630/14)
   2014/C 361/41
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Primo Valore (Roma, Italia) (reprezentant: M. Moretto, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Constatarea faptului că, prin faptul că nu a supus la vot comitetului de reglementare, în aplicarea procedurii prevăzute la articolul 5a alineatele (1)-(4) din Decizia 1999/468/CE, un proiect de măsură care vizează reexaminarea anexei V punctul 2 din Regulamentul nr. 999/2001 (1) și potrivit căreia toate materialele cu riscuri specificate originare dintr-un stat membru trebuie îndepărtate și distruse chiar dacă statul membru menționat a fost recunoscut ca fiind un stat în care există un risc neglijabil de ESB (encefalopatie spongiformă bovină), Comisia Europeană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul Regulamentelor nr. 999/2001 și 178/2002 (2) și a încălcat principiul general al nediscriminării și cel al proporționalității;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe obligația de a acționa care revine Comisiei, în temeiul articolului 8 alineatul (1) ultima teză din Regulamentul nr. 999/2001 coroborat cu articolul 5 alineatele (1) și (3) din regulamentul menționat, cu articolul 5 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 178/2002, precum și cu articolul 7 alineatul (2) a doua teză din același regulament și cu articolele 23 și 24 din Regulamentul nr. 999/2001.

                           —

                           În această privință, se susține că în aplicarea dispozițiilor citate anterior, Comisia are obligația să reexamineze derogarea provizorie inclusă în anexa V punctul 2 din Regulamentul nr. 999/2001 și să supună comitetului de reglementare, în temeiul procedurii prevăzute la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE un proiect al unei măsuri de modificare al anexei V menționate. Acest lucru este necesar pentru a garanta respectarea normelor sanitare internaționale adoptate de OIE, care nu prevede întocmirea unei liste cu materiale cu riscuri specificate pentru țări precum Italia, despre care s-a recunoscut că sunt țări care prezintă un risc neglijabil, și anume țări care prezintă cel mai redus nivel de risc conform clasificării internaționale adoptate de OIE.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe obligația de a acționa care îi revine Comisiei în temeiul principiului nediscriminării, al articolului 7 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 178/2002, precum și al articolelor 23 și 24 din Regulamentul nr. 999/2001.

                           —

                           În această privință, se susține că în temeiul principiului menționat și a dispozițiilor citate anterior, întrucât OIE a recunoscut în mai 2008, în mai 2011, în mai 2012 și în mai 2013 că anumite state membre, printre care Italia, puteau fi calificate drept țări care prezintă un risc neglijabil de ESB, Comisia avea obligația să adapteze reglementarea în raport cu aceste noi date și să reexamineze în acest sens derogarea din anexa V punctul 2 din regulament pentru a garanta respectarea principiului nediscriminării. Astfel, derogarea menționată prevede pe de o parte un tratament diferit al unor situații comparabile, și anume între producătorii statelor membre despre care s-a recunoscut că sunt țări care prezintă un risc neglijabil de ESB și cei din țări terțe care au beneficiat de această recunoaștere. Pe de altă parte, aceasta prevede același tratament pentru situații diferite, și anume între producătorii din stat membre despre care s-a recunoscut că sunt țări cu risc neglijabil de ESB și cei din state membre care nu au beneficiat de această recunoaștere.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe obligația de a acționa care îi revine Comisiei în temeiul principiului proporționalității, al articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 178/2002, precum și al articolelor 23 și 24 din Regulamentul nr. 999/2001.

                           —

                           În această privință, se susține că în temeiul principiului și al dispozițiilor menționate, după ce OIE a recunoscut că anumite state membre puteau fi calificate drept țări care prezintă un risc neglijabil de ESB, îi revenea Comisiei să procedeze la adaptarea reglementării în raport cu aceste noi date și să reexamineze în acest sens derogarea provizorie din anexa V punctul 2 din regulament pentru a garanta respectarea principiului proporționalității. Potrivit reclamantei, trebuie arătat și că alegerea Comisiei de a nu reexamina derogarea prevăzută în anexa V punctul 2 nu este potrivită în vederea atingerii obiectivului protecției sănătății pe care aceasta l-a invocat.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2001 de stabilire a unor reglementări pentru prevenirea, controlul și eradicarea anumitor forme transmisibile de encefalopatie spongiformă (JO L 147, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 37, p. 213).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (JO L 31, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 68).


title: Cauza T-282/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 28 aprilie 2009 — Tailor/OAPI (Reprezentarea unui buzunar stâng) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci figurative reprezentând un buzunar stâng — Motiv absolut de refuz — Lipsa de caracter distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Acțiune vădit nefondată ]

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/39

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 28 aprilie 2009 — Tailor/OAPI (Reprezentarea unui buzunar stâng)
   (Cauza T-282/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci figurative reprezentând un buzunar stâng - Motiv absolut de refuz - Lipsa de caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Acțiune vădit nefondată”)
   2009/C 153/75
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Tom Tailor GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: S.O. Gillert, K. Vanden Bossche și F. Schiwek, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 15 mai 2007 (cauza R 669/2006-1) privind înregistrarea ca marcă comunitară a unui semn figurativ reprezentând un buzunar stâng

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit nefondată.

               2)

               Obligă Tom Taylor GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-265/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 iulie (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Brussel — Belgia) — Citroën Belux NV/Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonen (FvF) (Articolul 56 TFUE — Libera prestare a serviciilor — Directiva 2005/29/CE — Practici comerciale neloiale — Protecția consumatorilor — Oferte comune care cuprind cel puțin un serviciu financiar — Interzicere — Excepții)

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/17

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 iulie (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Brussel — Belgia) — Citroën Belux NV/Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonen (FvF)
   (Cauza C-265/12) (1)

   (Articolul 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Directiva 2005/29/CE - Practici comerciale neloiale - Protecția consumatorilor - Oferte comune care cuprind cel puțin un serviciu financiar - Interzicere - Excepții)
   2013/C 260/28
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Brussel

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Citroën Belux NV

      Pârâtă: Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonen (FvF)

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Hof van beroep te Brussel — Belgia — Interpretarea articolului 56 TFUE și a articolului 3 alineatul (9) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260) — Reglementare națională în materia protecției consumatorilor care interzice în general, sub rezerva unor excepții enumerate limitativ, orice ofertă comună care cuprinde cel puțin un serviciu financiar

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (9) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”), precum și articolul 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei dispoziții a unui stat membru, precum cea în discuție în cauza principală, care prevede o interdicție generală, sub rezerva unor cazuri enumerate limitativ de legislația națională, a ofertelor comune propuse consumatorului având cel puțin un element care constituie un serviciu financiar.

      (1)  JO C 258, 25.8.2012.


title: Cauza T-239/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 5 mai 2008 — Pathé Distribution/Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură ( Clauză compromisorie — Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură — Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei )

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/36

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 5 mai 2008 — Pathé Distribution/Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură
   (Cauza T-239/07) (1)

   („Clauză compromisorie - Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură - Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei’)
   (2008/C 171/67)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Pathé Distribution SAS (Paris, Franța) (reprezentant: P. Deprez, avocat)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (reprezentanți: H. Monet, agent, asistat de J.-L. Fagnart, avocat)
   Obiectul
   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei Agenției Executive pentru Educație, Audiovizual și Cultură din 8 mai 2007 prin care a fost reziliat contractul 2006-0912-0304DI021001FR1507 și, pe de altă parte, cerere de obligare a Agenției Executive pentru Educație, Audiovizual și Cultură la plata către reclamantă a sumei de 9 737 de euro în executarea contractului menționat.
   Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza T-470/08: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2008 — Comisia/Eurgit și Cirese

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/40

         Acțiune introdusă la 23 octombrie 2008 — Comisia/Eurgit și Cirese
   (Cauza T-470/08)
   (2008/C 327/70)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Moretto, avocat, A. M. Rouchaud-Joët, agent, N. Bambara, agent)

      Pârâte: Associazione dei giuristi italiani per le Comunità europee — Eurgit (Roma, Italia), Vania Cirese (Roma, Italia)
   Concluziile reclamantei

               —

               Obligarea Eurgit și a doamnei Vania Cirese, cu titlu personal și în solidar, la restituirea sumei de 7 412 euro datorate în principal, majorată cu dobânzi de întârziere calculate la nivelul dobânzii legale din Belgia începând de la 11 noiembrie 2002 și până la plata totală a sumei datorate;

               —

               obligarea Eurgit și a doamnei Vania Cirese, cu titlu personal și în solidar, la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune a fost formulată de Comisia Europeană în temeiul articolului 238 CE în scopul de a obține obligarea în solidar a EURGIT și a doamnei Cirese la restituirea sumei de 7 412 euro majorate cu dobânzi de întârziere, sumă ce reprezintă avansul plătit de reclamantă către EURGIT pentru realizarea proiectului nr. 97/GR/098, finanțat în cadrul programului GROTIUS de stimulare și schimburi destinat reprezentanților profesiilor juridice.
   Comisia susține în această privință că, în temeiul punctului 7 din „declarația beneficiarului unui ajutor financiar”, beneficiarul se angajează, în cazul în care lista cheltuielilor nu este suficientă pentru a justifica utilizarea ajutorului financiar primit, să îi restituie, la cerere, sumele nejustificate deja plătite.
   Întrucât EURGIT nu a justificat în termenul stabilit utilizarea sumei plătite în avans de Comisie, nu ar exista nicio îndoială cu privire la faptul că pârâta și persoana care a acționat în numele și în interesul acesteia au obligația de a restitui avansul plătit.


title: Cauza C-60/09: Ordonanța președintelui Curții din 1 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Italia) — Lucio Rubano/Regione Campania, Comune di Cusano Mutri

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/24

         Ordonanța președintelui Curții din 1 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Italia) — Lucio Rubano/Regione Campania, Comune di Cusano Mutri
   (Cauza C-60/09) (1)

   2011/C 63/44
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 90, 18.4.2009.


title: Cauza C-212/08: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État — Franța) — Société Zeturf Ltd/Premier ministre (Regim de exclusivitate în ceea ce privește administrarea pariurilor hipice în afara hipodromului — Articolul 49 CE — Restricție privind libera prestare a serviciilor — Motive imperative de interes general — Obiective privind lupta împotriva dependenței de joc și împotriva activităților frauduloase și criminale și contribuția la dezvoltarea rurală — Proporționalitate — Măsură restrictivă care trebuie să urmărească reducerea ocaziilor de a juca și limitarea activităților de jocuri de noroc în mod coerent și sistematic — Operator care desfășoară o politică comercială dinamică — Politică de publicitate moderată — Apreciere a restricției privind comercializarea pe canale tradiționale și pe internet)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/2

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État — Franța) — Société Zeturf Ltd/Premier ministre
   (Cauza C-212/08) (1)

   (Regim de exclusivitate în ceea ce privește administrarea pariurilor hipice în afara hipodromului - Articolul 49 CE - Restricție privind libera prestare a serviciilor - Motive imperative de interes general - Obiective privind lupta împotriva dependenței de joc și împotriva activităților frauduloase și criminale și contribuția la dezvoltarea rurală - Proporționalitate - Măsură restrictivă care trebuie să urmărească reducerea ocaziilor de a juca și limitarea activităților de jocuri de noroc în mod coerent și sistematic - Operator care desfășoară o politică comercială dinamică - Politică de publicitate moderată - Apreciere a restricției privind comercializarea pe canale tradiționale și pe internet)
   2011/C 252/02
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Société Zeturf Ltd

      Pârât: Premier ministre

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Conseil d'État — Interpretarea articolelor 49 CE și 50 CE — Admisibilitatea unui regim de exclusivitate în ceea ce privește administrarea pariurilor în afara hipodromului în favoarea unui operator unic care nu urmărește un scop lucrativ, dar care are, în schimb, o politică comercială dinamică — Necesitatea luării în considerare numai a pariurilor hipice on line sau a ansamblului sectorului pariurilor hipice, oricare ar fi forma acestora

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 49 CE trebuie interpretat în sensul că:

                           (a)

                           un stat membru care urmărește să garanteze un nivel extrem de ridicat de protecție a consumatorilor în sectorul jocurilor de noroc poate considera în mod întemeiat că numai acordarea de drepturi exclusive unui organism unic supus unui control strict din partea autorităților publice este de natură să permită controlul riscurilor legate de sectorul respectiv și urmărirea obiectivului privind prevenirea incitării la cheltuieli excesive legate de joc și lupta împotriva dependenței de joc în mod suficient de eficace;

                           (b)

                           revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă:

                                       —

                                       autoritățile naționale urmăreau cu adevărat, la data faptelor din acțiunea principală, să asigure un astfel de nivel de protecție extrem de ridicat și dacă, având în vedere acest nivel de protecție urmărit, instituirea unui monopol putea fi considerată în mod efectiv necesară și

                                       —

                                       controalele statale la care sunt în principiu supuse activitățile organismului care beneficiază de drepturi exclusive sunt efectiv puse în aplicare în mod coerent și sistematic în urmărirea obiectivelor stabilite pentru acest organism;

                           (c)

                           pentru a fi coerentă cu obiectivele privind lupta împotriva criminalității, precum și reducerea ocaziilor de a juca, o reglementare națională care instituie un monopol în materie de jocuri de noroc trebuie:

                                       —

                                       să se bazeze pe constatarea potrivit căreia activitățile criminale și frauduloase legate de jocuri și dependența de joc constituie o problemă pe teritoriul statului membru vizat, pe care o expansiune a activităților autorizate și reglementate ar fi de natură să o remedieze și

                                       —

                                       să nu permită decât punerea în aplicare a unei publicități moderate și strict limitate la ceea ce este necesar pentru a canaliza consumatorii către rețelele de joc controlate.

               2.

               Pentru a se aprecia atingerea adusă liberei prestări a serviciilor de un sistem care consacră un regim de exclusivitate pentru organizarea pariurilor hipice, revine instanțelor naționale sarcina de a ține cont de ansamblul canalelor de comercializare substituibile ale acestor pariuri, cu excepția cazului în care recurgerea la internet are drept consecință agravarea riscurilor legate de jocurile de noroc vizate dincolo de cele existente în ceea ce privește jocurile comercializate pe canale tradiționale. În prezența unei reglementări naționale care se aplică în același mod ofertei online de pariuri hipice și celei efectuate pe canale tradiționale, este necesar ca atingerea adusă liberei prestări a serviciilor să fie apreciată din punctul de vedere al restricțiilor privind ansamblul sectorului în cauză.

      (1)  JO C 197, 2.8.2008


title: Cauza F-75/10: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2010 — Scheefer/Parlamentul European

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/64

         Acțiune introdusă la 10 septembrie 2010 — Scheefer/Parlamentul European
   (Cauza F-75/10)
   ()
   2010/C 301/103
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Séverine Scheefer (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: C. L'Hote-Tissier, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor prin care pârâtului a refuzat să emită o decizie motivată cu privire la situația juridică a reclamantei și a refuzat în final să recalifice contractul acesteia de agent temporar în contract pe durată nedeterminată potrivit articolului 8 alineatul (1) din RAA, precum și repararea prejudiciului suferit de reclamantă

      Concluziile reclamantei

               —

               Suspendarea procedurii până la pronunțarea Hotărârii în cauza F-105/09, aflată în prezent pe rolul Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene;

               —

               în subsidiar, anularea deciziilor din 11 februarie 2010 și din 10 iunie 2010 prin care Parlamentul European, făcând o simplă trimitere la scrisoarea sa din 12 octombrie 2009, a refuzat să emită o decizie motivată cu privire la situația juridică a reclamantei și a decis în final, în pofida formulării unui număr de două noi cereri succesive, să nu recalifice contractul acesteia de agent temporar în contract pe durată nedeterminată;

               —

               anularea deciziei Parlamentului European din 12 februarie 2009;

               —

               anularea deciziei Parlamentului European din 12 octombrie 2009;

               —

               anularea calificării juridice a contractului inițial precum și a termenului de încetare a acestuia, stabilit pentru 31 martie 2009;

               —

               recalificarea în consecință a contractului reclamantei în contract de muncă pe durată nedeterminată;

               —

               repararea prejudiciului suferit de reclamantă ca urmare a conduitei Parlamentului European;

               —

               cu titlu subsidiar, în situația de neconceput în care Tribunalul ar ajunge la concluzia că, în pofida nașterii unui raport de muncă pe durată nedeterminată, raportul de muncă încetase — quod non —, acordarea de daune interese pentru reziliere abuzivă a legăturii contractuale;

               —

               cu titlu subsidiar suplimentar, în situația de neconceput în care Tribunalul ar ajunge la concluzia că recalificarea contractului nu este posibilă — quod non —, despăgubirea prejudiciului suferit de reclamantă ca urmare a culpei Parlamentului European;

               —

               punerea la dispoziția reclamantei a posibilității de a exercita toate celelalte drepturi, căi, mijloace și acțiuni, inclusiv obligarea Parlamentului European la plata de daune interese proporționale cu prejudiciul suferit;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-582/10: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2010 — Acron și Dorogobuzh/Consiliul

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/30

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2010 — Acron și Dorogobuzh/Consiliul
   (Cauza T-582/10)
   2011/C 55/55
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Acron OAO (Veliky Novgorod, Federația Rusă) și Dorogobuzh OAO (Verkhnedneprovsky Settlement, Federația Rusă), (reprezentant: B. Evtimov, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 856/2010 al Consiliului din 27 septembrie 2010 (1), în măsura în care acesta le afectează pe reclamante și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin cererea formulată, reclamantele solicită, potrivit articolului 263 TFUE, anularea Regulamentului (UE) nr. 856/2010 al Consiliului prin care s-a încheiat reexaminarea intermediară parțială, inițiată la cererea reclamantelor de modificare a formei măsurii antidumping în sensul includerii unui comerciant afiliat în cadrul angajamentului în vigoare al acestora.
   În sprijinul afirmațiilor, reclamantele invocă următoarele motive:

               Reclamantele susțin că instituțiile Uniunii au utilizat un temei juridic eronat pentru a respinge cererea acestora și pentru încheierea reexaminării intermediare parțiale fără modificarea măsurii.

               Mai precis, reclamantele susțin că instituțiile Uniunii au încălcat articolul 143 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3) și au săvârșit erori vădite de apreciere constatând faptul că respectivul comerciant afiliat al acestora avea o legătură cu o altă societate.

               În plus, reclamantele susțin că în desfășurarea anchetei și în cadrul constatărilor din Regulamentul (UE) nr. 856/2010 al Consiliului, instituțiile au încălcat articolul 5 alineatul (4) TUE care impune respectarea de către instituțiile Uniunii a principiului fundamental de drept al Uniunii privind proporționalitatea și a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale, care cuprinde principiul bunei administrări.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 856/2010 al Consiliului din 27 septembrie 2010 de încheiere a reexaminării intermediare parțiale a Regulamentului (CE) nr. 661/2008 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de nitrat de amoniu originar din Rusia (JO L 254, p. 5).


title: Cauza T-305/11: Acțiune introdusă la 8 iunie 2011 — Italmobiliare/Comisia

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/38

         Acțiune introdusă la 8 iunie 2011 — Italmobiliare/Comisia
   (Cauza T-305/11)
   2011/C 232/65
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Italmobiliare SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa, F. Moretti, L. Nascimbene, G. Rizza și M. Piergiovanni, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate sau în parte a deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 6 motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe identificarea eronată a destinatarului deciziei atacate, cu încălcarea articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003, întrucât decizia menționată este adresată societății Italmobiliare, un simplu holding financiar care, de altfel, nu deține întregul capital, și nu societății Italcementi, care are rolul de holding operațional în cadrul grupului. Comisia a încălcat, de asemenea, principiile contradictorialității și încrederii legitime, prin identificarea reclamantei drept destinatar al deciziei atacate, deși aceasta a rămas complet în afara activității de investigare desfășurate până în prezent. În sfârșit, reclamanta invocă încălcarea principiului nediscriminării, întrucât Italmobiliare este singurul holding exclusiv financiar implicat în procedură.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003, întrucât Comisia a inițiat o procedură de investigare și a adoptat un act obligatoriu fără a avea competența necesară în acest sens.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității. În primul rând, mijloacele utilizate nu sunt adecvate pentru îndeplinirea obiectivelor urmărite, întrucât Comisia a invocat articolul 18 din Regulamentul nr. 1/2003 în cadrul unei investigații care nu se întemeiază pe indicii specifice și al cărei obiect nu este definit, pentru a descoperi elemente pe care ar fi trebuit să le identifice prin intermediul unei investigații sectoriale, potrivit articolului 17 din Regulamentul nr. 1/2003. În plus, decizia atacată nu a pus în mod corect în balanță cerințele investigației cu prejudiciul cauzat fiecărei persoane interesate, întrucât Comisia a impus în mod nejustificat reclamantei obligații disproporționate și iraționale de obținere, de inventariere și de transmitere de informații.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare consacrate la articolul 296 TFUE. Comisia a omis să indice în actul atacat motivele care fundamentează alegerea sa de a utiliza instrumentul juridic special al deciziei adoptate în temeiul articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003. Actul atacat este de asemenea afectat de lipsa motivării în ceea ce privește obiectul și scopul cererii de informații, precum și în ceea ce privește necesitatea informațiilor solicitate pentru investigațiile în curs. Încălcarea obligației de motivare constituie o încălcare a normelor fundamentale de procedură în sensul articolului 263 TFUE și o încălcare a dreptului la apărare al reclamantei.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe nelegalitatea deciziei atacate ca urmare a încălcării principiului contradictorialității. Termenul de câteva zile, acordat de Comisie pentru formularea observațiilor cu privire la chestionarul anexat la Comunicarea din 4 noiembrie a fost în mod evident insuficient pentru ca dreptul de a fi audiat să poată fi exercitat în mod efectiv. În plus, conținutul Comunicării din 4 noiembrie este într-o anumită măsură diferit de cel al deciziei atacate: astfel, Comisia i-a împiedicat pe destinatari să își susțină motivele în apărare referitoare la diferitele întrebări care au fost ulterior incluse în actul final. În plus, Comisia a ignorat observațiile în numeroase privințe. Prin urmare, procedura în contradictoriu care fusese inițiată a fost zădărnicită, fapt care a adus atingere dreptului la apărare și situației reclamantei în cadrul procedurii.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări. Această încălcare se manifestă prin (i) lipsa de coordonare între diversele chestionare trimise sporadic, care au făcut obiectul unor renumerotări, reformulări, adaptări metodologice și completări, (ii) prelungirea semnificativă a duratei investigației, dincolo de limitele rezonabilului, precum și (iii) modul în care Comisia a condus procedura.


title: Cauza C-297/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof te Amsterdam (Țările de Jos) la 29 iulie 2009 — Procedură penală împotriva lui X

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof te Amsterdam (Țările de Jos) la 29 iulie 2009 — Procedură penală împotriva lui X
   (Cauza C-297/09)
   2010/C 11/20
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof te Amsterdam

      Părțile din acțiunea principală

      Pârât: X

      Întrebările preliminare

               1.

               O situație în care asupra unui cetățean al Uniunii planează grave suspiciuni în sensul că șederea sa într-un alt stat membru al Comunității decât cel a cărui cetățenie o deține are ca principal obiectiv desfășurarea de activități criminale se încadrează în domeniul de aplicare al Tratatului CE și, în special, al articolelor 12 CE, 18 CE, 43 CE și următoarele?

               2.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea 1) este afirmativ în ceea ce privește articolul 18 CE:

                           (a)

                           În măsura în care permite arestarea provizorie a unor persoane care intră sub incidența articolului 18 CE cu domiciliul sau reședința stabilă într-un alt stat membru decât Țările de Jos, o dispoziție precum cea prevăzută la articolul 67 alineatul 2 din Codul olandez de procedură penală trebuie considerată drept o restrângere a dreptului de liberă circulație și ședere prevăzut la articolul respectiv?

                           (b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ, dispoziția menționată, care permite arestarea provizorie a unor cetățeni ai Uniunii cu domiciliul sau reședința stabilă într-un alt stat membru decât Țările de Jos constituie, dacă a fost adoptată în interesul bunului mers al cercetării, al urmăririi penale și al justiției, o justificare valabilă, întemeiată pe considerații obiective de interes general care nu țin de cetățenia persoanelor în cauză și proporționale cu obiectivul legitim urmărit de dreptul național?

               3.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea 1) este afirmativ în ceea ce privește articolul 49 CE și următoarele, o dispoziție precum cea prevăzută la articolul 67 alineatul 2 din Codul olandez de procedură penală trebuie considerată, în măsura în care permite arestarea provizorie a unor cetățeni ai Uniunii cu domiciliul sau reședința stabilă într-un alt stat membru decât Țările de Jos, drept o restrângere a liberei prestări a serviciilor prevăzute la articolul 49 CE și următoarele, ținând seama că aceasta presupune o discriminare întemeiată pe împrejurarea că prestatorul de servicii nu are domiciliul sau reședința stabilă în țara în care prestează serviciile, ci într-un alt stat membru al Comunității?

               4.

               În cazul unui răspuns negativ la una dintre întrebările 1) sau 2), o dispoziție precum cea prevăzută la articolul 67 alineatul 2 din Codul olandez de procedură penală trebuie considerată, în măsura în care permite arestarea provizorie a unor cetățeni ai Uniunii cu domiciliul sau reședința stabilă într-un alt stat membru decât Țările de Jos, drept o discriminare pe motiv de cetățenie interzisă de articolul 12 CE (interdicție generală a discriminărilor în domeniul de aplicare al tratatului), de articolul 43 CE și următoarele (interdicție a discriminărilor pe motive de cetățenie sau naționalitate în domeniul libertății de stabilire) și de articolul 49 CE și următoarele (interdicție a discriminărilor pe motive de cetățenie sau naționalitate în domeniul liberei prestări a serviciilor)?

               5.

               În cazul unui răspuns afirmativ la una dintre întrebările 3) sau 4), o dispoziție precum cea prevăzută la articolul 67 alineatul 2 din Codul olandez de procedură penală poate fi considerată, în măsura în care permite, în interesul bunului mers al cercetării, al urmăririi penale și al justiției, arestarea provizorie a unor cetățeni ai Uniunii cu domiciliul sau reședința stabilă într-un alt stat membru decât Țările de Jos, drept legitimă pentru motive de ordine publică, de siguranță publică și de sănătate publică, astfel cum se prevede la articolele 45 CE-48 CE și la articolul 55 CE?


title: Cauza T-489/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 14 octombrie 2011 — Ruse Industry/Comisia ( „Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună și se dispune recuperarea acestuia — Cerere de suspendare a executării — Nerespectarea condițiilor de formă — Inadmisibilitate” )

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/19

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 14 octombrie 2011 — Ruse Industry/Comisia
   (Cauza T-489/11 R)
   (Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună și se dispune recuperarea acestuia - Cerere de suspendare a executării - Nerespectarea condițiilor de formă - Inadmisibilitate)
   2011/C 355/35
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamantă: Ruse Industry (Ruse, Bulgaria) (reprezentanți: A. Angelov și S. Panov, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Urraca Caviedes și D. Stefanov, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei C(2011) 4903 final a Comisiei din 13 iulie 2011 prin care se declară incompatibil cu piața internă ajutorul acordat de Bulgaria în favoarea Ruse Industry sub formă de creanțe neplătite către stat (ajutorul de stat C 12/2010 și N 389/2009), în măsura în care această decizie dispune recuperarea acestui ajutor de la reclamantă.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza F-36/13: Acțiune introdusă la 18 aprilie 2013 — ZZ/EACEA

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/58

         Acțiune introdusă la 18 aprilie 2013 — ZZ/EACEA
   (Cauza F-36/13)
   2013/C 207/99
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de reziliere a contractului de muncă al reclamantului în temeiul articolului 47 literele (c) și (i) din Regimul aplicabil celorlalți agenți (RAA)

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 24 iulie 2012 a Agenției;

               —

               în consecință:

                           —

                           reintegrarea reclamantului în funcție începând cu data de 25 octombrie 2012 și obligarea Agenției la plata remunerației sale cu efect retroactiv;

                           —

                           înlăturarea din dosarul personal al reclamantului a deciziei atacate, precum și a tuturor documentelor legate de prezenta procedură;

               —

               obligarea Agenției la plata sumei de 10 000 de euro cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit;

               —

               obligarea Agenției la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-137/12: Acțiune introdusă la 14 martie 2012 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/24

         Acțiune introdusă la 14 martie 2012 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-137/12)
   2012/C 151/37
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Cujo, I. Rogalski și R. Vidal Puig, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei 2011/853/UE a Consiliului din 29 noiembrie 2011 privind semnarea, în numele Uniunii, a Convenției europene pentru protecția juridică a serviciilor bazate pe acces condiționat și a serviciilor de acces condiționat (1);

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul primului motiv, Comisia susține că articolul 114 TFUE nu este un temei juridic corect pentru adoptarea deciziei atacate. Astfel, în opinia reclamantei, decizia ar fi trebuit să fie întemeiată pe articolul 207 alineatul (4) TFUE care autorizează Consiliul să încheie acorduri internaționale în domeniul politicii comerciale comune, astfel cum este definită la articolul 207 alineatul (1) TFUE. Prezenta convenție nu vizează „îmbunătățirea funcționării pieței interne”, obiectivul său principal fiind să „faciliteze” și să „promoveze” furnizarea serviciilor pe bază de acces condiționat între Uniune și alte țări europene. Convenția va avea un efect direct și imediat asupra furnizării serviciilor pe bază de acces condiționat, precum și asupra comerțului cu dispozitive ilicite și asupra serviciilor referitoare la aceste dispozitive. În consecință, Convenția face parte din domeniul de aplicare al politicii comerciale comune.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta invocă încălcarea competenței exclusive a Uniunii [articolul 2 alineatul (1) și articolul 3 alineatele (1) și (2) TFUE] întrucât Consiliul a considerat că încheierea convenției nu făcea parte din competența exclusivă a Uniunii, deși convenția face parte din politica comercială comună sau, în orice caz, încheierea convenției ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare a acestora.

      (1)  JO L 336, p. 1.


title: Cauza T-258/09: Acțiune introdusă la 6 iulie 2009 — i-content/OAPI (BETWIN)

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/45

         Acțiune introdusă la 6 iulie 2009 — i-content/OAPI (BETWIN)
   (Cauza T-258/09)
   2009/C 205/82
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: i-content Ltd Zweigniederlassung Deutschland (Berlin, Germania) (reprezentant: A. Nordemann, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 4 mai 2009, adoptată în cadrul procedurii de recurs R 1528/2008-4 referitoare la cererea de înregistrare a unei mărci comunitare 006849641, privind marca verbală BETWIN, precum și a deciziei anterioare a Oficiului, din 10 septembrie 2008, referitoare la cererea de înregistrare a unei mărci comunitare 006849641, privind marca verbală BETWIN;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „BETWIN” pentru servicii din clasele 35, 38 și 41 (cererea de înregistrare nr. 6 849 641)

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât marca solicitată prezintă nivelul minim de caracter distinctiv cerut și nu este necesar să rămână disponibilă, încălcarea articolului 79 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, interpretat din perspectiva principiului egalității de tratament și a articolelor 6 și 14 din CEDO, precum și încălcarea articolului 49 CE.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-71/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 8 februarie 2010 — Office of Communications/The Information Commissioner

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 8 februarie 2010 — Office of Communications/The Information Commissioner
   (Cauza C-71/10)
   2010/C 113/31
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court of the United Kingdom

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Office of Communications

      Pârât: The Information Commissioner

      Întrebările preliminare

   În temeiul Directivei 2003/4/CE a Consiliului (1), în situația în care o autoritate publică deține informații în materie de mediu a căror dezvăluire ar aduce atingere mai multor interese protejate prin mai mult de o excepție [in casu, siguranța publică, prevăzută la articolul 4 alineatul (2) litera (b), și drepturile de proprietate industrială, prevăzute la articolul 4 alineatul (2) litera (e)], dar această atingere nu ar fi suficient de importantă, în cazul oricăreia dintre excepții analizate separat, pentru a prevala asupra interesului public de dezvăluirea informațiilor, se impune o examinare suplimentară constând în cumularea intereselor separate protejate de cele două excepții și aprecierea globală a acestora în raport cu interesul public de dezvăluire a informațiilor?

      (1)  Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului (JO L 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200).


title: Cauza C-519/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Arbeitsgerichts Wuppertal (Germania) la 14 decembrie 2009 — Dieter May/AOK Rheinland/Hamburg — Die Gesundheitskasse

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Arbeitsgerichts Wuppertal (Germania) la 14 decembrie 2009 — Dieter May/AOK Rheinland/Hamburg — Die Gesundheitskasse
   (Cauza C-519/09)
   2010/C 80/14
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Arbeitsgericht Wuppertal

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Dieter May

      Pârât: AOK Rheinland/Hamburg — Die Gesundheitskasse

      Întrebarea preliminară

   Noțiunea de lucrător în sensul articolului 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 2003/88/CE (care corespunde articolului 7 din Directiva 93/104/CE) […] (1) vizează și angajatul care face obiectul unui regulament de serviciu (Dienstordungsangestellter) al unui organism de drept public al cărui drept statutar autonom, adoptat în temeiul unei reglementări legislative federale [articolul 351 din codul asigurărilor sociale (Reichversicherungordnung)] face trimitere, în ceea ce privește dreptul la concediu al unui asemenea angajat, la normele aplicabile funcționarilor [în speță, articolul 101 din legea landului Renania de Nord-Westfalia privind funcția publică (Landesbeamtengesetz NW) coroborat cu regulamentul privind concediul anual al funcționarilor și judecătorilor landului Renania de Nord-Westfalia (Verordnung über den Erholungsurlaub der Beamtinnen und Beamten und Richterinnen und Richter im Lande Nordrhein Westfalen)]?

      (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 07, p. 3).


title: Cauza C-586/10: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 ianuarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesarbeitsgericht — Germania) — Bianca Kücük/Land Nordrhein-Westfalen [Politică socială — Directiva 1999/70/CE — Clauza 5 punctul (1) litera (a) din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată — Contracte de muncă pe durată determinată succesive — Motive obiective care pot justifica reînnoirea acestor contracte — Reglementare națională care justifică folosirea unor contracte pe durată determinată în caz de înlocuire temporară — Nevoie permanentă sau frecventă de personal de înlocuire — Luare în considerare a tuturor împrejurărilor în care se realizează reînnoirea contractelor pe durată determinată succesive]

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 ianuarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesarbeitsgericht — Germania) — Bianca Kücük/Land Nordrhein-Westfalen
   (Cauza C-586/10) (1)

   (Politică socială - Directiva 1999/70/CE - Clauza 5 punctul (1) litera (a) din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată - Contracte de muncă pe durată determinată succesive - Motive obiective care pot justifica reînnoirea acestor contracte - Reglementare națională care justifică folosirea unor contracte pe durată determinată în caz de înlocuire temporară - Nevoie permanentă sau frecventă de personal de înlocuire - Luare în considerare a tuturor împrejurărilor în care se realizează reînnoirea contractelor pe durată determinată succesive)
   2012/C 73/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Bianca Kücük

      Pârât: Land Nordrhein-Westfalen

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesarbeitsgericht — Interpretarea clauzei 5 punctul (1) din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată încheiat la 18 martie 1999 care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129) — Reglementare națională potrivit căreia înlocuirea temporară a unui angajat poate fi un motiv obiectiv pentru limitarea în timp a contractelor de muncă — Noțiunea de motive obiective care ar putea justifica prelungirea unor contracte pe durată determinată

      Dispozitivul

   Clauza 5 punctul (1) litera (a) din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, prevăzut în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că nevoia temporară de personal de înlocuire, prevăzută de o reglementare națională precum cea din acțiunea principală, poate, în principiu, să constituie un motiv obiectiv în sensul clauzei menționate. Simplul fapt că un angajator este obligat să folosească frecvent, și chiar permanent, înlocuiri temporare, iar aceste înlocuiri pot fi acoperite și prin angajarea salariaților în temeiul unor contracte de muncă pe durată nedeterminată nu implică lipsa unui motiv obiectiv în sensul clauzei 5 punctul (1) litera (a) din acordul-cadru menționat și nici existența unui abuz în sensul acestei clauze. Cu toate acestea, cu ocazia aprecierii aspectului dacă reînnoirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată este justificată printr-un astfel de motiv obiectiv, autoritățile statelor membre, în temeiul competențelor lor respective, trebuie să ia în considerare toate împrejurările cauzei, inclusiv numărul și durata cumulată a contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată încheiate în trecut cu același angajator.

      (1)  JO C 89, 19.3.2011.


title: Cauza T-693/13: Hotărârea Tribunalului din 10 mai 2016 – Mikhalchanka/Consiliul („Politică externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Belarus — Înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Restricții la intrarea și la tranzitul pe teritoriul Uniunii — Menținerea numelui reclamantului pe lista persoanelor vizate — Jurnalist — Dreptul la apărare — Obligație de motivare — Eroare de apreciere”)

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/12

         Hotărârea Tribunalului din 10 mai 2016 – Mikhalchanka/Consiliul
   (Cauza T-693/13) (1)

   ((„Politică externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Belarus - Înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Restricții la intrarea și la tranzitul pe teritoriul Uniunii - Menținerea numelui reclamantului pe lista persoanelor vizate - Jurnalist - Dreptul la apărare - Obligație de motivare - Eroare de apreciere”))
   (2016/C 222/13)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Aliaksei Mikhalchanka (Minsk, Belarus) (reprezentant: M. Michalauskas, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix și F. Naert, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 363 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei 2013/534/PESC a Consiliului din 29 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2012/642/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO 2013, L 288, p. 69), și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1054/2013 al Consiliului din 29 octombrie 2013 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO 2013, L 288, p. 1).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de constatare a lipsei necesității de pronunțare asupra fondului prezentată de Consiliul Uniunii Europene.

               2)

               Anulează, în măsura în care îl privesc pe domnul Aliaksei Mikhalchanka:

                           —

                           Decizia 2013/534/PESC a Consiliului din 29 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2012/642/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarus;

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1054/2013 al Consiliului din 29 octombrie 2013 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus

               3)

               Consiliul suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de domnul Mikhalchanka.

      (1)  JO C 693, 29.3.2014.