title: Cauza C-97/12 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 15 mai 2014 – Louis Vuitton Malletier/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Friis Group International ApS [Recurs — Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marcă figurativă care reprezintă un dispozitiv de închidere — Lipsa caracterului distinctiv — Nulitate parțială — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 7 alineatul (1) litera(b)]

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/3

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 15 mai 2014 – Louis Vuitton Malletier/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Friis Group International ApS
   (Cauza C-97/12 P) (1)

   ([Recurs - Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marcă figurativă care reprezintă un dispozitiv de închidere - Lipsa caracterului distinctiv - Nulitate parțială - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 7 alineatul (1) litera(b)])
   2014/C 212/03
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Louis Vuitton Malletier (reprezentanţi: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto, E. Gavuzzi şi N. Parrotta, avocaţi)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral, agent), Friis Group International (reprezentant: C. Type Jardorf, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 14 decembrie 2011, Vuitton Malletier/OAPI și Friis Group International (Reprezentarea unui dispozitiv de închidere) (T-237/10), prin care Tribunalul a admis în parte o acțiune în anulare formulată de titularul mărcii figurative comunitare ce reprezintă un dispozitiv de închidere, pentru produse din clasele 9, 14, 18 și 25, împotriva Deciziei R 1590/2008-1 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 24 februarie 2010, prin care se anulează în parte decizia diviziei de anulare prin care se respinge cererea de declarare a nulității mărcii menționate

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Respinge recursul incident.

               3)

               Louis Vuitton Malletier, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și Friis Group International ApS suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 126, 28.4.2012.


title: Cauza C-658/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 7 decembrie 2015 – Robeco Hollands Bezit NV și alții/Stichting Autoriteit Financiële Markten (AFM)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 7 decembrie 2015 – Robeco Hollands Bezit NV și alții/Stichting Autoriteit Financiële Markten (AFM)
   (Cauza C-658/15)
   (2016/C 098/24)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Părțile din procedura principală

      Recurente: Robeco Hollands Bezit NV, Robeco Duurzaam Aandelen NV, Robeco Safe Mix NV, Robeco Solid Mix NV, Robeco Balanced Mix NV, Robeco Growth Mix NV, Robeco Life Cycle Funds NV, Robeco Afrika Fonds NV, Robeco Global Stars Equities, Robeco All Strategy Euro Bonds, Robeco High Yield Bonds, Robeco Property Equities

      Intimată: Stichting Autoriteit Financiële Markten (AFM)

      Întrebarea preliminară

   Un sistem la care participă o multitudine de agenți de fonduri și de brokeri care reprezintă în tranzacții în cadrul acestui sistem întreprinderi de investiții „open end” sau investitori și care, în realitate, facilitează doar obligația acestor întreprinderi de investiții „open end” de a executa ordine de cumpărare și de vânzare de titluri de participare plasate de investitori trebuie considerat o piață reglementată în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 14 din MiFID (1), iar în cazul unui răspuns afirmativ, care sunt criteriile determinante în acest sens?

      (1)  Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (JO L 145, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 247).


title: Cauza C-534/07 P: Recurs introdus la 30 noiembrie 2007 de William Prym GmbH & Co. KG și Prym Consumer GmbH împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 12 septembrie 2007 în cauza T-30/05, William Prym GmbH & Co. KG și Prym Consumer GmbH & Co. KG/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/16

         Recurs introdus la 30 noiembrie 2007 de William Prym GmbH & Co. KG și Prym Consumer GmbH împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 12 septembrie 2007 în cauza T-30/05, William Prym GmbH & Co. KG și Prym Consumer GmbH & Co. KG/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-534/07 P)
   (2008/C 37/21)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurente: William Prym GmbH & Co. KG și Prym Consumer GmbH (reprezentanți: H.-J. Niemeyer și C. Herrmann, Rechtsanwälte)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentelor

               1.

               Anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 12 septembrie 2007 în cauza T-30/05 în măsura în care afectează recurentele,

               2.

               anularea Deciziei Comisiei C(2004)4221 final din 26 octombrie 2004 (cauza COMP/F-1/38.338 — PO/Nadeln) în măsura în care afectează recurentele,
               în subsidiar, anularea sau reducerea amenzii aplicate recurentelor prin articolul 2 din această decizie,

               3.

               în subsidiar față de a doua concluzie, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului de Primă Instanță,

               4.

               obligarea pârâtei din prima instanță la plata cheltuielilor de judecată pentru întreaga procedură.

         Motivele și principalele argumente

               —

               Tribunalul nu recunoaște faptul că separarea procedurii „articole de mercerie”, care era inițial unică, în procedurile „articole de mercerie: ace” și „articole de mercerie: închizători”, fără să prezinte motivele pentru această separare, încalcă dreptul la apărare al intimatelor, în special dreptul de a fi ascultat.

               —

               Refuzând să determine dacă separarea procedurii „articole de mercerie” a fost ilegală din cauza faptului că încălcarea în cauză a fost unică și continuă, Tribunalul de Primă Instanță a încălcat interdicția denegării de dreptate și dreptul fundamental la protecție juridică.

               —

               Tribunalul de Primă Instanță a considerat greșit că nu a existat o încălcare a obligației de motivare în sensul articolului 253 CE. Acesta a săvârșit o eroare de drept considerând că nu are valoare juridică analiza inadecvată a Comisiei în legătură cu dimensiunile piețelor identificate a fi relevante în speță și cu efectele concrete ale încălcării pe piață.

               —

               Tribunalul de Primă Instanță a încălcat Orientările privind calcularea cuantumului amenzilor. Acesta a determinat gravitatea încălcării numai în raport cu forma abstractă a încălcării și a considerat cuantumul minim al unei categorii agravate ca fiind cuantumul minim al amenzii care nu poate fi redus. Tribunalul a refuzat de asemenea să considere încetarea voluntară a încălcării drept o circumstanță atenuantă și astfel a încălcat principiile statului de drept și egalității de tratament.

               —

               În sfârșit, Tribunalul a încălcat principiul proporționalității. Pentru stabilirea gravității încălcării, acesta a aplicat Orientările privind calcularea cuantumului amenzilor într-un mod la fel de formal și de unilateral în detrimentul recurentelor ca al părâtei din prima instanță. În plus, Tribunalul nu a realizat o apreciere cumulativă a tuturor circumstanțelor cauzei, pe care o impune principiul proporționalității, ci a analizat proporționalitatea amenzii numai în raport cu criterii unice apreciate separat.


title: Cauza T-636/14: Ordonanța Tribunalului din 27 noiembrie 2015 – Italia/Comisia („Regim lingvistic — Anunț pentru ocuparea unui post de director al Centrului de Traduceri pentru Organismele Uniunii — Cerințe lingvistice care figurează în modulul de prezentare a candidaturi online — Pretinsă divergență față de anunțul pentru ocuparea postului publicat în Jurnalul Oficial — Acțiune vădit nefondată”)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/55

         Ordonanța Tribunalului din 27 noiembrie 2015 – Italia/Comisia
   (Cauza T-636/14) (1)

   ((„Regim lingvistic - Anunț pentru ocuparea unui post de director al Centrului de Traduceri pentru Organismele Uniunii - Cerințe lingvistice care figurează în modulul de prezentare a candidaturi online - Pretinsă divergență față de anunțul pentru ocuparea postului publicat în Jurnalul Oficial - Acțiune vădit nefondată”))
   (2016/C 027/71)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și G. Gattinara, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Lituania (reprezentanţi: D. Kriaučiūnas, V. Čepaitė și R. Krasuckaitė, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a anunțului COM/2014/10356 pentru ocuparea postului vacant de director al Centrului de Traduceri pentru Organismele Uniunii Europene (JO 2014, C 185 A, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Republica Lituania suportă propriile cheltuieli de judecată aferente cererii de intervenție.

      (1)  JO C 388, 3.11.2014.


title: Cauza C-220/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/22/CE — Comunicații electronice — Desemnarea întreprinderilor care au sarcina de a furniza servicii universale — Transpunere incorectă)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/12

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-220/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/22/CE - Comunicații electronice - Desemnarea întreprinderilor care au sarcina de a furniza servicii universale - Transpunere incorectă)
   (2008/C 209/16)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J.-P. Keppenne și M. Shotter, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și B. Messmer, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Transpunere incorectă [a articolelor 8, 12 și 13] din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213) — Obligația de a recurge la un mecanism eficace, obiectiv, transparent și nediscriminatoriu de desemnare a întreprinderilor care au sarcina de a furniza un serviciu universal — Legislație națională care explude a priori agenții economici care nu sunt capabili să asigure furnizarea acestui serviciu pe întreg teritoriul național
   Dispozitivul

               1)

               Prin transpunerea în dreptul intern a dispozițiilor referitoare la desemnarea întreprinderilor care pot garanta furnizarea serviciului universal la care a procedat, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatul (2), a articolului 12 și a articolului 13, precum și a anexei IV din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal).

               2)

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza T-392/13: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – La Ferla/Comisia și ECHA („REACH — Redevență datorată pentru înregistrarea unei substanțe — Reducere acordată microîntreprinderilor și întreprinderilor mici și mijlocii — Eroare în declarația referitoare la dimensiunea întreprinderii — Recomandarea 2003/361/CE — Decizie care impune o taxă administrativă — Cerere de informații — Competența ECHA — Proporționalitate”)

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/25

         Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – La Ferla/Comisia și ECHA
   (Cauza T-392/13) (1)

   ((„REACH - Redevență datorată pentru înregistrarea unei substanțe - Reducere acordată microîntreprinderilor și întreprinderilor mici și mijlocii - Eroare în declarația referitoare la dimensiunea întreprinderii - Recomandarea 2003/361/CE - Decizie care impune o taxă administrativă - Cerere de informații - Competența ECHA - Proporționalitate”))
   (2016/C 402/26)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Leone La Ferla SpA (Melilli, Italia) (reprezentanți: G. Passalacqua, J. Occhipinti și G. Calcerano, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Di Paolo și K. Talabér-Ritz, agenți) și Agenția Europeană pentru Produse Chimice (reprezentanți: inițial M. Heikkilä, A. Iber, E. Bigi, E. Maurage și J.-P. Trnka, ulterior M. Heikkilä, E. Bigi, E. Maurage și J.-P. Trnka, agenți, asistați de C. Garcia Molyneux, avocat)

      Obiectul

   În primul rând, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea mai multor acte ale Comisiei sau ale ECHA, în al doilea rând, o cerere prin care se urmărește să se obțină obligarea ECHA la rambursarea sumelor care ar fi fost percepute în mod nejustificat și, în al treilea rând, repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă, în măsura în care este formulată împotriva Comisiei Europene.

               2)

               Respinge acțiunea ca fiind în parte inadmisibilă și în parte neîntemeiată, în măsura în care este formulată împotriva Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA).

               3)

               Obligă Leone La Ferla SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 291, 5.10.2013.


title: Cauza T-464/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 17 iunie 2009 — Korsch/OAPI (PharmaResearch) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PharmaResearch — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Limitarea produselor desemnate în cererea de înregistrare a mărcii ]

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/47

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 17 iunie 2009 — Korsch/OAPI (PharmaResearch)
   (Cauza T-464/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PharmaResearch - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Limitarea produselor desemnate în cererea de înregistrare a mărcii”)
   2009/C 180/86
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Korsch AG (Berlin, Germania) (reprezentant: J. Grzam, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 18 octombrie 2007 (cauza R 924/2007-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal PharmaResearch ca marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Korsch AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008


title: Cauza C-261/17 P: Recurs introdus la 15 mai 2017 de Ccc Event Management GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 14 martie 2017 în cauza T-889/16, Ccc Event Management GmbH/Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               2.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 330/2

         Recurs introdus la 15 mai 2017 de Ccc Event Management GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 14 martie 2017 în cauza T-889/16, Ccc Event Management GmbH/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza C-261/17 P)
   (2017/C 330/02)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Ccc Event Management GmbH (reprezentant: A. Schuster, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   Prin Ordonanţa din 13 iulie 2017, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a zecea) a respins recursul formulat şi a obligat recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-678/16 P: Recurs introdus la 23 septembrie 2016 de Sergio Siragusa împotriva Ordonanței din 13 iulie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-124/15, Siragusa/Consiliul

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/55

         Recurs introdus la 23 septembrie 2016 de Sergio Siragusa împotriva Ordonanței din 13 iulie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-124/15, Siragusa/Consiliul
   (Cauza T-678/16 P)
   (2016/C 419/72)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Sergio Siragusa (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Parlamentul European

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 13 iulie 2016, comunicată la 14 iulie 2016, Siragusa/Consiliul Uniunii Europene (F-124/15);

               —

               soluționarea acțiunii pe fond și anularea ordonanței atacate;

               —

               obligarea Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cele două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă un motiv unic, întemeiat pe o eroare de drept.
   Acesta consideră că Tribunalul Funcției Publice a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește calificarea juridică a deciziei Consiliului de validare a cererii sale de pensionare anticipată din 11 iulie 2013. În consecință, acesta consideră că decizia autorității împuternicite să facă numiri din 12 noiembrie 2014 de refuzare a pensionării sale anticipate trebuie să fie calificată drept un act cauzator de prejudicii care retrage decizia anterioară de acceptare a pensionării anticipate, iar nu drept o simplă decizie de confirmare a unei decizii implicite de respingere.
   În sfârșit, reclamantul consideră că, întrucât decizia menționată din 12 noiembrie 2014 a fost atacată în termen, acțiunea introdusă în primă instanță este admisibilă și trebuie examinată pe fond.


title: Cauza T-123/08: Ordonanța Tribunalului din 2 septembrie 2010 — Spitzer/OAPI — Homeland Housewares (Magic Butler) ( „Acțiune în anulare — Inacțiunea reclamantei — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/29

         Ordonanța Tribunalului din 2 septembrie 2010 — Spitzer/OAPI — Homeland Housewares (Magic Butler)
   (Cauza T-123/08) (1)

   (Acțiune în anulare - Inacțiunea reclamantei - Nepronunțare asupra fondului)
   2010/C 301/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Harald Spitzer (Hörsching, Austria) (reprezentant: T.H. Schmitz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Homeland Housewares LLC (Los Angeles, California, Statele Unite)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 7 ianuarie 2008 (cauza R 1508/2006-1) privind o procedură de opoziție între Homeland Housewares, LLC, pe de o parte, și Harald Spitzer, pe de altă parte

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Îl obligă pe domnul Harald Spitzer la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 116, 9.5.2008


title: Cauza T-647/16: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2016 – Camerin/Parlamentul

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/23

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2016 – Camerin/Parlamentul
   (Cauza T-647/16)
   (2016/C 410/32)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Laure Camerin (Etterbeek, Belgia) (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               anularea, în măsura în care este necesar, a deciziei de respingere;

               —

               obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii îndreptate împotriva deciziei adoptate la 1 decembrie 2015 de secretarul general al grupului S&D din Parlamentul European, prin care se refuză prelungirea activității reclamantei după vârsta de 65 de ani, până la 31 decembrie 2016 (decizia atacată), reclamanta invocă un motiv unic, împărțit în două aspecte.

               —

               Primul aspect, întemeiat pe încălcarea articolului 52 din Statutul funcționarilor, pe o eroare vădită de apreciere, precum și pe încălcarea principiului bunei administrări.

               —

               Al doilea aspect, întemeiat pe încălcarea articolului 1 al şaselea paragraf din anexa II la Statutul funcţionarilor.


title: Cauza C-241/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 3 iulie 2009 — Fluxys SA/Commission de régulation de l'électricité et du gaz (Creg)

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/28

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 3 iulie 2009 — Fluxys SA/Commission de régulation de l'électricité et du gaz (Creg)
   (Cauza C-241/09)
   2009/C 205/48
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Bruxelles

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Fluxys SA

      Pârâtă: Commission de régulation de l'électricité et du gaz (Creg)

      Întrebarea preliminară

   Articolele 1, 2 și 18 din Directiva 2003/55/CE (1) și articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1775/2005 (2) se opun instituirii de către reglementările naționale a unui regim tarifar specific în cazul activității de tranzit, care derogă de la normele ce reglementează activitatea de transport, instituind, în cadrul activității de transport, o distincție între „distribuție” și „tranzit”?

      (1)  Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE (JO L 176, p. 57, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 80).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1775/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 septembrie 2005 privind condițiile de acces la rețelele pentru transportul gazelor naturale (JO L 289, p. 1, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 201).


title: Cauza T-562/14: Hotărârea Tribunalului din 4 iunie 2015 – Yoo Holdings/OAPI – Eckes-Granini Group (YOO) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale YOO — Mărcile națională și internațională verbale anterioare YO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/42

         Hotărârea Tribunalului din 4 iunie 2015 – Yoo Holdings/OAPI – Eckes-Granini Group (YOO)
   (Cauza T-562/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale YOO - Mărcile națională și internațională verbale anterioare YO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 236/56)
   Limba de procedură: engleză

      Părţile

      Reclamantă: Yoo Holdings Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: D. Farnsworth, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: S. Bonne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Eckes-Granini Group GmbH (Nieder-Olm, Germania) (reprezentant: W. Berlit, avocat)

      Obiectul

   Recours formé contre la décision de la deuxième chambre de recours de l’OHMI du 29 avril 2014 (affaire R 762/2013-2), relative à une procédure d’opposition entre Eckes-Granini Group GmbH et Yoo Holdings Ltd.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Yoo Holdings Ltd la platacheltuielilorde judecată.

      (1)  JO C 351, 6.10.2014.


title: Cauza C-342/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szombathelyi Törvényszék (Ungaria) la 24 iunie 2013 — Sebestyén Katalin/Kővári Zsolt Csaba și alții

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Szombathelyi Törvényszék (Ungaria) la 24 iunie 2013 — Sebestyén Katalin/Kővári Zsolt Csaba și alții
   (Cauza C-342/13)
   2013/C 336/13
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Szombathelyi Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sebestyén Katalin

      Pârâți: Kővári Zsolt Csaba, OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt., Raiffeisen Bank Zrt.

      Întrebările preliminare

               1.

               Trebuie considerată abuzivă, în temeiul articolului 3 alineatul (1) [din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1)] o clauză contractuală care supune litigiile legate de contractul de împrumut încheiat între bancă și consumator competenței exclusive a unei Camere compuse din trei arbitri ai Pénz- és Tőkepiaci Állandó Választottbíróság (Tribunalul Arbitral Permanent al Pieței Financiare și de Capitaluri)?

               2.

               Trebuie să se considere, în temeiul articolului 3 alineatul (1) [din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii], că o clauză contractuală care supune litigiile legate de contractul de împrumut încheiat între bancă și consumator competenței exclusive a unei Camere compuse din trei arbitri ai Tribunalului Arbitral Permanent al Pieței Financiare și de Capitaluri, cu excepțiile prevăzute în contract, este abuzivă indiferent dacă în contractul de împrumut figurează o informație generală cu privire la diferențele dintre procedura reglementată prin Legea LXXI din 1994 a arbitrajului și procedura jurisdicțională ordinară?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-663/16 P: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 19 iulie 2017 – Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH/Agenția Europeană pentru Produse Chimice [Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Regulamentul (UE) nr. 528/2012 — Punerea la dispoziție pe piață și utilizarea produselor biocide — Articolul 95 — Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) — Publicarea unei liste a substanțelor active — Înscrierea unei societăți în calitate de furnizor al unei substanțe active]

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/9

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 19 iulie 2017 – Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH/Agenția Europeană pentru Produse Chimice
   (Cauza C-663/16 P) (1)

   ([Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Regulamentul (UE) nr. 528/2012 - Punerea la dispoziție pe piață și utilizarea produselor biocide - Articolul 95 - Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) - Publicarea unei liste a substanțelor active - Înscrierea unei societăți în calitate de furnizor al unei substanțe active])
   (2017/C 300/11)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH (reprezentanți: M. Grunchard și K. Van Maldegem, avocați, P. Sellar, Advocate)

      Cealaltă parte din procedură: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (reprezentanți: M. Heikkilä și C. Buchanan, agenți, P. Oliver, Barrister)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbHet Ecolab Deutschland GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH, Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA), BASF SE și Oxea GmbH suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată aferente cererii de intervenție.

      (1)  JO C 53, 20.2.2017.


title: Cauza F-4/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 6 noiembrie 2014 – DH/Parlamentul (Funcție publică — Funcționar aflat în perioada de probă — Articolul 34 din statut — Raport privind perioada de probă care stabilește inaptitudinea vădită a persoanei aflate în perioada de probă — Prelungirea duratei perioadei de probă — Nouă repartizare — Concediere la finalul perioadei de probă — Condiții de desfășurare a perioadei de probă — Incompetență profesională — Obligația de solicitudine — Principiul bunei administrări)

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/38

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 6 noiembrie 2014 – DH/Parlamentul
   (Cauza F-4/14) (1)

   ((Funcție publică - Funcționar aflat în perioada de probă - Articolul 34 din statut - Raport privind perioada de probă care stabilește inaptitudinea vădită a persoanei aflate în perioada de probă - Prelungirea duratei perioadei de probă - Nouă repartizare - Concediere la finalul perioadei de probă - Condiții de desfășurare a perioadei de probă - Incompetență profesională - Obligația de solicitudine - Principiul bunei administrări))
   (2014/C 448/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: DH (reprezentanți: A. Salerno și B. Cortese, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: S. Alves și M. Ecker, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de concediere a reclamantului la încheierea perioadei de probă

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               DH suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte și cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014, p. 22.


title: Cauza C-473/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 29 august 2016 – F/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/31

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 29 august 2016 – F/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
   (Cauza C-473/16)
   (2016/C 419/40)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: F

      Pârât: Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 4 din Directiva 2004/83/CE (1) trebuie interpretat, în lumina articolului 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în sensul că nu se opune ca, în ceea ce privește solicitanții de azil aparținând grupului LGBTI, să se solicite și să se analizeze raportul de expertiză întocmit de un psiholog medico legal criminalist pe baza unor teste de personalitate prospective, în cazul în care, pentru întocmirea raportului respectiv nu se adresează întrebări cu privire la practicile sexuale ale solicitantului de azil, iar acesta nu este supus unei examinări fizice?

               2)

               În cazul în care raportul de expertiză la care face referire prima întrebare nu poate fi utilizat ca probă, articolul 4 din Directiva 2004/83/CE trebuie interpretat, în lumina articolului 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în sensul că, atunci când cererea de azil se bazează pe persecuția din motive de orientare sexuală, nici autoritățile administrative naționale și nici instanțele nu au vreo posibilitate de a examina, pe baza unei expertize, veridicitatea susținerilor solicitantului de azil, indiferent de caracteristicile expertizei respective?

      (1)  Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO 2004, L 304, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52).


title: Cauza C-393/05: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 29 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria (Regulamentul (CEE) nr. 2092/91 — Producție agricolă ecologică — Organisme de control private — Cerința unui sediu sau a unei infrastructuri permanente în statul membru în care sunt prestate serviciile — Justificări — Participarea la exercitarea autorității publice — Articolul 55 CE — Protecția consumatorilor)

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 29 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-393/05) (1)

   (Regulamentul (CEE) nr. 2092/91 - Producție agricolă ecologică - Organisme de control private - Cerința unui sediu sau a unei infrastructuri permanente în statul membru în care sunt prestate serviciile - Justificări - Participarea la exercitarea autorității publice - Articolul 55 CE - Protecția consumatorilor)
   (2008/C 22/05)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa et G. Braun, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria (reprezentant: C. Pesendorfer, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 49 CE — Libertatea de a presta servicii — Cerința unui sediu sau a unei infrastructuri permanente în Austria pentru organismele de control în domeniul producției agricole ecologice care sunt autorizate într-un alt stat membru
   Dispozitivul

               1)

               Impunând organismelor private de control al produselor obținute din agricultura ecologică autorizate într-un alt stat membru să dispună de un sediu pe teritoriul austriac pentru a putea furniza prestații de control, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE.

               2)

               Obligă Republica Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 10, 14.1.2006.


title: Cauza T-104/16: Acțiune introdusă la 16 martie 2016 – Puma/EUIPO (FOREVER FASTER)

text:
               10.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/16

         Acțiune introdusă la 16 martie 2016 – Puma/EUIPO (FOREVER FASTER)
   (Cauza T-104/16)
   (2016/C 165/17)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Puma SE (Herzogenaurach, Germania) (reprezentant: M. Schunke, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale „FOREVER FASTER” – cererea de înregistrare nr. 1 217 411

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 7 ianuarie 2016 în cauza R 770/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și obligarea pârâtului să permită înregistrarea termenului „FOREVER FASTER” pentru produsele contestate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în fața camerei de recurs.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea principiilor egalității și bunei administrări consacrate în legislația europeană.


title: Cauza C-171/15: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Connexxion Taxi Services BV/Staat der Nederlanden, Transvision BV, Rotterdamse Mobiliteit Centrale RMC BV, Zorgvervoercentrale Nederland BV [Trimitere preliminară — Contracte de achiziții publice de servicii — Directiva 2004/18/CE — Articolul 45 alineatul (2) — Situația personală a candidatului sau a ofertantului — Motive de excludere facultative — Abatere profesională gravă — Reglementare națională care prevede o examinare de la caz la caz, în conformitate cu principiul proporționalității — Decizii ale autorităților contractante — Directiva 89/665/CEE — Control jurisdicțional]

text:
               13.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Connexxion Taxi Services BV/Staat der Nederlanden, Transvision BV, Rotterdamse Mobiliteit Centrale RMC BV, Zorgvervoercentrale Nederland BV
   (Cauza C-171/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Contracte de achiziții publice de servicii - Directiva 2004/18/CE - Articolul 45 alineatul (2) - Situația personală a candidatului sau a ofertantului - Motive de excludere facultative - Abatere profesională gravă - Reglementare națională care prevede o examinare de la caz la caz, în conformitate cu principiul proporționalității - Decizii ale autorităților contractante - Directiva 89/665/CEE - Control jurisdicțional])
   (2017/C 046/03)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Connexxion Taxi Services BV

      Intimați: Staat der Nederlanden, Transvision BV, Rotterdamse Mobiliteit Centrale RMC BV, Zorgvervoercentrale Nederland BV

      Dispozitivul

               1)

               Dreptul Uniunii, în special articolul 45 alineatul (2) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii nu se opune ca o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal să oblige o autoritate contractantă să analizeze, în conformitate cu principiul proporționalității, dacă trebuie realizată efectiv excluderea de la un contract de achiziții publice a unui candidat care se face vinovat de o abatere profesională gravă.

               2)

               Dispozițiile Directivei 2004/18, în special cele ale articolului 2 și cele ale punctului 17 din anexa VII A la această directivă, considerate în lumina principiului egalității de tratament, precum și a obligației de transparență care decurge din acesta, trebuie interpretate în sensul că se opun ca o autoritate contractantă să decidă atribuirea unui contract de achiziții publice unui ofertant care se face vinovat de o abatere profesională gravă, pentru motivul că excluderea ofertantului respectiv de la procedura de atribuire ar fi fost contrară principiului proporționalității, deși, potrivit condițiilor prevăzute în cererea de ofertă aferentă contractului de achiziții în cauză, un ofertant care se face vinovat de o abatere profesională gravă ar trebui să fie în mod obligatoriu exclus fără a se ține seama de caracterul proporțional sau neproporțional al acestei sancțiuni.

      (1)  JO C 213, 29.6.2015.


title: Cauza T-370/13: Ordonanța Tribunalului din 7 septembrie 2016 – Gemeente Eindhoven/Comisia

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/32

         Ordonanța Tribunalului din 7 septembrie 2016 – Gemeente Eindhoven/Comisia
   (Cauza T-370/13) (1)

   (2016/C 410/46)
   Limba de procedură: neerlandeza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013s.


title: Cauza C-34/16: Ordonanța președintelui Curții din 23 ianuarie 2017 (Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Alicante – Spania) – Manuel González Poyato și Ana Belén Tovar García/Banco Popular Español SA

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/31

         Ordonanța președintelui Curții din 23 ianuarie 2017 (Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Alicante – Spania) – Manuel González Poyato și Ana Belén Tovar García/Banco Popular Español SA
   (Cauza C-34/16) (1)

   (2017/C 112/43)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 136, 18.4.2016.


title: Cauza C-21/14 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2015 – Comisia Europeană/Rusal Armenal ZAO, Consiliul Uniunii Europene [Recurs — Dumping — Importuri de anumite folii de aluminiu originare din Armenia, Brazilia și China — Aderarea Republicii Armenia la Organizația Mondială a Comerțului (OMC) — Articolul 2 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 — Compatibilitate cu Acordul privind aplicarea articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994 (GATT))]

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/7

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2015 – Comisia Europeană/Rusal Armenal ZAO, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-21/14 P) (1)

   ([Recurs - Dumping - Importuri de anumite folii de aluminiu originare din Armenia, Brazilia și China - Aderarea Republicii Armenia la Organizația Mondială a Comerțului (OMC) - Articolul 2 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 - Compatibilitate cu Acordul privind aplicarea articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994 (GATT))])
   (2015/C 311/08)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanţi: J.-F. Brakeland, M. França şi T. Maxian Rusche, agenţi)

      Cealaltă parte din procedură: Rusal Armenal ZAO (reprezentant: B. Evtimov, avocat), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: S. Boelaert şi J.-P. Hix, agenţi, asistaţi de B. O'Connor, Solicitor, S. Gubel, avocat)

      Intervenient în susținerea reclamantului: Parlamentul European (reprezentanţi: D. Warin ş A. Auersperger Matić, agenţi)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene Rusal Armenal/Consiliul (T-512/09, EU:T:2013:571).

               2)

               Trimite cauza spre rejudecare la Tribunalul Uniunii Europene pentru ca acesta să statueze cu privire la motivele asupra cărora nu s-a pronunțat.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza C-92/07: Acțiune introdusă la data de 16 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/23

         Acțiune introdusă la data de 16 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-92/07)
   (2007/C 95/42)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P.J. Kuijper și S. Boelaert, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că Regatul Țărilor de Jos a încălcat obligațiile ce îi revin în temeiul Acordului de asociere (1), în special a articolului 9 al acestuia, în temeiul Protocolului adițional (2), în special a articolului 41 al acestuia și în temeiul Deciziei nr. 1/80 (3), în special a articolului 10 alineatele (1) și (13) al acesteia, prin faptul că a introdus și a menținut în vigoare un regim de taxe de timbru pentru eliberarea de permise de ședere mai ridicate decât taxele de timbru solicitate pentru eliberarea unui document echivalent cetățenilor statelor membre și din Norvegia, Islanda, Liechtenstein și Elveția și prin faptul că aplică acest regim cetățenilor turci care au un drept de ședere în Țările de Jos în temeiul Acordului de asociere, al Protocolului adițional sau al Deciziei nr. 1/80;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia susține că nivelul taxelor de timbru solicitate de către Țările de Jos din 1994 de la cetățenii turci pentru eliberarea de permise de ședere încalcă clauzele de „standstill “și de nediscriminare din Acordul de asociere, din Protocolul adițional și din Decizia nr. 1/80.
   Conform clauzelor de „standstill “din Protocolul adițional și din Decizia nr. 1/80, unui stat membru nu îi este permis să ia măsuri care urmăresc sau au drept consecință supunerea la condiții mai restrictive a drepturilor conferite cetățenilor turci în virtutea Acordului de asociere, a Protocolului adițional și a Deciziei nr. 1/80, precum și a dreptului de ședere aflat în strânsă legătură cu acestea. Majorările de taxe de timbru olandeze avute în vedere încalcă clauzele de „standstill “pentru că au fost introduse după intrarea în vigoare a acestor clauze pentru Țările de Jos și pentru că împiedică sau fac mai puțin atractivă exercitarea drepturilor conferite cetățenilor turci în virtutea Acordului de asociere, a Protocolului adițional și a Deciziei nr. 1/80
   Comisia afirmă în continuare că, în măsura în care Țările de Jos supun cetățenii turci la plata taxelor de timbru pentru eliberarea de permise de ședere, aceste taxe de timbru nu pot fi mai ridicate decât taxele de timbru solicitate pentru eliberarea de documente echivalente cetățenilor Uniunii Europene sau cetățenilor norvegieni, islandezi, din Liechtenstein sau elvețieni.

      (1)  Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia, aprobat și confirmat prin Decizia 64/732/CEE a Consiliului din 23 decembrie 1963 (JO 1964, 217, p. 3685).

      (2)  Protocolul adiţional aprobat prin Regulamentul (CEE) nr. 2760/72 al Consiliului din 19 decembrie 1972 (JO L 293, p. 1).

      (3)  Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 cu privire la dezvoltarea asocierii dintre Comunitatea Europeană și Turcia.


title: Cauza T-602/11: Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2014 – Pêra-Grave/OAPI – Fundação Eugénio de Almeida (Q TA S. JOSÉ DE PERAMANCA) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Q TA S. JOSÉ DE PERAMANCA — Mărcile naționale figurative anterioare VINHO PERA-MANCA TINTO, VINHO PERA-MANCA BRANCO și PÊRA-MANCA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/28

         Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2014 – Pêra-Grave/OAPI – Fundação Eugénio de Almeida (QTA S. JOSÉ DE PERAMANCA)
   (Cauza T-602/11) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative QTA S. JOSÉ DE PERAMANCA - Mărcile naționale figurative anterioare VINHO PERA-MANCA TINTO, VINHO PERA-MANCA BRANCO și PÊRA-MANCA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   2014/C 112/36
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Pêra-Grave – Sociedade Agrícola, Unipessoal, Ld
      a (Evora, Portugalia) (reprezentant: J. de Oliveira Vaz Miranda Sousa, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Fundação Eugénio de Almeida (Evora) (reprezentanţi: B. Braga da Cruz și J. Pimenta, avocați)

      Obiectul

   Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 19 septembrie 2011 (cauza R 1797/2010-2) privind o procedură de opoziție între Fundação Eugénio de Almeida și Pêra-Grave – Sociedade Agrícola, Unipessoal Lda.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Pêra-Grave – Sociedade Agrícola, Unipessoal Lda la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor necesare efectuate de Fundação Eugénio de Almeida în cadrul procedurii desfășurate în fața camerei de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 32, 4.2.2012.


title: Cauza T-323/17: Acțiune introdusă la 29 mai 2017 – Martinair Holland/Comisia

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/51

         Acțiune introdusă la 29 mai 2017 – Martinair Holland/Comisia
   (Cauza T-323/17)
   (2017/C 239/65)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Martinair Holland NV (Haarlemmermeer, Țările de Jos) (reprezentant: M. Smeets, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei C(2012) 1742 final a Comisiei din 17 martie 2017 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, al articolului 53 din Acordul privind SEE și al articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (Cazul AT.39258 – Transport aerian de mărfuri) în totalitate pentru încălcarea principiului interzicerii arbitrariului și a principiului egalității de tratament, potrivit primului motiv; pentru necompetență în ceea ce privește transportul aerian din aeroporturi din afara SEE spre aeroporturi din SEE, potrivit celui de al doilea motiv (cu titlu principal);

               —

               anularea articolului 1 alineatul (2) litera (d) și a articolului 1 alineatul (3) litera (d) din decizia atacată, în măsura în care în aceste dispoziții se constată că reclamanta a comis o încălcare în ceea ce privește transportul aerian din aeroporturi din afara SEE spre aeroporturi din SEE, potrivit celui de al doilea motiv (în subsidiar); și

               —

               anularea articolului 1 și a articolului 1 alineatul (1) litera (d), a articolului 1 alineatul (2) litera (d), a articolului 1 alineatul (3) litera (d) și a articolului 1 alineatul (4) litera (d) din decizia atacată, în măsura în care în aceste dispoziții se constată că încălcarea unică și continuă includea lipsa plății unui comision pe suprataxe, potrivit celui de al treilea motiv; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în aceste proceduri în eventualitatea în care Tribunalul anulează în tot sau în parte decizia atacată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe o încălcare a principiului interzicerii arbitrariului și a principiului egalității de tratament

                           —

                           Reclamanta susține că decizia atacată încalcă principiul interzicerii arbitrariului prin excluderea din dispozitivul deciziei atacate a unor întreprinderi care, potrivit motivării acesteia, au participat la același comportament ca destinatarii deciziei atacate;

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că decizia atacată încalcă principiul egalității de tratament prin sancționarea reclamantei pentru o încălcare și prin aplicarea unei amenzi reclamantei, și atrăgând răspunderea civilă a acesteia, în timp ce unele întreprinderi care, potrivit motivării deciziei, au participat la același comportament ca destinatarii deciziei atacate, sunt excluse din dispozitiv.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe necompetența în ceea ce privește transportul aerian de mărfuri de pe aeroporturi din afara SEE spre aeroporturi din SEE.

                           —

                           Reclamanta susține că decizia atacată este în mod eronat întemeiată pe prezumția potrivit căreia încălcarea unică și continuă privind transportul aerian de pe aeroporturi din afara SEE spre aeroporturi din SEE a fost pusă în aplicare în SEE.

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că decizia atacată este în mod eronat întemeiată pe prezumția potrivit căreia încălcarea unică și continuă privind transportul aerian de pe aeroporturi din afara SEE spre aeroporturi din SEE a avut un efect substanțial, imediat și previzibil asupra concurenței din SEE.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe nerespectarea obligației de motivare și pe o eroare vădită de apreciere atunci când s-a constatat că lipsa plății unor comisioane pe suprataxe constituie un element distinct al încălcării

                           —

                           Potrivit reclamantei, cele două prezumții pe care este întemeiată decizia atacată pentru a considera lipsa plății unor comisioane pe suprataxe un element distinct al încălcării, sunt contradictorii din perspectiva contextului economic și normativ al industriei în cauză.

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că lipsa plății unor comisioane pe suprataxe nu poate fi separată de practicile cu privire la suprataxa pe carburant și la suprataxa pentru securitate, și nu constituie un element separat al încălcării.


title: Cauza C-289/10 P: Recurs introdus la 10 iunie 2010 de European Dynamics SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 19 martie 2010 în cauza T-50/05, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Comisia Europeană

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/20

         Recurs introdus la 10 iunie 2010 de European Dynamics SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 19 martie 2010 în cauza T-50/05, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Comisia Europeană
   (Cauza C-289/10 P)
   ()
   2010/C 246/35
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: European Dynamics SA (reprezentant: N. Korogiannakis, Attorney at Law)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului;

               —

               anularea Deciziei Comisiei (Direcția Generală Impozitare și Uniune Vamală) de respingere a ofertei reclamantei, depusă în cadrul cererii de ofertă TAXUD/2004/AO-004 pentru „Specificarea, dezvoltarea, întreținerea și asistența unor sisteme telematice de control al circulației produselor supuse accizelor în cadrul Comunității Europene conform regimului de suspendare a accizelor (EMCS-DEV)” (JO 2004/S 139-118603) și de atribuire a contractului unui alt ofertant;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată și de altă natură efectuate de recurentă, inclusiv a celor efectuate în legătură cu procedura inițială, chiar dacă prezentul recurs va fi respins, precum și a celor aferente prezentului recurs, în cazul în care acesta este admis.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că hotărârea atacată trebuie anulată pentru următoarele motive:

               În primul rând, întrucât Tribunalul a comis o eroare de drept prin adoptarea unei interpretări eronate a articolului 89 alineatul (1) din Regulamentul financiar și a principiilor egalității de tratament, nediscriminării, transparenței și liberei concurențe, atunci când a respins motivul recurentei referitor la faptul că acesteia nu i-au fost puse la dispoziție două tipuri de informații tehnice care erau necesare pentru formularea ofertelor pentru contractul în cauză, și anume specificațiile exacte ale EMCS și codul sursă, arhitectura și documentația tehnică pentru NSIT.

               În al doilea rând, recurenta susține că Tribunalul a comis o eroare de drept atunci când a concluzionat că motivarea furnizată de Comisie permitea recurentei să își valorifice drepturile. Mai exact, Tribunalul a greșit atunci când a considerat că DG TAXUD a comunicat recurentei suficiente informații care „îi permiteau acesteia să își valorifice drepturile, iar Tribunalului să exercite controlul său”.

               În al treilea rând, Tribunalul a greșit, la punctele 102-116 din hotărâre, atunci când a considerat că recurenta nu a specificat afirmația sa potrivit căreia criteriile de atribuire erau „vagi și subiective”. Recurenta consideră, îndeosebi în lumina incertitudinii totale cu privire la amploarea activității și la numărul de reutilizări potențiale ale NSIT solicitate de autoritatea contractantă, că articolul 97 alineatul (1) din Regulamentul financiar și articolul 17 alineatul (1) din Directiva 92/50 (1) au fost încălcate.

               În sfârșit, recurenta consideră că Tribunalul pare să comită o eroare de drept atunci când statuează, referitor la motivul întemeiat pe o eroare vădit de apreciere, că recurenta și-a limitat argumentația la afirmații generale și, prin urmare, nu a arătat dacă și în ce fel erorile pretinse au afectat rezultatul evaluării ofertei.

      (1)  Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50).


title: Cauza T-431/08: Acțiune introdusă la 1 octombrie 2008 — Bulur Giyim Sanayi ve Ticaret Sirketi/OAPI — Denim (VIGOSS)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/46

         Acțiune introdusă la 1 octombrie 2008 — Bulur Giyim Sanayi ve Ticaret Sirketi/OAPI — Denim (VIGOSS)
   (Cauza T-431/08)
   (2008/C 313/84)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamant: Bulur Giyim Sanayi ve Ticaret Sirketi (Istanbul, Turcia) (reprezentant: R. Böhm, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: A V Denim, Inc. (cu denumirea comercială A&V Denim, Inc.) (New York, Statele Unite)
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 iulie 2008 în cauza R 1366/2007-2, în măsura în care a respins recursul formulat de reclamant împotriva Deciziei diviziei de opoziție din 26 iunie 2007 privind Opoziția nr. B 923 005 și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: Marca verbală „VIGOSS” pentru bunuri din clasele 14, 18 și 25

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Reclamantul

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Înregistrarea ca marcă internațională sub nr. 771 374 a mărcii figurative „VIGOSS” pentru bunuri din clasa 25

      Decizia diviziei de opoziție: Respingerea în parte a cererii

      Decizia camerei de recurs: Anularea în parte a deciziei contestate și respingerea recursului pentru celelalte capete de cerere

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul Consiliului nr. 40/94 întrucât camera de recurs nu a luat în considerare toți factorii relevanți cu ocazia evaluării riscului de confuzie între mărcile în conflict.


title: Cauza T-206/10: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — Vesteda Groep/Comisia

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/53

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — Vesteda Groep/Comisia
   (Cauza T-206/10)
   2010/C 179/90
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Vesteda Groep BV (Maastricht, Țările de Jos) (reprezentanți: G. van der Wal și T. Boesman, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Comisiei din 15 decembrie 2009;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2010) 26 final a Comisiei din 15 decembrie 2009 privind ajutoarele de stat E 2/2005 și N 642/2009 (Țările de Jos) — ajutor existent și ajutor destinat unui proiect special în favoarea societăților pentru locuințe sociale. În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.
   În primul rând, reclamanta susține că, în considerentele (25)-(37) ale deciziei atacate, Comisia a săvârșit o eroare de drept și a considerat în mod greșit că sistemul olandez de finanțare a locuințelor sociale și toate modificările aduse acestui sistem de la intrarea în vigoare a Tratatului CEE constituie ajutor existent și că, pe acest motiv, aprecierea Comisiei este efectuată în cadrul articolului 108 alineatul (1) TFUE și al capitolului 5 din Regulamentul nr. 659/1999 (1). În opinia reclamantei, Comisia a săvârșit erori de apreciere, nu a analizat în mod suficient modificările sistemului și a motivat insuficient decizia atacată.
   În al doilea rând, în decizia atacată Comisia a săvârșit o eroare de drept și a admis în mod greșit, potrivit articolului 19 din Regulamentul nr. 659/1999, măsurile propuse de Țările de Jos în sensul articolului 19 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999. Măsurile utile admise de Comisie sunt insuficiente și/sau inadecvate pentru asigurarea compatibilității ajutorului existent cu articolul 107 TFUE, coroborat cu articolul 106 TFUE. În plus, Comisia a aplicat în mod greșit condițiile prevăzute la articolul 106 alineatul (2) TFUE și și-a motivat insuficient aprecierea.
   În al treilea rând, reclamanta susține că, prin săvârșirea unei erori de drept, în mod greșit Comisia nu a inițiat procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE și la articolul 4 alineatul (4) din Regulamentul nr. 659/1999.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza F-134/07: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2007 — Adjemian și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/66

         Acțiune introdusă la 3 decembrie 2007 — Adjemian și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-134/07)
   (2008/C 64/109)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Vahan Adjemian (Angera, Italia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziilor Comisiei prin care, pe de o parte, se refuză reînnoirea contractelor de muncă ale reclamanților, în calitate de agenți contractuali, pentru o perioadă determinată sau nedeterminată și, pe de altă parte, se stabilesc condiții de muncă. În susținerea acțiunii, reclamanții invocă încălcarea principiului stabilității raporturilor de muncă și în special nelegalitatea articolului 88 din RAA în măsura în care limitează durata contractelor de muncă ale agenților contractuali
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziilor succesive ale Comisiei și în special a celei din 28 aprilie 2004 privind durata maximă pentru care se recurge la personal nepermanent în serviciile sale;

               —

               declararea ca nelegal a articolului 88 din RAA în măsura în care limitează durata contractelor de muncă ale agenților contractuali;

               —

               anularea deciziilor Comisiei din 23 august și din 31 octombrie 2007 de respingere a reclamațiilor R/263/07, R/492/07 și R/390/07 formulate împotriva deciziilor Comisiei de a încheia un contract de muncă sau de a nu reînnoi contractele de muncă ale reclamanților în calitate de agenți contractuali decât pentru o durată determinată;

               —

               anularea deciziei Comisiei din 5 septembrie 2007 de respingere a cererilor reclamanților din 31 mai și din 20 iulie 2007 având ca obiect prelungirea pe durată nedeterminată a contractelor de agenți contractuali ale acestora;

               —

               anularea deciziilor Comisiei de stabilire a condițiilor de muncă ale reclamanților, în măsura în care contractele acestora sau prelungirea acestor contracte sunt limitate la o durată determinată;

               —

               obligarea Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-256/10 P: Recurs introdus la 9 iunie 2010 de Luigi Marcuccio împotriva Hotărârii pronunțate la 25 martie 2010 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-102/08, Marcuccio/Comisia

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/49

         Recurs introdus la 9 iunie 2010 de Luigi Marcuccio împotriva Hotărârii pronunțate la 25 martie 2010 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-102/08, Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-256/10 P)
   ()
   2010/C 221/80
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               În orice caz, anularea în întregime a ordonanței atacate;

               —

               declararea faptului că acțiunea în primă instanță care a făcut obiectul ordonanței atacate era perfect admisibilă;

               —

               în principal: admiterea în întregime a concluziilor recurentului prezentate în primă instanță;

               —

               obligarea Comisiei la plata către recurent a tuturor cheltuielilor de judecată pe care le-a efectuat și pe care trebuie să le efectueze în legătură cu procedura în primă instanță și cu cea a prezentului recurs;

               —

               în subsidiar: trimiterea cauzei la Tribunalul Funcției Publice pentru rejudecarea, într-o nouă compunere, a fondului acestei cauze.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs vizează Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (TFP) din 25 martie 2010. Prin această ordonanță, TFP a respins în parte ca vădit inadmisibilă și în parte ca vădit lipsită de orice temei juridic o acțiune având ca obiect constatarea inexistenței sau cel puțin a nelegalității deciziei prin care Comisia a refuzat să îi comunice o copie a fotografiilor făcute la mutarea din locuința de serviciu pe care o ocupa în Luanda (Angola) și distrugerea oricăror documente referitoare la această mutare, precum și obligarea Comisiei la despăgubirea pentru prejudiciul care rezultă din faptul că s-ar fi procedat de către Comisie la mutarea respectivă împotriva voinței recurentului.
   În susținerea pretențiilor, recurentul invocă o lipsă totală de motivare, precum și încălcări ale normelor procedurale privind administrarea probei, ale principiului egalității părților în litigiu, ale articolului 94 din Regulamentul de procedură al TFP, ale obligației de solicitudine a Comisiei față de recurent și ale obligației de bună administrare.
   Recurentul susține de asemenea că TFP ar fi omis să se pronunțe cu privire la trei dintre cererile sale.


title: Cauza F-108/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 20 iulie 2016 – Belis/Comisia („Funcție publică – Foncționari – Pensii – Transferul drepturilor de pensie naționale – Propunere de aplicare a unui spor de ani de plată a contribuțiilor – Act care nu cauzează prejudicii – Inadmisibilitatea acțiunii – Cererea de soluționare a cauzei fără dezbateri asupra fondului – Articolul 83 din Regulamentul de procedură”)

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/51

      Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 20 iulie 2016 – Belis/Comisia
      (Cauza F-108/14) (1)

      ((„Funcție publică - Foncționari - Pensii - Transferul drepturilor de pensie naționale - Propunere de aplicare a unui spor de ani de plată a contribuțiilor - Act care nu cauzează prejudicii - Inadmisibilitatea acțiunii - Cererea de soluționare a cauzei fără dezbateri asupra fondului - Articolul 83 din Regulamentul de procedură”))
      (2016/C 364/66)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Claudio Belis (Ispra, Italia) (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și G. Gattinara, ulterior G. Gattinara și F. Simonetti, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei de aplicare a unui spor de ani de plată a contribuțiilor reclamantului aferent transferului acestor drepturi la sistemul de pensii al Uniunii, în temeiul noilor DGA referitoare la articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Domnul Claudio Belis suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 26, 26.1.2015, p. 46.


title: Cauza C-457/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 28 august 2015 – Vattenfall Europe Generation AG/Republica Federală Germania

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 28 august 2015 – Vattenfall Europe Generation AG/Republica Federală Germania
   (Cauza C-457/15)
   (2015/C 398/18)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Vattenfall Europe Generation AG

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Întrebările preliminare

               1)

               Includerea în anexa I la Directiva 2003/87/CE (1) a categoriei de activități „Arderea combustibililor în instalații cu o putere termică nominală totală de peste 20 MW” are drept consecință că o instalație pentru producerea de energie electrică este supusă sistemului obligatoriu de comercializare a cotelor de emisie începând cu momentul primei emisii de gaze cu efect de seră și, prin urmare, posibil, anterior momentului în care instalația începe să producă energie electrică pentru prima dată?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
               Articolul 19 alineatul (2) din Decizia Comisiei din 27 aprilie 2011 (2011/278/UE) (2) trebuie interpretat în sensul că emisia de gaze cu efect de seră, care are loc înainte de începutul funcționării normale a unei instalații incluse în anexa I la Directiva 2003/87/CE supune operatorul instalației la obligația de raportare și de restituire a drepturilor de emisie, deja începând cu data primei emisii din etapa de construcție a instalației?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare:
               Articolul 19 alineatul (2) din Decizia Comisiei din 27 aprilie 2011 (2011/278/UE) trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării dispoziției naționale de punere în aplicare, mai precis articolului 18 alineatul 4 din Regulamentul privind alocarea cotelor 2020 (Zuteilungsverordnung 2020), în vederea determinării momentului din care instalațiile pentru producerea de energie electrică sunt supuse sistemului obligatoriu de comercializare a cotelor de emisie?

      (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).

      (2)  Decizia Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului [notificată cu numărul C(2011) 2772] (JO L 130, p. 1).


title: Cauza C-456/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Bremen — Germania) — Gothaer Allgemeine Versicherung, ERGO Versicherung AG, Versicherungskammer Bayern-Versicherungsanstalt des öffentlichen Rechts, Nürnberger Allgemeine Versicherungs AG, Krones AG/Samskip GmbH [Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolele 32 și 33 — Recunoașterea hotărârilor judecătorești — Noțiunea „hotărâre” — Efectele unei hotărâri judecătorești asupra competenței internaționale — Clauză atributivă de competență]

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/19

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Bremen — Germania) — Gothaer Allgemeine Versicherung, ERGO Versicherung AG, Versicherungskammer Bayern-Versicherungsanstalt des öffentlichen Rechts, Nürnberger Allgemeine Versicherungs AG, Krones AG/Samskip GmbH
   (Cauza C-456/11) (1)

   (Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolele 32 și 33 - Recunoașterea hotărârilor judecătorești - Noțiunea „hotărâre” - Efectele unei hotărâri judecătorești asupra competenței internaționale - Clauză atributivă de competență)
   2013/C 9/30
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Bremen

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Gothaer Allgemeine Versicherung, ERGO Versicherung AG, Versicherungskammer Bayern-Versicherungsanstalt des öffentlichen Rechts, Nürnberger Allgemeine Versicherungs AG, Krones AG

      Pârâtă: Samskip GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Landgericht Bremen — Interpretarea articolelor 31 și 32 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) — Recunoașterea hotărârilor judecătorești pronunțate într-un stat membru — Hotărâre care are un caracter pur procedural („Prozeßurteil”) — Hotărâre privind interpretarea unei clauze de atribuire a competenței, prin care instanța națională se declară necompetentă prin constatarea competenței jurisdicționale a unui stat terț — Domeniul de aplicare al recunoașterii.

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 32 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că vizează de asemenea o hotărâre prin care instanța unui stat membru își declină competența în temeiul unei clauze atributive de competență, independent de calificarea unei astfel de hotărâri potrivit dreptului unui alt stat membru.

               2.

               Articolele 32 și 33 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretate în sensul că instanța în fața căreia se invocă recunoașterea unei hotărâri prin care instanța unui alt stat membru și-a declinat competența în temeiul unei clauze atributive de competență este legată de constatarea referitoare la validitatea acestei clauze, care figurează în motivarea unei hotărâri rămase definitivă prin care acțiunea este declarată inadmisibilă.

      (1)  JO C 331, 12.11.2011.


title: Cauza T-98/11 P: Recurs introdus la 17 februarie 2011 de AG împotriva Ordonanței pronunțate la 16 decembrie 2010 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-25/10, AG/Parlamentul European

text:
               16.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 120/15

         Recurs introdus la 17 februarie 2011 de AG împotriva Ordonanței pronunțate la 16 decembrie 2010 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-25/10, AG/Parlamentul European
   (Cauza T-98/11 P)
   2011/C 120/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: AG (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues, A. Blot și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Parlamentul European

      Concluziile recurentei

               —

               Constatarea faptului că prezentul recurs este admisibil;

               —

               anularea Ordonanței pronunțate de Tribunalul Funcției Publice la 16 decembrie 2010 în cauza F-25/10;

               —

               admiterea concluziilor în anulare și a celor privind despăgubirile formulate de aceasta la Tribunalul Funcției Publice;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cele două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă un motiv unic întemeiat pe denaturarea elementelor de probă prezentate în primă instanță, pe încălcarea principului securității juridice și pe o atingere adusă dreptului la o cale de atac efectivă, în măsura în care:

               —

               niciun înscris din dosar nu ar permite TFP să considere că recurenta ar fi dovedit lipsă de diligență prin faptul că nu și-ar fi verificat corespondența în perioada concediului de sfârșit de an, perioadă în care agentul serviciilor poștale s-a prezentat la domiciliul său pentru a-i remite o scrisoare recomandată din partea Parlamentului European care cuprindea răspunsul la reclamația sa;

               —

               TFP nu ar fi explicat sensul noțiunii „vacanță prelungită”;

               —

               TFP ar fi considerat că notificarea din partea serviciilor poștale pe care recurenta a găsit-o în cutia sa poștală la întoarcerea din concediu viza în mod obligatoriu scrisoarea recomandată din partea Parlamentului European care conținea răspunsul la reclamația sa.


title: Cauzele conexate C-58/13 și C-59/13: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio Nazionale Forense – Italia) – Angelo Alberto Torresi (C-58/13), Pierfrancesco Torresi (C-59/13)/Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata (Trimitere preliminară — Libera circulație a persoanelor — Acces la profesia de avocat — Posibilitate de a refuza înscrierea în tabloul avocaților a resortisanților unui stat membru care au obținut calificarea profesională de avocat în alt stat membru — Abuz de drept)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio Nazionale Forense – Italia) – Angelo Alberto Torresi (C-58/13), Pierfrancesco Torresi (C-59/13)/Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata
   (Cauzele conexate C-58/13 și C-59/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a persoanelor - Acces la profesia de avocat - Posibilitate de a refuza înscrierea în tabloul avocaților a resortisanților unui stat membru care au obținut calificarea profesională de avocat în alt stat membru - Abuz de drept))
   2014/C 315/12
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio Nazionale Forense

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Angelo Alberto Torresi (C-58/13), Pierfrancesco Torresi (C-59/13)

      Pârât: Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 3 din Directiva 98/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 de facilitare a exercitării cu caracter permanent a profesiei de avocat într-un stat membru, altul decât cel în care s-a obținut calificarea, trebuie interpretat în sensul că nu poate constitui o practică abuzivă deplasarea unui resortisant al unui stat membru în alt stat membru pentru a obține în acesta calificarea profesională de avocat în urma promovării unor examene universitare și revenirea sa în statul membru al cărui resortisant este pentru a exercita în acesta profesia de avocat sub titlul profesional dobândit în statul membru în care s-a obținut această calificare profesională.

               2)

               Examinarea celei de a doua întrebări adresate nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 3 din Directiva 98/5.

      (1)  JO C 147, 25.5.2013.


title: Cauza C-288/11: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 19 decembrie 2012 — Mitteldeutsche Flughafen AG, Flughafen Leipzig/Halle GmbH/Comisia Europeană, Republica Federală Germania, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV) (Recurs — Ajutoare de stat — Noțiunea „întreprindere” — Activitate economică — Construire de infrastructuri aeroportuare — Pistă de decolare și de aterizare)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/5

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 19 decembrie 2012 — Mitteldeutsche Flughafen AG, Flughafen Leipzig/Halle GmbH/Comisia Europeană, Republica Federală Germania, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV)
   (Cauza C-288/11) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Noțiunea „întreprindere” - Activitate economică - Construire de infrastructuri aeroportuare - Pistă de decolare și de aterizare)
   2013/C 46/09
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Mitteldeutsche Flughafen AG, Flughafen Leipzig/Halle GmbH (reprezentanți: M. Núñez Müller și J. Dammann, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Martenczuk și T. Maxian Rusche, agenți), Republica Federală Germania, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV) (reprezentanți: L. Giesberts și G. Kleve, Rechtsawälte)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 24 martie 2011 — Freistaat Sachsen și alții/Comisia (cauzele conexate T-443/08 și T-455/08), Mitteldeutsche Flughafen și Flughafen Leipzig/Halle/Comisia, prin care Tribunalul a respins în parte acțiunea prin care se urmărește anularea în parte a Deciziei 2008/948/CE a Comisiei din 23 iulie 2008 Germania: DHL și aeroportul Leipzig Halle (JO L 346, p. 31) — Aplicabilitatea dispozițiilor de drept al Uniunii în materie de ajutoare de stat în cazul ajutoarelor acordate pentru construcția de infrastructuri aeroportuare — Noțiunea „întreprindere” în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE — Aplicarea în timp a orientărilor Comisiei

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Mitteldeutsche Flughafen AG și Flughafen Leipzig Halle GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 252, 27.8.2011.


title: Cauza C-668/11 P: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 26 septembrie 2013 — Alliance One International Inc./Comisia Europeană (Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piața spaniolă a achiziționării și a primei transformări a tutunului brut — Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței — Încălcarea articolului 81 CE — Imputabilitatea comportamentului ilicit al unei filiale societății-mamă a acesteia — Efect descurajator — Egalitate de tratament — Cooperare — Obligație de motivare — Circumstanțe atenuante)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/18

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 26 septembrie 2013 — Alliance One International Inc./Comisia Europeană
   (Cauza C-668/11 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața spaniolă a achiziționării și a primei transformări a tutunului brut - Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței - Încălcarea articolului 81 CE - Imputabilitatea comportamentului ilicit al unei filiale societății-mamă a acesteia - Efect descurajator - Egalitate de tratament - Cooperare - Obligație de motivare - Circumstanțe atenuante)
   2013/C 344/29
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Alliance One International Inc. (reprezentanți: M Odriozola și A Vide, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și J. Bourke, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 12 octombrie 2011, Agroexpansión S. A./Comisia Europeană (T-38/05), prin care Tribunalul a respins în parte o cerere de anulare în parte a Deciziei C(2004) 4030 final a Comisiei din 20 octombrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 alineatul (1) [CE] (cazul COMP/C.38.238/B.2 — Tutun brut — Spania)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Alliance One International Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 24.3.2012.


title: Cauza C-557/08: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2005/35/CE — Poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni în caz de încălcare — Netranspunere)

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/12

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-557/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2005/35/CE - Poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni în caz de încălcare - Netranspunere)
   2009/C 205/22
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Lozano Palacios și A. A. Gilly, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant: H. Walker, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni în caz de încălcare

      Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni în caz de încălcare, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza C-39/10: Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Estonia

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/42

         Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Estonia
   (Cauza C-39/10)
   2010/C 63/66
   Limba de procedură: estoniana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și K. Saaremäel-Stoilov, agenți)

      Pârâtă: Republica Estonia

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că Republica Estonia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 28 din Acordul privind Spațiul Economic European întrucât nu a prevăzut în legislația sa posibilitatea de a acorda o scutire de impozit pe venit pentru particularii nerezidenți ale căror venituri totale sunt atât de reduse încât ar beneficia de scutirea de impozitul pe venit dacă ar fi contribuabili rezidenți;

               —

               obligarea Republicii Estonia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia a primit din partea unui cetățean estonian cu domiciliul în Republica Finlanda plângeri privind impozitul pe venitul din pensiile pentru limită de vârstă ce provin din Estonia. Persoana în cauză susținea că Republica Estonia nu a aplicat în cazul pensiei sale pentru limită de vârstă valoarea pragului obișnuit prevăzut pentru rezidenți, în limita căruia se aplică scutirea de impozitul pe venit și nici valoarea pragului obișnuit prevăzut pentru pensionari rezidenți, în limita căruia se aplică o scutire de impozit pe venit.
   Persoana care a depus plângerea primește jumătate din venitul său sub formă de pensie din partea Republicii Estonia și cealaltă jumătate în calitate de pensie ce provine din Republica Finlanda. Venitul său este foarte redus și dacă ar fi primit totalitatea veniturilor sale de la unul și același stat membru, ar fi fost impozitat într-un procent mai mic sau nu ar fi fost impozitat.
   Dintr-o jurisprudență constantă a Curții rezultă că, deși impozitarea directă ține de competența statelor membre, acestea trebuie să își exercite competența conform dreptului Uniunii Europene și să evite discriminarea pe motiv de cetățenie sau naționalitate.
   Faptul ca un contribuabil nerezident care a făcut uz de libertatea de circulație a lucrătorilor să nu poată beneficia de o scutire de impozit de care ar putea beneficia contribuabilii rezidenți constituie, în sine, o un tratament diferențiat între un nerezident și un rezident și, în același timp, o restricție la libera circulație transfrontalieră.
   Trebuie să se considere, și — în caz afirmativ — în ce măsură, că această diferență de tratament este adecvată și justificată în baza unei diferențe din punctul de vedere al rezidenței?
   Într-o situație în care venitul total al unui contribuabil este atât de redus încât țara din care provine venitul nu l-ar impozita sau l-ar impozita într-un cuantum mai redus dacă ar fi vorba de un rezident, Comisia consideră că statele membre ar trebui să țină cont, în procesul impozitării particularilor nerezidenți, de circumstanțele personale și familiale ale acestora, astfel încât să garanteze egalitatea lor de tratament în raport cu contribuabilii rezidenți.
   În cazul în care statul membru a prevăzut în legislația sa un prag în limita căruia se presupune că un contribuabil nu dispune de mijloacele necesare pentru a contribui la cheltuielile publice, nu există motive să se distingă, în funcție de locul de reședință, contribuabilii al căror venit rămâne sub un prag stabilit.
   Comisia consideră că prevederile Legii privind impozitul pe venit încalcă articolul 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și articolul 28 din Acordul privind Spațiul Economic European întrucât nu permit ca scutirea de impozitul pe venit în cazul particularilor să se aplice și nerezidenților care primesc jumătate din venitul lor din Estonia și cealaltă jumătate dintr-un alt stat membru și al căror venit total este atât de redus încât ar fi beneficiat de scutirea de impozitul pe venit dacă ar fi fost contribuabili rezidenți.