title: Cauza T-115/20: Acțiune introdusă la 20 februarie 2020 – Puigdemont i Casamajó şi Comín i Oliveres/Parlamentul

text:
               20.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/18

      Acțiune introdusă la 20 februarie 2020 – Puigdemont i Casamajó şi Comín i Oliveres/Parlamentul
      (Cauza T-115/20)
      (2020/C 129/23)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: Carles Puigdemont i Casamajó (Waterloo, Belgia), Antoni Comín i Oliveres (Waterloo) (reprezentanți: P. P. Bekaert, G. Boye și S. Bekaert, avocați, și B. Emmerson, QC)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei președintelui Parlamentului European, astfel cum rezultă din scrisoarea sa din 10 decembrie 2019, de a nu anunţa în plen şi de a trimite comisiei competente cererea de apărare a imunităţii reclamanţilor prezentată în numele lor de doamna Diana Riba i Giner, la 10 octombrie 2019, în conformitate cu articolul 7 alineatele (1) şi (2) şi cu articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă un motiv întemeiat pe faptul că decizia preşedintelui Parlamentului European de a nu anunţa în plen cererea de apărare a imunităţii reclamanţilor şi de a o trimite comisiei competente a încălcat articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European coroborat cu articolul 343 din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, cu articolele 9 şi 18 din Protocolul (nr. 7) privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene (1), cu articolul 6, cu articolul 39 alineatul (2) şi cu articolele 41 şi 45 din Cartea drepturilor fundamentale, cu articolul 2 alineatul (1) din Statutul deputaţilor în Parlamentul European (2) şi cu articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European.

         (1)  JO 2012, C 326, p. 266.

         (2)  Decizia Parlamentului European din 28 septembrie 2005 de adoptare a Statutului deputaţilor în Parlamentul European (2005/684/CE, Euratom), JO 2005, L 262, p. 1.


title: Cauzele conexate C-267/19 şi C-323/19: Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 7 mai 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Trgovački sud u Zagrebu – Croaţia) – PARKING d.o.o./SAWAL d.o.o. (C-267/19), Interplastics s. r. o./Letifico d.o.o. (C-323/19) [Trimitere preliminară – Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 – Cooperare judiciară în materie civilă – Notari care acționează în cadrul procedurilor de executare silită în temeiul unui înscris constatator al creanței – Procedură care nu se desfășoară în contradictoriu – Principiul nediscriminării – Articolul 18 TFUE – Dreptul la un proces echitabil – Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/25

      Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 7 mai 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Trgovački sud u Zagrebu – Croaţia) – PARKING d.o.o./SAWAL d.o.o. (C-267/19), Interplastics s. r. o./Letifico d.o.o. (C-323/19)
      (Cauzele conexate C-267/19 şi C-323/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 - Cooperare judiciară în materie civilă - Notari care acționează în cadrul procedurilor de executare silită în temeiul unui înscris constatator al creanței - Procedură care nu se desfășoară în contradictoriu - Principiul nediscriminării - Articolul 18 TFUE - Dreptul la un proces echitabil - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
      (2020/C 240/33)
      Limba de procedură: croata

         Instanța de trimitere

      Trgovački sud u Zagrebu

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: PARKING d.o.o. (C-267/19), Interplastics s. r. o. (C-323/19)

         Pârâte: SAWAL d.o.o. . (C-267/19), / Letifico d.o.o. (C-323/19)

         Dispozitivul

      Articolul 18 TFUE și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care abilitează notarii, atunci când acționează în cadrul competențelor care le sunt conferite în procedurile de executare silită în temeiul unui înscris constatator al creanței, să adopte ordonanțe de executare care, astfel cum reiese din Hotărârea din 9 martie 2017, Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193), nu pot fi recunoscute și executate în alt stat membru.

         (1)  JO C 263, 5.8.2019.


title: Cauza T-603/18: Ordonanța Tribunalului din 30 aprilie 2020 – ZE/Parlamentul

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/36

      Ordonanța Tribunalului din 30 aprilie 2020 – ZE/Parlamentul
      (Cauza T-603/18) (1)

      (2020/C 240/48)
      Limba de procedură: greaca
      Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 436, 3.12.2018.


title: Cauza C-237/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 5 iunie 2020 – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 5 iunie 2020 – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV
      (Cauza C-237/20)
      (2020/C 297/34)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Federatie Nederlandse Vakbeweging

         Intimate: Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE (1) trebuie interpretat în sensul că este îndeplinită condiția ca „procedur[a] de faliment sau [altă procedură] asemănătoare de insolvabilitate [să se instituie] în vederea lichidării bunurilor cedentului” dacă

                              (i)

                              falimentul cedentului este inevitabil și cedentul este, prin urmare, efectiv insolvabil.

                              (ii)

                              în conformitate cu dreptul neerlandez, obiectivul procedurii de faliment este obținerea unui venit cât mai mare posibil pentru masa creditorilor, prin lichidarea bunurilor debitorului, și

                              (iii)

                              transferul unei întreprinderi (sau al unei părți de întreprindere) este pregătit într-un așa-numit pre-pack anterior declarării falimentului, transferul fiind efectuat abia după declararea falimentului, în care

                              (iv)

                              înainte de declararea falimentului, administratorul judiciar preconizat desemnat de tribunal trebuie să fie ghidat de interesele masei creditorilor, precum și de interese sociale, precum cel al menținerii locurilor de muncă, iar judecătorul-sindic preconizat, desemnat tot de tribunal, trebuie să controleze acest lucru,

                              (v)

                              obiectivul pre-pack-ului este ca, în procedura de faliment ulterioară, să permită o modalitate de lichidare prin care este vândută (o parte din) întreprinderea în activitate (going concern) aparținând patrimoniului cedentului, astfel încât să fie obținut un venit cât mai mare posibil pentru masa creditorilor și locurile de muncă să fie menținute, pe cât posibil, și

                              (vi)

                              structura procedurii garantează faptul că acest obiectiv este cu adevărat decisiv?

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (1) din directivă trebuie interpretat în sensul că este îndeplinită condiția potrivit căreia „procedur[a] de faliment sau [altă procedură] asemănătoare de insolvabilitate [se află] sub controlul unei autorități publice competente”, dacă transferul unei întreprinderi (sau al unei părți de întreprindere) este pregătit într-un pre-pack anterior declarării falimentului și este efectuat după declararea falimentului și

                              (i)

                              [aceste pregătiri sunt observate], anterior declarării falimentului, de un administrator judiciar preconizat și de un judecător-sindic preconizat, care sunt desemnați de tribunal, însă nu au competențe legale,

                              (ii)

                              în conformitate cu dreptul neerlandez, înainte de declararea falimentului, administratorul judiciar preconizat trebuie să fie ghidat de interesele masei creditorilor și de alte interese sociale, precum cel al menținerii locurilor de muncă, iar judecătorul-sindic preconizat trebuie să controleze acest lucru,

                              (iii)

                              sarcinile administratorului judiciar preconizat și ale judecătorului-sindic preconizat nu diferă de cele ale administratorului judiciar și ale judecătorului-sindic din faliment,

                              (iv)

                              acordul în baza căruia întreprinderea este transferată și care este pregătit în timpul unui pre-pack este încheiat și executat numai după pronunțarea falimentului,

                              (v)

                              la pronunțarea falimentului, tribunalul poate proceda la numirea altui administrator judiciar sau judecător-sindic decât administratorul judiciar preconizat sau judecătorul-sindic preconizat și

                              (vi)

                              pentru administratorul judiciar și judecătorul-sindic sunt valabile aceleași cerințe de obiectivitate și independență care sunt valabile pentru un administrator judiciar și un judecător-sindic într-un faliment care nu este precedat de un pre-pack și, indiferent de gradul lor de implicare anterior declarării falimentului, aceștia sunt obligați, în temeiul sarcinii legale pe care o au, să evalueze dacă transferul întreprinderii (sau al unei părți de întreprindere), pregătit anterior declarării falimentului, este în interesul masei creditorilor și, dacă vor da un răspuns negativ la această întrebare, să decidă că acest transfer nu va fi permis, fiind în același timp oricând autorizați să decidă pentru alte motive, de exemplu faptul că se opun alte interese sociale, precum cel al locurilor de muncă, că transferul întreprinderii (sau al unei părți de întreprindere), pregătit anterior declarării falimentului, nu va avea loc?

         (1)  Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO 2001, L 82, p.16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20).


title: Cauza C-241/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance du Luxembourg (Belgia) la 5 iunie 2020 – BJ/État belge

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance du Luxembourg (Belgia) la 5 iunie 2020 – BJ/État belge
      (Cauza C-241/20)
      (2020/C 297/35)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de première instance du Luxembourg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: BJ

         Pârât: État belge

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 45 TFUE se opune unei reglementări precum cea în discuție în litigiul principal – preluată sau nu într-o convenție prin care se urmărește evitarea dublei impuneri – în temeiul căreia un contribuabil pierde, la calcularea impozitelor sale pe venit în statul de reședință, o parte din beneficiul cotității scutite de impozit din venitul menționat și din celelalte avantaje fiscale personale (precum o reducere fiscală pentru economii pe termen lung, și anume pentru primele plătite în executarea unui contract individual de asigurare de viață și o reducere fiscală pentru cheltuielile efectuate în vederea economisirii energiei), întrucât, în cursul anului în discuție, a obținut de asemenea, într-un alt stat membru, remunerații care au fost impozitate în acest stat?

                  2)

                  Dacă răspunsul la prima întrebare este afirmativ, el rămâne afirmativ dacă contribuabilul nu obține venituri semnificative – sub aspect cantitativ sau proporțional – în statul său de reședință, dar acesta este totuși în măsură sa îi acorde avantajele fiscale menționate?

                  3)

                  Dacă răspunsul la a doua întrebare este afirmativ, el rămâne afirmativ dacă, în temeiul unei convenții pentru evitarea dublei impuneri între statul de reședință și celălalt stat, contribuabilul a beneficiat în acest alt stat, în ceea ce privește veniturile impozabile în acest alt stat, de avantaje fiscale personale prevăzute de legislația fiscală a acestui alt stat, dar aceste avantaje fiscale nu includ anumite avantaje fiscale la care contribuabilul are dreptul, în principiu, în statul de reședință?

                  4)

                  Dacă răspunsul la a treia întrebare este afirmativ, el rămâne afirmativ dacă, în pofida acestei din urmă diferențe, contribuabilul obține, astfel, în acest alt stat, un cuantum al reducerii fiscale cel puțin echivalent cu cel pe care l-a pierdut în statul de reședință?

                  5)

                  Răspunsurile la întrebări sunt identice din perspectiva articolului 63 alineatul (1) și a articolului 65 alineatul (1) litera (a) din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene în raport cu o reglementare precum cea în discuție în litigiul principal – preluată sau nu într-o convenție prin care se urmărește evitarea dublei impuneri – în temeiul căreia un contribuabil pierde, la calcularea impozitelor sale pe venit în statul de reședință, o parte din beneficiul cotității scutite de impozit din venitul menționat și din celelalte avantaje fiscale personale (precum o reducere fiscală pentru economii pe termen lung, și anume pentru primele plătite în executarea unui contract individual de asigurare de viață și o reducere fiscală pentru cheltuielile efectuate în vederea economisirii energiei), întrucât, în cursul anului în discuție, a obținut de asemenea, într-un alt stat membru, venituri locative aferente unui imobil aflat în proprietatea sa, care au fost impozitate în acest stat?


title: Cauza C-283/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgia) la 25 iunie 2020 – CO, ME, GC, și alți 42/MJ, Comisia Europeană, Serviciul European de Acțiune Externă, Consiliul Uniunii Europene, Eulex Kosovo

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgia) la 25 iunie 2020 – CO, ME, GC, și alți 42/MJ, Comisia Europeană, Serviciul European de Acțiune Externă, Consiliul Uniunii Europene, Eulex Kosovo
      (Cauza C-283/20)
      (2020/C 297/43)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: CO, ME, GC, și alți 42

         Pârâți: MJ, Comisia Europeană, Serviciul European de Acțiune Externă, Consiliul Uniunii Europene, Eulex Kosovo

         Întrebarea preliminară

      Articolele 8.3 și 10.3 din Acțiunea comună 2008/124/PESC a Consiliului din 4 februarie 2008 privind misiunea Uniunii Europene de sprijinire a supremației legii în Kosovo, EULEX KOSOVO (1), înaintea modificării sale prin Decizia 2014/349/PESC a Consiliului din 12 iunie 2014 (2), coroborate, dacă este cazul, cu orice alte dispoziții eventual relevante, trebuie interpretate în sensul că conferă șefului misiunii, în nume propriu și pe seama sa, calitatea de angajator al personalului civil internațional angajat în serviciul misiunii EULEX KOSOVO în perioada anterioară datei de 12 iunie 2014, sau, ținând seama în special de articolele 8.5 și 9.3 din Acțiunea comună 2008/124/PESC înaintea modificării sale intervenite la 12 iunie 2014, în sensul că conferă calitatea de angajator Uniunii Europene și/sau unei instituții a Uniunii Europene, precum Comisia Europeană, Serviciul European de Acțiune Externă, Consiliul Uniunii Europene sau orice altă eventuală instituție, pe seama căruia/căreia șeful misiunii ar fi acționat până la această dată în temeiul unui mandat, al unei delegări de competență sau al oricărei alte forme de reprezentare care trebuie stabilită după caz?

         (1)  JO 2008, L 42, p. 92.

         (2)  Decizia de modificare a Acțiunii comune 2008/124/PESC privind misiunea Uniunii Europene de sprijinire a supremației legii în Kosovo, EULEX KOSOVO (JO 2014, L 174, p. 42).


title: Cauza C-628/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 23 noiembrie 2020 – Deutsche Lufthansa AG/BA

text:
               1.3.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 23 noiembrie 2020 – Deutsche Lufthansa AG/BA
      (Cauza C-628/20)
      (2021/C 72/18)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Apelantă-pârâtă: Deutsche Lufthansa AG

         Intimată-reclamantă: BA

         Întrebarea preliminară

      O grevă a propriilor angajați ai operatorului de transport aerian generată de un apel sindical constituie o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-664/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 martie 2021 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Mediu – Directiva 2008/50/CE – Calitatea aerului înconjurător – Articolul 13 alineatul (1) și anexa XI – Depășire sistematică și persistentă a valorilor-limită anuale pentru dioxid de azot (NO2) în unele zone din Regatul-Unit – Articolul 23 alineatul (1) – Anexa XV – Perioadă de depășire „cât mai scurtă cu putință” – Măsuri adecvate]

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/2

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 martie 2021 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
      (Cauza C-664/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 2008/50/CE - Calitatea aerului înconjurător - Articolul 13 alineatul (1) și anexa XI - Depășire sistematică și persistentă a valorilor-limită anuale pentru dioxid de azot (NO2) în unele zone din Regatul-Unit - Articolul 23 alineatul (1) - Anexa XV - Perioadă de depășire „cât mai scurtă cu putință” - Măsuri adecvate)
      (2021/C 163/02)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Norris și K. Petersen, ulterior E. Manhaeve și J. Norris, agenți)

         Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: F. Shibli, agent, asistat de J. Morrison, Barrister)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Republica Federală Germania (reprezentanţi: inițial T. Henze și S. Eisenberg, ulterior J. Möller și S. Eisenberg, agenți, asistați de U. Karpenstein, F. Fellenberg et K. Dingemann, avocați)

         Dispozitivul

                  1)

                  Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord,
                  prin faptul că a depășit în mod sistematic și persistent în 16 zone din Regatul Unit valorile-limită anuale stabilite pentru dioxidul de azot (NO2), și anume în zonele UK0001 (zona urbană Greater London), UK0002 (zona urbană West Midlands), UK0003 (zona urbană Greater Manchester), UK 0004 (zona urbană West Yorkshire), UK 0013 (zona urbană Teesside), UK0014 (The Potteries), UK0018 (Kingston upon Hull), UK0019 (zona urbană Southampton), UK0024 (zona urbană Glasgow), UK0029 (Eastern), UK0031 (South East), UK0032 (East Midlands), UK0033 (North West & Merseyside), UK0034 (Yorkshire & Humberside), UK0035 (West Midlands) și UK0036 (North East), precum și valorile-limită orare stabilite pentru NO2 în zona UK0001 (zona urbană Greater London) de la 1 ianuarie 2010 până în anul 2017 inclusiv, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatul (1) coroborat cu anexa XI la Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa
                  și
                  întrucât nu a adoptat, începând de la 11 iunie 2010, măsurile adecvate pentru a asigura respectarea valorilor limită stabilite pentru NO2 în ansamblul acestor zone, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 23 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE interpretat separat și în coroborare cu anexa XV la aceeași directivă și în special obligația, prevăzută la articolul 23 alineatul (1) al doilea paragraf din directiva menționată, de a se asigura ca perioada de depășire să fie cât mai scurtă cu putință.

                  2)

                  Obligă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 445, 10.12.2018.


title: Cauza C-193/19: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 4 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Förvaltningsrätten i Malmö – Suedia) – A/Migrationsverket [Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Controale la frontiere, azil și imigrație – Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen – Consultarea Sistemului de Informații Schengen (SIS) cu ocazia examinării unei cereri de eliberare a unui permis de ședere formulate de un resortisant al unei țări terțe care face obiectul unei alerte emise în acest sistem în scopul de a i se refuza intrarea – Articolul 25 alineatul (1) – Codul frontierelor Schengen – Condiții de intrare pentru resortisanții țărilor terțe – Articolul 6 alineatele (1) și (5) – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 7 și articolul 24 alineatul (2) – Refuz de reînnoire a unui permis de ședere în scopul reîntregirii familiei pentru motivul că identitatea solicitantului nu este stabilită cu certitudine]

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/3

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 4 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Förvaltningsrätten i Malmö – Suedia) – A/Migrationsverket
      (Cauza C-193/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Controale la frontiere, azil și imigrație - Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen - Consultarea Sistemului de Informații Schengen (SIS) cu ocazia examinării unei cereri de eliberare a unui permis de ședere formulate de un resortisant al unei țări terțe care face obiectul unei alerte emise în acest sistem în scopul de a i se refuza intrarea - Articolul 25 alineatul (1) - Codul frontierelor Schengen - Condiții de intrare pentru resortisanții țărilor terțe - Articolul 6 alineatele (1) și (5) - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 7 și articolul 24 alineatul (2) - Refuz de reînnoire a unui permis de ședere în scopul reîntregirii familiei pentru motivul că identitatea solicitantului nu este stabilită cu certitudine)
      (2021/C 163/03)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Förvaltningsrätten i Malmö

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: A

         Pârât: Migrationsverket

         Dispozitivul

      Articolul 25 alineatul (1) din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune, semnată la Schengen (Luxemburg) la 19 iunie 1990 și intrată în vigoare la 26 martie 1995, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (UE) nr. 265/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 martie 2010, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru care permite eliberarea, prelungirea sau reînnoirea unui permis de ședere în scopul reîntregirii familiei, solicitate de pe teritoriul acestui stat membru de un resortisant al unei țări terțe care face obiectul unei alerte în Sistemul de Informații Schengen emise în scopul de a i se refuza intrarea în spațiul Schengen și a cărui identitate nu a putut fi stabilită prin intermediul unui document de călătorie valabil, atunci când interesele statului membru care a emis alerta, consultat în prealabil, au fost luate în considerare, iar permisul de ședere nu a fost eliberat, prelungit sau reînnoit decât pentru „motive serioase”, în sensul acestei dispoziții.
      Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen), în special articolul 6 alineatul (1) litera (a) din acesta, trebuie interpretat în sensul că nu se aplică unui resortisant al unei țări terțe care se află într-o asemenea situație.

         (1)  JO C 155, 6.5.2019.


title: Cauza C-220/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 3 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana – Spania) – Promociones Oliva Park SL/Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana [Trimitere preliminară – Directiva 2008/118/CE – Regim general al accizelor – Articolul 1 alineatul (2) – Taxe indirecte suplimentare asupra produselor accizabile – Directiva 2009/28/CE – Promovarea utilizării energiei din surse regenerabile – Articolul 1 și articolul 3 alineatele (1) și (2), precum și alineatul (3) litera (a), această din urmă literă fiind interpretată în lumina articolului 2 litera (k) – Directiva 2009/72/CE – Norme comune pentru piața internă a energiei electrice – Impozit pe valoarea de producție a energiei electrice – Natura și structura impozitului – Impozit aplicat în același mod energiei electrice produse din surse regenerabile și celei produse din surse neregenerabile]

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/4

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 3 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana – Spania) – Promociones Oliva Park SL/Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana
      (Cauza C-220/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2008/118/CE - Regim general al accizelor - Articolul 1 alineatul (2) - Taxe indirecte suplimentare asupra produselor accizabile - Directiva 2009/28/CE - Promovarea utilizării energiei din surse regenerabile - Articolul 1 și articolul 3 alineatele (1) și (2), precum și alineatul (3) litera (a), această din urmă literă fiind interpretată în lumina articolului 2 litera (k) - Directiva 2009/72/CE - Norme comune pentru piața internă a energiei electrice - Impozit pe valoarea de producție a energiei electrice - Natura și structura impozitului - Impozit aplicat în același mod energiei electrice produse din surse regenerabile și celei produse din surse neregenerabile)
      (2021/C 163/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Promociones Oliva Park SL

         Pârâtă: Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede perceperea unui impozit aplicat producției și introducerii de energie electrică în rețeaua electrică pe teritoriul național și a cărui bază de impozitare este constituită din cuantumul total al veniturilor contribuabilului obținute din desfășurarea acestor activități, fără a lua în considerare cantitatea de energie electrică produsă efectiv și introdusă în această rețea.

                  2)

                  Articolul 1 și articolul 3 alineatele (1) și (2), precum și alineatul (3) litera (a) din Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei electrice din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE, această din urmă literă fiind coroborată cu articolul 2 al doilea paragraf litera (k) din aceeași directivă, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care prevede perceperea unui impozit care se aplică în cotă unică producției de energie electrică și introducerii sale în rețeaua electrică, inclusiv atunci când această energie electrică este produsă din surse regenerabile, și care nu are ca obiectiv protecția mediului, ci sporirea volumului veniturilor bugetare

                  3)

                  Articolul 107 alineatul (1) TFUE și articolele 32-34 din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care prevede perceperea unui impozit național care se aplică producției și introducerii de energie electrică în rețeaua electrică pe teritoriul unui stat membru în cazul în care acest impozit nu este aplicabil introducerii în această rețea a energiei electrice produse în celelalte state membre.

         (1)  JO C 213, 24.6.2019.


title: Cauza C-362/19 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 martie 2021 – Comisia Europeană/Fútbol Club Barcelona, Regatul Spaniei (Recurs – Ajutoare de stat – Ajutor acordat în favoarea anumitor cluburi de fotbal profesionist – Articolul 107 alineatul (1) TFUE – Noțiunea de „avantaj” – Schemă de ajutor – Regulamentul (UE) 2015/1589 – Articolul 1 litera (d) – Cotă redusă de impozitare – Entități fără scop lucrativ – Deducere fiscală mai puțin avantajoasă – Incidență – Recurs incident – Articolele 169 și 178 din Regulamentul de procedură al Curții)

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/5

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 martie 2021 – Comisia Europeană/Fútbol Club Barcelona, Regatul Spaniei
      (Cauza C-362/19 P) (1)

      (Recurs - Ajutoare de stat - Ajutor acordat în favoarea anumitor cluburi de fotbal profesionist - Articolul 107 alineatul (1) TFUE - Noțiunea de „avantaj” - Schemă de ajutor - Regulamentul (UE) 2015/1589 - Articolul 1 litera (d) - Cotă redusă de impozitare - Entități fără scop lucrativ - Deducere fiscală mai puțin avantajoasă - Incidență - Recurs incident - Articolele 169 și 178 din Regulamentul de procedură al Curții)
      (2021/C 163/05)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Němečková, B. Stromsky și G. Luengo, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Fútbol Club Barcelona (reprezentanți: R. Vallina Hoset, J. Roca Sagarra, J. del Saz Cordero, A. Sellés Marco și R. Salas Lúcia, abogados), Regatul Spaniei (reprezentanți: S. Centeno Huerta, J. Ruiz Sánchez și A. Rubio González, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 26 februarie 2019, Fútbol Club Barcelona/Comisia (T-865/16, EU:T:2019:113), în măsura în care admite al doilea motiv invocat în primă instanță și anulează Decizia (UE) 2016/2391 a Comisiei din 4 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN) pus în aplicare de Spania în favoarea anumitor cluburi de fotbal.

                  2)

                  Respinge acțiunea introdusă în cauza T 865/16 de Fútbol Club Barcelona, având ca obiect anularea Deciziei 2016/2391.

                  3)

                  Fútbol Club Barcelona suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Comisia Europeană în cadrul procedurii în fața Tribunalului Uniunii Europene.

                  4)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul prezentului recurs.

                  5)

                  Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 238, 15.7.2019.


title: Cauzele conexate C-434/19 și C-435/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 martie 2021 (cereri de decizie preliminară formulate de Corte suprema di cassazione – Italia) – Poste Italiane SpA) (C-434/19), Agenzia delle entrate – Riscossione (C-435/19)/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane (C-434/19), Poste Italiane SpA (C-435/19) [Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Concurență – Articolul 107 alineatul (1) TFUE – Condiții de aplicare – Articolul 106 alineatul (2) TFUE – Servicii de interes economic general – Gestionarea serviciului de cont curent poștal pentru recuperarea impozitului municipal pe bunuri imobile – Întreprinderi care beneficiază de drepturi speciale sau exclusive acordate de statele membre – Comisioane stabilite unilateral de întreprinderea beneficiară – Abuz de poziție dominantă – Articolul 102 TFUE – Inadmisibilitate]

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/5

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 martie 2021 (cereri de decizie preliminară formulate de Corte suprema di cassazione – Italia) – Poste Italiane SpA) (C-434/19), Agenzia delle entrate – Riscossione (C-435/19)/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane (C-434/19), Poste Italiane SpA (C-435/19)
      (Cauzele conexate C-434/19 și C-435/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Concurență - Articolul 107 alineatul (1) TFUE - Condiții de aplicare - Articolul 106 alineatul (2) TFUE - Servicii de interes economic general - Gestionarea serviciului de cont curent poștal pentru recuperarea impozitului municipal pe bunuri imobile - Întreprinderi care beneficiază de drepturi speciale sau exclusive acordate de statele membre - Comisioane stabilite unilateral de întreprinderea beneficiară - Abuz de poziție dominantă - Articolul 102 TFUE - Inadmisibilitate)
      (2021/C 163/06)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurente: Poste Italiane SpA (C-434/19), Agenzia delle entrate – Riscossione (C-435/19)

         Intimate: Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane (C-434/19), Poste Italiane SpA (C-435/20)

         cu participarea: Poste italiane SpA – Bancoposta (C-435/19)

         Dispozitivul

      Articolul 107 TFUE trebuie interpretat în sensul că reprezintă un „ajutor de stat”, în sensul acestei dispoziții, măsura națională prin care concesionarii însărcinați cu perceperea imposta comunale sugli immobili (impozitul municipal pe bunuri imobile) sunt obligați să dispună de un cont curent deschis pe numele lor la Poste Italiane SpA, pentru a permite plata acestui impozit de către contribuabili, și să plătească un comision pentru gestionarea acestui cont curent, cu condiția ca această măsură să fie imputabilă statului, să confere un avantaj selectiv Poste Italiane prin intermediul resurselor de stat și să fie susceptibilă să denatureze concurența și schimburile comerciale dintre statele membre, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 328, 30.9.2019.


title: Cauzele conexate C-473/19 și C-474/19: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen – Suedia) – Föreningen Skydda Skogen (C-473/19), Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening (C-474/19)/Länsstyrelsen i Västra Götalands län, B.A.B. (C-473/19), U.T.B. (C-474/19) [Trimitere preliminară – Mediu – Directiva 92/43/CEE – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Articolul 12 alineatul (1) – Directiva 2009/147/CE – Conservarea păsărilor sălbatice – Articolul 5 – Silvicultură – Interdicții prin care se urmărește garantarea conservării speciilor protejate – Proiect de exploatare forestieră definitivă – Sit care găzduiește specii protejate]

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/6

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen – Suedia) – Föreningen Skydda Skogen (C-473/19), Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening (C-474/19)/Länsstyrelsen i Västra Götalands län, B.A.B. (C-473/19), U.T.B. (C-474/19)
      (Cauzele conexate C-473/19 și C-474/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică - Articolul 12 alineatul (1) - Directiva 2009/147/CE - Conservarea păsărilor sălbatice - Articolul 5 - Silvicultură - Interdicții prin care se urmărește garantarea conservării speciilor protejate - Proiect de exploatare forestieră definitivă - Sit care găzduiește specii protejate)
      (2021/C 163/07)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Föreningen Skydda Skogen (C-473/19), Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening (C-474/19)

         Pârâte: Länsstyrelsen i Västra Götalands län, B.A.B. (C-473/19), U.T.B. (C-474/19)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 5 din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice trebuie interpretat în sensul că se opune unei practici naționale potrivit căreia interdicțiile prevăzute la această dispoziție vizează numai speciile enumerate în anexa I la această directivă, cele care prezintă un anumit nivel de risc sau care înregistrează o scădere pe termen lung a populației.

                  2)

                  Articolul 12 alineatul (1) literele (a)-(c) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică trebuie interpretat în sensul că, pe de o parte, se opune unei practici naționale potrivit căreia, în cazul în care o activitate umană precum o activitate de exploatare forestieră sau de amenajare a teritoriului nu vizează în mod evident uciderea sau perturbarea speciilor de animale, interdicțiile prevăzute la această dispoziție se aplică numai dacă există un risc de efecte negative asupra stadiului de conservare a speciilor în cauză și, pe de altă parte, protecția oferită prin dispoziția menționată nu încetează să se aplice speciilor care au atins un stadiu corespunzător de conservare.

                  3)

                  Articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva 92/43 trebuie interpretat în sensul că se opune unei practici naționale potrivit căreia, în pofida măsurilor de precauție, se pierde funcționalitatea ecologică permanentă a habitatului speciei în cauză într-o anumită zonă, prin modificare, distrugere sau degradare, în mod direct sau indirect, în mod individual sau cumulativ, astfel încât interdicția este aplicată numai în cazul în care stadiul de conservare a speciei în cauză riscă să se deterioreze.

         (1)  JO C 288, 26.8.2019.


title: Cauza C-581/19: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – Frenetikexito – Unipessoal Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira (Trimitere preliminară – Fiscalitate – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 2 alineatul (1) litera (c) – Prestații supuse TVA ului – Scutiri – Articolul 132 alineatul (1) litera (c) – Prestarea de îngrijiri medicale în exercitarea profesiunilor medicale și paramedicale – Monitorizare și consiliere nutriționale – Activități sportive, de menținere a bunăstării și a condiției fizice – Noțiunile de prestație complexă unică”, de „prestație accesorie prestației principale” și de „independență a prestațiilor” – Criterii)

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/7

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – Frenetikexito – Unipessoal Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-581/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 2 alineatul (1) litera (c) - Prestații supuse TVA ului - Scutiri - Articolul 132 alineatul (1) litera (c) - Prestarea de îngrijiri medicale în exercitarea profesiunilor medicale și paramedicale - Monitorizare și consiliere nutriționale - Activități sportive, de menținere a bunăstării și a condiției fizice - Noțiunile de prestație complexă unică”, de „prestație accesorie prestației principale” și de „independență a prestațiilor” - Criterii)
      (2021/C 163/08)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Frenetikexito – Unipessoal Lda

         Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Dispozitivul

      Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretată în sensul că, sub rezerva unei verificări de către instanța de trimitere, un serviciu de monitorizare nutrițională furnizat de un profesionist certificat și autorizat în cadrul unor unități sportive și, eventual, în cadrul unor programe care includ și servicii de menținere a bunăstării și a condiției fizice constituie o prestare de servicii distinctă și independentă și nu este susceptibilă să intre sub incidența scutirii prevăzute la articolul 132 alineatul (1) litera (c) din această directivă.

         (1)  JO C 383, 11.11.2019.


title: Cauza C-912/19: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 4 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Agrimotion S.A./ADAMA Deutschland GmbH [Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Introducerea pe piață a produselor fitosanitare – Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 – Articolul 52 alineatul (1) – Permis de comerț paralel – Caracterul personal al acestui permis]

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/7

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 4 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Agrimotion S.A./ADAMA Deutschland GmbH
      (Cauza C-912/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Introducerea pe piață a produselor fitosanitare - Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 - Articolul 52 alineatul (1) - Permis de comerț paralel - Caracterul personal al acestui permis)
      (2021/C 163/09)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Agrimotion S.A.

         Pârâtă: ADAMA Deutschland GmbH

         Dispozitivul

      Articolul 52 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului trebuie interpretat în sensul că numai titularul unui permis de comerț paralel poate introduce un produs fitosanitar pe piața statului membru care a acordat acest permis.

         (1)  JO C 95, 23.3.2020.


title: Cauza C-7/20: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 3 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – VS/Hauptzollamt Münster [Trimitere preliminară – Uniune vamală – Codul vamal al Uniunii – Regulamentul (UE) nr. 952/2013 – Articolul 87 alineatul (4) – Locul nașterii datoriei vamale – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 2 alineatul (1) – Articolele 70 și 71 – Faptul generator și exigibilitatea TVA-ului la import – Locul nașterii datoriei fiscale – Constatarea nerespectării unei obligații impuse de legislația vamală a Uniunii – Bun introdus fizic pe teritoriul vamal al Uniunii într-un stat membru, însă intrat în circuitul economic în statul membru în care s-a efectuat constatarea]

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/9

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 3 martie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – VS/Hauptzollamt Münster
      (Cauza C-7/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Uniune vamală - Codul vamal al Uniunii - Regulamentul (UE) nr. 952/2013 - Articolul 87 alineatul (4) - Locul nașterii datoriei vamale - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 2 alineatul (1) - Articolele 70 și 71 - Faptul generator și exigibilitatea TVA-ului la import - Locul nașterii datoriei fiscale - Constatarea nerespectării unei obligații impuse de legislația vamală a Uniunii - Bun introdus fizic pe teritoriul vamal al Uniunii într-un stat membru, însă intrat în circuitul economic în statul membru în care s-a efectuat constatarea)
      (2021/C 163/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: VS

         Pârât: Hauptzollamt Münster

         Dispozitivul

      Articolul 71 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că taxa pe valoarea adăugată la import aferentă unor bunuri supuse unor taxe vamale ia naștere în statul membru în care a avut loc constatarea nerespectării unei obligații impuse de legislația vamală a Uniunii atunci când bunurile în cauză, chiar dacă au fost introduse fizic pe teritoriul vamal al Uniunii într-un alt stat membru, au intrat în circuitul economic al Uniunii în statul membru în care s-a efectuat constatarea menționată.

         (1)  JO C 137, 27.4.2020.


title: Cauza C-403/20 P: Recurs introdus la 26 august 2020 de CF, TB, LO S.A. și UM S.L. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 25 iunie 2020 în cauza T-22/19, Noguer Enríquez şi alţii/Comisia

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/9

      Recurs introdus la 26 august 2020 de CF, TB, LO S.A. și UM S.L. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 25 iunie 2020 în cauza T-22/19, Noguer Enríquez şi alţii/Comisia
      (Cauza C-403/20 P)
      (2021/C 163/12)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurente: CF, TB, LO S.A. și UM S.L. (reprezentanți: J. Álvarez González și S. San Felipe Menéndez, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanţa din 3 martie 2021, Curtea de Justiţie a Uniunii Europene (Camera a şaptea) a respins recursul ca fiind în parte vădit inadmisibil şi în parte vădit nefondat şi a statuat ca CF, TB, LO S:A. şi UM S.L. să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-557/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de tribunal correctionnel de Limoges (Franța) la 23 octombrie 2020 – procedură penală privind pe DS

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de tribunal correctionnel de Limoges (Franța) la 23 octombrie 2020 – procedură penală privind pe DS
      (Cauza C-557/20)
      (2021/C 163/13)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal correctionnel de Limoges

         Partea din procedura principală

      DS

         cu participarea: Union française des maréchaux-ferrants
      Prin Ordonanța din 16 martie 2021, Curtea (Camera a șasea) a declarat că cererea de decizie preliminară introdusă de tribunal correctionnel de Limoges (Franța) prin decizia din 11 septembrie 2020 este vădit inadmisibilă.


title: Cauza C-727/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 16 octombrie 2020 – AR/St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 16 octombrie 2020 – AR/St. Vincenz-Krankenhaus GmbH
      (Cauza C-727/20)
      (2021/C 163/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: AR

         Intimată: St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE (1) și articolul 31 alineatul (2) din cartă se opun interpretării unei reglementări naționale precum articolul 7 alineatul (3) din BUrIG [Mindesturlaubsgesetz für Arbeitnehmer (Bundesurlaubsgesetz), Legea privind concediul minim acordat lucrătorilor (Legea federală privind concediul)], potrivit căreia dreptul la concediu anual plătit, neefectuat până în prezent, al unui lucrător în cazul căruia a intervenit o incapacitate permanentă de muncă pentru motivul îmbolnăvirii în cursul anului corespunzător concediului, dar care ar fi putut încă efectua concediul – cel puțin parțial – înainte de îmbolnăvirea sa în cursul anului corespunzător concediului, în situația incapacității de muncă persistente fără întrerupere după 15 luni de la sfârșitul anului corespunzător concediului, se stinge inclusiv în cazul în care angajatorul nu a oferit lucrătorului în mod efectiv posibilitatea de a-și exercita dreptul la concediu, prin punerea în întârziere și informarea corespunzătoare?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în aceste condiții, în cazul incapacității de muncă persistente, este de asemenea exclusă stingerea acestui drept la un moment ulterior?

         (1)  Directivei 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-37/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 22 ianuarie 2021 – flightright GmbH/Ryanair DAC, fostă Ryanair Ltd

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 22 ianuarie 2021 – flightright GmbH/Ryanair DAC, fostă Ryanair Ltd
      (Cauza C-37/21)
      (2021/C 163/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: flightright GmbH

         Pârâtă: Ryanair DAC, fostă Ryanair Ltd

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Acordarea cu întârziere a permisiunii de decolare de către gestionarul traficului aerian constituie în sine o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) sau această întrebare trebuie să primească un răspuns negativ întrucât întârzierile în acordarea de către gestionarul traficului aerian a permisiunii de decolare, așa-numitele realocări de sloturi orare, nu reprezintă un eveniment „dincolo de ceea ce este obișnuit” în transportul aerian, ci un eveniment care face parte din procesele obișnuite și previzibile și din contextul general al transportului aerian internațional, fiind un eveniment inerent exercitării normale a activității operatorilor de transport aerian?

                  2)

                  Așa-numitele realocări de sloturi orare efectuate de gestionarul traficului aerian în transportul aerian internațional, deja cunoscute de instanțele de judecată, nu sunt împrejurări situate dincolo de ceea ce este obișnuit, în sensul jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene, ci efecte colaterale obișnuite, normale și previzibile ale transportului aerian sau este necesar ca, în cadrul litigiului, să se dovedească acest lucru prin intermediul unor expertize, ceea ce ar fi posibil numai dacă realocările de sloturi orare intervin extrem de rar, iar nu în mod constant în transportul aerian internațional?

                  3)

                  Realocările de sloturi orare efectuate de gestionarul traficului aerian trebuie considerate împrejurări excepționale în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 numai atunci când ele însele au la origine împrejurări care pot fi calificate drept excepționale în sensul articolului 5 alineatul (3) din acest regulament, așadar, de exemplu, un accident sau o amenințare teroristă, dar nu condiții meteorologice frecvente la momentul și la locul evenimentului, care afectează temporar transportul aerian?

                  4)

                  Vremea nefavorabilă ca motiv pentru realocarea unui slot orar reprezintă o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 numai atunci când vremea nefavorabilă îndeplinește, la rândul său, elementele constitutive ale unei împrejurări excepționale, atunci când vremea nefavorabilă în locul respectiv și în perioada respectivă se situează, la rândul său, „dincolo de ceea ce este obișnuit”, la rândul său nu face parte din „condițiile meteorologice obișnuite și previzibile” în locul respectiv și în perioada respectivă, ci „se diferențiază de acestea”?

                  5)

                  Condițiile meteorologice nefavorabile, care, într-un loc determinat și într-o perioadă determinată, nu se situează „dincolo de ceea ce este obișnuit”, nu se diferențiază de condițiile meteorologice obișnuite și previzibile într-un loc determinat și într-o perioadă determinată, constituie evenimente inerente exercitării normale a activității operatorilor de transport aerian și se încadrează în contextul normal al transportului aerian în sensul interpretării articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul privind drepturile pasagerilor de către Curtea de Justiție a Uniunii Europene?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-58/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wien (Austria) la 1 februarie 2021 – FK

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wien (Austria) la 1 februarie 2021 – FK
      (Cauza C-58/21)
      (2021/C 163/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Wien

         Părțile din procedura principală

         Recurent: FK

         Intimată: Rechtsanwaltskammer Wien

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Cum trebuie interpretat articolul 13 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (1) în cazul în care, din punct de vedere cantitativ, centrul de interes al activității unei persoane se află într-o țară terță în care ea are de asemenea reședința, iar această persoană desfășoară, în plus, o activitate în două state membre (Republica Federală Germania și Austria), activitatea fiind împărțită între aceste două state membre astfel încât partea net preponderentă se desfășoară în unul dintre acestea (în speță, în Republica Federală Germania)?
                  În ipoteza în care din interpretarea acestei dispoziții ar rezulta aplicabilitatea legislației austriece, [se pune următoarea întrebare]:

                  2)

                  Dispozițiile articolului 50 alineatul (2) punctul 2 litera c) subpunctul aa) din Regulamentul privind profesia de avocat (Rechtsanwaltsordnung) (2) și dispozițiile articolului 26 alineatul (1) punctul 8 din Statutul din 2018 privind partea A, care sunt întemeiate pe primele dispoziții menționate, sunt autorizate de dreptul Uniunii sau acestea încalcă dreptul Uniunii, precum și drepturilor garantate de dreptul Uniunii, în măsura în care impun drept condiție necesară pentru acordarea unei pensii pentru limită de vârstă renunțarea la exercitarea profesiei de avocat pe teritoriul național și în străinătate [articolul 50 alineatul (2) litera c) subpunctul aa)], respectiv în orice loc [articolul 26 alineatul (1) punctul 8 din Statutul din 2018 privind partea A]?

         (1)  JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82.

         (2)  RGBl. nr. 96/1868 idF BGBl I nr. 10/2017.


title: Cauza C-66/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, sediul din Zwolle (Țările de Jos) la 29 ianuarie 2021 – O.T.E./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, sediul din Zwolle (Țările de Jos) la 29 ianuarie 2021 – O.T.E./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Cauza C-66/21)
      (2021/C 163/17)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Den Haag, sediul din Zwolle

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: O.T.E.

         Pârât: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Întrebările preliminare

                  1)

                              a.

                              Dat fiind că Țările de Jos nu au stabilit, în dreptul intern, începutul perioadei de gândire garantate de articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2004/81/CE (1), această dispoziție trebuie interpretată în sensul că perioada de gândire începe de drept la momentul în care resortisantul țării terțe semnalează (comunică) autorităților neerlandeze traficul de ființe umane?

                              b.

                              Dat fiind că Țările de Jos nu au stabilit, în dreptul intern, durata perioadei de gândire garantate de articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2004/81/CE, această dispoziție trebuie interpretată în sensul că perioada de gândire încetează de drept după ce traficul de ființe umane a fost denunțat sau după ce resortisantul în cauză al unei țări terțe își exprimă dorința de a renunța la depunerea unu denunț?

                  2)

                  Prin măsurile de îndepărtare în sensul articolului 6 alineatul (2) din Directiva 2004/81/CE trebuie să se înțeleagă, de asemenea, măsurile de îndepărtare a unui resortisant al unei țări terțe de pe teritoriul statului membru pe teritoriul altui stat membru?

                  3)

                              a.

                              Articolul 6 alineatul (2) din Directiva 2004/81/CE se opune adoptării unei decizii de transfer în timpul perioadei de gândire garantate de alineatul (1) al acestui articol?

                              b.

                              Articolul 6 alineatul (2) din Directiva 2004/81/CE se opune executării unei decizii de transfer deja adoptate sau pregătirii executării acesteia în timpul perioadei de gândire garantate de alineatul (1) al acestui articol?

         (1)  Directiva 2004/81/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind permisul de ședere eliberat resortisanților țărilor terțe care sunt victime ale traficului de persoane sau care au făcut obiectul unei facilitări a imigrației ilegale și care cooperează cu autoritățile competente (JO 2004, L 261, p. 19, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 35).


title: Cauza C-69/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, sediul din 's-Hertogenbosch (Țările de Jos) la 4 februarie 2021 – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, sediul din 's-Hertogenbosch (Țările de Jos) la 4 februarie 2021 – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Cauza C-69/21)
      (2021/C 163/18)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Den Haag, sediul din 's-Hertogenbosch

         Părțile din procedura principală

         Apelant: X

         Intimat: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O creștere semnificativă a intensității durerii din cauza lipsei unui tratament medical, în cazul unui tablou clinic neschimbat, poate constitui o situație care contravine articolului 19 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) coroborat cu articolele 1 și 4 din cartă, dacă nu este permisă o amânare a obligației de plecare care reiese din Directiva 2008/115/CE (1) (denumită în continuare „Directiva privind returnarea”)?

                  2)

                  Stabilirea unui termen fix în care consecințele lipsei unui tratament medical trebuie să se materializeze pentru ca impedimentele medicale pentru o obligație de returnare rezultată din Directiva privind returnarea să trebuiască să fie acceptate este compatibilă cu articolul 4 din cartă coroborat cu articolul 1 din cartă? Dacă stabilirea unui termen fix nu încalcă dreptul Uniunii, unui stat membru îi este permis să stabilească un termen general care să fie identic pentru toate afecțiunile medicale și pentru toate consecințele medicale posibile?

                  3)

                  Prevederea că consecințele expulzării efective trebuie evaluate numai atunci când se examinează dacă și în ce condiții străinul poate călători este compatibilă cu articolul 19 alineatul (2) din cartă coroborat cu articolele 1 și 4 din cartă și cu Directiva privind returnarea?

                  4)

                  Articolul 7 din cartă coroborat cu articolele 1 și 4 din cartă și în lumina Directivei privind returnarea impune ca situația medicală a străinului și tratamentul pe care îl urmează pentru aceasta în statul membru să fie evaluate atunci când se examinează dacă considerații legate de viața privată trebuie să determine acceptarea șederii? Articolul 19 alineatul (2) din cartă coroborat cu articolele 1 și 4 din cartă și în lumina Directivei privind returnarea impune ca, pentru a evalua dacă problemele medicale pot constitui impedimente în calea expulzării, trebuie luate în considerare viața privată și cea de familie, în sensul articolului 7 din cartă?

         (1)  Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO 2008, L 348, p. 98).


title: Cauza C-88/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 12 februarie 2021 – Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 12 februarie 2021 – Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

      (Cauza C-88/21)
      (2021/C 163/19)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Parteae din procedura principală

      Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 39 din Decizia 2007/533/JAI a Consiliului din 12 iunie 2007 privind instituirea, funcționarea și utilizarea Sistemului de Informații Schengen de a doua generație (SIS II), în special articolul 39 alineatul (3) din aceasta, trebuie interpretat în sensul că impune obligația de a interzice înmatricularea obiectelor pentru care a fost emisă o alertă în Sistemul de Informații Schengen, în pofida faptului că semnalarea nu mai este relevantă (vehiculul a fost localizat, procedura penală în statul membru în care a fost localizat vehiculul a încetat în lipsa unei infracțiuni săvârșite în statul membru respectiv, iar statul care a emis alerta a fost informat, însă omite să procedeze la eliminarea alertei din sistem)?

                  2)

                  Articolul 39 din Decizia 2007/533/JAI a Consiliului din 12 iunie 2007 privind instituirea, funcționarea și utilizarea Sistemului de Informații Schengen de a doua generație (SIS II), în special articolul 39 alineatul (3) din aceasta, trebuie interpretat în sensul că impune unui stat membru care a localizat un obiect pentru care a fost emisă o alertă în temeiul articolului 38 alineatul (1) din decizia menționată să adopte norme de drept intern prin care să se interzică orice acțiune în raport cu obiectul localizat, cu excepția acțiunilor care permit atingerea unui obiectiv prevăzut la articolul 38 (confiscarea sau folosirea ca probă în cursul procedurilor penale)?

                  3)

                  Articolul 39 din Decizia 2007/533/JAI a Consiliului din 12 iunie 2007 privind instituirea, funcționarea și utilizarea Sistemului de Informații Schengen de a doua generație (SIS II), în special articolul 39 alineatul (3) din aceasta, trebuie interpretat în sensul că permite statelor membre să instituie un regim juridic care să prevadă derogări de la interdicția de înmatriculare a vehiculelor pentru care a fost introdusă o alertă în SIS în temeiul articolului 38 din decizia menționată, după ce autoritățile competente ale statului membru au luat măsuri pentru ca statul care a introdus alerta să fie informat cu privire la obiectul localizat?


title: Cauza C-89/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 12 februarie 2021 – UAB „Romega”/Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 12 februarie 2021 – UAB „Romega”/Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba
      (Cauza C-89/21)
      (2021/C 163/20)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: UAB „Romega”

         Pârâtă: Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

         Întrebarea preliminară

      Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 2073/2005 (1) al Comisiei din 15 noiembrie 2005 privind criteriile microbiologice pentru produsele alimentare și articolul 14 alineatul (8) din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 (2) al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare trebuie interpretate în sensul că conferă autorităților de supraveghere competente ale unui stat membru puterea de apreciere pentru a stabili că acea carne proaspătă de pasăre care îndeplinește cerințele prevăzute la rândul 1.28 din capitolul 1 din anexa I la Regulamentul nr. 2073/2005 nu îndeplinește cerințele articolului 14 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 178/2002 în situația în care un produs alimentar care se încadrează în respectiva categorie de produse alimentare este contaminat de alte serotipuri de salmonela decât cele la care se face referire la rândul 1.28 din capitolul 1 din anexa I la Regulamentul nr. 2073/2005, astfel cum s-a constatat în speță?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 2073/2005 al Comisiei din 15 noiembrie 2005 privind criteriile microbiologice pentru produsele alimentare (JO 2005, L 338, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 51, p. 141).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (JO 2002, L 31, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 68).


title: Cauza C-97/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad – Blagoevgrad (Bulgaria) la 16 februarie 2021 – MV – 98/Nachalnik na otdel „Operativni deynosti” – Sofia v Glavna direktsia „Fiskalen kontrol” pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad – Blagoevgrad (Bulgaria) la 16 februarie 2021 – MV – 98/Nachalnik na otdel „Operativni deynosti” – Sofia v Glavna direktsia „Fiskalen kontrol” pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite
      (Cauza C-97/21)
      (2021/C 163/21)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad – Blagoevgrad

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: MV – 98

         Pârât: Nachalnik na otdel „Operativni deynosti” – Sofia v Glavna direktsia „Fiskalen kontrol” pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite

                  1)

                  Articolul 273 din Directiva 2006/112/CE (1) a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată și articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că permit o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal în temeiul căreia se pot cumula, împotriva aceleiași persoane, o procedură administrativă de dispunere a unei măsuri administrative coercitive și o procedură administrativă cu caracter penal de impunere a unei sancțiuni pecuniare pentru o faptă care constă în neînregistrarea și neținerea evidenței vânzării de mărfuri prin emiterea unui document justificativ privind vânzarea?

                  1.1)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, articolul 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată și articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu permit o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal în temeiul căreia se pot cumula, împotriva aceleiași persoane, o procedură administrativă de dispunere a unei măsuri administrative coercitive și o procedură administrativă cu caracter penal de impunere a unei sancțiuni pecuniare pentru o faptă care constă în neînregistrarea și neținerea evidenței vânzării de mărfuri prin emiterea unui document justificativ privind vânzarea, ținând seama de faptul că această reglementare nu impune, în același timp, autorităților competente pentru desfășurarea ambelor proceduri și instanțelor obligația de asigurare a unei aplicări eficiente a principiului proporționalității, având în vedere severitatea tuturor măsurilor cumulate în raport cu gravitatea încălcării concrete?

                  2)

                  În cazul în care aplicabilitatea articolului 50 și a articolului 52 alineatul (1) din cartă nu se confirmă în speță, articolul 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată și articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu permit o reglementare națională precum articolul 186 alineatul 1 din ZDDS [Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (Legea privind TVA)] care prevede, împotriva aceleiași persoane, pentru o faptă care constă în neînregistrarea și neținerea evidenței vânzării de mărfuri prin emiterea unui document justificativ privind vânzarea, pe lângă impunerea unei sancțiuni pecuniare în temeiul articolului 185 alineatul 2 din ZDDS, dispunerea măsurii administrative coercitive de „sigilare a localului comercial” pentru o durată de 30 de zile?

                  3)

                  Articolul 47 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că permite măsuri introduse de legiuitorul național pentru a garanta interesul prevăzut la articolul 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, precum executarea provizorie a măsurii administrative coercitive de „sigilare a localului comercial” pentru o durată de 30 de zile, în scopul protejării unui interes public prezumat, în timp ce protecția jurisdicțională se limitează la aprecierea unui interes privat opus, comparabil?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-105/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 22 februarie 2021 – Procedură penală privind pe IR

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 22 februarie 2021 – Procedură penală privind pe IR
      (Cauza C-105/21)
      (2021/C 163/22)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria)

         Inculpat

      IR

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este compatibil cu articolul 6 din cartă coroborat cu articolul 5 paragrafele 4 și 2, precum și cu paragraful 1 litera c din CEDO, cu articolul 47 din cartă, cu dreptul de liberă circulație și ședere, cu principiul echivalenței, precum și cu principiul încrederii reciproce împrejurarea ca autoritatea judiciară emitentă în temeiul articolului 6 alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584 să nu depună niciun fel de eforturi în scopul informării persoanei căutate cu privire la elementele de fapt și de drept ale arestării sale și la posibilitățile de a recurge la o cale de atac împotriva acesteia, în timp ce această persoană se află pe teritoriul statului membru de executare?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, principiul supremației dreptului Uniunii asupra dreptului național impune autorității judiciare emitente să nu efectueze această informare și, de asemenea, în cazul în care persoana căutată solicită revocarea mandatului de arestare național în pofida acestei lipse de informare, impune acestei autorități să examineze pe fond cererea respectivă numai după predarea persoanei căutate?

                  3)

                  Ce instrumente juridice din dreptul Uniunii sunt de natură să permită efectuarea unei astfel de informări?


title: Cauza C-115/21 P: Recurs introdus la 25 februarie 2021 de Oriol Junqueras i Vies împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 15 decembrie 2020 în cauza T-24/20, Junqueras i Vies/Parlamentul

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/17

      Recurs introdus la 25 februarie 2021 de Oriol Junqueras i Vies împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 15 decembrie 2020 în cauza T-24/20, Junqueras i Vies/Parlamentul
      (Cauza C-115/21 P)
      (2021/C 163/23)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurent: Oriol Junqueras i Vies (reprezentant: A. Van den Eynde Adroer, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile recurentului

                  —

                  Anularea și revocarea Ordonanței din 15 decembrie 2020 a Tribunalului Uniunii Europene (Camera a șasea) dată în cauza T-24/20;

                  —

                  declararea admisibilității recursului formulat de recurent;

                  —

                  dispunerea redeschiderii procedurii pentru ca, după declararea admisibilității recursului, Tribunalul Uniunii Europene (Camera a șasea) să continue desfășurarea acesteia;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii referitoare la excepția de inadmisibilitate și prezentei proceduri de recurs.

         Motivele și principalele argumente

         Primul motiv: Eroare de drept în interpretarea și în aplicarea în speță a articolului 13 alineatul (3) și a articolului 7 alineatul (3) din Actul Electoral European (1976) (1). Nu este vorba despre invalidarea mandatului, ci despre aplicarea unei cauze de incompatibilitate intervenită, care nu este prevăzută în sensul articolului 7 alineatul (3) din Actul Electoral European (1976). Parlamentul European nu putea să ia act de invalidarea mandatului domnului Junqueras, și nici de aplicarea vreunei cauze de incompatibilitate stabilită în conformitate cu articolul 7 alineatul (3) din Actul Electoral European (1976), întrucât nu erau aplicabile nici una, nici alta, întrucât atunci când Parlamentul European „ia act”, conferă efecte juridice unei decizii care nu putea avea astfel de efecte, iar aceasta devine un act atacabil în sensul articolului 263 TFUE, cu încălcarea drepturilor domnului Junqueras (în special, a articolelor 39 CDFUE [Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene] și 9 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene).

         Al doilea motiv: Eroare de drept în interpretarea și în aplicarea articolului 4 alineatul (7) din Regulamentul de procedură [al Parlamentului European]. Ordonanța atacată este afectată de o eroare de drept întrucât se consideră că Parlamentul European nu este competent pentru a refuza să recunoască în conformitate cu articolul menționat cauzele de incompatibilitate. Prin faptul că nu a aplicat articolul 4 alineatul (7) din Regulamentul [său] de procedură, decizia Parlamentului European este o decizie care modifică situația juridică a domnului Junqueras, aducând atingere drepturilor acestuia (în mod special în sensul articolelor 39 C[D]FUE și 9 [din] Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene) și prin urmare ordonanța atacată este afectată de o eroare de drept, întrucât se consideră că nu este atacabilă potrivit articolului 263 TFUE.

         Al treilea motiv: Interpretare eronată a articolelor 8 și 12 din Actul Electoral European (1976) și a articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul de procedură [al Parlamentului European], întrucât cauza de incompatibilitate aplicată domnului Junqueras nu este proprie procedurii electorale. Nu se poate deduce că statul poate stabili cauza de incompatibilitate menționată în conformitate cu legislația privind procedura electorală prevăzută de Actul Electoral European (1976). Ordonanța este afectată de o eroare de drept întrucât nu consideră contrare articolului 39 CDFUE (ambele alineate), 41 CDFUE (alineatele (1) și (2)) și 21 CDFUE (alineatul (2)), articolul 13 alineatul (3) din Actul Electoral European (1976) și articolul 4 alineatul (7) din Regulamentul de procedură [al Parlamentului European], întrucât prevăd limitări ale drepturilor, contrar articolului 52 alineatele (1) și (3) CDFUE. Ordonanța este afectată de o eroare de drept, întrucât nu ține seama de plasarea CDFUE în ierarhia normativă ca drept primar al Uniunii Europene. Rezultă în mod clar că prin aplicarea unor dispoziții contrare CDFUE, actul atacat este o decizie cu efecte asupra situației juridice a domnului Junqueras, care poate fi atacat potrivit articolului 263 TFUE, motiv pentru care ordonanța atacată este afectată de o eroare de drept. În subsidiar, ordonanța ar fi trebuit să confere o interpretare a articolului 13 alineatul (3) din Actul Electoral European (1976) și a articolului 4 alineatul (7) din Regulamentul de procedură [al Parlamentului European], conformă cu drepturile protejate de CDFUE și cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene, ținând seama de asemenea de circumstanțele excepționale ale speței și de informațiile de care dispunea Parlamentul European. Ordonanța atacată este afectată de o eroare de drept întrucât nu se consideră că în speță se putea ajunge într-adevăr la concluzia că exista o eroare materială în conformitate cu articolul 4 alineatul (7) din Regulamentul de procedură [al Parlamentului European] care permitea Parlamentului European să refuze să declare caracterul vacant al locului [unui deputat european] sau să recunoască cauza de incompatibilitate aplicată. Astfel, ordonanța atacată este afectată de o eroare de drept, întrucât actul atacat este o decizie cu efecte juridice în privința domnului Junqueras și poate fi atacată în conformitate cu articolul 263 TFUE.

         Al patrulea motiv: Ordonanța atacată cu recurs este afectată de o eroare de drept întrucât se consideră că o inițiativă a președintelui Parlamentului European este conformă cu articolul 8 din Regulamentul de procedură [al Parlamentului European] nu este obligatorie potrivit dreptului Uniunii Europene. Ordinea juridică trebuie interpretată în ansamblu, iar articolul 39 CDFUE (cu aplicare obligatorie de către statele membre potrivit articolului 51 alineatul (1) CDFUE), obligația de cooperare loială și articolul 9 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene și articolul 6 din Regulamentul de procedură [al Parlamentului European] fac obligatorie respectarea drepturilor domnului Junqueras, în cazul în care statul membru este notificat cu privire la această situație de președintele Parlamentului European în conformitate cu articolul 8 din Regulamentul de procedură [al Parlamentului European]. Ordonanța atacată cu recurs recurge la o interpretare eronată potrivit căreia în speță nu există circumstanțe speciale care presupun că inactivitatea Parlamentului European este un act atacabil (diverse cereri anterioare pentru protejarea imunității domnului Junqueras nesoluționate și, mai ales, o hotărâre a Curții de Justiție a Uniunii Europene care îi recunoaște calitatea de [membru al Parlamentului European] ales și permite să se constate încălcarea drepturilor sale prin inexistența unei cereri de ridicare a imunității acestuia). Ordonanța atacată cu recurs recurge la o interpretare eronată potrivit căreia în circumstanțele speciale ale speței, refuzul de a soluționa o cerere de protecție urgentă în sensul articolului 8 din Regulamentul de procedură [al Parlamentului European], este o decizie care îi neagă domnului Junqueras efectele juridice în cadrul protecției imunității acestuia, și care este prin urmare, atacabilă în conformitate cu articolul 263 TFUE.

         (1)  JO L 278 din 8.10.1976, p. 5.


title: Cauza C-119/21 P: Recurs introdus la 25 februarie 2021 de PlasticsEurope împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 decembrie 2020 în cauza T-207/18, PlasticsEurope/ECHA

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/18

      Recurs introdus la 25 februarie 2021 de PlasticsEurope împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 decembrie 2020 în cauza T-207/18, PlasticsEurope/ECHA
      (Cauza C-119/21 P)
      (2021/C 163/24)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: PlasticsEurope (reprezentanți: R. Cana, avocat, E. Mullier, avocată)

         Celelalte părți din procedură: Agenția Europeană pentru Produse Chimice, Republica Federală Germania, Republica Franceză, ClientEarth

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-207/18;

                  —

                  anularea actului atacat;

                  —

                  cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la acțiunea în anulare formulată de recurentă;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată aferente procedurii desfășurate în fața Tribunalului și a celor efectuate de intervenienți.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Marja de apreciere care este recunoscută Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA) pentru evaluarea substanțelor care trebuie identificate ca substanțe care prezintă motive de îngrijorare deosebită în temeiul articolului 57 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (Regulamentul REACH) nu poate fi interpretată astfel încât să permită ECHA să săvârșească erori vădite în selecția și în evaluarea „dovezilor științifice” în temeiul articolului 57 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 1907/ 2006 menționat. (1) Cu toate acestea, Tribunalul a admis acest fapt, considerând că nu se poate concluziona în sensul existenței unei erori vădite de apreciere decât dacă ECHA a ignorat complet și eronat un studiu științific fiabil și dacă includerea acestui studiu ar fi modificat evaluarea globală a elementelor de probă astfel încât decizia finală ar fi fost lipsită de plauzibilitate. Tribunalul a admis, de asemenea, că rezultatele studiilor științifice nefiabile puteau fi invocate de ECHA și că fiabilitatea lor scăzută nu se opune luării lor în considerare. Tribunalul a admis chiar și invocarea unor studii științifice puțin fiabile și neconcludente atunci când rezultatele acestora confirmă ipoteza vizată a ECHA privind pretinsa proprietate periculoasă a substanței. Procedând astfel, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept și ar fi încălcat principiul excelenței științifice.

                  2.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a interpretat în mod eronat articolul 57 litera (f) din Regulamentul REACH, precum și dreptul recurentei de a fi ascultată, prin faptul că a interpretat în mod eronat argumentele recurentei în ceea ce privește cerința de a stabili că substanța suscită un nivel de îngrijorare echivalent cu efectele substanțelor identificate în temeiul articolului 57 literele (a)-(e) din Regulamentul REACH.

                  3.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă referitoare la argumentele recurentei cu privire la fiabilitatea studiilor științifice și a denaturat elementele de probă care i-au fost prezentate.

                  4.

                  Considerând că aprecierea dovezilor științifice de către ECHA ar fi susținută de principiul precauției, Tribunalul a efectuat o interpretare eronată a acestui principiu și a săvârșit, așadar, o eroare de drept.

                  5.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat că intermediarii nu sunt exceptați de la identificare în temeiul articolelor 57 și 59 din Regulamentul REACH pentru motivul că aceste dispoziții nu vizează decât proprietățile intrinseci ale unei substanțe, iar nu utilizarea acesteia (ceea ce ar include sau nu caracterul intermediar al substanței) și că nu era disproporționat ca ECHA să procedeze astfel.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/ 2006 al Parlamentului European si al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO 2007, L 396, p.1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3)


title: Cauza C-124/21 P: Recurs introdus la 26 februarie 2021 de International Skating Union împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 16 decembrie 2020 în cauza T-93/18, International Skating Union/Comisia Europeană

text:
               3.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/19

      Recurs introdus la 26 februarie 2021 de International Skating Union împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 16 decembrie 2020 în cauza T-93/18, International Skating Union/Comisia Europeană
      (Cauza C-124/21 P)
      (2021/C 163/25)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: International Skating Union (reprezentant: J.-F. Bellis, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Mark Jan Hendrik Tuitert, Niels Kerstholt, European Elite Athletes Association

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene pronunțate în cauza International Skating Union/Comisia (T-93/18), în măsura în care respinge acțiunea reclamanților;

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 8 decembrie 2017 în cazul AT. 40208 –Normele de eligibilitate ale Uniunii Internaționale de Patinaj și

                  —

                  obligarea Comisiei și a intervenienților în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și procedurii în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv: Tribunalul a încălcat articolul 263 TFUE și jurisprudența Curții referitoare la articolul 101 TFUE statuând că normele de eligibilitate ale ISU restrâng concurența prin obiect.
      Partea întâi: Tribunalul nu a examinat niciunul dintre argumentele recurentei prin care se contestă aprecierea Comisiei privind faptele care susțin calificarea drept restrângere a concurenței prin obiect astfel cum figurează în Decizia Comisiei din 8 decembrie 2017 în cazul AT. 40208 –Normele de eligibilitate ale Uniunii Internaționale de Patinaj (denumită în continuare „decizia atacată”).
      Toate argumentele recurentei prin care se urmărește contestarea aprecierii faptelor de către Comisie în susținerea constatării, care figurează la articolul 1 din decizia atacată, potrivit căreia UIP a încălcat articolul 101 TFUE prin „adoptarea și punerea în aplicare” a normelor de eligibilitate, au fost fie considerate în mod eronat inoperante sau lipsite de relevanță, fie au fost pur și simplu ignorate.
      Partea a doua: Tribunalul a redefinit restrângerea concurenței în discuție în speță, cu încălcarea obligației sale de a nu substitui motivarea Comisiei cu propria motivare și califică, în mod eronat, elementele discutate de Comisie în secțiunea 8.5 din decizia atacată ca fiind relevante pentru a constata existența unei restrângeri a concurenței prin obiect, încălcând jurisprudența Curții referitoare la articolul 101 TFUE.
      În loc să controleze constatarea încălcării astfel cum a fost stabilită în decizia atacată, Tribunalul a construit o nouă restrângere a concurenței prin obiect, dedusă:1) printr-o lectură abstractă a normelor de eligibilitate ale UIP fără vreo examinare a modului în care acestea au fost aplicate în practică și 2) pe baza elementelor discutate de Comisie în secțiunea 8.5 din decizia atacată, care nu fac parte din constatarea încălcării prin obiect în decizia menționată (punctul 8.3).
      Partea a treia: Tribunalul a săvârșit erori de drept în analiza celor patru elemente invocate de Comisie pentru a considera că normele de eligibilitate ale UIP sunt restrângeri ale concurenței sunt prin obiect.
      Conținutul normelor de eligibilitate: Nicio concluzie cu privire la obiectul restrictiv invocat al normelor nu poate fi dedusa din nivelul sancțiunilor adoptate pentru punerea lor în aplicare. Există efecte negative asupra concurenței, rezultate din sancțiuni, numai atunci când refuzul de a autoriza o competiție este nejustificat. Nivelul sancțiunilor în sine nu are nicio relevanta in ceea ce privește conținutul reglementării.
      Obiectivele normelor de eligibilitate ale UIP: Având în vedere recunoașterea faptului că sistemul de autorizare prealabilă a UIP urmărește un obiectiv legitim, Tribunalul ar fi trebuit să deducă că normele de eligibilitate ale UIP nu pot restrânge concurența prin obiect.
      Contextul juridic și economic în care se înscriu normele de eligibilitate ale UIP: Tribunalul interpretează în mod eronat Hotărârea Cartes bancaires (C-67/13) considerând irelevant faptul că toate competițiile de patinaj artistic ale terților au fost aprobate de UIP pentru motivul că nu există „interacțiuni” între piața patinajului artistic și piața relevantă a patinajului de viteză.
      Intenția UIP de a restrânge concurența: Faptul că intenția nu constituie un element necesar în cadrul unei analize „prin obiect” nu permite Tribunalului să respingă ca inoperante argumentele recurentei prin care urmărește să conteste aprecierea faptelor efectuată de Comisie în considerentele 175-178 ale deciziei atacate pe care s-a întemeiat Comisia pentru a concluziona că UIP a încălcat articolul 101 TFUE prin adoptarea și punerea în aplicare a normelor de eligibilitate.
      Al doilea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept nerăspunzând la al patrulea motiv al cererii introductive a recurentei potrivit căruia decizia UIP de a nu aproba competiția Dubai Icederby 2014 nu intră în domeniul de aplicare al articolului 101 TFUE, întrucât această decizie urmărea un obiectiv legitim în conformitate cu Codul etic al UIP, care interzice orice formă de susținere a pariurilor.
      Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a calificat în mod eronat motivul recurentei în sensul că implică o discuție abstractă privind legitimitatea obiectivului de protecție a integrității patinajului de viteză. Acest motiv a contestat refuzul Comisiei de a recunoaște temeinicia preocupărilor etice ale UIP cu privire la conceptul de competiții de patinaj de viteză combinate cu pariuri la fața locului, care urmau să fie prezente în cadrul competiției de la Dubai. Tribunalul nu a luat în considerare elementele de probă prezentate de recurentă, mai precis raportul privind dezbaterea din cadrul Adunării Naționale Coreene, care a respins acest concept având în vedere riscul ridicat de manipulări, confirmând astfel validitatea preocupărilor etice ale UIP. Dubai Icederby este singura competiție de patinaj artistic al unui terț care nu a fost aprobată în cadrul sistemului de autorizare prealabilă a UIP.