title: Cerere de aviz consultativ adresată Curții de Justiție a AELS de către Norges Høyesterett la data de 30 iunie 2020 în cadrul procedurii penale inițiate împotriva N (Cauza E-8/20) 2020/C 374/08

text:
               5.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 374/45

      Cerere de aviz consultativ adresată Curții de Justiție a AELS de către Norges Høyesterett la data de 30 iunie 2020 în cadrul procedurii penale inițiate împotriva N
      (Cauza E-8/20)
      (2020/C 374/08)
      La data de 30 iunie 2020, Norges Høyesterett (Curtea Supremă a Norvegiei) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Curții la 2 iulie 2020, pentru obținerea unui aviz consultativ în cadrul procedurii penale împotriva N. Cererea vizează următoarele întrebări:
      Întrebări privind situația legislativă înainte de 1 iunie 2012
      Întrebarea 1: Noțiunea de „prestații de boală” prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 1408/71 trebuie interpretată ca incluzând o prestație precum alocația privind evaluarea capacității profesionale (arbeidsavklaringspenger)?
      Întrebarea 2: Articolul 22 sau, eventual, articolul 19 din Regulamentul nr. 1408/71 trebuie interpretat în sensul că le conferă dreptul de a beneficia de prestații în numerar numai persoanelor care își au reședința (bosetting) într-un alt stat membru al SEE decât statul competent sau sunt incluse și șederi mai scurte, precum în cazul de față?
      Întrebarea 3: În cazul în care sunt incluse și șederi mai scurte, precum în cazul de față, articolul 22 sau, eventual, articolul 19 din Regulamentul nr. 1408/71 și trimiterea la autorizarea din partea instituției competente trebuie interpretate în sensul că statul competent poate condiționa dreptul unei persoane de a-și transfera alocația privind evaluarea capacității profesionale de depunerea unei cereri și de obținerea autorizației de ședere (oppholde seg) în alt stat SEE?
      Întrebarea 4: În cazul în care se constată că Regulamentul nr. 1408/71 nu conferă dreptul de transfer al indemnizației pentru evaluarea capacității profesionale pe durata unei șederi într-un alt stat membru al SEE sau, eventual, că nu conferă acest drept fără autorizația instituției competente în temeiul normelor naționale, trebuie să se stabilească, de asemenea, dacă normele naționale intră în domeniul de aplicare al altor norme SEE?
      Întrebarea 5: Se aplică articolul 28 sau articolul 36 din Acordul privind SEE în situația în care un resortisant al unui stat SEE se deplasează într-un alt stat SEE pentru un sejur de scurtă durată?
      Întrebarea 6: În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare, suntem în prezența unei restricții privind libera circulație în temeiul articolului 28 sau al articolului 36 din Acordul privind SEE atunci când dreptul național prevede următoarele condiții:

                  —

                              (i)

                              ca prestația să nu poată fi acordată decât pentru o perioadă limitată de timp care, în conformitate cu circularele administrative, nu poate depăși, în mod normal, patru săptămâni pe an și

                  —

                              (ii)

                              ca șederea în străinătate să fie compatibilă cu îndeplinirea obligațiilor de activitate definite și să nu împiedice monitorizarea și controlul din partea instituției competente și

                  —

                              (iii)

                              ca persoana în cauză să solicite și să obțină o autorizație din partea instituției competente (iar respectarea obligației de notificare să fie controlată prin utilizarea unui formular de notificare)?

            Întrebarea 7: În cazul în care condiția prevăzută la punctul (i) constituie o restricție, aceasta poate fi justificată ca o garanție generală a considerațiilor care stau la baza condiției de la punctul (ii), și anume asigurarea îndeplinirii obligațiilor de activitate definite, precum și monitorizarea și controlul acestora?
      Întrebarea 8: Dacă condiția de la punctul (i) nu poate fi justificată, iar condițiile de la punctele (ii) și (iii) constituie o restricție, condițiile de la punctele (ii) și (iii) pot fi justificate pe baza acelorași considerente?
      Întrebarea 9: În cazul în care condițiile de la punctele (ii) și (iii) pot fi justificate, este compatibil cu articolele 28 și 36 din Acordul privind SEE faptul ca unei persoane care nu a solicitat - și deci nu a obținut - dreptul de a-și transfera indemnizația pentru evaluarea capacității profesionale pe durata șederii într-un alt stat membru al SEE și care furnizează instituției competente informații incorecte cu privire la locul de ședere (oppholdssted) să i se impună să ramburseze prestația care a fost, prin urmare, obținută în mod ilegal în temeiul legislației naționale?
      Întrebarea 10: În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, este compatibil cu articolele 28 și 36 din Acordul privind SEE ca persoana în cauză să poată face obiectul unor sancțiuni penale pentru că a furnizat informații incorecte și a indus în eroare instituția competentă în ceea ce privește efectuarea de plăți neîntemeiate?
      Întrebarea 11: În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 5, articolul 4 sau articolul 6 din Directiva 2004/38 se aplică în situația în care un resortisant al unui stat din SEE efectuează un sejur de o durată mai scurtă în alt stat SEE? În măsura în care se aplică articolul 6, această dispoziție impune obligații statului de origine? În cazul în care articolul 4 sau articolul 6 este aplicabil și poate fi invocat împotriva statului de origine, se reiau întrebările 6-10, în măsura în care acestea sunt adecvate.
      Întrebări privind situația legislativă de după 1 iunie 2012
      Întrebarea 12: Noțiunea de „prestații de boală” prevăzută la articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 883/2004 trebuie interpretată ca incluzând o prestație precum o alocație privind evaluarea capacității profesionale?
      Întrebarea 13: Noțiunea de „ședere” prevăzută la articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004, care este definită drept „reședință temporară” în sensul articolului 1 litera (k), trebuie interpretată în sensul că include orice ședere pe termen scurt într-un alt stat SEE care nu constituie o reședință, inclusiv șederi precum în cazul de față?
      Întrebarea 14: În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, articolul 21 din Regulamentul nr. 883/2004 trebuie interpretat în sensul că se referă numai la situațiile în care diagnosticul medical este stabilit în timpul șederii în celălalt stat al SEE sau și la situațiile în care, precum în cazul de față, diagnosticul este recunoscut de instituția competentă înainte de plecare?
      Întrebarea 15: În cazul în care articolul 21 este aplicabil într-o situație precum cea din cazul de față, dispoziția respectivă, inclusiv condiția „în conformitate cu legislația pe care o aplică”, trebuie interpretată în sensul că statul SEE competent poate menține următoarele condiții:

                  —

                              (i)

                              ca prestația să nu poată fi acordată decât pentru o perioadă limitată de timp care, în conformitate cu circularele administrative, nu poate depăși, în mod normal, patru săptămâni pe an și

                  —

                              (ii)

                              ca șederea în străinătate să fie compatibilă cu îndeplinirea obligațiilor de activitate definite și să nu împiedice monitorizarea și controlul din partea instituției competente și

                  —

                              (iii)

                              ca persoana în cauză să solicite și să obțină o autorizație din partea instituției competente (iar respectarea obligației de notificare să fie controlată prin utilizarea unui formular de notificare)?

            Întrebarea 16: Dacă articolul 21 exclude condiția de la punctul (i), dar nu și condițiile de la punctele (ii) și (iii), condițiile de la punctele (ii) și (iii) intră în domeniul de aplicare al altor norme SEE (a se vedea întrebarea 4 și următoarele)?


title: Hotărârea Curții din 16 iulie 2020 în cauza E-8/19 Scanteam AS/Guvernul Norvegiei, reprezentat de Ministerul Afacerilor Externe (Achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Definiția „autorității contractante” – Misiunea diplomatică a unui stat AELS – Aplicabilitatea dreptului SEE – Articolul 126 din Acordul privind SEE – Domeniul de aplicare geografic al Acordului privind SEE) 2020/C 374/09

text:
               5.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 374/47

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 16 iulie 2020
      în cauza E-8/19
      Scanteam AS/Guvernul Norvegiei, reprezentat de Ministerul Afacerilor Externe

            (Achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Definiția „autorității contractante” – Misiunea diplomatică a unui stat AELS – Aplicabilitatea dreptului SEE – Articolul 126 din Acordul privind SEE – Domeniul de aplicare geografic al Acordului privind SEE)

      (2020/C 374/09)
      În cauza E-8/19, Scanteam AS/Guvernul Norvegiei, reprezentat de Ministerul Afacerilor Externe – CERERE adresată Curții de către Comisia de soluționare a contestațiilor în materie de achiziții publice (Klagenemnda for offentlige anskaffelser) în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție în ceea ce privește interpretarea Directivei 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE, astfel cum a fost adaptată la Acordul privind Spațiul Economic European, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte (judecător-raportor), Per Christiansen și Bernd Hammermann, judecători, a pronunțat hotărârea la 16 iulie 2020, a cărei motivare prevede următoarele:
      Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice se aplică unei proceduri de achiziții desfășurate de o misiune diplomatică a unui stat AELS într-o țară terță în cazul în care achiziția are o legătură suficient de strânsă cu SEE.


title: Cauzele conexate C-674/18 și C-675/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesarbeitsgericht – Germania) – EM (C-674/18), FL (C-675/18)/ TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18) (Trimitere preliminară – Politica socială – Transferuri de întreprinderi – Directiva 2001/23/CE – Articolele 3 și 5 – Menținerea drepturilor lucrătorilor – Protecția lucrătorilor în cazul insolvenței angajatorului – Cesiune realizată de judecătorul sindic al întreprinderii cedente supuse unei proceduri de insolvență – Prestații de asigurare ocupațională pentru limită de vârstă – Limitarea obligațiilor cesionarului – Cuantumul prestației datorate în cadrul sistemului suplimentar de pensii ocupaționale calculat în funcție de remunerația lucrătorului la momentul deschiderii procedurii de insolvență – Directiva 2008/94/CE – Articolul 8 – Efect direct – Condiții)

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/2

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesarbeitsgericht – Germania) – EM (C-674/18), FL (C-675/18)/ TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18)
      (Cauzele conexate C-674/18 și C-675/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Transferuri de întreprinderi - Directiva 2001/23/CE - Articolele 3 și 5 - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Protecția lucrătorilor în cazul insolvenței angajatorului - Cesiune realizată de judecătorul sindic al întreprinderii cedente supuse unei proceduri de insolvență - Prestații de asigurare ocupațională pentru limită de vârstă - Limitarea obligațiilor cesionarului - Cuantumul prestației datorate în cadrul sistemului suplimentar de pensii ocupaționale calculat în funcție de remunerația lucrătorului la momentul deschiderii procedurii de insolvență - Directiva 2008/94/CE - Articolul 8 - Efect direct - Condiții)
      (2020/C 378/02)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: EM (C-674/18), FL (C-675/18)

         Intimate: TMD Friction GmbH (C-674/18), TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18)

         Dispozitivul

                  1)

                  Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități, în special în raport cu articolul 3 alineatele (1) și (4), precum și cu articolul 5 alineatul (2) litera (a) din aceasta, trebuie interpretată în sensul că nu se opune, în cazul transferului unei întreprinderi supuse unei proceduri de insolvență, realizat de judecătorul sindic al acesteia, unei reglementări naționale, astfel cum este interpretată de jurisprudența națională, potrivit căreia, atunci când survine, după deschiderea procedurii de insolvență, evenimentul generator al dreptului la o pensie pentru limită de vârstă în cadrul unui sistem suplimentar de pensii ocupaționale, cesionarul nu este răspunzător pentru drepturile pe cale de a fi dobândite ale unui lucrător la această pensie pentru limită de vârstă pe baza vechimii în muncă acumulate anterior deschiderii procedurii de insolvență, în măsura în care, în ceea ce privește partea din cuantum de care nu este răspunzător cesionarul, măsurile adoptate pentru a proteja interesele lucrătorilor sunt de un nivel cel puțin echivalent cu nivelul de protecție prevăzut la articolul 8 din Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului.

                  2)

                  Articolul 3 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2001/23 coroborat cu articolul 8 din Directiva 2008/94 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale, astfel cum este interpretată de jurisprudența națională, care prevede, atunci când survine un eveniment generator al dreptului la prestații pentru limită de vârstă în cadrul unui sistem suplimentar de asigurare la nivel de întreprindere ulterior deschiderii procedurii de insolvență în cursul căreia s-a efectuat transferul întreprinderii și, în privință părții din aceste prestații care nu revine cesionarului, că, pe de o parte, instituția de garantare în caz de insolvență stabilită în conformitate cu dreptul național nu este ținută să intervină atunci când drepturile pe cale de a fi dobândite la prestații pentru limită de vârstă nu erau deja definitive la momentul deschiderii acestei proceduri de insolvență și că, pe de altă parte, în vederea stabilirii cuantumului referitor la partea din aceste prestații pentru care răspunderea revine instituției menționate, acest cuantum este calculat pe baza remunerației lunare brute a lucrătorului în cauză la momentul deschiderii procedurii respective, dacă rezultă că lucrătorii sunt lipsiți de protecția minimă garantată de această dispoziție, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  3)

                  Articolul 8 din Directiva 2008/94, în măsura în care prevede o protecție minimă a drepturilor dobândite sau a drepturilor pe cale de a fi dobândite ale lucrătorilor la prestații pentru limită de vârstă, este susceptibil să aibă un efect direct, astfel încât poate fi invocat împotriva unui organism de drept privat, desemnat de statul membru respectiv ca instituție de garantare a pensiilor ocupaționale în cazul riscului de insolvență al angajatorilor, în măsura în care, pe de o parte, având în vedere misiunea de garantare cu care acest organism este învestit și condițiile în care o îndeplinește, acest organism poate fi asimilat statului și, pe de altă parte, în măsura în care această misiune acoperă efectiv tipurile de pensii pentru limită de vârstă în privința cărora este impusă protecția minimă prevăzută la acest articol 8, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 103, 18.3.2019.


title: Cauza C-719/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italia) – Vivendi SA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Trimitere preliminară – Comunicații electronice – Articolul 11 alineatul (2) din Carta drepturilor fondamentale a Uniunii Europene – Libertatea și pluralismul mijloacelor de informare în masă – Libertatea de stabilire – Articolul 49 TFUE – Directiva 2002/21/CE – Articolele 15 și 16 – Reglementare națională care interzice unei întreprinderi care are o putere semnificativă pe piață într-un sector să dobândească o „dimensiune economică importantă” într-un alt sector – Calcularea veniturilor realizate în sectorul comunicațiilor electronice și în cel al mijloacelor de informare în masă – Definirea sectorului comunicațiilor electronice – Limitare la piețele care fac obiectul unei reglementări ex ante – Luarea în considerare a veniturilor societăților afiliate – Stabilirea unui prag al veniturilor diferit pentru societățile care își desfășoară activitatea în sectorul comunicațiilor electronice)

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/3

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italia) – Vivendi SA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
      (Cauza C-719/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Comunicații electronice - Articolul 11 alineatul (2) din Carta drepturilor fondamentale a Uniunii Europene - Libertatea și pluralismul mijloacelor de informare în masă - Libertatea de stabilire - Articolul 49 TFUE - Directiva 2002/21/CE - Articolele 15 și 16 - Reglementare națională care interzice unei întreprinderi care are o putere semnificativă pe piață într-un sector să dobândească o „dimensiune economică importantă” într-un alt sector - Calcularea veniturilor realizate în sectorul comunicațiilor electronice și în cel al mijloacelor de informare în masă - Definirea sectorului comunicațiilor electronice - Limitare la piețele care fac obiectul unei reglementări ex ante - Luarea în considerare a veniturilor societăților afiliate - Stabilirea unui prag al veniturilor diferit pentru societățile care își desfășoară activitatea în sectorul comunicațiilor electronice)
      (2020/C 378/03)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Vivendi SA

         Pârâtă: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
      Cu participarea: Mediaset SpA

         Dispozitivul

      Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care are ca efect să împiedice o societate înregistrată într un alt stat membru, ale cărei venituri realizate în sectorul comunicațiilor electronice, astfel cum este definit în sensul acestei reglementări, depășesc 40 % din veniturile globale realizate în sectorul menționat, să realizeze în sistemul integrat de comunicații venituri care depășesc 10 % din cele realizate în acest sistem.

         (1)  JO C 103, 18.3.2019.


title: Cauza C-784/18 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2020 – Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung/Comisia Europeană [„Recurs – Convenția de la Aarhus – Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 – Articolul 2 alineatul (1) litera (g) și articolul 10 alineatul (1) – Reexaminare internă a actelor administrative – Limitare la măsurile cu caracter individual – Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1056 – Prelungirea perioadei de aprobare a substanței active «glifosat» – Cerere de reexaminare internă – Măsură de aplicabilitate generală – Respingere”]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/4

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2020 – Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung/Comisia Europeană
      (Cauza C-784/18 P) (1)

      („Recurs - Convenția de la Aarhus - Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 - Articolul 2 alineatul (1) litera (g) și articolul 10 alineatul (1) - Reexaminare internă a actelor administrative - Limitare la măsurile cu caracter individual - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1056 - Prelungirea perioadei de aprobare a substanței active «glifosat» - Cerere de reexaminare internă - Măsură de aplicabilitate generală - Respingere”)
      (2020/C 378/05)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (reprezentant: A. Willand, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Eggers și G. Gattinara, agenți)

         Intervenientă în susținerea celeilalte părţi din procedură: Bayer Agriculture BVBA (reprezentanți: H. Berger, A. Burghardt, J. Wauters, Rechtsanwälte, și G. Forwood, avocate)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung, suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Bayer Agriculture BVBA și de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 54, 11.2.2019.


title: Cauza C-817/18 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 septembrie 2020 – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland și alții/Comisia Europeană și alții [Recurs – Ajutoare de stat – Schemă de ajutor privind achiziția subvenționată sau punerea la dispoziție cu titlu gratuit a unor arii naturale – Procedură preliminară de examinare – Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă – Acțiune în anulare – Admisibilitate – Regulamentul (CE) nr. 659/1999 – Articolul 1 litera (h) – Noțiunea de „persoane interesate” – Raport de concurență – Noțiunea de „dificultăți serioase” – Serviciu de interes economic general – Activități secundare – Conexitate]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/5

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 septembrie 2020 – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland și alții/Comisia Europeană și alții
      (Cauza C-817/18 P) (1)

      (Recurs - Ajutoare de stat - Schemă de ajutor privind achiziția subvenționată sau punerea la dispoziție cu titlu gratuit a unor arii naturale - Procedură preliminară de examinare - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolul 1 litera (h) - Noțiunea de „persoane interesate” - Raport de concurență - Noțiunea de „dificultăți serioase” - Serviciu de interes economic general - Activități secundare - Conexitate)
      (2020/C 378/06)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Părțile

         Recurente: Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, Vereniging It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap, Stichting Het Limburgs Landschap (reprezentanți: P. H. L. M. Kuypers și M. de Wit, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Noë și P.–J. Loewenthal, agenți), Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters, Exploitatiemaatschappij De Berghaaf BV, Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe, BV Landgoed Den Alerdinck II, Landgoed Ampsen BV, Pallandt van Keppel Stichting, Landgoed Kasteel Keppel BV, Baron van Lynden, Stichting het Lijndensche Fonds voor Kerk en Zending, Landgoed Welna BV, BV Landgoed „Huis te Maarn”, Vicariestichting De Vijf Capellarijen/Ambachtsheerlijkheid Kloetinge, Maatschappij tot Exploitatie van het Landgoed Tongeren onder Epe BV, Landgoed Anderstein NV, Landgoed Bekspring BV, Landgoed Nijenhuis en Westerflier BV, Landgoed Caprera BV, Landgoed Schapenduinen BV, Stichting Schapenduinen, Landgoed de Noetselenberg BV (reprezentanți: D. Gillet, T. Ruys, P. Wytinck și A. A. Al Khatib, avocați)

         Intervenient în susținerea recurentelor: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanţi: M. K. Bulterman și M. L. Noort, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, Vereniging It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap și Stichting Het Limburgs Landschap la plata cheltuielilor de judecată.

                  3)

                  Comisia Europeană și Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 82, 4.3.2019.


title: Cauzele conexate C-21/19-C-23/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 septembrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden – Țările de Jos) – Proceduri penale privind pe XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19) [Trimitere preliminară – Deșeuri – Transferuri – Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 – Deșeuri care fac obiectul procedurii de notificare și de acord scrise prealabile – Articolul 1 alineatul (3) – Transferuri care fac obiectul cerințelor de aprobare – Directiva 2008/98/CE – Articolul 5 alineatul (1) – Noțiunea de „subproduse” – Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 – Articolul 3 punctul 1 – Noțiunea de „subproduse de origine animală” – Transferuri ale unui amestec de subproduse de origine animală cu alte materiale]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/6

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 septembrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden – Țările de Jos) – Proceduri penale privind pe XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19)
      (Cauzele conexate C-21/19-C-23/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Deșeuri - Transferuri - Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 - Deșeuri care fac obiectul procedurii de notificare și de acord scrise prealabile - Articolul 1 alineatul (3) - Transferuri care fac obiectul cerințelor de aprobare - Directiva 2008/98/CE - Articolul 5 alineatul (1) - Noțiunea de „subproduse” - Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 - Articolul 3 punctul 1 - Noțiunea de „subproduse de origine animală” - Transferuri ale unui amestec de subproduse de origine animală cu alte materiale)
      (2020/C 378/07)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden

         Părțile din procedura penală principală

      XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19).

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive și articolul 3 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 (Regulament privind subprodusele de origine animală) trebuie interpretate în sensul că un material care nu poate fi calificat drept „subprodus” în sensul primei dintre aceste dispoziții poate fi totuși considerat un „subprodus de origine animală” în sensul celei de a doua dintre dispozițiile menționate.

                  2)

                  Articolul 1 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 135/2012 al Comisiei din 16 februarie 2012, trebuie interpretat în sensul că transferurile de subproduse de origine animală care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 1069/2009 sunt excluse din domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 1013/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 135/2012, cu excepția ipotezelor în care Regulamentul nr. 1069/2009 prevede în mod expres aplicarea Regulamentului nr. 1013/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 135/2012.

                  3)

                  Articolul 1 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul nr. 1013/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 135/2012, trebuie interpretat în sensul că această dispoziție se aplică transferului unui amestec de subproduse de origine animală de categoria 3 în sensul articolului 10 din Regulamentul nr. 1069/2009 cu alte materiale, caracterizate drept deșeuri nepericuloase în sensul Regulamentului nr. 1013/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 135/2012. Proporția subproduselor de origine animală în cadrul amestecului nu este relevantă în acest sens.

         (1)  JO C 139, 15.4.2019.


title: Cauzele conexate C-84/19, C-222/19 și C-252/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Sąd Rejonowy Szczecin – Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie – Polonia) – Profi Credit Polska SA/QJ (C-84/19), BW/DR (C-222/19), QL/CG (C-252/19 [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Articolul 1 alineatul (2) – Domeniu de aplicare – Dispoziție națională care prevede valoarea maximă a costurilor creditului, fără dobândă – Articolul 3 alineatul (1) – Clauză contractuală care repercutează asupra consumatorului costuri ale activității economice a creditorului – Dezechilibru semnificativ între drepturile și obligațiile părților – Articolul 4 alineatul (2) – Obligația de a exprima clauzele contractuale în mod clar și inteligibil – Clauze contractuale care nu specifică serviciile pe care urmăresc să le remunereze – Directiva 2008/48/CE – Articolul 3 litera (g) – Legislație națională care stabilește un mod de calcul al valorii maxime a costului creditului, fără dobândă, care poate fi facturat consumatorului]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/7

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Sąd Rejonowy Szczecin – Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie – Polonia) – Profi Credit Polska SA/QJ (C-84/19), BW/DR (C-222/19), QL/CG (C-252/19
      (Cauzele conexate C-84/19, C-222/19 și C-252/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Articolul 1 alineatul (2) - Domeniu de aplicare - Dispoziție națională care prevede valoarea maximă a costurilor creditului, fără dobândă - Articolul 3 alineatul (1) - Clauză contractuală care repercutează asupra consumatorului costuri ale activității economice a creditorului - Dezechilibru semnificativ între drepturile și obligațiile părților - Articolul 4 alineatul (2) - Obligația de a exprima clauzele contractuale în mod clar și inteligibil - Clauze contractuale care nu specifică serviciile pe care urmăresc să le remunereze - Directiva 2008/48/CE - Articolul 3 litera (g) - Legislație națională care stabilește un mod de calcul al valorii maxime a costului creditului, fără dobândă, care poate fi facturat consumatorului)
      (2020/C 378/08)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy Szczecin – Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Profi Credit Polska S.A. (C-84/19), BW (C-222/19), QL (C-252/19)

         Pârâți: QJ (C-84/19), DR (C-222/19), CG (C-252/19)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 litera (g) și articolul 22 din Directiva 2008/48 a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale privind creditul de consum care stabilește un mod de calcul al valorii maxime a costului creditului, fără dobândă, care poate fi pus în sarcina consumatorului, chiar dacă modul de calcul menționat permite profesionistului să impună acestui consumator să suporte o cotă-parte din costurile generale legate de desfășurarea activității sale economice, în măsura în care, prin intermediul dispozițiilor sale referitoare la această valoare maximă, legislația respectivă nu contravine normelor armonizate de această directivă.

                  2)

                  Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011, trebuie interpretat în sensul că nu este exclusă din domeniul de aplicare al acestei directive o clauză contractuală care stabilește costul creditului, fără dobândă, în conformitate cu plafonul prevăzut de o legislație națională privind creditul de consum, atunci când această legislație prevede că acea parte a costurilor creditului, fără dobândă, care depășește acest plafon sau valoarea totală a creditului nu este datorată.

                  3)

                  Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/83, trebuie interpretat în sensul că clauzele unui contract de credit de consum care pun în sarcina consumatorului alte costuri decât rambursarea creditului în principal și în dobânzi nu intră sub incidența excepției prevăzute la această dispoziție atunci când clauzele menționate nu specifică nici natura acestor costuri, nici serviciile pe care urmăresc să le remunereze și sunt formulate astfel încât să creeze o confuzie în percepția consumatorului cu privire la obligațiile sale și la consecințele economice ale acestor clauze, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  4)

                  Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 93/13, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/83, trebuie interpretat în sensul că o clauză contractuală referitoare la costuri ale creditului, fără dobândă, care stabilește acest cost sub un plafon legal și care repercutează asupra consumatorului costuri ale activității economice a creditorului, este susceptibilă să provoace un dezechilibru semnificativ între drepturile și obligațiile părților care decurg din contract în detrimentul consumatorului atunci când pune în sarcina acestuia din urmă costuri disproporționate în raport cu prestațiile și cu suma împrumutului primite, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 164, 13.5.2019.

         JO C 280, 19.8.2019.


title: Cauzele conexate C-119/19 P și C-126/19 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2020 – Comisia Europeană/Francisco Carreras Sequerose.a., Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene [Recurs – Funcție publică – Statutul funcționarilor Uniunii Europene – Reforma de la 1 ianuarie 2014 – Articolul 6 din anexa X – Funcționari și agenți contractuali repartizați într-o țară terță – Noi dispoziții referitoare la acordarea zilelor de concediu anual plătit – Excepție de nelegalitate – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 31 alineatul (2) – Directiva 2003/88/CE – Dreptul fundamental la concediu anual plătit]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/8

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2020 – Comisia Europeană/Francisco Carreras Sequerose.a., Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauzele conexate C-119/19 P și C-126/19 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Statutul funcționarilor Uniunii Europene - Reforma de la 1 ianuarie 2014 - Articolul 6 din anexa X - Funcționari și agenți contractuali repartizați într-o țară terță - Noi dispoziții referitoare la acordarea zilelor de concediu anual plătit - Excepție de nelegalitate - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 31 alineatul (2) - Directiva 2003/88/CE - Dreptul fundamental la concediu anual plătit)
      (2020/C 378/09)
      Limba de procedură: franceză

         Părțile

         (Cauza C-119/19 P)

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. S. Bohr, G. Gattinara și L. Vernier, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați), Parlamentul European (reprezentanți: O. Caisou-Rousseau, J. Steele și E. Taneva, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și R. Meyer, agenți)

         (Cauza C-126/19 P)

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și R. Meyer, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați), Comisia Europeană (reprezentanți: T. S. Bohr, G. Gattinara și L. Vernier, agenți), Parlamentul European (reprezentanți: O. Caisou-Rousseau, J. Steele și E. Taneva, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 4 decembrie 2018, Carreras Sequeros și alții/Comisia (T-518/16, EU:T:2018:873).

                  2)

                  Respinge acțiunea formulată de domnul Francisco Carreras Sequeros, de doamna Mariola de las Heras Ojeda, precum și de domnii Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi și Marc Thieme Groen în cauza T-518/16.

                  3)

                  Domnul Francisco Carreras Sequeros, doamna Mariola de las Heras Ojeda, precum și domnii Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi și Marc Thieme Groen suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cadrul prezentelor recursuri și al procedurii în fața Tribunalului Uniunii Europene, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cadrul acestei din urmă proceduri.

                  4)

                  Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul prezentelor recursuri.

                  5)

                  Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 131, 8.4.2019.


title: Cauza C-186/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze/Supreme Headquarters Allied Powers Europe [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 – Articolul 1 alineatul (1) – Domeniu de aplicare – Materie civilă și comercială – Competență judiciară – Competențe exclusive – Articolul 24 punctul 5 – Litigii în materie de executare a hotărârilor – Acțiune a unei organizații internaționale întemeiată pe imunitatea de executare prin care se solicită ridicarea unei popriri asigurătorii, precum și interdicția de a o înființa din nou]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/9

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze/Supreme Headquarters Allied Powers Europe
      (Cauza C-186/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 - Articolul 1 alineatul (1) - Domeniu de aplicare - Materie civilă și comercială - Competență judiciară - Competențe exclusive - Articolul 24 punctul 5 - Litigii în materie de executare a hotărârilor - Acțiune a unei organizații internaționale întemeiată pe imunitatea de executare prin care se solicită ridicarea unei popriri asigurătorii, precum și interdicția de a o înființa din nou)
      (2020/C 378/10)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Recurente: Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze

         Intimată: Supreme Headquarters Allied Powers Europe

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o acțiune privind măsurile provizorii formulată în fața unei instanțe dintr-un stat membru, în cadrul căreia o organizație internațională invocă imunitatea sa de executare pentru a obține atât ridicarea unei popriri asigurătorii, executată în alt stat membru decât cel al instanței sesizate, cât și interdicția de a înființa o nouă asemenea poprire pentru aceleași fapte, și inițiată în paralel cu o procedură pe fond având ca obiect o creanță izvorâtă din pretinsa neplată a unor carburanți furnizați pentru nevoile unei operațiuni de menținere a păcii asigurate de această organizație se încadrează în noțiunea de „materie civilă și comercială”, cu condiția ca această acțiune să nu fie exercitată în temeiul unor prerogative de putere publică, în sensul dreptului Uniunii, aspect a cărui apreciere este de competența instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 24 punctul 5 din Regulamentul nr. 1215/2012 trebuie interpretat în sensul că o acțiune privind măsurile provizorii formulată în fața unei instanțe dintr-un stat membru, în cadrul căreia o organizație internațională invocă imunitatea sa de executare pentru a obține atât ridicarea unei popriri asigurătorii, executată într-un alt stat membru decât cel al instanței sesizate, cât și interdicția de a înființa o nouă asemenea poprire pentru aceleași fapte, nu intră în competența exclusivă a statului membru în care a fost executată poprirea asigurătorie.

         (1)  JO C 155, 6.5.2019.


title: Cauza C-214/19 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 3 septembrie 2020 – achtung! GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) [Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) – Caracter distinctiv – Lipsă]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/10

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 3 septembrie 2020 – achtung! GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-214/19 P) (1)

      (Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) - Caracter distinctiv - Lipsă)
      (2020/C 378/11)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: achtung! GmbH (reprezentanți: G. J. Seelig și D. Bischof, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă achtung! GmbH să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 238, 15.7.2019.


title: Cauza C-254/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlande) – Irlanda) – Friends of the Irish Environment Ltd/An Bord Pleanála [Trimitere preliminară – Directiva 92/43/CEE – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Articolul 6 alineatul (3) – Domeniu de aplicare – Noțiunile „proiect” și „aprob[are]” – Evaluarea corespunzătoare a efectelor potențiale ale unui plan sau proiect asupra unui sit protejat – Decizie de prelungire a duratei unei autorizații de construire a unui terminal de regazeificare a gazului natural lichefiat – Decizie inițială întemeiată pe o reglementare națională care nu a transpus în mod adecvat Directiva 92/43]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/10

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlande) – Irlanda) – Friends of the Irish Environment Ltd/An Bord Pleanála
      (Cauza C-254/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică - Articolul 6 alineatul (3) - Domeniu de aplicare - Noțiunile „proiect” și „aprob[are]” - Evaluarea corespunzătoare a efectelor potențiale ale unui plan sau proiect asupra unui sit protejat - Decizie de prelungire a duratei unei autorizații de construire a unui terminal de regazeificare a gazului natural lichefiat - Decizie inițială întemeiată pe o reglementare națională care nu a transpus în mod adecvat Directiva 92/43)
      (2020/C 378/12)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlande)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Friends of the Irish Environment Ltd

         Pârâtă: An Bord Pleanála

         cu participarea: Shannon Lng Ltd

         Dispozitivul

                  1)

                  O decizie de prelungire a termenului de zece ani stabilit inițial pentru realizarea unui proiect de construire a unui terminal de regazeificare a gazului natural lichefiat trebuie considerată ca fiind o aprobare a unui proiect, în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, atunci când autorizația inițială, devenită caducă, a încetat să producă efecte juridice la expirarea termenului pe care îl stabilise pentru lucrările respective, iar acestea din urmă nu au fost întreprinse.

                  2)

                  Revine autorității competente sarcina să aprecieze dacă o decizie de a prelungi termenul stabilit inițial pentru realizarea unui proiect de construire a unui terminal de regazeificare a gazului natural lichefiat, a cărui autorizație inițială a devenit caducă, trebuie să facă obiectul evaluării corespunzătoare a efectelor potențiale, prevăzută la articolul 6 alineatul (3) prima teză din Directiva 92/43, și, dacă este cazul, dacă aceasta trebuie să aibă ca obiect întregul proiect sau o parte din acesta, ținând seama în special atât de o evaluare ex ante eventual realizată, cât și de evoluția datelor de mediu și științifice pertinente, dar și de modificarea eventuală a proiectului sau de existența altor planuri sau proiecte.

            Această evaluare a efectelor potențiale trebuie efectuată atunci când nu se poate exclude, pe baza celor mai relevante cunoștințe științifice în materie, ca acest proiect să afecteze obiectivele de conservare a sitului respectiv. O evaluare ex ante a proiectului menționat, realizată înainte de adoptarea autorizației inițiale pentru acesta, nu poate exclude acest risc decât în cazul în care aceste evaluări cuprind concluzii complete, precise și definitive de natură să înlăture orice îndoială științifică rezonabilă cu privire la efectele lucrărilor și sub rezerva lipsei de evoluție în privința datelor de mediu și științifice pertinente, a modificării eventuale a proiectului sau a existenței altor planuri sau proiecte.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauza C-265/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlande) – Irlanda) – Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General [Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală – Drepturi conexe dreptului de autor – Directiva 2006/115/CE – Articolul 8 alineatul (2) – Utilizarea fonogramelor în Uniune – Dreptul artiștilor interpreți sau executanți la o remunerație echitabilă împărțită cu producătorii de fonograme – Aplicabilitate în privința resortisanților statelor terțe – Tratatul privind interpretările și execuțiile și fonogramele – Articolele 4 și 15 – Rezerve notificate de statele terțe – Limitări ale dreptului la o remunerație echitabilă care pot să decurgă, prin reciprocitate, din aceste rezerve pentru resortisanții statelor terțe în Uniune – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 17 alineatul (2) și articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Dreptul fundamental la protecția proprietății intelectuale – Cerință potrivit căreia orice limitare trebuie să fie prevăzută de lege, să respecte substanța dreptului fundamental și să fie proporțională – Repartizarea competențelor Uniunii și ale statelor membre pentru a stabili aceste limitări – Repartizarea competențelor în relațiile cu statele terțe – Articolul 3 alineatul (2) TFUE – Competență exclusivă a Uniunii]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/11

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlande) – Irlanda) – Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General
      (Cauza C-265/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Drepturi conexe dreptului de autor - Directiva 2006/115/CE - Articolul 8 alineatul (2) - Utilizarea fonogramelor în Uniune - Dreptul artiștilor interpreți sau executanți la o remunerație echitabilă împărțită cu producătorii de fonograme - Aplicabilitate în privința resortisanților statelor terțe - Tratatul privind interpretările și execuțiile și fonogramele - Articolele 4 și 15 - Rezerve notificate de statele terțe - Limitări ale dreptului la o remunerație echitabilă care pot să decurgă, prin reciprocitate, din aceste rezerve pentru resortisanții statelor terțe în Uniune - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 17 alineatul (2) și articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Dreptul fundamental la protecția proprietății intelectuale - Cerință potrivit căreia orice limitare trebuie să fie prevăzută de lege, să respecte substanța dreptului fundamental și să fie proporțională - Repartizarea competențelor Uniunii și ale statelor membre pentru a stabili aceste limitări - Repartizarea competențelor în relațiile cu statele terțe - Articolul 3 alineatul (2) TFUE - Competență exclusivă a Uniunii)
      (2020/C 378/13)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlande)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Recorded Artists Actors Performers Ltd

         Pârâți: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale trebuie interpretat, în lumina articolului 4 alineatul (1) și a articolul 15 alineatul (1) din Tratatul Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale (OMPI) privind interpretările și execuțiile și fonogramele, în sensul că se opune ca un stat membru să excludă, cu ocazia transpunerii în legislația sa a termenilor „artiștii interpreți sau executanți […] în cauză”, care figurează la acest articol 8 alineatul (2) și care desemnează artiștii care au dreptul la o parte din remunerația echitabilă și unică prevăzută la articolul menționat, artiștii resortisanți ai statelor terțe față de Spațiul Economic European (SEE), cu singura excepție a celor care au domiciliul sau reședința în SEE și a celor a căror contribuție la fonogramă a fost realizată în SEE.

                  2)

                  Articolul 15 alineatul (3) din Tratatul Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale (OMPI) privind interpretările și execuțiile și fonogramele și articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115/CE trebuie, în stadiul actual al dreptului Uniunii, să fie interpretate în sensul că rezervele notificate de statele terțe în temeiul acestui articol 15 alineatul (3), care au ca efect limitarea pe teritoriile lor a dreptului la o remunerație echitabilă și unică prevăzut la articolul 15 alineatul (1) din Tratatul OMPI privind interpretările și execuțiile și fonogramele, nu conduc în Uniunea Europeană la limitări ale dreptului prevăzut la acest articol 8 alineatul (2) în privința resortisanților din aceste state terțe, asemenea limitări putând fi totuși introduse de legiuitorul Uniunii, cu condiția să fie conforme cu cerințele prevăzute la articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Prin urmare, articolul 8 alineatul (2) menționat se opune ca un stat membru să limiteze dreptul la o remunerație echitabilă și unică în privința artiștilor interpreți sau executanți și a producătorilor de fonograme resortisanți ai statelor terțe menționate.

                  3)

                  Articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115 trebuie interpretat în sensul că se opune ca dreptul la o remunerație echitabilă unică prevăzut la acest articol să fie limitat astfel încât numai producătorul fonogramei respective să perceapă o remunerație, fără a o împărți cu artistul interpret sau executant care a contribuit la fonogramă.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauzele conexate C-503/19 și C-592/19: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 – de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 5 de Barcelona – Spania) – UQ (C-503/19), SI (C-592/19)/Subdelegación del Gobierno en Barcelona [Trimitere preliminară – Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung – Directiva 2003/109/CE – Articolul 6 alineatul (1) – Elemente care trebuie luate în considerare – Reglementare națională – Neluare în considerare a acestor elemente – Neacordare a statutului de rezident pe termen lung din cauza antecedentelor penale ale persoanei în cauză]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/13

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 – de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona – Spania) – UQ (C-503/19), SI (C-592/19)/Subdelegación del Gobierno en Barcelona
      (Cauzele conexate C-503/19 și C-592/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung - Directiva 2003/109/CE - Articolul 6 alineatul (1) - Elemente care trebuie luate în considerare - Reglementare națională - Neluare în considerare a acestor elemente - Neacordare a statutului de rezident pe termen lung din cauza antecedentelor penale ale persoanei în cauză)
      (2020/C 378/15)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 – de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: UQ (C-503/19), SI (C-592/19)

         Pârâtă: Subdelegación del Gobierno en Barcelona

         Dispozitivul

      Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung trebuie interpretat în sensul că se opune reglementării unui stat membru, astfel cum este interpretată de o parte dintre instanțele din acesta, care prevede că unui resortisant al unei țări terțe i se poate refuza acordarea statutului de rezident pe termen lung în acest stat membru, pentru simplul motiv că prezintă antecedente penale, fără o examinare concretă a situației sale din perspectiva, printre altele, a naturii infracțiunii săvârșite de acest resortisant, a pericolului pe care acesta îl reprezintă eventual pentru ordinea publică sau pentru securitatea publică, a duratei șederii sale pe teritoriul statului membru menționat și a existenței legăturilor cu acesta din urmă.

         (1)  JO C 363, 28.10.2019.


title: Cauza C-530/19: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – NM, în calitate de mandatar lichidator al NIKI Luftfahrt GmbH/ON [Trimitere preliminară – Transporturi aeriene – Regulamentul (CE) nr. 261/2004 – Articolele 5 și 9 – Obligația operatorului de transport aerian de a oferi cazare hotelieră pasagerilor al căror zbor a fost anulat – Prejudiciu suferit de un pasager pe durata șederii sale la hotelul care furnizează cazarea – Posibilitatea de a invoca răspunderea operatorului de transport aerian ca urmare a neglijenței personalului hotelului]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/13

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – NM, în calitate de mandatar lichidator al NIKI Luftfahrt GmbH/ON
      (Cauza C-530/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Transporturi aeriene - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Articolele 5 și 9 - Obligația operatorului de transport aerian de a oferi cazare hotelieră pasagerilor al căror zbor a fost anulat - Prejudiciu suferit de un pasager pe durata șederii sale la hotelul care furnizează cazarea - Posibilitatea de a invoca răspunderea operatorului de transport aerian ca urmare a neglijenței personalului hotelului)
      (2020/C 378/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: NM, în calitate de mandatar lichidator al NIKI Luftfahrt GmbH

         Pârâtă: ON

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 9 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 trebuie interpretat în sensul că obligația care revine, potrivit acestei dispoziții, operatorului de transport aerian de a oferi gratuit cazare hotelieră pasagerilor vizați de dispoziția amintită nu implică faptul că acest operator de transport este obligat să asigure modalitățile de cazare ca atare.

                  2)

                  Regulamentul nr. 261/2004 trebuie interpretat în sensul că un operator de transport aerian care, în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (b) din acest regulament, a oferit cazare hotelieră unui pasager al cărui zbor a fost anulat nu poate fi obligat, numai în temeiul acestui regulament, să despăgubească acest pasager pentru prejudiciile cauzate de o greșeală săvârșită de personalul hotelului respectiv.

         (1)  JO C 328, 30.9.2019.


title: Cauza C-539/19: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht München I – Germania) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Telefónica Germany GmbH & Co. OHG [Trimitere preliminară – Roamingul în rețelele publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii Europene – Regulamentul (UE) nr. 531/2012 – Articolul 6a – Articolul 6e alineatul (3) – Obligația furnizorului de servicii de roaming de a aplica în mod automat tariful de roaming reglementat – Aplicare în privința consumatorilor care au optat pentru un tarif de roaming specific anterior intrării în vigoare a Regulamentului (UE) nr. 531/2012]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/14

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht München I – Germania) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Telefónica Germany GmbH & Co. OHG
      (Cauza C-539/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Roamingul în rețelele publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii Europene - Regulamentul (UE) nr. 531/2012 - Articolul 6a - Articolul 6e alineatul (3) - Obligația furnizorului de servicii de roaming de a aplica în mod automat tariful de roaming reglementat - Aplicare în privința consumatorilor care au optat pentru un tarif de roaming specific anterior intrării în vigoare a Regulamentului (UE) nr. 531/2012)
      (2020/C 378/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht München I

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Pârâtă: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG

         Obiectul

      @@

         Dispozitivul

      Articolul 6a și articolul 6e alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 531/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iunie 2012 privind roamingul în rețelele publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2015/2120 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2015, trebuie interpretate în sensul că, începând cu 15 iunie 2017, furnizorii de servicii de roaming erau ținuți să aplice în mod automat tuturor clienților lor tariful de roaming reglementat prevăzut, printre altele, la articolul 6a din acest regulament, indiferent dacă acești clienți optaseră anterior pentru un tarif de roaming reglementat sau pentru un alt tarif, cu excepția cazului în care înainte de data limită de 15 iunie 2017 aceștia și-au manifestat în mod expres alegerea de a beneficia de un asemenea alt tarif, în conformitate cu procedura prevăzută în acest scop la articolul 6e alineatul (3) primul paragraf din regulamentul menționat.

         (1)  JO C 328, 30.9.2019.


title: Cauza C-651/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – JP/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Trimitere preliminară – Politica privind azilul – Proceduri comune de acordare și de retragere a protecției internaționale – Directiva 2013/32/UE – Articolul 46 – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 47 – Dreptul la o cale de atac efectivă – Cale de atac împotriva unei decizii de respingere ca inadmisibilă a unei cereri ulterioare de protecție internațională – Termen de introducere a căii de atac – Modalități de notificare)

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/15

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – JP/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Cauza C-651/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica privind azilul - Proceduri comune de acordare și de retragere a protecției internaționale - Directiva 2013/32/UE - Articolul 46 - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 - Dreptul la o cale de atac efectivă - Cale de atac împotriva unei decizii de respingere ca inadmisibilă a unei cereri ulterioare de protecție internațională - Termen de introducere a căii de atac - Modalități de notificare)
      (2020/C 378/18)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Recurent: JP

         Intimat: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Dispozitivul

      Articolul 46 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale, în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru care impune un termen de decădere de 10 zile, cu includerea zilelor de sărbătoare legală și a zilelor libere, pentru introducerea unei căi de atac împotriva unei decizii de inadmisibilitate a unei cereri ulterioare de protecție internațională, începând de la notificarea unei astfel de decizii, inclusiv atunci când, în lipsa alegerii domiciliului în acest stat membru de către solicitantul vizat, o astfel de notificare este efectuată la sediul autorității naționale competente pentru examinarea acestor cereri, cu condiția, în primul rând, ca acești solicitanți să fie informați că, în lipsa alegerii unui domiciliu în vederea notificării deciziei privind cererea lor, se va considera că și-au ales domiciliul în acest scop la sediul acestei autorități naționale, în al doilea rând, ca condițiile de acces al solicitanților menționați la acest sediu să nu facă excesiv de dificilă primirea de către aceștia din urmă a deciziilor care îi privesc, în al treilea rând, ca accesul efectiv la garanțiile procedurale recunoscute solicitanților de protecție internațională de dreptul Uniunii să fie asigurat acestora într-un astfel de termen și, în al patrulea rând, ca principiul echivalenței să fie respectat. Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă reglementarea națională în discuție în litigiul principal îndeplinește aceste cerințe.

         (1)  JO C 372, 4.11.2019.


title: Cauza C-273/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 22 iunie 2020 – Bundesrepublik Deutschland/SW

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 22 iunie 2020 – Bundesrepublik Deutschland/SW
      (Cauza C-273/20)
      (2020/C 378/19)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Bundesrepublik Deutschland

         Intimată: SW

         Intervenientă: Stadt Darmstadt

         Întrebările preliminare

                  1)

                              a)

                              Pentru reîntregirea familiei cu un refugiat minor neînsoțit, în temeiul articolului 10 alineatul (3) litera (a) și al articolul 2 litera (f) din Directiva 2003/86/CE (1) a Consiliului din 22 septembrie 2003, menținerea calității de minor poate constitui o „condiție” în sensul articolului 16 alineatul (1) litera (a) din directivă? Este compatibilă cu dispozițiile menționate anterior o reglementare a unui stat membru, care acordă părinților unui refugiat minor neînsoțit în sensul articolului 2 litera (f) din directiva amintită un drept de ședere (derivat) în statul membru numai atât timp cât refugiatul este încă minor?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările de la punctul 1 litera a): Articolul 16 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 10 alineatul (3) litera (a) și cu articolul 2 litera (f) din Directiva 2003/86 trebuie interpretat în sensul că un stat membru a cărui legislație limitează dreptul de ședere (derivat) al părinților la perioada până la majoratul copilului este autorizat să respingă cererea de intrare și de ședere în scopul reîntregirii familiei depusă de părinții aflați încă în țara terță, în cazul în care refugiatul a împlinit vârsta majoratului înainte de soluționarea definitivă, în cadrul procedurii administrative sau judiciare, a cererii introduse într-un termen de trei luni de la recunoașterea statutului de refugiat?

                  2)

                  În cazul în care, ca răspuns la întrebările de la punctul 1, nu se poate refuza reîntregirea familiei:
                  Care sunt cerințele pe care trebuie să le îndeplinească legăturile de familie efective în sensul articolului 16 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2003/86 în cazul reîntregirii familiei cu un refugiat devenit major înainte de soluționarea cererii de intrare și de ședere în scopul reîntregirii familiei? În special:

                              a)

                              Este suficientă calitatea de rudă de gradul întâi pe linie ascendentă directă [articolul 10 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2003/86] sau este necesară de asemenea o viață de familie efectivă?

                              b)

                              În cazul în care este necesară de asemenea o viață de familie efectivă:
                              Ce grad de intensitate trebuie să aibă aceasta? Sunt suficiente, de exemplu, în acest scop, vizite ocazionale sau periodice, este necesară coabitarea într-o locuință comună sau este, în plus, necesar ca persoanele interesate să trăiască într-o comunitatea ai cărei membri își acordă asistență reciproc?

                              c)

                              Pentru intrarea pe teritoriu în scopul reîntregirii a părinților care se află încă în statul terț și care au depus o cerere de reîntregire a familiei cu un copil recunoscut ca refugiat, devenit între timp major, este necesar să se prevadă că, după intrarea pe teritoriu în modul impus în conformitate cu întrebarea 2 litera b), viața de familie este reluată în statul membru?

         (1)  Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (JO 2003, L 251, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 164).


title: Cauza C-279/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 26 iunie 2020 – Bundesrepublik Deutschland/XC

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 26 iunie 2020 – Bundesrepublik Deutschland/XC
      (Cauza C-279/20)
      (2020/C 378/20)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Bundesrepublik Deutschland

         Intimată: XC

         Intervenient: Landkreis Cloppenburg

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2003/86/CE (1) a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei trebuie interpretat în sensul că un copil al susținătorului reîntregirii căruia i s-a recunoscut statutul de refugiat este minor în sensul acestei dispoziții și atunci când era minor la momentul depunerii cererii de azil a susținătorului reîntregirii, dar a devenit major înainte să i se recunoască statutul de refugiat și înainte de depunerea cererii de reîntregire a familiei?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                  Care sunt cerințele pe care trebuie să le îndeplinească, într-un astfel de caz, legăturile de familie efective în sensul articolului 16 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2003/86/CE?

                              a)

                              Este suficient în acest sens raportul juridic de filiație sau este necesară de asemenea o viață de familie efectivă?

                              b)

                              În cazul în care este necesară de asemenea o viață de familie efectivă: Ce grad de intensitate trebuie să aibă aceasta? Sunt suficiente, de exemplu, în acest scop, vizite ocazionale sau periodice, este necesară coabitarea într-o locuință comună sau este, în plus, necesar ca persoanele interesate să trăiască într-o comunitatea ai cărei membri își acordă asistență reciproc?

                              c)

                              Pentru reîntregirea familiei cu copilul devenit între timp major, care se află încă în statul terț și care a depus o cerere de reîntregire a familiei cu un părinte căruia i s-a recunoscut statutul de refugiat, este necesar să se prevadă că, după intrarea pe teritoriu, viața de familie va fi reluată în statul membru în modul impus în conformitate cu a doua întrebare litera b)?

         (1)  Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (JO 2003, L 251, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 164).


title: Cauza C-394/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 18 august 2020 – XY/Finanzamt V

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 18 august 2020 – XY/Finanzamt V
      (Cauza C-394/20)
      (2020/C 378/22)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: XY

         Pârât: Finanzamt V

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 63 alineatul (1) și articolul 65 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale a unui stat membru referitoare la perceperea impozitului pe succesiune care prevede, în ceea ce privește calculul acestui impozit, că, în cazul dobândirii de bunuri imobile situate pe teritoriul național, atunci când defunctul, la data decesului, și moștenitorul, la aceeași dată, aveau domiciliul sau reședința obișnuită într-un alt stat membru, reducerea aplicată bazei impozabile este mai mică decât cea care s-ar fi aplicat în cazul în care cel puțin unul dintre aceștia ar fi avut, la data respectivă, domiciliul sau reședința obișnuită în primul stat membru menționat?

                  2)

                  Articolul 63 alineatul (1) și articolul 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale a unui stat membru referitoare la perceperea impozitului pe succesiune care prevede, în ceea ce privește calculul acestui impozit, [OR 2] că, în cazul dobândirii de bunuri imobile situate pe teritoriul național, obligaţiile de plată aferente rezervelor succesorale nu sunt deductibile din valoarea succesiunii în cazul în care defunctul, la data decesului, și moștenitorul, la aceeași dată, aveau domiciliul sau reședința obișnuită într-un alt stat membru, în timp ce aceste obligaţii de plată ar fi în întregime deductibile din valoarea succesiunii mortis causa în cazul în care cel puțin unul dintre aceștia, la data decesului lui de cuius, a avut domiciliul sau reședința obișnuită în primul stat membru menționat?


title: Cauza C-405/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 28 august 2020 – EB și alții/Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 28 august 2020 – EB și alții/Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)
      (Cauza C-405/20)
      (2020/C 378/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: EB, JS și DP

         Intimați: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Limitarea domeniului de aplicare temporal al principiului egalității de tratament între bărbați și femei în conformitate cu Hotărârea pronunțată în cauza C-262/88, Barber (1), precum și cu Protocolul nr. 33 privind articolul 157 TFUE și cu articolul 12 din Directiva 2006/54/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (denumită în continuare „Directiva 2006/54/CE”) trebuie interpretată în sensul că un pensionar (austriac) nu poate – sau poate doar (parțial), pentru partea din drept care se referă la perioadele de încadrare ulterioare datei de 1 ianuarie 1994 – invoca de drept principiul egalității de tratament, pentru a susține că a fost discriminat prin dispoziții privind o ajustare stabilită pentru anul 2018 a pensiilor funcționarilor publici, precum cea aplicată în procedurile principale?

                  2)

                  Principiul egalității de tratament între bărbați și femei (în temeiul articolului 157 TFUE coroborat cu articolul 5 din Directiva 2006/54/CE) trebuie interpretat în sensul că un tratament diferențiat indirect, precum cel care rezultă – eventual – din dispozițiile privind ajustarea pensiilor din anul 2018, aplicabile în acțiunile principale, chiar ținând seama de măsuri similare impuse anterior și de pierderea considerabilă cauzată de efectul cumulativ al acestora din urmă, în raport cu o ajustare la inflație a valorii reale a pensiilor (în acest caz, de 25 %), se dovedește a fi justificat, în special:

                              —

                              în vederea evitării unui „decalaj” (generat de o ajustare periodică cu o rată unică) între pensiile pentru limită de vârstă mai ridicate și cele mai reduse, chiar dacă acesta ar fi unul pur nominal și ar lăsa neschimbat raportul valorilor;

                              —

                              în vederea realizării unei „componente sociale” generale în sensul consolidării puterii de cumpărare a beneficiarilor de pensii mai mici, chiar și atunci când a) acest obiectiv ar putea fi atins și fără o limitare a ajustării pensiilor mai ridicate; b) legiuitorul nu prevede în același mod o astfel de măsură în ceea ce privește consolidarea puterii de cumpărare, în cazul ajustării la inflație a remunerațiilor active mai mici ale funcționarilor publici (în detrimentul ajustării remunerațiilor active mai ridicate) și nici nu a adoptat un regim comparabil de intervenție în ajustarea valorii pensiilor provenite din alte sisteme profesionale de securitate socială (fără participare de stat), pentru a obține o consolidare a puterii de cumpărare a pensiilor mai mici (în detrimentul ajustării pensiilor mai mari);

                              —

                              în vederea menținerii și finanțării „sistemului”, chiar și atunci când pensiile pentru limită de vârstă ale funcționarilor nu sunt datorate printr-un sistem organizat și finanțat – precum cele de asigurări – de o casă de asigurări din contribuții, ci de Bund (statul federal), în calitate de angajator al funcționarilor publici pensionați, ca remunerație pentru munca efectuată, astfel încât nu ar fi determinante menținerea sau finanțarea unui sistem, ci, în definitiv, doar considerații de ordin bugetar;

                              —

                              întrucât constituie o justificare autonomă sau (anterior acesteia) exclude a priori ipoteza unei discriminări indirecte pe criterii de sex în sensul Directivei 2006/54/CE, în detrimentul bărbaților, atunci când statistic numărul bărbaților este mult mai mare în grupul titularilor de pensii mai ridicate trebuie considerată ca fiind consecința unei lipse – tipice, în special în trecut – a egalității de șanse a femeilor în materie de muncă și de încadrare în muncă sau

                              —

                              întrucât regimul este admisibil ca măsură pozitivă în sensul articolului 157 alineatul (4) TFUE?

         (1)  Hotărârea din 17 mai 1990, C-262/88, EU:C:1990:209.

         (2)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (JO 2006, L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).


title: Cauza C-412/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 3 septembrie 2020 – Mandat european de arestare emis împotriva lui P; Cealaltă parte din procedură: Openbaar Ministerie

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 3 septembrie 2020 – Mandat european de arestare emis împotriva lui P; Cealaltă parte din procedură: Openbaar Ministerie
      (Cauza C-412/20)
      (2020/C 378/24)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Amsterdam

         Părțile din procedura principală

         Mandat european de arestare emis împotriva: P

         Cealaltă parte din procedură: Openbaar Ministerie

         Întrebarea preliminară

      Decizia-cadru 2002/584/JAI (1), articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf din Tratatul privind Uniunea Europeană și/sau articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opun, într-adevăr, ca autoritatea judiciară de executare să execute un MEA emis de o instanță, în condițiile în care acea instanță nu îndeplinește și la momentul emiterii MEA nu mai îndeplinea cerințele de protecție jurisdicțională efectivă, întrucât legislația statului membru emitent nu garantează independența acelei instanțe și nu o mai garanta la momentul emiterii MEA?

         (1)  Decizia-cadru a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre – Declarații ale anumitor state membre cu privire la adoptarea deciziei-cadru (JO 2002, L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza C-413/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgia) la 2 septembrie 2020 – État belge/LO, OG, SH, MB, JD, OP, Bluetail Flight School SA (BFS)

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgia) la 2 septembrie 2020 – État belge/LO, OG, SH, MB, JD, OP, Bluetail Flight School SA (BFS)
      (Cauza C-413/20)
      (2020/C 378/25)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: État belge

         Pârâți: LO, OG, SH, MB, JD, OP, Bluetail Flight School SA (BFS)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Punctul 9 din apendicele 3 la subpartea A din anexa I la Regulamentul (UE) nr. 1178/2011 al Comisiei din 3 noiembrie 2011 de stabilire a cerințelor tehnice și a procedurilor administrative referitoare la personalul navigant din aviația civilă în temeiul Regulamentului (CE) nr. 216/2008 al Parlamentului European și al Consiliului (1) permite ca, pentru calcularea celor 115 ore de timp instrumental menționate la punctul 9 litera (e), să se ia în considerare orele de antrenament efectuate pe un simulator de zbor FNPT II (timp instrumental la sol) în plus față de numărul de 15 ore de MCC, prevăzut la punctul 9 litera (e) subpunctul 2, și în plus față de maximul de 40 de ore de instruire în zbor instrumental efectuate în FNPT II, menționat la punctul 9 litera (e) subpunctul 3 subpunctul (ii), respectiv mai mult de 55 de ore de timp instrumental la sol?

                  2)

                  Răspunsul la prima întrebare este diferit după cum orele efectuate în plus față de cele 15 și 40 de ore menționate anterior sunt constituite din ore de MCC sau dintr-un alt tip de antrenament pe simulator?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la cele două întrebări de mai sus, punctul 10 din apendicele 3 la subpartea A din anexa I la același regulament permite ca licența CPL (A) să fie acordată după ce solicitanții-piloți și-au completat formarea cu un număr suficient de ore efectuate pe o aeronavă, fără ca testul de îndemânare („skill test”) referitor la zborul instrumental să fie trecut din nou?

                  4)

                  În cazul unui răspuns negativ la cele trei întrebări de mai sus, principiul general al securității juridice impune limitarea în timp a interpretării date de Curtea de Justiție normei de drept în cauză, de exemplu, pentru a nu o aplica decât solicitanților-piloți care solicită acordarea unei licențe CPL (A) sau care chiar și-au început formarea în vederea obținerii unei astfel de licențe, după data pronunțării hotărârii Curții de Justiție?

         (1)  JO 2011, L 311, p. 1.


title: Cauza C-439/20 P: Recurs introdus la 18 septembrie 2020 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 8 iulie 2020 în cauza T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System/Comisia

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/21

      Recurs introdus la 18 septembrie 2020 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 8 iulie 2020 în cauza T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System/Comisia
      (Cauza C-439/20 P)
      (2020/C 378/26)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche, G. Luengo, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 8 iulie 2020 în cauza T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd/Comisia;

                  —

                  respingerea cererii formulate în primă instanță ca inadmisibilă;

                  —

                  în subsidiar: respingerea cererii formulate în primă instanță ca nefondată; și, în orice caz

                  —

                  obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în recurs și în primă instanță.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta invocă patru motive de recurs.
      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în legătură cu admisibilitatea și eficacitatea cererii formulate în primă instanță.
      În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit erori de drept în ceea ce privește calificarea perceperii taxelor drept retroactivă.
      În al treilea rând, Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 8 alineatele (1), (9) și (10) și articolul 10 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (1), precum și articolul 13 alineatele (1), (9) și (10) și articolul 16 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 (2) atunci când a concluzionat că nu era posibilă perceperea taxelor pentru importurile care au încălcat angajamentul.
      În al patrulea rând, Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 și articolul 24 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 atunci când a concluzionat că Consiliul nu avea niciun temei juridic pentru a dispune perceperea taxei în cazurile în care Comisia declară drept nevalabilă o factură conformă cu angajamentul.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 2009, L 343, p. 51).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 597/2009 al Consiliului din 11 iunie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 2009, L 188, p. 93).


title: Cauza C-441/20 P: Recurs introdus la 21 septembrie 2020 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 8 iulie 2020 în cauza T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System/Comisia

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/22

      Recurs introdus la 21 septembrie 2020 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 8 iulie 2020 în cauza T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System/Comisia
      (Cauza C-441/20 P)
      (2020/C 378/27)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: H. Marcos Fraile, agent, N. Tuominen, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd, Comisia Europeană

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  respingerea acțiunii în primă instanță în anularea regulamentului atacat și

                  —

                  obligarea reclamantei în primă instanță la plata cheltuielilor efectuate de Consiliu atât în primă instanță, cât și în recurs.

            În subsidiar:

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

                  —

                  soluționarea cererilor cu privire la cheltuielile de judecată aferente procedurilor în primă instanță și în recurs odată cu fondul.

         Motivele și principalele argumente

      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept declarând acțiunea admisibilă.
      Reclamanta în primă instanță trebuie să demonstreze că are capacitate procesuală în temeiul articolului 263 TFUE, în special afectarea directă și interesul de a exercita acțiunea în conformitate cu articolul 2 din regulamentul atacat (1). Taxele antidumping care trebuie plătite ca o consecință juridică a declarării drept nevalabile a facturilor nu sunt datorate autorităților naționale vamale de reclamantă, ci de altă societate, Seraphim Solar System GmbH. Prin urmare, Consiliul consideră că reclamanta nu a demonstrat afectarea directă și interesul de a exercita acțiunea, iar Tribunalul a declarat în mod eronat că aceasta a fost situația.
      În plus, dreptul reclamantei în primă instanță de a invoca o excepție de nelegalitate în sensul articolului 277 TFUE s-a prescris, în temeiul jurisprudenței TWD Textilwerke Deggendorf și Nachi Europe a Curții de Justiție a Uniunii Europene („Curtea de Justiție”).
      În sfârșit, admisibilitatea acțiunilor împotriva Regulamentului nr. 1238/2013 (2) și a Regulamentului nr. 1239/2013 (3) este de asemenea în mod clar întemeiată pe jurisprudența SolarWorld, care a stabilit că articolul 3 din Regulamentul nr. 1238/2013 și articolul 2 din Regulamentul nr. 1239/2013 nu pot fi separate de restul dispozițiilor acestor regulamente.
      În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că articolele 8 și 13 din regulamentele de bază „limitează” posibilitatea de percepere a taxelor la import care au încălcat un angajament și orice altă abordare care le califică drept o percepere „retroactivă” a taxelor.
      Opinia Tribunalului se întemeiază pe o interpretare eronată a regulamentelor de bază. Articolul 10 alineatul (5) și articolul 16 alineatul (5) din regulamentele de bază privesc în general consecințele constatării unei încălcări a unui angajament. Aceasta este echivalentul „retroactivității în sensul regulamentelor de bază”, cu alte cuvinte, impunerea taxelor antidumping/compensatorii definitive cu cel mult 90 de zile înainte de data aplicării măsurilor provizorii, cu condiția ca importurile să fi fost înregistrate în conformitate cu articolul 14 alineatul (5) și cu articolul 24 alineatul (5) din regulamentele de bază.
      Scenariul prezent, cu alte cuvinte, încălcarea unui angajament și consecințele sale, este în mod clar de natură diferită. Unica restricție impusă de articolul 10 alineatul (5) și de articolul 16 alineatul (5) din regulamentele de bază este ca o astfel de percepere retroactivă să nu se aplice importurilor realizate în cursul perioadei retroactive de 90 de zile anterioară încălcării sau retragerii angajamentului.
      În plus, nu poate exista nicio retroactivitate atunci când taxele sunt stabilite încă de la început și se prevede doar o excepție de la perceperea acestora. Astfel, prin intermediul unui angajament, producătorul exportator evită aplicarea taxelor în discuție, dacă sunt îndeplinite condițiile pentru a beneficia de un asemenea rezultat. Cu toate acestea, o datorie vamală va lua naștere în cazul în care declarantul a ales să pună mărfurile în liberă circulație, altfel spus, fără perceperea unei taxe antidumping, și se constată că au fost încălcate una sau mai multe condiții ale respectivului angajament.
      În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că articolul 14 alineatul (1) și articolul 24 alineatul (1) din regulamentele de bază nu au autorizat Consiliul să stabilească un sistem de supraveghere a angajamentelor care includea declararea drept nevalabile a unor facturi.
      Articolul 14 alineatul (1) și articolul 24 alineatul (1) din regulamentele de bază acordă competențe foarte extinse Consiliului pentru adoptarea unui regulament care impune taxe, după cum a clarificat Curtea de Justiție în Hotărârea Deichmann. Prin urmare, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că Consiliul nu avea competența de a institui un sistem de supraveghere a angajamentelor care includea declararea drept nevalabile a unor facturi.
      Poziția Tribunalului este împotriva intenției legiuitorului. Nu există nicio justificare în dreptul Uniunii Europene pentru o protecție atât de extinsă a unui operator economic care își încalcă în mod voluntar obligațiile asumate și, ca în prezenta cauză, nici măcar nu contestă faptul că astfel de încălcări au avut loc. Această poziție este de asemenea mai strictă decât cerințele prevăzute de dreptul Organizației Mondiale a Comerțului („OMC”), plasând astfel UE în dezavantaj față de alți parteneri comerciali ai membrilor OMC.
      În plus, hotărârea atacată face angajamentele disproporționat de riscante pentru Comisie. Asumarea unui angajament implică un risc pentru Uniunea Europeană, precum și dificultăți în monitorizarea acordului. În fapt, principala obligație a părții care își asumă angajamentul este de a coopera cu Comisia și astfel de a garanta o monitorizare corectă a îndeplinirii corespunzătoare a angajamentului. Fără această garanție, Comisia ar fi expusă tuturor riscurilor, în timp ce oricine încalcă un angajament ar avea permisiunea de a-și menține avantajele obținute în timpul încălcării. Această interpretare este de asemenea contrară scopului unei protecții efective a industriei Uniunii Europene față de dumping și subvenții prejudiciabile, care sunt remediate (ca alternativă) prin intermediul angajamentului.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/2146 al Comisiei din 7 decembrie 2016 de retragere a acceptării angajamentului pentru doi producători-exportatori în temeiul Deciziei de punere în aplicare 2013/707/UE de confirmare a acceptării unui angajament oferit în legătură cu procedurile antidumping și antisubvenție privind importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză pentru perioada de aplicare a măsurilor definitive (JO 2016, L 333, p. 4).

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1238/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO 2013, L 325, p. 1).

         (3)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de instituire a unei taxe compensatorii definitive la importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO 2013, L 325, p. 66).