title: Cauza C-60/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tallinna Ringkonnakohus — Estonia) — AS Tallinna Vesi/Keskkonnaamet (Trimitere preliminară — Mediu — Deșeuri — Directiva 2008/98/CE — Reutilizarea și valorificarea deșeurilor — Criterii specifice referitoare la încetarea statutului de deșeu al nămolurilor de epurare după o tratare de valorificare — Lipsa unor criterii definite la nivelul Uniunii Europene sau la nivel național)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/24

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tallinna Ringkonnakohus — Estonia) — AS Tallinna Vesi/Keskkonnaamet
      (Cauza C-60/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Deșeuri - Directiva 2008/98/CE - Reutilizarea și valorificarea deșeurilor - Criterii specifice referitoare la încetarea statutului de deșeu al nămolurilor de epurare după o tratare de valorificare - Lipsa unor criterii definite la nivelul Uniunii Europene sau la nivel național)
      (2019/C 187/27)
      Limba de procedură: estoniana

         Instanța de trimitere

      Tallinna Ringkonnakohus

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: AS Tallinna Vesi

         Pârâtă: Keskkonnaamet

         Cu participarea: Keskkonnaministeerium

         Dispozitivul

      Articolul 6 alineatul (4) din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive trebuie interpretat în sensul că:

                  —

                  nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia, în cazul în care nu a fost definit niciun criteriu la nivelul Uniunii Europene pentru determinarea încetării statutului de deșeu în ceea ce privește un anumit tip de deșeuri, încetarea unui asemenea statut depinde de existența unor criterii definite de un act intern cu aplicabilitate generală privind acest tip de deșeuri și

                  —

                  nu permite unui deținător de deșeuri, în împrejurări precum cele din cauza principală, să solicite constatarea încetării statutului de deșeu de către autoritatea competentă a statului membru sau de către o instanță din acest stat membru.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza C-101/18: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato — Italia) — Idi Srl/Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo (Trimitere preliminară — Coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii — Directiva 2004/18/CE — Articolul 45 alineatul (2) primul paragraf litera (b) — Situația personală a candidatului sau a ofertantului — Posibilitatea statelor membre de a exclude de la participarea la achiziția publică orice operator care face obiectul unei proceduri de concordat preventiv — Reglementare națională care prevede excluderea persoanelor împotriva cărora este „în curs” o procedură de declarare a unui concordat preventiv, cu excepția cazului în care planul de concordat prevede continuarea activității — Operator care a introdus o cerere de concordat preventiv, rezervându-și posibilitatea de a prezenta un plan care să prevadă continuarea activității)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/25

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato — Italia) — Idi Srl/Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo
      (Cauza C-101/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii - Directiva 2004/18/CE - Articolul 45 alineatul (2) primul paragraf litera (b) - Situația personală a candidatului sau a ofertantului - Posibilitatea statelor membre de a exclude de la participarea la achiziția publică orice operator care face obiectul unei proceduri de concordat preventiv - Reglementare națională care prevede excluderea persoanelor împotriva cărora este „în curs” o procedură de declarare a unui concordat preventiv, cu excepția cazului în care planul de concordat prevede continuarea activității - Operator care a introdus o cerere de concordat preventiv, rezervându-și posibilitatea de a prezenta un plan care să prevadă continuarea activității)
      (2019/C 187/28)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Idi Srl

         Pârâtă: Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

         Cu participarea: Regione Campania

         Dispozitivul

      Articolul 45 alineatul (2) primul paragraf litera (b) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care permite excluderea dintr-o procedură de atribuire a unor contracte de achiziții publice a unui operator economic care, la data deciziei de excludere, a prezentat o cerere pentru a obține beneficiul unui concordat preventiv, rezervându-și posibilitatea de a prezenta un plan care să prevadă continuarea activității.

         (1)  JO C 166, 14.5.2018.


title: Cauza C-129/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom — Regatul Unit) — SM/Entry Clearance Officer, UK Visa Section (Trimitere preliminară — Cetățenia Uniunii Europene — Dreptul de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre al cetățenilor Uniunii și al membrilor familiilor acestora — Directiva 2004/38/CE — Membri de familie ai unui cetățean al Uniunii — Articolul 2 punctul 2 litera (c) — Noțiunea „descendent direct” — Copil aflat sub tutelă legală permanentă în temeiul regimului algerian al kafalah (încredințare legală) — Articolul 3 alineatul (2) litera (a) — Alți membri de familie — Articolul 7 și articolul 24 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Viața de familie — Interesul superior al copilului)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/26

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom — Regatul Unit) — SM/Entry Clearance Officer, UK Visa Section
      (Cauza C-129/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Cetățenia Uniunii Europene - Dreptul de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre al cetățenilor Uniunii și al membrilor familiilor acestora - Directiva 2004/38/CE - Membri de familie ai unui cetățean al Uniunii - Articolul 2 punctul 2 litera (c) - Noțiunea „descendent direct” - Copil aflat sub tutelă legală permanentă în temeiul regimului algerian al kafalah (încredințare legală) - Articolul 3 alineatul (2) litera (a) - Alți membri de familie - Articolul 7 și articolul 24 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Viața de familie - Interesul superior al copilului)
      (2019/C 187/29)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court of the United Kingdom

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SM

         Pârâte: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

         Cu participarea: Coram Children’s Legal Centre (CCLC), AIRE Centre

         Dispozitivul

      Noțiunea „descendent direct” al unui cetățean al Uniunii care figurează la articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretată în sensul că nu îl include pe un copil care a fost plasat sub tutela legală permanentă a unui cetățean al Uniunii în temeiul regimului algerian al kafalah, din moment ce această plasare nu creează nicio legătură de filiație între ei.
      Cu toate acestea, revine autorităților naționale competente sarcina de a facilita intrarea și șederea unui astfel de copil în calitate de alt membru de familie al unui cetățean al Uniunii, conform articolului 3 alineatul (2) litera (a) din această directivă, interpretat în lumina articolului 7 și a articolului 24 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin efectuarea unei aprecieri echilibrate și rezonabile a tuturor împrejurărilor actuale și pertinente ale speței, care să țină seama de diferitele interese implicate și, în special, de interesul superior al copilului în cauză. În ipoteza în care se stabilește, la finalul acestei aprecieri, că respectivul copil și tutorele său, cetățean al Uniunii, sunt chemați să aibă o viață de familie efectivă și că acest copil depinde de tutorele său, cerințele legate de dreptul fundamental la respectarea vieții de familie coroborate cu obligația de a ține seama de interesul superior al copilului impun în principiu acordarea unui drept de intrare și de ședere copilului menționat pentru a-i permite să trăiască împreună cu tutorele său în statul membru gazdă al acestuia din urmă.

         (1)  JO C 134, 16.4.2018.


title: Cauza C-144/18 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 martie 2019 — River Kwai International Food Industry Co. Ltd/Ass ciation européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană (Recurs — Dumping — Taxă antidumping definitivă la importurile de porumb dulce boabe preparat sau conservat, originar din Thailanda — Reexaminare intermediară efectuată în temeiul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/27

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 martie 2019 — River Kwai International Food Industry Co. Ltd/Ass ciation européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      (Cauza C-144/18 P) (1)

      (Recurs - Dumping - Taxă antidumping definitivă la importurile de porumb dulce boabe preparat sau conservat, originar din Thailanda - Reexaminare intermediară efectuată în temeiul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009)
      (2019/C 187/30)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: River Kwai International Food Industry Co. Ltd (reprezentanți: F. Graafsma și J. Cornelis, advocați)

         Celelalte părți din procedură: Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD) (reprezentanți: A. Willems și C. Zimmermann, avocați și S. De Knop, avocat), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Boelaert, agent), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și A. Demeneix, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  River Kwai International Food Industry Co. Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD) și de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza C-201/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 27 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Mons — Belgia) — Mydibel SA/État belge (Trimitere preliminară — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Armonizarea legislațiilor fiscale — Deducerea taxei achitate în amonte — Bun de capital imobiliar — Preluare de leasing (sale and lease back) — Regularizarea deducerilor de TVA — Principiul neutralității TVA ului — Principiul egalității de tratament)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/27

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 27 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Mons — Belgia) — Mydibel SA/État belge
      (Cauza C-201/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Armonizarea legislațiilor fiscale - Deducerea taxei achitate în amonte - Bun de capital imobiliar - Preluare de leasing (sale and lease back) - Regularizarea deducerilor de TVA - Principiul neutralității TVA ului - Principiul egalității de tratament)
      (2019/C 187/31)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Mons

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Mydibel SA

         Pârât: État belge

         Dispozitivul

                  1)

                  Sub rezerva verificării de către instanța de trimitere a elementelor de fapt și de drept național pertinente, articolele 184, 185, 187 și 188 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/162/UE a Consiliului din 22 decembrie 2009, trebuie interpretate în sensul că nu impun obligația de a regulariza TVA ul care grevează un imobil și care a fost inițial dedus în mod corect, atunci când acest bun a făcut obiectul unei tranzacții de sale and lease back (preluare de leasing) care nu era supusă TVA ului în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal.

                  2)

                  O interpretare a articolelor 184, 185, 187 și 188 din Directiva 2006/112, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/162, în sensul că impun o obligație de a regulariza taxa pe valoarea adăugată (TVA ul) inițial dedusă în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal este conformă cu principiul neutralității TVA ului și al egalității de tratament.

         (1)  JO C 182, 28.5.2018.


title: Cauza C-245/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale ordinario di Udine — Italia) — Tecnoservice Int. Srl, în faliment/Poste Italiane SpA (Trimitere preliminară — Servicii de plată în cadrul pieței interne — Directiva 2007/64/CE — Articolul 74 alineatul (2) — Ordin de plată prin virament — Cod unic de identificare eronat furnizat de plătitor — Executarea operațiunii de plată pe baza codului unic de identificare — Răspunderea prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/28

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale ordinario di Udine — Italia) — Tecnoservice Int. Srl, în faliment/Poste Italiane SpA
      (Cauza C-245/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Servicii de plată în cadrul pieței interne - Directiva 2007/64/CE - Articolul 74 alineatul (2) - Ordin de plată prin virament - Cod unic de identificare eronat furnizat de plătitor - Executarea operațiunii de plată pe baza codului unic de identificare - Răspunderea prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății)
      (2019/C 187/32)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale ordinario di Udine

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Tecnoservice Int. Srl, în faliment

         Pârâtă: Poste Italiane SpA

         Dispozitivul

      Articolul 74 alineatul (2) din Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE trebuie interpretat în sensul că, atunci când un ordin de plată este executat în conformitate cu codul unic de identificare furnizat de utilizatorul serviciilor de plată, care nu corespunde numelui beneficiarului indicat de același utilizator, limitarea răspunderii prestatorului de servicii de plată, prevăzută de această dispoziție, se aplică atât prestatorului de servicii de plată al plătitorului, cât și prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății.

         (1)  JO C 249, 16.7.2018.


title: Cauza C-275/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — Milan Vinš/Odvolací finanční ředitelství (Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 131 și articolul 146 alineatul (1) litera (a) — Scutire a livrărilor de bunuri expediate sau transportate în afara Uniunii Europene — Condiție pentru scutire prevăzută de dreptul național — Plasarea unor bunuri sub un anumit regim vamal — Dovada plasării sub regimul de export)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/29

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — Milan Vinš/Odvolací finanční ředitelství
      (Cauza C-275/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 131 și articolul 146 alineatul (1) litera (a) - Scutire a livrărilor de bunuri expediate sau transportate în afara Uniunii Europene - Condiție pentru scutire prevăzută de dreptul național - Plasarea unor bunuri sub un anumit regim vamal - Dovada plasării sub regimul de export)
      (2019/C 187/33)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Nejvyšší správní soud

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Milan Vinš

         Pârâtă: Odvolací finanční ředitelství

         Dispozitivul

      Articolul 146 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată coroborat cu articolul 131 din aceasta trebuie interpretat în sensul că se opune ca o dispoziție legislativă națională să supună scutirea de taxa pe valoarea adăugată prevăzută pentru bunurile destinate exportului în afara Uniunii Europene condiției ca aceste bunuri să fi fost plasate sub regimul vamal de export într-o situație în care s a dovedit că sunt îndeplinite condițiile de fond ale scutirii, în special cea care impune ieșirea efectivă a bunurilor în cauză de pe teritoriul Uniunii.

         (1)  JO C 221, 25.6.2018.


title: Cauza C-312/18 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 21 martie 2019 — Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux/Comisia Europeană (Recurs — Înțelegeri — Piața reciclării bateriilor de automobile — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE și de aplicare a unor amenzi — Decizie de rectificare în care se adaugă valorile de achiziție ale destinatarelor omise în decizia inițială — Termen de introducere a acțiunii — Momentul de la care începe să curgă termenul — Tardivitate — Inadmisibilitate)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/30

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 21 martie 2019 — Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux/Comisia Europeană
      (Cauza C-312/18 P) (1)

      (Recurs - Înțelegeri - Piața reciclării bateriilor de automobile - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE și de aplicare a unor amenzi - Decizie de rectificare în care se adaugă valorile de achiziție ale destinatarelor omise în decizia inițială - Termen de introducere a acțiunii - Momentul de la care începe să curgă termenul - Tardivitate - Inadmisibilitate)
      (2019/C 187/34)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux (reprezentanți: M. Brealey QC, I. Vandenborre, avocat, S. Dionnet, avocat)

         Cealaltă parte) din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Conte, I. Rogalski, J. Szczodrowski și F. van Schaik, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH și Société traitements chimiques des métaux (STCM) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 231, 2.7.2018.


title: Cauza C-81/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 1 februarie 2019 — NG, OH/SC Banca Transilvania SA

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 1 februarie 2019 — NG, OH/SC Banca Transilvania SA
      (Cauza C-81/19)
      (2019/C 187/35)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Cluj

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamanți: NG, OH

         Pârâtă: SC Banca Transilvania SA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul l [alineatul] 2 din Directiva 93/13/CEE (1) trebuie interpretat în sensul în care nu se opune ca o clauză contractuală care preia o normă supletivă de la care părțile puteau deroga, dar în concret nu au derogat pentru că nu a existat nicio negociere asupra ei, așa cum este în cazul concret analizat clauza care impune restituirea creditului în aceeași monedă străină în care creditul a fost acordat, să fie analizată din perspectiva caracterului abuziv?

                  2)

                  În contextul în care, la acordarea creditului în monedă străină, consumatorului nu i-au fost prezentate calcule/predicții cu privire la impactul economic pe care o eventuală fluctuație a cursului de schimb îl va avea cu privire la obligațiile totale de plată din contract, se poate susține cu temei că o astfel de clauză, de preluare în întregime a riscului valutar de către consumator (în temeiul principiului nominalismului), este clară și inteligibilă și că profesionistul/banca și-a îndeplinit cu bună-credință obligația de informare a cocontractantului său, în condițiile în care gradul maxim de îndatorare al consumatorilor impus de către Banca Națională a României a fost calculat prin raportare la cursul de schimb de la data acordării creditului?

                  3)

                  Directiva 93/13/CEE și jurisprudența dezvoltată în baza ei, precum și principiul efectivității se opun ca, subsecvent constatării caracterului abuziv al unei clauze privind suportarea riscului valutar, contractul să continue nemodificat? Care ar fi modificarea posibilă pentru înlăturarea clauzei abuzive și respectarea principiului efectivității?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului, din 5 aprilie 1993, privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993 L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-127/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Pitești (România) la data de 18 februarie 2019 — Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”/Consiliul Superior al Magistraturii

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Pitești (România) la data de 18 februarie 2019 — Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”/Consiliul Superior al Magistraturii
      (Cauza C-127/19)
      (2019/C 187/37)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Pitești

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamante: Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”

         Pârât: Consiliul Superior al Magistraturii

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Mecanismul de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006 (1), trebuie considerat un act adoptat de o instituție a Uniunii Europene, în sensul articolului 267 TFUE, care poate fi supus interpretării Curții de Justiție a Uniunii Europene?

                  2)

                  Conținutul, caracterul și întinderea temporală a Mecanismului de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006, se circumscriu prevederilor Tratatului privind aderarea Republicii Bulgaria și a României la Uniunea Europeană, semnat de România la Luxemburg, la 25 aprilie 2005? Cerințele formulate în rapoartele întocmite în cadrul acestui mecanism au caracter obligatoriu pentru statul român?

                  3)

                  Articolul 2 corelat și cu articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană trebuie interpretate în sensul că în cadrul obligației statului membru de a respecta principiile statului de drept se înscrie și necesitatea ca România să respecte cerințele impuse prin rapoartele din cadrul Mecanismului de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006?

                  4)

                  Articolul 2 din Tratatul privind Uniunea Europeană, în special necesitatea respectării valorilor statului de drept, se opune unei legislații prin care este înființată și organizată Secția pentru investigarea infracțiunilor din justiție, în cadrul Parchetului de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție, prin posibilitatea exercitării, în mod indirect, a unor presiuni asupra magistraților?

                  5)

                  Principiul independenței judecătorilor, consacrat de articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și de articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, astfel cum a fost interpretat prin jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene (Marea Cameră, Hotărârea din 27 februarie 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, ECLI:EU:C:2018:117), se opune înființării Secției pentru investigarea infracțiunilor din justiție, din cadrul Parchetului de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție, raportat la modalitatea de numire/revocare din funcție a procurorilor care fac parte din această secție, modalitatea de exercitare a activității în cadrul ei, modul în care este stabilită competența în corelație cu numărul redus de posturi al acestei secții?

         (1)  Decizia Comisiei din 13 decembrie 2006 de stabilire a unui mecanism de cooperare și de verificare a progresului realizat de România în vederea atingerii anumitor obiective de referință specifice în domeniul reformei sistemului judiciar și al luptei împotriva corupției (JO 2006 L 354, p. 56, Ediție specială 11/vol. 51, p. 55).


title: Cauza C-139/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 20 februarie 2019 — DY

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 20 februarie 2019 — DY
      (Cauza C-139/19)
      (2019/C 187/39)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Recurent: DY

         Autoritate pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Cealaltă parte la procedură: Finanzpolizei

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (1) și Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE (2) trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede, pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul utilizării transfrontaliere a forței de muncă, cum ar fi nerespectarea obligației de a păstra evidența documentelor privind salariile și asigurările sociale sau nerespectarea obligației de notificare către Biroul central de coordonare, amenzi substanțiale, în special un cuantum minim ridicat al amenzii, care se aplică cumulativ pentru fiecare lucrător vizat?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ:
                  Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE și Directiva 2014/67/UE trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării cumulative a amenzilor pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul folosirii transfrontaliere a forței de muncă, dacă nu este prevăzută o limită maximă absolută a amenzii?

                  3)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune, în cazul unei încetări înainte de termen și/sau a unei întreruperi a activității temporare în țara gazdă, obligația de a notifica această modificare la Biroul central de coordonare?

                  4)

                  În cazul în care răspunsul la a treia întrebare este negativ:
                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care nu prevede un termen adecvat pentru notificarea acestei modificări?

                  5)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67/UE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că nu este îndeplinită cerința de a pune la dispoziție documentația în cazul în care documentele corespunzătoare și relevante sunt depuse ulterior și într-un termen rezonabil?

                  6)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67/UE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că se impune prestatorilor de servicii străini să prezinte documente care depășesc numărul celor enumerate la articolul 9 din Directiva 2014/67/UE și care nu sunt nici relevante, nici oportune și nici nu sunt stabilite cu exactitate în legislația națională, precum registre privind salariile, extrase din contul de salarii, fișe de plată a salariilor, fișe de rețineri salariale, înregistrări și anulări de înregistrare, asigurări medicale, liste de informare cu privire la diferențele salariale și de calculare a acestora, documente privind încadrarea în grupele de salarizare, certificate?

         (1)  JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29

         (2)  Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 privind cooperarea administrativă prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne (JO 2014, L 159, p. 1).


title: Cauza C-140/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 20 februarie 2019 — EX

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/36

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 20 februarie 2019 — EX
      (Cauza C-140/19)
      (2019/C 187/40)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Recurent: EX

         Autoritate pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Cealaltă parte la procedură: Finanzpolizei

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (1) și Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE (2) trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede, pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul utilizării transfrontaliere a forței de muncă, cum ar fi nerespectarea obligației de a păstra evidența documentelor privind salariile și asigurările sociale sau nerespectarea obligației de notificare către Biroul central de coordonare, amenzi substanțiale, în special un cuantum minim ridicat al amenzii, care se aplică cumulativ pentru fiecare lucrător vizat?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ:
                  Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE și Directiva 2014/67/UE trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării cumulative a amenzilor pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul folosirii transfrontaliere a forței de muncă, dacă nu este prevăzută o limită maximă absolută a amenzii?

                  3)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune, în cazul unei încetări înainte de termen și/sau a unei întreruperi a activității temporare în țara gazdă, obligația de a notifica această modificare la Biroul central de coordonare?

                  4)

                  În cazul în care răspunsul la a treia întrebare este negativ:
                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care nu prevede un termen adecvat pentru notificarea acestei modificări?

                  5)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67/UE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că nu este îndeplinită cerința de a pune la dispoziție documentația în cazul în care documentele corespunzătoare și relevante sunt depuse ulterior și într-un termen rezonabil?

                  6)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67/UE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că se impune prestatorilor de servicii străini să prezinte documente care depășesc numărul celor enumerate la articolul 9 din Directiva 2014/67/UE și care nu sunt nici relevante, nici oportune și nici nu sunt stabilite cu exactitate în legislația națională, precum registre privind salariile, extrase din contul de salarii, fișe de plată a salariilor, fișe de rețineri salariale, înregistrări și anulări de înregistrare, asigurări medicale, liste de informare cu privire la diferențele salariale și de calculare a acestora, documente privind încadrarea în grupele de salarizare, certificate?

         (1)  JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29

         (2)  Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 privind cooperarea administrativă prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne (JO 2014, L 159, p. 1).


title: Cauza C-184/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel București (România) la data de 26 februarie 2019 — Hecta Viticol SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/38

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel București (România) la data de 26 februarie 2019 — Hecta Viticol SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați
      (Cauza C-184/19)
      (2019/C 187/42)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel București

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Hecta Viticol SRL

         Pârâți: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dacă prevederile articolelor 7, 11, 15 ale Directivei 92/83/CEE a Consiliului din data de 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice (1) și prevederile articolului 5 al Directivei 92/84/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea ratelor accizelor la alcool și băuturi alcoolice (2) se opun prevederilor articolului I punctul 21 și articolului IV alineatul (1) din Ordonanța de urgență nr. 54 din 23 iunie 2010 privind unele măsuri pentru combaterea evaziunii fiscale;

                  2)

                  Dacă principiul securității juridice și cel al protecției legitime se opun reglementării de la articolul I punctul 21 și articolul IV alineatul (1) din Ordonanța de urgență nr. 54 din 23 iunie 2010 privind unele măsuri pentru combaterea evaziunii fiscale, prin modificarea adusă nivelului accizelor pentru băuturi fermentate, altele decât berea și vinul — liniștite.

         (1)  JO 1992 L 316, p. 21, Ediție specială 09/vol. 1, p. 152.

         (2)  JO 1992 L 316, p. 29, Ediție specială 09/vol. 1, p. 159.


title: Cauza C-187/19 P: Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Serviciul European de Acțiune Externă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 decembrie 2018 în cauza T-537/17, De Loecker/SEAE

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/39

      Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Serviciul European de Acțiune Externă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 decembrie 2018 în cauza T-537/17, De Loecker/SEAE
      (Cauza C-187/19 P)
      (2019/C 187/43)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt, R. Spac, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Stéphane De Loecker

         Concluziile recurentului

                  —

                  Anularea hotărârii atacate;

                  —

                  respingerea acțiunii ca nefondată în ceea ce privește cererea de anulare a deciziei din 10 octombrie 2016 de respingere a plângerii pentru hărțuire morală îndreptată împotriva Chief Operating Officer al SEAE în funcție la acel moment;

                  —

                  obligarea reclamantului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recursul este îndreptat împotriva punctelor 57, 58 și 65 din hotărârea atacată. În opinia SEAE, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept stabilind, la punctul 65 din hotărâre, că SEAE nu a executat corect Hotărârea din 16 decembrie 2015, De Loecker/SEAE (F-34/15), și a încălcat dreptul reclamantului de a fi ascultat, neascultându-l în cadrul analizei preliminare deschiderii unei anchete administrative.
      În acest context, SEAE consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea situației de fapt a cauzei, denaturând procedura urmată și ignorând faptul că SEAE îl ascultase pe reclamant dându-i ocazia să prezinte orice element complementar plângerii sale inițiale și aceasta înainte de a prezenta dosarul serviciilor Comisiei în vederea anchetei preliminare.
      În plus, Hotărârea De Loecker/SEAE (F-34/15) a fost interpretată greșit ca impunând o obligație SEAE de a-l asculta pe reclamant deja în stadiul procedurii preliminare (punctele 55-57 din hotărârea atacată).
      În sfârșit, SEAE susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de apreciere cu privire la procedură, transpunând prezentei cauze concluziile Hotărârii din 14 februarie 2017, Kerstens/Comisia (T-270/16 P, citată la punctul 58 din hotărârea atacată). Tribunalul nu ține seama de faptul că în prezenta cauză nu era vorba decât despre o analiză preliminară, iar nu despre o anchetă administrativă.


title: Cauza C-195/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel București (România) la data de 28 februarie 2019 — PJ/QK

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/40

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel București (România) la data de 28 februarie 2019 — PJ/QK
      (Cauza C-195/19)
      (2019/C 187/44)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel București

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: PJ

         Pârât: QK

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Mecanismul de cooperare și de verificare (MCV) instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006 (1) și cerințele formulate în rapoartele întocmite în cadrul acestui mecanism au caracter obligatoriu pentru statul român?

                  2)

                  Articolul 67 alineatul (1) TFUE, articolul 2 teza întâi TUE și articolul 9 teza întâi TUE se opun unei reglementări interne care să instituie o secție de procuratură care să aibă competența exclusivă de a ancheta orice tip de infracțiune săvârșită de judecători sau procurori?

                  3)

                  Principiul supremației dreptului european, așa cum a fost acesta consfințit prin Hotărârea Costa împotriva ENEL din data de 15 iulie 1964 și prin jurisprudența ulterioară constantă a CJUE, se opune unei reglementări interne care să permită unei instituții politico-jurisdicționale, precum Curtea Constituțională a României, să înfrângă prin decizii nesupuse vreunei căi de atac principiul menționat anterior?

         (1)  Decizia Comisiei din 13 decembrie 2006 de stabilire a unui mecanism de cooperare și de verificare a progresului realizat de România în vederea atingerii anumitor obiective de referință specifice în domeniul reformei sistemului judiciar și al luptei împotriva corupției (JO 2006 L 354, p. 56, Ediție specială 11/vol. 51, p. 55).


title: Cauza C-211/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 6 martie 2019 — UO/Készenléti Rendőrség

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/41

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 6 martie 2019 — UO/Készenléti Rendőrség
      (Cauza C-211/19)
      (2019/C 187/45)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: UO

         Pârâtă: Készenléti Rendőrség

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (3) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (1) trebuie interpretat în sensul că domeniul de aplicare personal al acestei directive este limitat de articolul 2 din Directiva 89/391/CEE privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă? (2)

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, articolul 2 alineatul (2) din Directiva 89/391/CEE privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă trebuie interpretat în sensul că articolul 2 punctele 1 și 2 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru nu trebuie aplicat polițiștilor care sunt membri ai personalului profesionist din cadrul Serviciului de Poliție pentru Intervenție Rapidă?

         (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).

         (2)  JO 1989, L 183, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 88.


title: Cauza C-223/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Wiener Neustadt (Austria) la 13 martie 2019 — YS/EVN AG

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/42

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Wiener Neustadt (Austria) la 13 martie 2019 — YS/EVN AG
      (Cauza C-223/19)
      (2019/C 187/46)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Wiener Neustadt

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: YS

         Pârâtă: NK

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Domeniul de aplicare al Directivei Consiliului 79/7/CEE din 19 decembrie 1978 privind aplicarea treptată a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale (1) și/sau al Directivei 2006/54/CE din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (2) include reglementări ale unui stat membru care au ca efect reținerea de către fostul angajator, la plata pensiilor ocupaționale, a unor sume de bani de la un număr considerabil mai mare de bărbați cu drept la o pensie ocupațională decât de femei cu drept la o pensie ocupațională, aceste sume putând fi utilizate în mod liber de fostul angajator, iar astfel de dispoziții sunt discriminatorii în sensul directivelor menționate?

                  2)

                  Domeniul de aplicare al Directivei 2000/78/CE din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (3) include reglementări ale unui stat membru care sunt discriminatorii pe motive de vârstă, întrucât impun sarcini financiare numai persoanelor vârstnice care au dreptul la prestații de pensie ocupațională în temeiul dreptului privat, convenite sub formă de prestații definite directe, în timp ce persoanelor tinere sau mai tinere care au încheiat contracte privind pensiile ocupaționale, nu le sunt impuse sarcini financiare?

                  3)

                  Sunt aplicabile, în ceea ce privește pensiile ocupaționale, reglementările Cartei drepturilor fundamentale, în special principiul nediscriminării prevăzut la articolele 20 și 21 din aceasta, inclusiv atunci când reglementările statului membru nu includ discriminări, astfel cum acestea sunt interzise potrivit Directivei 79/7/CEE, 2000/78/CE și Directivei 2006/54/CE?

                  4)

                  Articolul 20 și următoarele din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretate în sensul că se opun reglementărilor unui stat membru care pun în aplicare dreptul Uniunii în sensul articolului 51 din Carta drepturilor fundamentale și discriminează persoanele care, în temeiul dreptului privat, au dreptul la o pensie ocupațională, pe motive de sex, vârstă, avere sau din alte motive, precum relațiile de proprietate, în care se află în prezent fostul angajator al acestora, în raport cu alte persoane care au dreptul la pensie ocupațională? Carta drepturilor fundamentale interzice astfel de discriminări?

                  5)

                  Sunt discriminatorii și pe motive de avere, în sensul articolului 21 din Carta drepturilor fundamentale, dispozițiile interne care impun prestații financiare față de foștii angajatori numai unui grup restrâns de persoane care beneficiază de drepturi contractuale la o pensie ocupațională sub formă de prestații definite directe, în cazul în care sunt incluse numai persoanele cu pensii ocupaționale mai ridicate?

                  6)

                  Articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretat în sensul că se opune reglementărilor unui stat membru care prevăd o ingerință echivalentă cu o expropriere efectuată în mod direct, prin lege și fără acordarea unei despăgubiri, într-o convenție încheiată între două entități private privind o pensie ocupațională sub formă de prestații definite directe în defavoarea unui fost angajat al unei întreprinderi care a făcut provizioane în vederea plății pensiei ocupaționale și care nu se află în dificultăți economice?

                  7)

                  O obligație legală a fostului angajator al unei persoane care are dreptul la o pensie ocupațională privind neplata unor părți din remunerația convenită (pensia ocupațională convenită) reprezintă o ingerință în dreptul de proprietate al angajatorului, ca încălcare a libertății contractuale?

                  8)

                  Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretat în sensul că se opune reglementărilor unui stat membru care prevăd exproprierea în mod direct, prin lege și care nu prevăd nici o altă posibilitate de a se opune exproprierii decât formularea unei acțiuni împotriva beneficiarului acesteia (fostul angajator și debitor al contractului de pensie) în vederea despăgubirii și rambursării sumei de bani care a făcut obiectul exproprierii?

         (1)  JO 1979, L 6, p. 24, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 192.

         (2)  JO 2006, L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262.

         (3)  JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-225/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Țările de Jos) la 14 martie 2019 — R.N.N.S./Minister van Buitenlandse Zaken

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/43

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Țările de Jos) la 14 martie 2019 — R.N.N.S./Minister van Buitenlandse Zaken
      (Cauza C-225/19)
      (2019/C 187/47)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: R.N.N.S.

         Pârât: Minister van Buitenlandse Zaken

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cazul unei acțiuni, în sensul articolului 32 alineatul (3) din Codul de vize (1), formulată împotriva unei decizii finale de refuz al unei vize pentru motivul menționat la articolul 32 alineatul (1) teza introductivă și litera (a) punctul (vi) din Codul de vize, este vorba despre o cale de atac eficientă în sensul articolului 47 din carta UE în următoarele circumstanțe:

                              —

                              în motivarea deciziei, statul membru s-a limitat la a afirma: „sunteți considerat de unul sau mai multe state membre ca reprezentând o amenințare pentru ordinea publică, siguranța internă sau sănătatea publică, astfel cum este definită la articolul 2 punctul 19 sau 21 din Codul Frontierelor Schengen, sau relațiile internaționale ale unuia sau mai multora din statele membre”;

                              —

                              statul membru nu precizează în decizie sau în acțiunea formulată care motiv sau motive specifice sunt invocate, din cele patru menționate la articolul 32 alineatul (1) teza introductivă și litera (a) punctul (vi) din Codul de vize;

                              —

                              în acțiunea formulată, statul membru nu furnizează informații suplimentare privind conținutul sau o susținere a motivului sau motivelor care stau la baza obiecțiilor celuilalt stat membru (celorlalte state membre)?

                  2)

                  În circumstanțele prezentate la întrebarea 1, este vorba de bună administrare în sensul articolului 41 din carta UE, în special în baza obligației administrației de a-și motiva deciziile?

                  3)

                              a.

                              Întrebările 1 și 2 trebuie să primească alt răspuns dacă, în decizia finală cu privire la viză, statul membru face referire la o cale de atac, efectiv existentă și specificată în mod suficient de clar în celălalt stat membru, împotriva autorității responsabile, nominalizate individual, din acest alt stat membru (sau state membre) care a (au) formulat obiecțiile menționate la articolul 32 alineatul (1) teza introductivă și litera (a) punctul (vi) din Codul de vize, cale de atac în care poate fi abordat acest motiv de refuz?

                              b.

                              Pentru un răspuns afirmativ la întrebarea 1 în legătură cu întrebarea 3.a, este necesar ca decizia din acțiunea formulată în și împotriva statului membru care a luat decizia finală să fie suspendată până la momentul în care solicitantul a putut face uz de calea de atac în celălalt stat membru (sau celelalte state membre) și, dacă solicitantul face uz de aceasta, până la momentul în care se pronunță decizia (finală) cu privire la această acțiune?

                  4)

                  Pentru răspunsurile la întrebări, este important dacă statului membru (sau statelor membre) (sau autorității din statul sau statele membre) care a (au) formulat obiecțiile împotriva eliberării vizei i (li) se poate oferi posibilitatea să acționeze în calitate de al doilea pârât în cadrul acțiunii împotriva deciziei finale cu privire la viză și, astfel, i (li) se poate permite să prezinte o susținere a motivului sau motivelor care stau la baza obiecțiilor?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize) (JO 2009, L 243, p. 1).


title: Cauza C-229/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof te Amsterdam (Țările de Jos) la 14 martie 2019 — Dexia Nederland BV/XXX

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/46

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof te Amsterdam (Țările de Jos) la 14 martie 2019 — Dexia Nederland BV/XXX
      (Cauza C-229/19)
      (2019/C 187/49)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Gerechtshof te Amsterdam

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Dexia Nederland BV

         Intimată: XXX

         Întrebarea preliminară

      Directiva 93/13 (1) trebuie interpretată în sensul că o clauză ar trebui să fie deja considerată drept abuzivă din perspectiva criteriilor prevăzute în respectiva directivă, în cazul în care, evaluată pe baza tuturor împrejurărilor care însoțesc încheierea contractului, clauza respectivă permite simpla posibilitate a unui dezechilibru semnificativ și nejustificat, în funcție de circumstanțele care pot să apară în cursul contractului, în special întrucât clauza stabilește în mod anticipat, în privința unui posibil avantaj care este generat în favoarea vânzătorului la data rezilierii anticipate a contractului, un anumit procent din valoarea rămasă a contractului de leasing, prin derogare de la normele aplicabile din dreptul național, conform cărora avantajul respectiv nu este prestabilit, ci trebuie să fie determinat în funcție de circumstanțele care însoțesc rezilierea contractului, în special de cuantumul ratei dobânzii care ar trebui aplicată pentru perioada rămasă unei valori primite anticipat?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-237/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 19 martie 2019 — Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/46

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 19 martie 2019 — Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala
      (Cauza C-237/19)
      (2019/C 187/50)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Kúria

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft.

         Intimată: Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (1) litera (e) [punctul (ii)] din Directiva 2008/95/CE din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (1) trebuie interpretat în sensul că, în cazul semnelor constituite exclusiv din forma unui produs,

                              a)

                              se poate examina dacă forma este necesară pentru obținerea rezultatului tehnic urmărit numai pe baza reprezentării grafice care figurează în registru sau

                              b)

                              se poate lua în considerare de asemenea percepția publicului relevant?
                              Cu alte cuvinte, se poate lua în considerare faptul că publicul relevant știe că forma a cărei înregistrare se solicită este necesară pentru obținerea rezultatului tehnic urmărit?

                  2)

                  Articolul 3 alineatul (1) litera (e) [punctul (iii)] din Directiva 2008/95/CE din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că motivul de refuz este aplicabil semnelor constituite exclusiv din forma produsului, în raport cu care se poate determina dacă forma dă o valoare substanțială produsului, luând în considerare percepția sau cunoștințele cumpărătorului despre produsul reprezentat grafic?

                  3)

                  Articolul 3 alineatul (1) litera (e) [punctul (iii)] din Directiva 2008/95/CE din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că motivul de refuz este aplicabil semnelor constituite exclusiv dintr-o formă,

                              a)

                              care, datorită caracterului său individual, beneficiază deja de protecția conferită desenelor și modelelor industriale, sau

                              b)

                              al cărei aspect estetic în sine dă o anumită valoare produsului?

         (1)  JO 2008, L 299, p. 25.


title: Cauza C-241/19 P: Recurs introdus la 18 martie 2019 de George Haswani împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 16 ianuarie 2019 în cauza T-477/17, Haswani/Consiliul

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/47

      Recurs introdus la 18 martie 2019 de George Haswani împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 16 ianuarie 2019 în cauza T-477/17, Haswani/Consiliul
      (Cauza C-241/19 P)
      (2019/C 187/51)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: George Haswani (reprezentant: G. Karouni, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

         Concluziile

                  —

                  anularea Hotărârii din 16 ianuarie 2019, T-477/17, în integralitate;

                  —

                  obligarea la eliminarea numelui domnului Georges Haswani din anexele la actele atacate la Tribunal;

                  —

                  evocarea cauzei și:

                              —

                              anularea Deciziei 2015/1836 și a Regulamentului 2015/1828;

                              —

                              obligarea Consiliului la plata unei sume de 100 000 de euro cu titlu de prejudiciu moral către domnul Haswani;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de recurent, atât în fața Tribunalului, cât și în fața Curții.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv se întemeiază pe eroarea de drept, pe încălcarea Deciziei 2015/1836 [considerentul (6)] și a Deciziei 2013/255 [considerentul (5)], astfel cum a fost modificată prin Decizia 2015/1836, precum și pe inversarea sarcinii probei și pe încălcarea principiului prezumției de nevinovăție.
      Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de motivare și pe lipsa de motivare.
      Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea principiului proporționalității și pe lipsa de motivare.


title: Cauza C-258/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 27 martie 2019 — EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/48

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 27 martie 2019 — EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Cauza C-258/19)
      (2019/C 187/52)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Kúria

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft.

         Intimată: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Practica unui stat membru care, în scopul exercitării dreptului de deducere, vizează exclusiv momentul la care a survenit faptul generator al TVA-ului, fără a ține seama de faptul că exista un litigiu de drept civil între părți privind gradul de punere în aplicare, care a fost soluționat pe cale judiciară, astfel încât factura nu a fost emisă decât după pronunțarea unei hotărâri definitive este contrară principiului neutralității fiscale și cerințelor de formă care condiționează dreptul de deducere a TVA-ului?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, se poate înlătura termenul de prescripție de 5 ani prevăzut de legislația statului membru pentru exercitarea dreptului de deducere a TVA-ului, termen care începe să curgă de la data la care au fost prestate serviciile?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, exercitarea dreptului de deducere este influențată de luarea în considerare, având în vedere împrejurările speței, a faptului că prețul, astfel cum a fost stabilit printr-o hotărâre definitivă, nu a fost plătit decât ca urmare a procedurii de executare silită inițiate de contractant, motiv pentru care factura nu a fost emisă decât după expirarea termenului de prescripție?


title: Cauza C-260/19 P: Recurs introdus la 26 martie 2019 de Bena Properties Co. SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 16 ianuarie 2019 în cauza T-412/16, Bena Properties/Consiliul

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/49

      Recurs introdus la 26 martie 2019 de Bena Properties Co. SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 16 ianuarie 2019 în cauza T-412/16, Bena Properties/Consiliul
      (Cauza C-260/19 P)
      (2019/C 187/53)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Bena Properties Co. SA (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentei

                  —

                  Declararea recursului ca fiind admisibil și fondat;

                  —

                  în consecință, anularea Hotărârii din 16 ianuarie 2019, Bena Properties/Consiliul, T-412/16.

            Statuând pe cale de dispoziții noi:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 și a actelor subsecvente de executare, în măsura în care o privesc pe recurentă;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv se întemeiază pe o eroare de drept întrucât Tribunalul a încălcat dreptul recurentei, consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale, de a fi ascultată anterior adoptării unor noi măsuri restrictive.
      Al doilea motiv se întemeiază pe o eroare de drept și pe o denaturare a faptelor întrucât Tribunalul a ignorat articolele depuse de recurentă în susținerea acțiunii sale în anulare pentru a demonstra că nu susține regimul sirian.
      Al treilea motiv se întemeiază pe o eroare de drept întrucât Tribunalul nu a declarat nelegale dispozițiile 27 și 28 din Decizia 2013/255/PESC, potrivit cărora apartenența la familia Al-Assad sau la familia Makhlouf constituie un criteriu autonom care justifică impunerea unei sancțiuni, inversând cu aceeași ocazie sarcina probei.


title: Cauza C-272/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichts Wiesbaden (Germania) la 1 aprilie 2019 — VQ/Land Hessen

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/52

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichts Wiesbaden (Germania) la 1 aprilie 2019 — VQ/Land Hessen
      (Cauza C-272/19)
      (2019/C 187/56)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: VQ

         Pârât: Land Hessen

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (1) — în speță, articolul 15 din RGPD, Dreptul de acces al persoanei vizate — este aplicabil și comisiei din cadrul parlamentului unui stat component al unui stat membru responsabile pentru prelucrarea datelor cetățenilor — în speță, Comisia pentru petiții din Landtag (Parlamentul landului) Hessa —, aceasta urmând a fi tratată în această privință ca o autoritate în sensul articolului 4 punctul 7 din Regulamentul (UE) 2016/679?

                  2)

                  Instanța de trimitere este o instanță judecătorească independentă și imparțială în sensul dispozițiilor coroborate ale articolului 267 TFUE și ale articolului 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

         (1)  JO 2016, L 119, p. 1.


title: Cauza C-277/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Općinski sud u Zadru (Croația) la 2 aprilie 2019 — R. D., A. D./Raffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/53

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Općinski sud u Zadru (Croația) la 2 aprilie 2019 — R. D., A. D./Raffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen
      (Cauza C-277/19)
      (2019/C 187/57)
      Limba de procedură: croata

         Instanța de trimitere

      Općinski sud u Zadru

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: R. D., A. D.

         Pârâtă: Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Care sunt sfera de aplicare și întinderea protecției consumatorilor prevăzută de Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului, precum și de Directiva 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 februarie 2014 privind contractele de credit oferite consumatorilor pentru bunuri imobile rezidențiale (2) și de modificare a Directivelor 2008/48/CE (3) și 2013/36/UE (4) și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (5)?

                  2)

                  Reclamanții sunt consumatori în sensul prevederilor Directivei 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului, precum și ale Directivei 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 februarie 2014 privind contractele de credit oferite consumatorilor pentru bunuri imobile rezidențiale și de modificare a Directivelor 2008/48/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, dat fiind că pârâta le contestă reclamanților statutul de consumatori?

                  3)

                  Dispozițiile naționale prevăzute la articolul 3 alineatul 1 litera (a) din Legea privind creditele pentru consumatori se opun prevederilor articolului 4 din Directiva 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 februarie 2014 privind contractele de credit oferite consumatorilor pentru bunuri imobile rezidențiale și de modificare a Directivelor 2008/48/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 și articolului 3 din Directiva 2008/48/CE și restului obiectivelor și scopului de protecție a consumatorilor prevăzute în preambulul Directivei 2014/17/UE prin faptul că stabilesc limita maximă de protecție a consumatorului la o sumă precisă, respectiv 1 000 000,00 kuna?

                  4)

                  Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 februarie 2014 privind contractele de credit oferite consumatorilor pentru bunuri imobile rezidențiale și de modificare a Directivelor 2008/48/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 trebuie interpretat în sensul că o situația în care pârâta este o cooperativă de credit înregistrată în Republica Austria, care nu dispunea de autorizația Băncii Centrale a Croației pentru acordarea de credite pentru consumatori în 2007 și 2008 și nici de autorizația specială a Ministerului Finanțelor în conformitate cu articolul 22 din ZPP, și nici nu dispune de un reprezentant înregistrat sau de o filială în Republica Croația constituie o cauză pentru declararea nulității contractului de credit și o încălcare a dispozițiilor directivei deoarece astfel există riscul de a se aduce atingere în mod direct drepturilor consumatorilor persoane fizice pe teritoriul Republicii Croația, în măsura în care pârâta nu făcea obiectul monitorizării prevăzute de lege cu scopul de a proteja consumatorii și de a stabili norme și criterii unitare pentru acordarea creditelor pentru consumatori în cazul creditelor ipotecare, astfel cum se menționează în preambulul Directivei 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 februarie 2014?

                  5)

                  Se poate considera că în speță există o încălcare a articolelor 18, 19 și 20 din Directiva 2014/17/UE dat fiind că principiile bunei-credințe și loialității constituie un standard juridic, cu alte cuvinte, că la încheierea contractului de credit s-a produs o încălcare a directivei menționate întrucât creditul a fost acordat cu o rată a dobânzii efective de 9,4 %, în timp ce consumatorilor de naționalitate austriacă din Republica Austria pârâta le acordă credite cu o rată a dobânzii de 4 % — conform articolului 1000 al ABGB (Allgemeines Buergerliches Gestzbuch — Codul Civil austriac) — și dat fiind că, în calitate de instituție de credit, o modifică unilateral și că aceasta acordă credite exclusiv pe baza unei ipoteci?

                  6)

                  Se poate considera că a existat o încălcare a dispozițiilor Directivei 2014/14/UE, coroborată cu Directiva 2008/48/CE, cu Directiva 2013/36/UE și cu Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, având în vedere dispozițiile articolului 2 și ale articolului 5 alineatul 1 punctul 2 din Legea privind instituțiile de credit, în cazul în care pârâtei, în calitate de instituție supusă dreptului austriac, îi este permis, în lipsa unei autorizații și a monitorizării din partea autorităților naționale, să acorde credite pentru consumatori cetățenilor croați pe teritoriul Republicii Croația și se poate considera că într-o astfel de situație prevederile naționale menționate nu conferă protecția adecvată persoanelor fizice consumatori, care este prevăzută la articolul 5 din Directiva 2014/17/UE intitulat „Autorități competente” și că pârâta nu a acționat conform cu principiile bunei-credințe și loialității prevăzute la articolul 4 din ZOO, având drept consecință nulitatea prevederilor din contractul de credit?

                  7)

                  Există un viciu de formă la momentul încheierii unui contract de credit, cu alte cuvinte, în cauza principală s-a produs o încălcare a articolelor 13, 14 și 16 din Directiva 2014/17/UE, prin prevederea la clauza A din contractul de credit cu rambursare unică (pagina 2): „Rata dobânzii anuale efective este de 9,4 %. În ceea ce privește dobânda anuală în cazul întârzierii rambursării, consultați informațiile afișate la ghișeu”?

                  8)

                  Se poate considera că într-o situație precum cea care face obiectul procedurii principale a avut loc o încălcare a articolelor 13, 14 și 16 din Directiva 2014/17/UE, dat fiind că contractele de credit în litigiu sunt contracte de adeziune redactate pe formulare elaborate în prealabil de către pârâtă, formulare redactate în limba germană pentru care nu există traduceri integrale în limba maternă a reclamanților și că încheierea contractului este precedată de publicitate printr-o rețea de intermediari ai pârâtei (cooperativei) în Republica Croația și care, la fel ca pârâta, prin prisma legislației croate, nu dispuneau de autorizație din partea Băncii Centrale a Croației pentru efectuarea de operațiuni de credit și nici de autorizația din partea Ministerului Finanțelor pentru acordarea de credite pentru consumatori pe teritoriul Republicii Croația?

                  9)

                  Se poate considera că într-o situație precum cea din procedura principală se produce o încălcare a dispozițiilor Directivei 2014/17/UE, coroborată cu Directiva 2008/48/CE, cu Directiva 2013/36/UE și cu Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, în cazul în care dispozițiile naționale, și anume articolul 2 alineatele 1, 2 și 3, precum și articolul 5 alineatul 1 punctele 1și 2 din Legea privind instituțiile de credit fac posibilă efectuarea de către pârâtă, în calitate de instituție de drept austriac, în lipsa unei autorizații din partea autorității naționale croate de supraveghere, a unor operațiuni de credit pentru consumatori destinate cetățenilor croați pe teritoriul Republicii Croația și se poate considera că într-o astfel de situație normele naționale nu conferă protecția adecvată persoanelor fizice care sunt consumatori prevăzută la articolul 5 din Directiva 2014/17/UE, intitulat „Autorități competente”, și că pârâta nu a acționat conform cu principiile bunei-credințe și loialității prevăzute la articolul 4 din ZOO, fapt care ar avea drept consecință nulitatea dispozițiilor contractului de credit?

                  10

                  Inexistența unor norme corespunzătoare de punere în aplicare în ordinea juridică croată în momentul încheierii contractelor de credit în 2007 și 2008 care să reglementeze în mod detaliat posibilitatea și condițiile de îndatorare a cetățenilor croați în străinătate a generat un dezechilibru semnificativ între poziția debitorilor, pe de o parte, și cea a băncilor, pe de altă parte, iar vidul juridic i-a lăsat neprotejați pe respectivii debitori, ceea ce ar fi contrar dispozițiilor Directivei 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 februarie 2014, în special articolului 13 din aceasta?

         (1)  Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2011, L 304, p. 64).

         (2)  Directiva 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 februarie 2014 privind contractele de credit oferite consumatorilor pentru bunuri imobile rezidențiale și de modificare a Directivelor 2008/48/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 60, p. 34).

         (3)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (LO 2008, L 133, p. 66).

         (4)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO 2013, L 176, p. 338).

         (5)  Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea bancară europeană), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/78/CE a Comisiei (JO 2010, L 331, p. 12).


title: Cauza C-281/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal administratif de Paris (Franța) la 3 aprilie 2019 — XS/Recteur de l'académie de Paris

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/55

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal administratif de Paris (Franța) la 3 aprilie 2019 — XS/Recteur de l'académie de Paris
      (Cauza C-281/19)
      (2019/C 187/58)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal administratif de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: XS

         Pârât: Recteur de l'académie de Paris

         Întrebarea preliminară

      Reglementarea franceză care nu ia în considerare funcțiile exercitate anterior de un agent în cadrul Comisiei Europene sau, în sens mai larg, al unei instituții europene, în vederea stabilirii încadrării sale în corpul profesoral, în condițiile în care această reglementare prevede, printre altele, luarea în considerare a activităților profesionale desfășurate anterior în cadrul unei administrații a unui stat membru al Uniunii Europene, încalcă obligațiile și domeniul de aplicare aferente articolului 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?


title: Cauza C-316/19: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2019 — Comisia Europeană/Republica Slovenia

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/55

      Acțiune introdusă la 16 aprilie 2019 — Comisia Europeană/Republica Slovenia
      (Cauza C-316/19)
      (2019/C 187/59)
      Limba de procedură: slovena

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn și B. Rous Demiri)

         Pârâtă: Republica Slovenia

         Concluziile reclamantei

                  —

                  În temeiul articolului 258 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Comisia solicită Curții de Justiție să declare că, prin sechestrarea unilaterală în sediul Băncii Sloveniei a unor documente legate de activitatea SEBC și a Eurosistemului și prin cooperarea neloială cu BCE în această privință, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 343 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, al articolului 39 din Protocolul nr. 4 privind Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, al articolelor 2, 18 și 22 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene, precum și al articolului 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană.

                  —

                  obligarea Republicii Slovenia la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin percheziția efectuată și sechestrul aplicat în sediul Băncii Sloveniei din 6 iulie 2016 s-a adus atingere inviolabilității arhivelor Uniunii Europene în sensul articolului 343 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, al articolului 39 din Protocolul nr. 4 și al articolelor 2 și 22 din Protocolul nr. 7, coroborate cu articolul 18 din acest din urmă protocol, precum și al articolului 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană. Percheziția și sechestrul au fost realizate unilateral, fără acordul BCE, și, în cazul unui dezacord între BCE și autoritățile slovene, fără o decizie a Curții de Justiție a Uniunii Europene. În pofida repetatelor avertizări, autoritățile slovene care au aplicat sechestrul nu au încercat să separe documentele care fac parte din arhivele Uniunii și nu au discutat constructiv cu BCE pe această temă.


title: Cauza T-388/11: Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2019 — Deutsche Post/Comisia („Ajutoare de stat — Sectorul poștal — Finanțarea costurilor suplimentare salariale și de asigurări sociale privind o parte a personalului Deutsche Post prin intermediul unor subvenții și venituri rezultate din remunerarea serviciilor cu prețuri reglementate — Decizie de a extinde procedura oficială de investigare — Decizie de constatare aexistenței unor ajutoare noi la încheierea fazei de examinare preliminară — Acțiune în anulare — Act atacabil — Interesul de a exercita acțiunea — Admisibilitate — Consecințe ale anulării deciziei finale — Obligația de motivare”)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/57

      Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2019 — Deutsche Post/Comisia
      (Cauza T-388/11) (1)

      („Ajutoare de stat - Sectorul poștal - Finanțarea costurilor suplimentare salariale și de asigurări sociale privind o parte a personalului Deutsche Post prin intermediul unor subvenții și venituri rezultate din remunerarea serviciilor cu prețuri reglementate - Decizie de a extinde procedura oficială de investigare - Decizie de constatare a existenței unor ajutoare noi la încheierea fazei de examinare preliminară - Acțiune în anulare - Act atacabil - Interesul de a exercita acțiunea - Admisibilitate - Consecințe ale anulării deciziei finale - Obligația de motivare”)
      (2019/C 187/60)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Deutsche Post AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: J. Sedemund, T. Lübbig și M. Klasse, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Grespan, T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: UPS Europe SPRL/BVBA, fostă UPS Europe NV/SA (Bruxelles, Belgia) și United Parcel Service Deutschland Sàrl & Co. OHG, fostă UPS Deutschland Inc. & Co. OHG (Neuss, Germania) (reprezentanți: inițial T. Ottervanger și E. Henny, ulterior T. Ottervanger și în final R. Wojtek, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea Deciziei C(2011) 3081 final a Comisiei din 10 mai 2011 de a extinde procedură oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE în ceea ce privește ajutorul de stat C 36/07 (ex NN 25/07) acordat de Republica Federală Germania în favoarea Deutsche Post, al cărei rezumat a fost publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (JO 2011, C 263, p. 4)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge excepția de inadmisibilitate.

                  2)

                     Anulează Decizia C(2011) 3081 final a Comisiei Europene din 10 mai 2011 de a extinde procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE în ceea ce privește ajutorul de stat C 36/07 (ex NN 25/07) acordat de Republica Federală Germania în favoarea Deutsche Post.

                  3)

                     Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Deutsche Post AG.

                  4)

                     UPS Europe SPRL/BVBA și United Parcel Service Deutschland Sàrl & Co. OHG suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza T-182/15: Hotărârea Tribunalului din 9 aprilie 2019 — Sopra Steria Group/Parlamentul European („Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Prestarea de servicii informatice pentru Parlament, precum și pentru alte instituții și organe ale Uniunii — Excludere din cadrul procedurilor de achiziții publice — Potențial conflict de interese — Omisiunea de a furniza informațiile solicitate de autoritatea contractantă — Articolul 107 alineatul (1) litera (b) din regulamentul financiar — Transparență — Proporționalitate — Egalitate de tratament — Articolul 102 alineatul (1) din regulamentul financiar”)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/58

      Hotărârea Tribunalului din 9 aprilie 2019 — Sopra Steria Group/Parlamentul European
      (Cauza T-182/15) (1)

      („Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Prestarea de servicii informatice pentru Parlament, precum și pentru alte instituții și organe ale Uniunii - Excludere din cadrul procedurilor de achiziții publice - Potențial conflict de interese - Omisiunea de a furniza informațiile solicitate de autoritatea contractantă - Articolul 107 alineatul (1) litera (b) din regulamentul financiar - Transparență - Proporționalitate - Egalitate de tratament - Articolul 102 alineatul (1) din regulamentul financiar”)
      (2019/C 187/61)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Sopra Steria Group SA (Annecy-le-Vieux, Franța) (reprezentanți: A. Verlinden, R. Martens și J. Joossen, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: B. Simon și L. Tapper Brandberg, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtului: CGI Luxembourg SA (Bertrange, Luxemburg), și Intrasoft International SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: N. Korogiannakis, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziilor Parlamentului adoptate în cadrul procedurii de cerere de ofertă PE/ITEC ITS14 privind prestarea de servicii informatice pentru Parlament, precum și pentru alte instituții și organe ale Uniunii Europene, de respingere a ofertelor consorțiilor IBI IUS și STEEL, din care făcea parte reclamanta, pentru loturile nr. 2 și nr. 3.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Sopra Steria Group SA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

                  3)

                     CGI Luxemburg SA și Intrasoft International SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 262, 10.8.2015.


title: Cauza T-259/15: Hotărârea Tribunalului din 9 aprilie 2019 — Close și Cegelec/Parlamentul („Contracte de achiziții publice de lucrări — Procedură de cerere de ofertă — Construirea unei centrale electrice — Extindere și modernizare a clădirii Konrad Adenauer la Luxemburg — Respingerea ofertei unui ofertant — Atribuirea contractului altui ofertant — Criterii de selecție — Capacitatea financiară și economică — Capacitatea tehnică și profesională — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere”)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/58

      Hotărârea Tribunalului din 9 aprilie 2019 — Close și Cegelec/Parlamentul
      (Cauza T-259/15) (1)

      („Contracte de achiziții publice de lucrări - Procedură de cerere de ofertă - Construirea unei centrale electrice - Extindere și modernizare a clădirii Konrad Adenauer la Luxemburg - Respingerea ofertei unui ofertant - Atribuirea contractului altui ofertant - Criterii de selecție - Capacitatea financiară și economică - Capacitatea tehnică și profesională - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere”)
      (2019/C 187/62)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: SA Close (Bruxelles, Belgia) (Harzé-Aywaille, Belgia), Cegelec (reprezentanți: J. -M. Rikkers și J. L. Teheux, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: inițial M. Rantala și M. Mraz, ulterior J.-M. Stenier, B. Schäfer și M. Mraz, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei Parlamentului din 19 martie 2015de respingere a ofertei prezentate de reclamante în cadrul cererii de ofertă INLO-D-UPIL-T-14-AO 4 referitoare la contractul de achiziții publice de lucrări cu privire la lotul 73 (centrala electrică) a proiectului de extindere și de modernizare a clădirii Konrad Adenauer din Luxemburg și de atribuire a acestui lot altui ofertant.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     SA Close și Cegelec, pe de-o parte, și Parlamentul European, pe de altă parte, suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată, inclusiv cheltuielile de judecată efectuate în procedura măsurilor provizorii.

         (1)  JO C 236, 20.7.2015.


title: Cauza T-492/15: Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2019 — Deutsche Lufthansa/Comisia („Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Măsuri puse în aplicare de Germania în favoarea aeroportului Frankfurt-Hahn și a companiilor aeriene care utilizează acest aeroport — Decizie care califică măsurile în favoarea aeroportului Frankfurt-Hahn drept ajutoare de stat compatibile cu piața internă și prin care se constată inexistența unui ajutor de stat în favoarea companiilor aeriene care utilizează acest aeroport — Lipsa afectării individuale — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate”)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/59

      Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2019 — Deutsche Lufthansa/Comisia
      (Cauza T-492/15) (1)

      („Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Măsuri puse în aplicare de Germania în favoarea aeroportului Frankfurt-Hahn și a companiilor aeriene care utilizează acest aeroport - Decizie care califică măsurile în favoarea aeroportului Frankfurt-Hahn drept ajutoare de stat compatibile cu piața internă și prin care se constată inexistența unui ajutor de stat în favoarea companiilor aeriene care utilizează acest aeroport - Lipsa afectării individuale - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate”)
      (2019/C 187/63)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Deutsche Lufthansa AG (Köln, Germania) (reprezentant: A. Martin-Ehlers, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann, T. Maxian Rusche și S. Noë, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Land Rheinland-Pfalz (Germania) (reprezentant: C. Koenig, profesor) și Ryanair DAC, fostă Ryanair Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: G. Berrisch, avocat și B. Byrne, solicitor)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (UE) 2016/789 a Comisiei din 1 octombrie 2014 privind ajutorul de stat SA.21121 (C 29/08) (ex NN 54/07) pus în aplicare de Germania referitor la finanțarea aeroportului Frankfurt-Hahn și [la] relațiile financiare dintre aeroport și compania aeriană Ryanair (JO 2016, L 134, p. 46)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                     Obligă Deutsche Lufthansa AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 363, 3.11.2015.


title: Cauza T-300/16: Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2019 — Jindal Saw și Jindal Saw Italia/Comisia („Subvenții — Importuri de tuburi și țevi din fontă ductilă originare din India — Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/387 — Impunerea unei taxe compensatorii definitive — Sistem indian de instituire a unei taxe la export pentru minereul de fier și a unei duble taxări a transportului feroviar de marfă dezavantajoase pentru transportul de minereu de fier pentru export — Articolul 3 punctul 1 litera (a) punctul (iv) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 [înlocuit de Regulamentul (UE) 2016/1037] — Contribuție financiară — Furnizare de bunuri — Acțiune constând în «însărcinarea» unui organism privat să execute o funcție care reprezintă o contribuție financiară — Articolul 4 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 597/2009 — Caracterul specific al unei subvenții — Articolul 6 litera (d) din Regulamentul nr. 597/2009 — Calcularea avantajului — Prejudiciu cauzat industriei din Uniune — Calcularea subcotării prețului și a marjei prejudiciului — Legătură de cauzalitate — Acces la datele confidențiale ale anchetei antisubvenție — Dreptul la apărare”)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/60

      Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2019 — Jindal Saw și Jindal Saw Italia/Comisia
      (Cauza T-300/16) (1)

      („Subvenții - Importuri de tuburi și țevi din fontă ductilă originare din India - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/387 - Impunerea unei taxe compensatorii definitive - Sistem indian de instituire a unei taxe la export pentru minereul de fier și a unei duble taxări a transportului feroviar de marfă dezavantajoase pentru transportul de minereu de fier pentru export - Articolul 3 punctul 1 litera (a) punctul (iv) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 [înlocuit de Regulamentul (UE) 2016/1037] - Contribuție financiară - Furnizare de bunuri - Acțiune constând în «însărcinarea» unui organism privat să execute o funcție care reprezintă o contribuție financiară - Articolul 4 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 597/2009 - Caracterul specific al unei subvenții - Articolul 6 litera (d) din Regulamentul nr. 597/2009 - Calcularea avantajului - Prejudiciu cauzat industriei din Uniune - Calcularea subcotării prețului și a marjei prejudiciului - Legătură de cauzalitate - Acces la datele confidențiale ale anchetei antisubvenție - Dreptul la apărare”)
      (2019/C 187/64)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Jindal Saw Ltd (New Delhi, India), Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Italia) (reprezentanți: R. Antonini și E. Monard, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. F. Brakeland și G. Luengo, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Saint-Gobain Pam (Pont à Mousson, Franța) (reprezentanți: O. Prost, A. Coelho Dias și C. Bouvarel, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/387 al Comisiei din 17 martie 2016 de instituire a unei taxe compensatorii definitive asupra importurilor de tuburi și țevi din fontă ductilă (cunoscută și sub denumirea de fontă cu grafit sferoidal) originare din India (JO 2016, L 73, p. 1) în măsura în care acest regulament le privește pe reclamante

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/387 al Comisiei din 17 martie 2016 de instituire a unei taxe compensatorii definitive asupra importurilor de tuburi și țevi din fontă ductilă (cunoscută și sub denumirea de fontă cu grafit sferoidal) originare din India în măsura în care privește Jindal Saw Ltd.

                  2)

                     Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Jindal Saw și de Jindal Saw Italia SpA.

                  3)

                     Saint Gobain Pam suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 314, 29.8.2016.