title: Cauza C-205/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Gent (Belgia) la 19 aprilie 2007 — Acțiune penală împotriva Lodewijk Gysbrechts și Santurel Inter BVBA

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/14

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Gent (Belgia) la 19 aprilie 2007 — Acțiune penală împotriva Lodewijk Gysbrechts și Santurel Inter BVBA
   (Cauza C-205/07)
   (2007/C 140/23)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hof van beroep te Gent
   Părțile din acțiunea principală
   Lodewijk Gysbrechts și Santurel Inter BVBA
   Întrebarea preliminară
   Legea belgiană din 14 iulie 1991 privind practicile comerciale și informarea și protecția consumatorului constituie o măsură cu efect echivalent, interzisă în temeiul articolelor 28-30 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, în măsura în care această lege națională stabilește, în articolul 80 alineatul (3), o interdicție de a solicita un acont sau o plată de orice fel din partea consumatorului pe durata termenului obligatoriu de retragere, ceea ce are drept consecință că efectul real al Legii din 14 iulie 1991 privind practicile comerciale și informarea și protecția consumatorului asupra schimburilor de mărfuri de pe teritoriul propriu nu este același în raport cu efectul asupra tranzacțiilor comerciale cu resortisanții unui alt stat membru, astfel încât această situație generează un obstacol de fapt la libera circulație a mărfurilor, protejată prin articolul 23 din Tratatul de instituire a Comunității Europene?


title: Cauza T-627/15: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2015 – Frame/OAPI – Bianca-Moden (BIANCALUNA)

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/29

         Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2015 – Frame/OAPI – Bianca-Moden (BIANCALUNA)
   (Cauza T-627/15)
   (2016/C 068/38)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Frame Srl (San Giuseppe Vesuviano, Italia) (reprezentant: M. Borghese, R. Giordano şi E. Montelione, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bianca-Moden GmbH & Co. KG (Ochtrup, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „BIANCALUNA” – cererea de înregistrare nr. 11 251 808

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 7 august 2015 în cauza R 2952/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               trimiterea cauzei în fața OAPI astfel încât riscul de confuzie să fie analizat în mod corespunzător, luând în considerare rezultatele dovezii utilizării prezentate de Bianca-Moden GmbH & Co. KG;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate atât în primă instanță, cât și în cadrul prezentei proceduri;

               —

               cu titlu subsidiar, reformarea deciziei atacate în vederea înregistrării următoarelor produse, care intră în clasa 25: lenjerie de corp, pijamale, tricouri, chiloți, desuuri.

      Motivul invocat (Motivele invocate)

               —

               interpretarea eronată a Regulamentului nr. 207/2009 în măsura în care camera de recurs a ales să nu examineze decât un singur drept anterior;

               —

               interpretarea eronată a Regulamentului nr. 207/2009 în aprecierea riscului de confuzie între semnele comparate.


title: Cauza T-328/14: Acțiune introdusă la 13 mai 2014 – Jannatian/Consiliul

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/40

         Acțiune introdusă la 13 mai 2014 – Jannatian/Consiliul
   (Cauza T-328/14)
   2014/C 212/52
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Mahmoud Jannatian (Teheran, Iran) (reprezentanți: I. Smith Monnerville și S. Monnerville, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în măsura în care privesc reclamantul, a următoarelor acte: (i) Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39); (ii) Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 281, p. 81); (iii) Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1); (iv) Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1); (v) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 350/2012 al Consiliului din 23 aprilie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 110, p. 17); (vi) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 709/2012 al Consiliului din 2 august 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 208, p. 2); (vii) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 16); (viii) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 356, p. 55); (ix) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 522/2013 al Consiliului din 6 iunie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 156, p. 3); (x) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1203/2013 al Consiliului din 26 noiembrie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 316, p. 1) și (xi) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 397/2014 al Consiliului din 16 aprilie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 (JO L 119, p. 1);

               —

               obligarea Consiliului la plata de despăgubiri pentru prejudiciile suferite ca urmare a includerii eronate în listă a reclamantului, cuantificate la 40  000 de euro și

               —

               obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe necompetența Consiliului

                           —

                           Reclamantul susține că potrivit articolului 215 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, pot fi adoptate măsuri restrictive numai la propunerea comună a Comisiei și a Înaltului Reprezentant. Deciziile și regulamentele atacate au fost adoptate de Consiliu acționând singur. Prin urmare, acestea sunt afectate de necompetență.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare

                           —

                           Reclamantul consideră că motivele invocate pentru includerea sa în lista din anexa II sunt prea imprecise pentru a respecta cerințele consacrate de jurisprudență cu privire la obligația de motivare. Pentru a respecta obligația de motivare, Consiliul ar fi trebuit să stabilească elemente concrete și specifice care să caracterizeze existența unui sprijin efectiv adus de reclamant guvernului iranian sau activităților nucleare sensibile cu risc de proliferare ale Iranului. Deciziile și regulamentele sunt afectate așadar de o omisiune de motivare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantului

                           —

                           Reclamantul susține că, în primul rând, din moment ce deciziile și regulamentele atacate nu sunt motivate, acestea încalcă dreptul la apărare. În al doilea rând, nelegalitatea deciziilor și a regulamentelor atacate afectează prezenta procedură întrucât ea împiedică, pe de o parte, posibilitatea reclamantului de a prezenta o apărare și, pe de altă parte, limitează capacitatea Tribunalului de a realiza un control al legalității deciziilor și regulamentelor atacate. Rezultă că este încălcat dreptul reclamantului la o cale de atac jurisdicțională efectivă. În al treilea rând, întrucât reclamantul a fost lipsit de dreptul la apărare și întrucât este subminată capacitatea Curții de a realiza un control al legalității deciziilor și regulamentelor atacate privind măsurile de înghețare a fondurilor – care sunt prin natura lor „deosebit de opresive” – reclamantului i-a fost impusă o restricție nejustificată a dreptului de proprietate.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa de probe împotriva reclamantului

                           —

                           Reclamantul susține că Consiliul nu a prezentat elementele de probă și informațiile pe care s-a întemeiat atunci când a adoptat deciziile și regulamentele atacate.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe inexactitatea faptelor

                           —

                           Reclamantul susține că, contrar a ceea ce se menționează în deciziile și regulamentele atacate, reclamantul nu mai era vicepreședinte al Organizației pentru Energie Atomică la data la care a fost inclus în lista persoanelor și a entităților care intră în domeniul de aplicare al măsurile restrictive. Prin urmare, Consiliul a săvârșit o eroare de fapt atunci când a inclus în listă reclamantul numai pentru motivul că, la data diverselor decizii și regulamente atacate, era vicepreședinte al Organizației pentru Energie Atomică.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe o eroare de drept

                           —

                           Reclamantul susține că articolul 20 litera (b) nu este destinat să se aplice per se persoanelor fizice care exercită funcții de conducere într-o entitate care figurează în lista din anexa VIII. În plus, articolul 20 litera (b) prevede includerea în listă a persoanelor fizice „care sunt implicate în activitățile nucleare sensibile cu risc de proliferare ale Iranului”. Prin includerea reclamantului în lista din anexa II fără a prezenta un element care să dovedească faptul că reclamantul contribuie în mod activ și efectiv la activitățile nucleare iraniene la momentul includerii sale în anexa II, Consiliul a săvârșit o eroare de drept.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere a faptelor și pe încălcarea principiului proporționalității

                           —

                           Reclamantul susține că, în speță, nici un obiectiv de interes general nu este de natură să justifice ca măsuri atât de severe să fie impuse unor persoane fizice care au exercitat, chiar și pentru o perioadă scurtă, o funcție de conducere în cadrul Organizației Iraniene pentru Energie Atomică (AEOI). În plus, chiar dacă măsurile erau considerate ca fiind justificate de un obiectiv de interes general, acestea ar fi în orice caz criticabile din punctul de vedere al respectării raportului rezonabil de proporționalitate dintre măsurile utilizate și scopul urmărit.


title: Cauza T-203/14: Acțiune introdusă la 31 martie 2014 – Mo Industries/OAPI (Splendid)

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/32

         Acțiune introdusă la 31 martie 2014 – Mo Industries/OAPI (Splendid)
   (Cauza T-203/14)
   2014/C 212/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Mo Industries LLC (Los Angeles, Statele Unite) (reprezentant: P. González-Bueno Catalán de Ocón, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunţate la 7 ianuarie 2014 în cauza R 1542/2013-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conţine elementul verbal „Splendid” pentru produse din clasele 18 şi 25 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 1 6 13  131.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) şi (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-656/11: Ordonanța Tribunalului din 28 iunie 2012 — Morison Menon Chartered Accountants și alții/Consiliul

text:
               18.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 250/20

         Ordonanța Tribunalului din 28 iunie 2012 — Morison Menon Chartered Accountants și alții/Consiliul
   (Cauza T-656/11) (1)

   2012/C 250/38
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 58, 25.2.2012.


title: Cauza T-82/13: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – Panasonic și MT Picture Display/Comisia („Concurență — Înțelegeri — Piața mondială a tuburilor pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Acorduri și practici concertate în materie de prețuri, de împărțire a piețelor, de capacități și de producție — Dreptul la apărare — Dovada participării la înțelegere — Încălcare unică și continuă — Orientările din 2006 privind calcularea amenzilor — Proporționalitate — Amenzi — Fond”)

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/17

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – Panasonic și MT Picture Display/Comisia
   (Cauza T-82/13) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața mondială a tuburilor pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Acorduri și practici concertate în materie de prețuri, de împărțire a piețelor, de capacități și de producție - Dreptul la apărare - Dovada participării la înțelegere - Încălcare unică și continuă - Orientările din 2006 privind calcularea amenzilor - Proporționalitate - Amenzi - Fond”))
   (2015/C 346/19)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Panasonic Corp. (Kadoma, Japonia) și MT Picture Display Co. Ltd (Matsuocho, Japonia) (reprezentanți: R. Gerrits și A.-H. Bischke, avocați, M. Hoskins, QC, și S. K. Abram, barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Biolan, M. Kellerbauer și G. Koleva, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, o cerere de anulare a Deciziei C(2012) 8839 final a Comisiei din 5 decembrie 2012 privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.437 – Tuburi pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare), în măsura în care le privește pe reclamante, precum și, cu titlu subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului amenzii care a fost aplicată reclamantelor.

      Dispozitivul

               1)

               Stabilește cuantumul amenzilor aplicate prin articolul 2 alineatul (2) literele (f), (h) și (i) din Decizia C(2012) 8839 final a Comisiei din 5 decembrie 2012 privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.437 – Tuburi pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare) la 128 866 000 de euro în ceea ce privește Panasonic Corp., pentru participarea sa directă la încălcarea privind piața tuburilor cinescop color utilizate pentru televizoarele color, la 82 826 000 de euro în ceea ce privește Panasonic, Toshiba Corp. și MT Picture Display Co. Ltd, în solidar, și la 7 530 000 de euro în ceea ce privește Panasonic și MT Picture Display, în solidar.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 101, 6.4.2013.


title: Cauza F-68/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 6 martie 2008 — Gering/Europol

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/63

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 6 martie 2008 — Gering/Europol
   (Cauza F-68/07) (1)

   (2008/C 223/123)

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 247, 20.10.2008, p. 42.


title: Cauza C-431/07 P: Recurs introdus la 18 septembrie 2007 de Bouygues SA și Bouygues Télécom SA împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 4 iulie 2007 în cauza T-475/04, Bouygues și Bouygues Télécom/Comisia Comunităților Europene

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/37

         Recurs introdus la 18 septembrie 2007 de Bouygues SA și Bouygues Télécom SA împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 4 iulie 2007 în cauza T-475/04, Bouygues și Bouygues Télécom/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-431/07 P)
   (2007/C 269/63)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurente: Bouygues SA și Bouygues Télécom SA (reprezentanți: F. Sureau, D. Théophile, S. Perrotet, A. Bénabent, J. Vogel și L. Vogel, avocats)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene, Republica Franceză, Société française du radiotéléphone — SFR, Orange France SA
   Concluziile recurentelor

               —

               Anularea hotărârii pronunțate la 4 iulie 2007 de Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene în cauza Bouygues și Bouygues Télécom/Comisia (T-475/04);

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare, cu luarea în considerare a opiniei juridice exprimate de Curte;

               —

               obligarea Comisiei la plata în întregime a cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Societățile recurente invocă patru motive în sprijinul recursului lor.
   Prim primul motiv, acestea arată mai întâi că Tribunalul nu și-a respectat obligația de motivare întrucât a decis că renunțarea la creanță care face obiectul prezentei cauze era inevitabilă ca urmare a „structurii sistemului”. Aceasta din urmă constituind într-adevăr o regulă derogatorie de la principiul potrivit căruia o diferențiere între mai multe întreprinderi constituie în mod necesar un avantaj selectiv, Tribunalul ar fi trebuit să motiveze în mod explicit atât conținutul structurii sistemului la care se referă, cât și legătura de cauzalitate între această structură a sistemului și renunțarea la resursele de stat pe care a constatat-o.
   Prin al doilea motiv, recurentele susțin în continuare că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că nu exista o obligație a Comisiei în sensul inițierii unei proceduri oficiale de investigare pentru simplul motiv că analiza pe fond a cauzei stabilea, în opinia sa, că nu se făcuse dovada unui avantaj în favoarea Orange și SFR. Inițiererea unei procedurii oficiale de investigare în temeiul articolului 88 alineatul (2) CE s-ar justifica într-adevăr de fiecare dată când Comisia nu este în măsură să determine, în raport cu elementele de care dispune în cadrul etapei de investigare preliminară, dacă o măsură este sau nu compatibilă cu normele din tratat.
   Prin al treilea motiv, recurentele pun în evidență trei erori săvârșite de Tribunal cu privire la calificarea juridică a faptelor, în ceea ce privește, în primul rând, pretinsa unicitate a procedurilor de acordare a licențelor UMTS, în al doilea rând, caracterul presupus nesigur al creanțelor la care statul a renunțat și, în al treilea rând, termenii scrisorii ministeriale din 22 februarie 2001, care menționa garantarea unui tratament echitabil al agenților economici, și nu a unui tratament egal al acestora.
   Prin al patrulea motiv, recurentele susțin, în cele din urmă, că Tribunalul a săvârșit mai multe erori de drept în aplicarea articolului 87 alineatul (1) CE. Aceste erori ar privi punerea în aplicare a excepției întemeiate pe structura sistemului, aprecierea referitoare la (in)existența unui avantaj concurențial și, respectiv, punerea în aplicare a principiului nediscriminării.


title: Cauza C-95/11: Acțiune introdusă la 28 februarie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Danemarcei

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/11

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Danemarcei
   (Cauza C-95/11)
   2011/C 186/18
   Limba de procedură: daneza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, agent, și H. Peytz, avocat)

      Pârât: Regatul Danemarcei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin autorizarea unor persoane neimpozabile de a face parte dintr-un grup TVA, Regatul Danemarcei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1);

               —

               obligarea Regatului Danemarcei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Pentru motive de simplificare administrativă și de prevenire a anumitor forme de fraude, Directiva 2006/112 permite statelor membre să considere două sau mai multe persoane impozabile drept persoană impozabilă unică. În opinia Comisiei, directiva menționată nu permite persoanelor neimpozabile să facă parte dintr-un asemenea grup TVA, astfel încât să aibă drepturile și obligațiile persoanelor impozabile. Prin urmare, legea daneză care autorizează persoanele neimpozabile să facă parte dintr-un grup TVA nu este compatibilă cu directiva.

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-34/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Controlul poluării — Valori limită aplicabile concentrațiilor de PM10 în aerul înconjurător)

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-34/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Controlul poluării - Valori limită aplicabile concentrațiilor de PM10 în aerul înconjurător)
   2013/C 9/12
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Guerra e Andrade, A. Alcover San Pedro și S. Petrova, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes și M. J. Lois, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 13 din Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa (JO L 152, p. 1) — Valori limită și praguri de alertă pentru protejarea sănătății umane — Concentrații de PM10 în aerul înconjurător

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că nu a garantat că, pentru anii 2005-2007, concentrațiile de PM10 în aerul înconjurător nu depășesc valorile limită prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 1999/30/CE a Consiliului din 22 aprilie 1999 privind valorile limită pentru dioxidul de sulf, dioxidul de azot și oxizii de azot, pulberile în suspensie și plumbul din aerul înconjurător, în ceea ce privește zonele și aglomerările Braga, Porto Litoral, Área Metropolitana de Lisboa Norte și Área Metropolitana de Lisboa Sul, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei dispoziții.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Comisia Europeană și Republica Portugheză suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 103, 2.4.2011.


title: Cauza F-94/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 20 iulie 2016 – Piessevaux/Consiliul [Funcţie publică – Funcţionari – Pensii – Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut – Drepturi de pensie dobândite, înainte de intrarea în serviciul Uniunii, în temeiul unui sistem naţional de pensii – Transfer către sistemul de pensii al Uniunii – Propunere de spor de ani de plată – Excepţie de inadmisibilitate – Noţiunea de act cauzator de prejudicii – Articolul 83 din Regulamentul de procedură]

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/46

      Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 20 iulie 2016 – Piessevaux/Consiliul
      (Cauza F-94/13) (1)

      ([Funcţie publică - Funcţionari - Pensii - Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut - Drepturi de pensie dobândite, înainte de intrarea în serviciul Uniunii, în temeiul unui sistem naţional de pensii - Transfer către sistemul de pensii al Uniunii - Propunere de spor de ani de plată - Excepţie de inadmisibilitate - Noţiunea de act cauzator de prejudicii - Articolul 83 din Regulamentul de procedură])
      (2016/C 364/58)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Vincent Piessevaux (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial D. de Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați, ulterior D. de Abreu Caldas și J.-N. Louis, avocați, apoi J.-N. Louis, avocat, în cele din urmă L. Ponteville, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și J. Herrmann, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei de efectuare a calculului sporului drepturilor de pensie dobândite înainte de intrarea în serviciu pe baza noilor DGA privind articolele 11 şi 12 din anexa VIII la Statutul funcţionarilor

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Domnul Vincent Piessevaux suportă propriile cheltuieli de judecată şi este obligat să suporte cheltuielile efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

         (1)  JO C 336, 16.11.2013, p. 32.


title: Cauza C-41/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 27 ianuarie 2014 – Christie’s France SNC/Syndicat national des antiquaires

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 27 ianuarie 2014 – Christie’s France SNC/Syndicat national des antiquaires
   (Cauza C-41/14)
   2014/C 102/28
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Christie’s France SNC

      Intimat: Syndicat national des antiquaires

      Întrebarea preliminară

   Norma prevăzută la articolul 1 alineatul (4) din Directiva 2001/84/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind dreptul de suită în beneficiul autorului unei opere de artă originale (1), care stabilește în sarcina vânzătorului plata dreptului de suită, trebuie interpretată în sensul că vânzătorul suportă definitiv costul acestuia, fără a fi posibilă o derogare prin convenție?

      (1)  JO L 272, p. 32, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 240.


title: Cauza T-17/16: Acțiune introdusă la 19 iulie 2016 – MS/Comisia

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/29

         Acțiune introdusă la 19 iulie 2016 – MS/Comisia
   (Cauza T-17/16)
   (2016/C 326/51)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: MS (Castries, Franța) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei acțiuni ca admisibilă și întemeiată;

         în consecință:

               —

               recunoașterea răspunderii extracontractuale a Comisiei Europene în temeiul articolului 268 și al articolului 340 al doilea paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

               —

               dispunerea prezentării documentelor declarate a fi confidențiale de Comisie, care constituie temeiul necesar al deciziei de îndepărtare;

               —

               obligarea la repararea prejudiciului moral care rezultă din comportamentul culpabil al Comisiei, evaluat ex aequo et bono la 20 000 euro;

               —

               obligarea Comisiei la publicarea unei scrisori de scuze adresate reclamantului și la reintegrarea sa în cadrul Team Europe;

               —

               obligarea pârâtei la plata tutror cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe nelegalitățile săvârșite de Comisie, care ar constitui încălcări grave ale unei norme de drept care are ca obiect să confere drepturi particularilor, ele angajând răspunderea extracontractuală a Comisiei. În primul rând, reclamantul consideră că Comisia nu l-a informat în mod corespunzător cu privire la alegațiile și la susținerile avansate împotriva sa și nu i-a oferit ocazia să își formuleze în mod util observațiile cu privire la acestea înainte de adoptarea deciziei de îndepărtare, cu încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a principiilor generale ale bunei administrări și respectării dreptului de apărare și a articolului 16 din Codul european de bună conduită administrativă. În al doilea rând, Comisia nu ar fi examinat cu atenție și imparțialitate toate elementele pertinente ale cauzei înainte de a decide îndepărtarea reclamantului din rețeaua Team Europe, cu încălcarea principiului de diligență consacrat la articolul 41 din Cartă și a articolelor 8, 9 și 11 din Cod. În aceste condiții, Comisia ar fi încălcat și prezumția de nevinovăție a reclamantului consacrată la articolul 48 din Cartă. În al treilea rând, reclamantul susține că Comisia nu și-a motivat în mod corespunzător decizia, indicând în aceasta alegații vagi și, în plus, inexacte, cu încălcarea articolului 41 alineatul (2) din Cartă și a articolului 18 din Cod. În al treilea rând, decizia adoptată de Comisie ar fi vădit neîntemeiată și disproporționată ținând seama de împrejurările speței.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe prejudiciul real și cert pe care reclamantul l-ar fi suferit și care ar deriva din comportamentul reproșat Comisiei, care ar pune în discuție integritatea morală și profesională a reclamantului.


title: Cauza T-396/07: Acțiune introdusă la 30 octombrie 2007 — France Télécom/OAPI (UNIQUE)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/42

         Acțiune introdusă la 30 octombrie 2007 — France Télécom/OAPI (UNIQUE)
   (Cauza T-396/07)
   (2007/C 315/80)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: France Télécom (Paris, Franța) (reprezentant: B. Potot, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea nulității deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 3 septembrie;

               —

               obligarea OAPI la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „UNIQUE” pentru produse și servicii din clasele 9, 35 și 38 (cererea nr. 5 312 392).

      Decizia examinatorului: refuză în parte înregistrarea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului (1) întrucât, în opinia reclamantei și contrar considerentelor deciziei atacate, termenul „UNIQUE” nu ar fi lipsit de caracter distinctiv.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-321/14: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 3 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Krefeld – Germania) – Colena AG/Karnevalservice Bastian GmbH [Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Produse cosmetice — Protecția consumatorilor — Regulamentul (CE) nr. 1223/2009 — Domeniu de aplicare — Lentile de contact colorate, cu motive și care nu sunt corectoare de vedere — Mențiune pe ambalaj care desemnează produsul în cauză ca fiind un produs cosmetic — Protecția consumatorilor]

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/9

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 3 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Krefeld – Germania) – Colena AG/Karnevalservice Bastian GmbH
   (Cauza C-321/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Produse cosmetice - Protecția consumatorilor - Regulamentul (CE) nr. 1223/2009 - Domeniu de aplicare - Lentile de contact colorate, cu motive și care nu sunt corectoare de vedere - Mențiune pe ambalaj care desemnează produsul în cauză ca fiind un produs cosmetic - Protecția consumatorilor])
   (2015/C 354/10)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Krefeld

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Colena AG

      Pârâtă: Karnevalservice Bastian GmbH

      Dispozitivul

   Regulamentul (CE) nr. 1223/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind produsele cosmetice trebuie interpretat în sensul că lentilele de contact colorate, cu motive și care nu sunt corectoare de vedere nu se încadrează în domeniul de aplicare al acestui regulament, chiar dacă ambalajul lor cuprinde mențiunea „Accesoriu cosmetic pentru ochi, supus directivei privind produsele cosmetice”.

      (1)  JO C 315, 15.9.2014.


title: Cauza C-16/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Beroep te Gent (Belgia) la 16 ianuarie 2014 – Property Development Company NV/Belgische Staat

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Beroep te Gent (Belgia) la 16 ianuarie 2014 – Property Development Company NV/Belgische Staat
   (Cauza C-16/14)
   2014/C 102/20
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Beroep te Gent

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Property Development Company NV

      Intimat: Belgische Staat

      Întrebarea preliminară

   Dobânzile aferente creditelor care, în temeiul articolului 35 alineatul (4) din A patra directivă 78/660/CEE (1) a Consiliului din 25 iulie 1978, pot fi incluse în costurile de producție în măsura în care aceste dobânzi privesc perioada de fabricație fac parte din baza de impozitare pentru o prelevare în sensul articolului 5 alineatul (6) din A şasea directivă 77/388/CEE (2) a Consiliului din 17 mai 1977, şi anume din „prețul de cost” în sensul articolului 11 partea A alineatul (1) litera (b) din această directivă și/sau din cheltuielile accesorii în sensul articolului 11 partea A alineatul (2) din aceeaşi directivă?

      (1)  A patra Directivă a Consiliului din 25 iulie 1978 în temeiul articolului 54 alineatul (3) litera (g) din tratat, privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale (JO L 222, p. 11, Ediţie specială, 17/vol. 1, p. 21).

      (2)  A şasea Directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-540/11: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 19 septembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance de Bruxelles — Belgia) — Daniel Levy, Carine Sebbag/État belge (Libera circulație a capitalurilor — Fiscalitate directă — Impozitarea dividendelor — Convenție bilaterală de prevenire a dublei impuneri — Modificare ulterioară, de către unul dintre cele două state părți la convenție, a legislației naționale, care are efectul de a reintroduce o dublă impunere — Obligații ale statelor membre în temeiul articolelor 10 CE și 293 CE)

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/3

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 19 septembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance de Bruxelles — Belgia) — Daniel Levy, Carine Sebbag/État belge
   (Cauza C-540/11) (1)

   (Libera circulație a capitalurilor - Fiscalitate directă - Impozitarea dividendelor - Convenție bilaterală de prevenire a dublei impuneri - Modificare ulterioară, de către unul dintre cele două state părți la convenție, a legislației naționale, care are efectul de a reintroduce o dublă impunere - Obligații ale statelor membre în temeiul articolelor 10 CE și 293 CE)
   2013/C 101/05
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Daniel Levy, Carine Sebbag

      Pârât: État belge

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunal de première instance de Bruxelles — Interpretarea articolului 10, a articolului 57 alineatul (2) și a articolului 293 din Tratatul CE — Admisibilitatea unei reglementări naționale care permite dubla impunere în pofida existenței unei convenții bilaterale de prevenire a acesteia — Modificare legislativă națională ulterioară convenției — Repunere în discuție a unui drept dobândit — Obstacol în calea liberei circulații a capitalurilor

      Dispozitivul

   În măsura în care dreptul comunitar, astfel cum era aplicabil data faptelor în cauză în cauza principală, nu cuprinde criterii generale pentru repartizarea competențelor între statele membre în ceea ce privește eliminarea dublei impuneri în interiorul Comunității Europene, articolul 56 CE coroborat cu articolele 10 CE și 293 CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei situații în care statul membru, care s-a angajat printr-o convenție bilaterală de prevenire a dublei impuneri să stabilească un mecanism prin care se urmărește eliminarea unei astfel de impozitări a dividendelor, desființează ulterior acest mecanism printr-o modificare legislativă care are drept efect reintroducerea unei duble impuneri.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012


title: Cauza C-593/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Vestre Landsret – Danemarca) – Masco Denmark ApS, Damixa ApS/Skatteministeriet (Trimitere preliminară — Libertatea de stabilire — Legislație fiscală în materia subcapitalizării filialelor — Includere în beneficiul impozabil al unei societăți împrumutătoare a dobânzilor la împrumuturi plătite de o filială împrumutată nerezidentă — Scutirea dobânzilor plătite de o filială împrumutătoare rezidentă — Repartizare echitabilă a competenței de impozitare între statele membre — Necesitatea de a preveni riscul de evaziune fiscală)

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Vestre Landsret – Danemarca) – Masco Denmark ApS, Damixa ApS/Skatteministeriet
   (Cauza C-593/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libertatea de stabilire - Legislație fiscală în materia subcapitalizării filialelor - Includere în beneficiul impozabil al unei societăți împrumutătoare a dobânzilor la împrumuturi plătite de o filială împrumutată nerezidentă - Scutirea dobânzilor plătite de o filială împrumutătoare rezidentă - Repartizare echitabilă a competenței de impozitare între statele membre - Necesitatea de a preveni riscul de evaziune fiscală))
   (2017/C 053/04)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Masco Denmark ApS și Damixa ApS

      Pârât: Skatteministeriet

      Dispozitivul

   Articolul 49 TFUE coroborat cu articolul 54 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, care acordă unei societăți rezidente o scutire fiscală pentru dobânzile plătite de o filială rezidentă, în măsura în care aceasta din urmă nu a putut deduce cheltuielile corespunzătoare ca urmare a normelor de limitare a dreptului de deducere a dobânzilor plătite în cazul subcapitalizării, dar exclude scutirea care ar rezulta din aplicarea propriei legislații privind subcapitalizarea atunci când filiala este rezidentă în alt stat membru.

      (1)  JO C 73, 2.3.2015.


title: Cauza T-532/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 august 2014 – Alsharghawi/Consiliul ( „Măsuri provizorii — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Libia — Lista persoanelor și entităților cărora li se aplică aceste măsuri restrictive — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenţei — Evaluare comparativă a intereselor” )

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/10

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 august 2014 – Alsharghawi/Consiliul
   (Cauza T-532/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Libia - Lista persoanelor și entităților cărora li se aplică aceste măsuri restrictive - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenţei - Evaluare comparativă a intereselor”))
   2014/C 361/13
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Africa de Sud) (reprezentant: E. Moutet, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Vitro și V. Piessevaux, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei 2011/137/PESC a Consiliului din 28 februarie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO L 58, p. 53) și a Deciziei 2011/178/PESC a Consiliului din 23 martie 2011 de modificare a Deciziei 2011/137/PESC (JO L 78, p. 24), în măsura în care acestea privesc reclamantul

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-342/17: Acțiune introdusă la 30 mai 2017 – Deutsche Lufthansa și alții/Comisia

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/63

         Acțiune introdusă la 30 mai 2017 – Deutsche Lufthansa și alții/Comisia
   (Cauza T-342/17)
   (2017/C 239/75)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Deutsche Lufthansa AG (Köln, Germania), Lufthansa Cargo AG (Frankfurt am Main, Germania), Swiss International Air Lines AG (Basel, Elveția) (reprezentant: S. Völcker, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 din Decizia C(2017) 1742 final a Comisiei din 17 martie 2017 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE şi a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul AT.39258 – Transport aerian de mărfuri);

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este afectată de un viciu de motivare, întrucât întinderea geografică a încălcării nu este indicată în mod clar în dispozitiv şi în expunerea de motive.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă articolul 11 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian, întrucât aceasta este întemeiată pe contacte între concurenți care au avut loc în Elveția şi care priveau în principal transportul aerian de mărfuri între Elveţia şi ţări terţe.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă principiul neretroactivităţii legii, întrucât aceasta este întemeiată pe contacte care priveau numai legături situate în afara SEE şi care au avut loc anterior intrării în vigoare a Regulamentului nr. 1/2003 (1).

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă articolul 101 TFUE, articolul 53 din Acordul privind SEE şi articolul 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian întrucât consideră, fără o analiză adecvată, că contactele care au avut loc în afara SEE, contactele referitoare la alianţa WOW (alianţă între Japan Airlines Cargo, Lufthansa Cargo, SAS Cargo şi Singapore Airlines Cargo) şi contactele referitoare la plata comisioanelor pe suprataxe fac parte din aceeaşi încălcare unică şi continuă cu contactele dintre concurenţi care au avut loc la nivelul sediului.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă articolul 101 TFUE şi articolul 53 din Acordul privind SEE în măsura în care aceasta se întemeiază pe ideea că contactele dintre concurenţi care au avut loc în afara SEE constituie încălcări ale articolului 101 TFUE şi ale articolului 53 din Acordul privind SEE. Potrivit reclamantelor, acordurile sau practicile concertate referitoare la transporturile de mărfuri care intră în SEE nu restrâng concurenţa în cadrul SEE şi nici nu afectează comerţul între statele membre. În plus, potrivit reclamantelor, decizia atacată aplică un criteriu juridic eronat în analiza care urmăreşte să stabilească dacă intervenţia guvernamentală în mai multe instanţe relevante împiedică aplicarea articolului 101 TFUE şi a articolului 53 din Acordul privind SEE.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-492/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 14 septembrie 2016 – Incyte Corporation/Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

text:
               5.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 454/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 14 septembrie 2016 – Incyte Corporation/Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala
      (Cauza C-492/16)
      (2016/C 454/30)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Incyte Corporation

         Pârâtă: Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1610/1996 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 iulie 1996 privind crearea unui certificat suplimentar de protecție pentru produsele fitosanitare (1) trebuie interpretat în sensul că „data primei autorizații de introducere a produsului pe piața [Uniunii Europene]” dintr-o cerere privind obținerea unui certificat suplimentar de protecție în sensul acestui regulament sau al Regulamentului (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (2) este incorectă atunci când această dată a fost stabilită fără a ține seama de interpretarea juridică reținută de Curte în Hotărârea Seattle Genetics (C-471/14), astfel încât este necesară rectificarea datei de expirare a certificatului suplimentar de protecție chiar dacă decizia de eliberare a certificatului respectiv este anterioară pronunțării acestei hotărâri iar termenul prevăzut pentru formularea unei căi de atac împotriva deciziei a expirat deja?

                  2)

                  Serviciul de proprietate industrială al unui stat membru, competent să elibereze certificatul suplimentar de protecție, este obligat să rectifice din oficiu data expirării certificatului respectiv, astfel încât acesta să fie conform cu interpretarea juridică cuprinsă în Hotărârea Seattle Genetics (C-471/14)?

         (1)  JO 1996, L 198, p. 30, Ediție specială, 03/vol. 19, p. 160.

         (2)  JO 2009, L 152, p. 1.


title: Cauza T-147/12: Acțiune introdusă la 30 martie 2012 — Wünsche Handelsgesellschaft International/Comisia

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/29

         Acțiune introdusă la 30 martie 2012 — Wünsche Handelsgesellschaft International/Comisia
   (Cauza T-147/12)
   2012/C 165/50
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: K. Landry și G. Schwendinger, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită:

               —

               Anularea Deciziei REM 02/2009 a Comisiei din 16 septembrie 2011 [C(2011) 6393 final];

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei REM 02/2009 a Comisiei din 16 septembrie 2011 [C(2011) 6393 final] prin care s-a constatat că remiterea drepturilor de import nu este justificată într-un caz determinat privind importuri de cutii de conserve de ciuperci din specia Agaricus provenite din China, efectuate de reclamantă în anii 2004 și 2006.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

               1.

               Încălcarea articolului 220 alineatul (2) litera (b) din Codul Vamal

                           —

                           Reclamanta exprimă dubii cu privire la aprecierea Comisiei potrivit căreia autoritățile germane au săvârșit o eroare în prezenta cauză.

                           —

                           Cel puțin, reclamanta nu sesizează deloc (pretinsa) eroare. Reclamantei care a acționat cu bună-credință și este experimentată nu i se poate imputa încălcarea obligației de diligență. Având în vedere complexitatea situației juridice și practica îndelungată a autorităților germane, reclamanta ar putea invoca încrederea legitimă

               2.

               Încălcarea articolului 239 din Codul Vamal

                           —

                           Comisia a săvârșit o eroare de drept procedural, întrucât prin simpla trimitere la respingerea prevăzută în temeiul articolului 220 alineatul (2) litera (b) din Codul Vamal și fără a efectua o analiză independentă a respins în mod sumar și remiterea drepturilor de import conform articolului 239 din Codul Vamal.

                           —

                           În plus, Comisia ar fi săvârșit și o eroare de drept material, întrucât nu a recunoscut că în prezenta cauză ar exista „circumstanțe speciale” prevăzute la articolul 239 din Codul Vamal și că ar fi fost îndeplinite condițiile pentru remiterea drepturilor în temeiul acestei dispoziții.

               3.

               Încălcarea principiilor generale de drept

                           —

                           Reclamanta impută Comisiei că prin adoptarea deciziei atacate a încălcat principiile de drept primar ale protecției încrederii legitime, proporționalității, bunei administrări și egalității de tratament.


title: Cauza T-438/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 noiembrie 2009 — Spa Monopole/OAPI — De Francesco Import (SpagO) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SpagO — Marcă națională verbală anterioară SPA — Motiv relativ de refuz — Lipsa atingerii aduse renumelui — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 noiembrie 2009 — Spa Monopole/OAPI — De Francesco Import (SpagO)
   (Cauza T-438/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SpagO - Marcă națională verbală anterioară SPA - Motiv relativ de refuz - Lipsa atingerii aduse renumelui - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2010/C 11/47
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgia) (reprezentanți: L. De Brouwer, E. Cornu, É. De Gryse, D. Moreau, J. Pagenberg, A. von Mühlendahl și S. Abel, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: B. Schmidt, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: De Francesco Import GmbH (Nürnberg, Germania) (reprezentanți: D. Terheggen și H. Lindner, avocați)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 13 septembrie 2007 (cauza R 1285/2006-2) privind o procedură de opoziție între De Francesco Import GmbH și Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008


title: Cauza T-107/11 P: Recurs introdus la 18 februarie 2011 de Fundația Europeană de Formare (ETF) împotriva Hotărârii pronunțate la 9 decembrie 2010 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-87/08, Schuerings/ETF

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/21

         Recurs introdus la 18 februarie 2011 de Fundația Europeană de Formare (ETF) împotriva Hotărârii pronunțate la 9 decembrie 2010 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-87/08, Schuerings/ETF
   (Cauza T-107/11 P)
   2011/C 139/40
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Fundația Europeană de Formare (ETF) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Gisela Schuerings (Nisa, Franța)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 9 decembrie 2010 în cauza F-87/08;

               —

               în consecință, respingerea acțiunii formulate în primă instanță și, prin urmare,

               —

               obligarea intimatei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în cele două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii sale, recurenta invocă patru motive.

               1.

               Prim motiv este întemeiat pe nerespectarea de către TFP a noțiunilor de interes al serviciului și de post, precum și pe încălcarea articolele 2 și 47 din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene și a obligației de motivare, în măsura în care TFP a considerat la punctul 62 din hotărârea atacată că „înainte ca o agenție să concedieze un agent care beneficiază de un contract pe perioadă determinată pentru motivul că atribuțiile care i-au fost atribuite acestui agent nu mai există sau au fost transferate unei alte entități, agenția în cauză are obligația să examineze dacă persoana interesată nu poate fi repartizată într-un alt post existent sau care trebuie creat în scurt timp inclusiv în urma atribuirii unor noi competențe agenției în cauză”.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiilor proporționalității și securității juridice, în măsura în care TFP a considerat la punctul 63 din hotărârea atacată că administrația trebuie, cu ocazia examinării posibilităților de schimbare a repartizării, „să pună în balanță interesului serviciului, care impune recrutarea persoanei celei mai apte să ocupe postul existent sau care trebuie creat în scurt timp și interesul agentului a cărui concediere este avută în vedere. Pentru acest motiv, administrația trebuie să țină cont […] de diferite criterii printre care figurează cerințele postului în raport cu calificările și cu potențialul agentului, […], precum și de vârsta sa, de vechimea în serviciu și de numărul de ani care îi rămân pentru a cotiza înainte de a-și putea valorifica dreptul său la pensionare”.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea normelor care nu sunt ultra vires sau ultra petita, precum și a normelor procedurale legate de principiul contradictorialității, în măsura în care TFP:

                           —

                           s-ar fi întemeiat pe o argumentare care nu a făcut obiectul dezbaterii părților,

                           —

                           ar fi reținut un motiv distinct de cele invocate de doamna Schuerings și

                           —

                           ar fi impus ETF reintegrarea doamnei Schuerings, în timp ce aceasta din urmă nu ar fi solicitat reintegrarea sa.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 266 TFUE și a obligației de motivare, în măsura în care TFP ar fi încălcat competența care îi revine ETF în privința executării hotărârii de anulare, precum și jurisprudența constantă în materie, impunând reintegrarea persoanei interesate în locul unei despăgubiri pecuniare în cazul anulării deciziei de concediere.


title: Cauza C-526/09: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 2 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Directiva 91/271/CEE — Tratarea apelor urbane reziduale — Articolul 11 alineatele (1) și (2) — Evacuări de ape industriale uzate în sistemele de colectare și în stațiile de epurare a apelor urbane reziduale — Condiționare de respectarea unor reglementări prealabile și/sau de obținerea unor autorizații specifice — Lipsa autorizației]

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/9

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 2 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-526/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 91/271/CEE - Tratarea apelor urbane reziduale - Articolul 11 alineatele (1) și (2) - Evacuări de ape industriale uzate în sistemele de colectare și în stațiile de epurare a apelor urbane reziduale - Condiționare de respectarea unor reglementări prealabile și/sau de obținerea unor autorizații specifice - Lipsa autorizației)
   2011/C 30/13
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și G. Braga da Cruz, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentant: L. Inez Fernandes, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 11 alineatele (1) și (2) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43) — Licență de evacuare a apelor uzate — „Estação de Serviço Sobritos”

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că a permis evacuarea de ape industriale uzate din complexul industrial Estação de Serviço Sobritos Lda, situat în zona urbană Matosinhos, în lipsa unei autorizații adecvate eliberate în acest scop, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 alineatele (1) și (2) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale.

               2.

               Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Cauza T-658/11: Ordonanța Tribunalului din 27 ianuarie 2014 — Comisia/OHMI — Ten ewiv (TEN)

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/18

         Ordonanța Tribunalului din 27 ianuarie 2014 — Comisia/OHMI — Ten ewiv (TEN)
   (Cauza T-658/11) (1)

   2014/C 78/35
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 98, 31.3.2012.


title: Cauza F-113/11: Acțiune introdusă la 25 octombrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/69

      Acțiune introdusă la 25 octombrie 2011 — ZZ/Comisia
      (Cauza F-113/11)
      (2012/C 25/134)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: ZZ (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Obiectul și descrierea litigiului

      Anularea deciziei implicite a Comisiei de respingere a cererii reclamantului privind plata arieratelor salariale corespunzătoare lunii august 2010.

         Concluziile reclamantului

                  —

                  Anularea deciziei adoptate de Comisie sau, în orice caz, care poate fi atribuită acesteia, de respingere a pretențiilor formulate de reclamant prin cererea sa din 30 august 2010, indiferent de forma acestei respingeri și de faptul dacă aceasta a fost o respingere în tot sau în parte;

                  —

                  declararea inexistenței ex lege sau anularea, în orice caz, quatenus opus est, a notei Ares(2011) 217354;

                  —

                  anularea deciziei adoptate de Comisie de respingere a pretențiilor formulate de reclamant prin reclamația sa din 14 martie 2011, indiferent de forma acestei respingeri;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-496/08 P: Recurs introdus la 18 noiembrie 2008 de Pilar Angé Serrano, Jean-Marie Bras, Adolfo Orcajo Teresa, Dominiek Decoutere, Armin Hau și Francisco Javier Solana Ramos împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 18 septembrie 2008 în cauza T-47/05 (Angé Serrano și alții/Parlamentul European)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/27

         Recurs introdus la 18 noiembrie 2008 de Pilar Angé Serrano, Jean-Marie Bras, Adolfo Orcajo Teresa, Dominiek Decoutere, Armin Hau și Francisco Javier Solana Ramos împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 18 septembrie 2008 în cauza T-47/05 (Angé Serrano și alții/Parlamentul European)
   (Cauza C-496/08 P)
   (2009/C 44/46)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurenți: Pilar Angé Serrano, Jean-Marie Bras, Adolfo Orcajo Teresa, Dominiek Decoutere, Armin Hau și Francisco Javier Solana Ramos (reprezentant: E. Boigelot, avocat)

      Celelalte părți în proces: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile recurenților

               —

               Declararea recursului admisibil și fondat și, în consecință:

                           —

                           în privința doamnei Angé Serrano, a domnului Bras și a domnului Orcajo Teresa, anularea hotărârii pronunțate, pe de o parte, în măsura în care în aceasta se consideră că nu este necesar ca Tribunalulul să se pronunțe cu privire la acești recurenți referitor la primul lor motiv și, pe de altă parte, în măsura în care prin hotărâre se respinge solicitarea acestora de acordare de daune-interese;

                           —

                           în privința domnului Decoutere, a domnului Hau și a domnului Solana Ramos, anularea punctelor 2 și 4 din dispozitivul hotărârii pronunțate și a motivelor cuprinse în aceste puncte;

               —

               judecarea litigiului și admiterea acțiunii inițiale a recurenților formulată în cauza T-47/05;

                           —

                           anularea deciziilor referitoare la încadrarea în grad a recurenților în urma intrării în vigoare a noului statut;

                           —

                           obligarea Parlamentului European la plata de daune-interese, evaluate ex aequo et bono la 60 000 de euro pentru fiecare recurent;

               —

               obligarea în orice caz a intimatului la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

         Motivele și principalele argumente
   În hotărârea atacată, Tribunalul se pronunță asupra acțiunilor formulate de cei șase recurenți, toți funcționari ai Parlamentului European, care au reușit la concursuri interne efectuate în temeiul vechiului statut, dar a căror încadrare a fost modificată în urma intrării în vigoare a noului statut.
   Primii trei recurenți invocă două motive în susținerea recursului lor.
   Prin intermediul primului motiv, aceștia susțin că, că pronunțându-se în sensul lipsei necesității de a se pronunța, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și nu a respectat obligația de motivare. Într-adevăr, recurenții și-ar fi menținut interesul de a acționa în justiție în vederea anulării deciziilor de încadrare atacate, în pofida înlocuirii acestora prin deciziile individuale ulterioare datei de 30 martie 2006, în măsura în care Tribunalul însuși ar fi considerat că aceste noi decizii nu remediază pe deplin criticile recurenților, întrucât prin acestea nu se restabilește încadrarea într-un grad superior. În plus, deciziile atacate ar fi întemeiate pe articolele 2 și 8 din anexa XIII la noul statut, a căror legalitate ar fi, în opinia acestora, contestabilă.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, aceiași recurenți invocă faptul că Tribunalul nu a respectat obligația de motivare, respingând solicitarea acestora de daune-interese, deși încadrarea în grad potrivit noului statut i-ar situa la același nivel cu colegii care nu au reușit la concursul de trecere la o altă categorie și, în consecință, le-ar produce un prejudiciu grav.
   Ultimii trei recurenți invocă un singur motiv în susținerea recursului lor, întemeiat pe nelegalitatea articolelor 2 și 8 din anexa XIII la noul Statut al funcționarilor.
   În această privință, recurenții invocă, în primul rând, încălcarea de către Tribunal a drepturilor dobândite și a principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime, în măsura în care acesta ar considera că încadrarea într-un grad superior după ce au reușit la concursuri desfășurate în temeiul vechiului statut nu constituie un drept dobândit și, în consecință, nu ar putea da naștere vreunei așteptări legitime.
   În susținerea acestui motiv, recurenții invocă, în al doilea rând, că Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament în măsura în care, în urma reîncadrării în grad efectuate potrivit noului statut, aceștia ar fi tratați în mod identic cu colegii lor care nu au reușit la aceleași concursuri. În plus, Tribunalul ar fi aplicat un tratament diferit în privința unor situații identice, în măsura în care concluzionează că respectivii candidați care au reușit la același concurs nu constituie aceeași unică categorie, normele de încadrare în grad fiind diferite în funcție de data la care a avut loc încadrarea. Aplicarea unor dispoziții diferite în privința candidaților care au reușit la același concurs, și anume a articolului 2 alineatul (1) și a articolului 5 alineatul (4) din anexa XIII la noul statut, ar fi astfel contrară principiului egalității de tratament.


title: Cauza T-764/14: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2014 – European Dynamics Luxembourg și Evropaïki Dynamiki/Comisia

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/38

         Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2014 – European Dynamics Luxembourg și Evropaïki Dynamiki/Comisia
   (Cauza T-764/14)
   (2015/C 026/49)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamante: European Dynamics Luxembourg SA (Luxemburg, Luxemburg) și Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: M. Sfyri și I. Ampazis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene Ares(2014) 2903214 din 5 septembrie 2014 prin care Comisia a respins oferta reclamantelor în cadrul cererii de ofertă prin procedură restrânsă EuropeAid/135040/C/SER/MULTI;

               —

               repunerea în situația anterioară și

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată ale reclamantelor.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă ceea ce urmează.
   În opinia acestora, decizia atacată trebuie să fie anulată în temeiul articolului 263 TFUE pentru următoarele motive:

               În primul rând, experiența participanților a fost evaluată în cursul procedurii de atribuire, deși aceasta fusese deja examinată în etapa preselecției.

               În al doilea rând, Comisia a încălcat obligația de motivare a propriei decizii, furnizând explicații insuficiente pentru clasificarea ofertei tehnice a reclamantelor și necomunicând compunerea integrală a consorțiului declarat câștigător și caracteristicile esențiale ale ofertei economice.

               În al treilea rând, Comisia a săvârșit o serie de erori vădite de apreciere în ceea ce privește oferta tehnică a reclamantelor, încălcând în același timp principiul egalității de tratament a participanților.

               În al patrulea rând, Comisia a încălcat regulamentul financiar și principiul transparenței prevăzut de acesta.


title: Cauza T-20/14: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2014 – Nguyen/Parlamentul European și Consiliul

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/42

         Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2014 – Nguyen/Parlamentul European și Consiliul
   (Cauza T-20/14)
   2014/C 112/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Huynh Duong Vi Nguyen (Woluwe-Saint-Lambert, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene și Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea unor dispoziții, printre care articolul 7 (concediul aferent duratei călătoriei) din anexa V la statut, precum și articolul 8 (cheltuielile de călătorie) din anexa VII la statut, modificate prin Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1023/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2013 de modificare a Statutului funcționarilor Uniunii Europene și a Regimului aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene, publicat în Jurnalul Oficial nr. L 287 din 29 octombrie 2013, având în vedere că dreptul la cheltuielile de călătorie și la concediul aferent duratei călătoriei este legat de indemnizația de expatriere sau de reședință în afara țării de origine;

               —

               obligarea pârâților la plata către reclamant a sumei de 169 051,96 euro pentru prejudiciul material suferit, precum și a sumei de 40 000 de euro pentru prejudiciul moral;

               —

               obligarea pârâților la plata de daune interese moratorii și compensatorii cu rata de 6,75 în favoarea reclamantului pentru prejudiciul moral și material suferit;

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecate efectuate de reclamant în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul – al cărui loc de origine este New York, dar care nu beneficiază de indemnizația de expatriere sau de reședință în afara țării de origine și care pierde din această cauză, ca urmare a reformei Statutului funcționarilor Uniunii Europene, dreptul la plata forfetară a cheltuielilor de călătorie și la majorarea concediului anual cu zilele suplimentare de concediu aferent duratei călătoriei – invocă cinci motive, întemeiate pe:

               —

               încălcarea unor norme fundamentale de procedură și a articolului 27 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene privind dreptul lucrătorilor la informare și la consultare în cadrul întreprinderii;

               —

               încălcarea principiului respectării drepturilor dobândite, a principiilor în materie de aplicare a legii în timp și a principiului securității juridice;

               —

               încălcarea principiului încrederii legitime

               —

               încălcarea principiului egalității de tratament și

               —

               încălcarea principiului proporționalității.


title: Cauza C-559/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 aprilie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Onix Asigurări SA/Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS) [Trimitere preliminară — Directiva 73/239/CEE — Directiva 92/49/CEE — Principiul autorizației unice — Principiul controlului exercitat de statul membru de origine — Articolul 40 alineatul (6) — Noțiunea „nereguli” — Reputația acționarilor — Interdicție impusă unei societăți de asigurare stabilite într-un stat membru de a încheia noi contracte pe teritoriul unui alt stat membru]

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 aprilie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Onix Asigurări SA/Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)
   (Cauza C-559/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Directiva 73/239/CEE - Directiva 92/49/CEE - Principiul autorizației unice - Principiul controlului exercitat de statul membru de origine - Articolul 40 alineatul (6) - Noțiunea „nereguli” - Reputația acționarilor - Interdicție impusă unei societăți de asigurare stabilite într-un stat membru de a încheia noi contracte pe teritoriul unui alt stat membru])
   (2017/C 202/05)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Onix Asigurări SA

      Intimat: Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

      Dispozitivul

   Directiva 92/49/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind asigurarea generală directă și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 88/357/CEE (a treia directivă privind „asigurarea generală”) și în special articolul 40 alineatul (6) din aceasta trebuie interpretate în sensul că se opun ca autoritățile de supraveghere dintr-un stat membru să adopte, în regim de urgență, în privința unei întreprinderi de asigurare generală directă care își desfășoară activitatea pe teritoriul acestui stat membru în conformitate cu libera prestare a serviciilor, măsuri precum interzicerea de a încheia noi contracte pe acest teritoriu, întemeiate pe nerespectarea, originară sau nu, evaluată în mod discreționar, a unei condiții subiective de autorizare prevăzute pentru eliberarea autorizației necesare exercitării activității de asigurare, astfel cum este condiția referitoare la reputație, în scopul protejării intereselor persoanelor asigurate și ale celorlalte persoane care pot beneficia de acoperirea de asigurare conform contractelor de asigurare subscrise. În schimb, această directivă nu se opune ca respectivul stat membru, în exercitarea prerogativelor care îi sunt specifice în caz de urgență, să stabilească dacă anumite carențe sau incertitudini referitoare la onorabilitatea persoanelor din conducerea întreprinderii de asigurare în cauză prezintă un pericol real și iminent în sensul că s-ar săvârși nereguli în dauna intereselor persoanelor asigurate sau ale celorlalte persoane care pot beneficia de acoperirea de asigurare conform contractelor de asigurare subscrise și, dacă aceasta este situația, să adopte imediat măsuri corespunzătoare, precum, dacă este cazul, interzicerea de a încheia noi contracte pe teritoriul său.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza T-229/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 12 ianuarie 2007 — Kretschmer/Parlamentul European

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/39

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 12 ianuarie 2007 — Kretschmer/Parlamentul European
   (Cauza T-229/06) (1)

   (2007/C 56/73)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele primei camere a dispus radierea cauzei de pe rol.

      (1)  JO C 294 din 2.12.2006.


title: Cauza T-534/14: Acțiune introdusă la 16 iulie 2014 – Murnauer Markenvertrieb/OAPI – Bach Flower Remedies (MURNAUERS Bachblüten)

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/13

         Acțiune introdusă la 16 iulie 2014 – Murnauer Markenvertrieb/OAPI – Bach Flower Remedies (MURNAUERS Bachblüten)
   (Cauza T-534/14)
   2014/C 351/15
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Murnauer Markenvertrieb GmbH (Egelsbach, Germania) (reprezentanți: F. Traub și H. Daniel, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bach Flower Remedies Ltd (Londra, Vereinigtes Königreich)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 5 mai 2014, pronunţată în cauza R 2041/2012-2,

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conţine elementele verbale „MURNAUERS Bachblüten” pentru produse din clasele 3,5 şi 30 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 7 49  847.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Bach Flower Remedies Ltd.

      Marca sau semnul invocat în procedura opoziției: mărcile figurative naţionale şi comunitare care conţin elementul verbal „Bach”, marca verbală naţională „Bach”, precum şi marca neînregistrată utilizată în comerţ „BACH” pentru produse şi servicii din clasele 3, 5, 29, 30, 31, 32, 33, 35, 42 şi 44.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziţia.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-634/13 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 septembrie 2015 – Total Marketing Services, succesoare în drepturi a Total Raffinage Marketing/Comisia Europeană (Recurs — Concurență — Piața cerii de parafină — Piața gaciului de parafină — Durata participării la o înțelegere ilicită — Încetarea participării — Întreruperea participării — Absența contactelor coluzive stabilite într-o anumită perioadă — Continuarea încălcării — Sarcina probei — Distanțare publică — Percepția celorlalți participanți la înțelegere cu privire la intenția de a se distanța — Obligația de motivare — Principiile prezumției de nevinovăție, egalității de tratament, protecției jurisdicționale efective și individualizării pedepselor)

text:
               9.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/6

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 septembrie 2015 – Total Marketing Services, succesoare în drepturi a Total Raffinage Marketing/Comisia Europeană
   (Cauza C-634/13 P) (1)

   ((Recurs - Concurență - Piața cerii de parafină - Piața gaciului de parafină - Durata participării la o înțelegere ilicită - Încetarea participării - Întreruperea participării - Absența contactelor coluzive stabilite într-o anumită perioadă - Continuarea încălcării - Sarcina probei - Distanțare publică - Percepția celorlalți participanți la înțelegere cu privire la intenția de a se distanța - Obligația de motivare - Principiile prezumției de nevinovăție, egalității de tratament, protecției jurisdicționale efective și individualizării pedepselor))
   (2015/C 371/07)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Total Marketing Services, succesoare în drepturi a Total Raffinage Marketing (reprezentanți: A. Vandencasteele, C. Lemaire și S. Naudin, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Van Nuffel și A. Biolan, agenți, asistați de N. Coutrelis, avocat)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Total Marketing Services SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 45, 15.2.2014.


title: Cauza T-405/06: Acțiune introdusă la data de 27 decembrie 2006 — Arcelor Luxembourg și alții/Comisie

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/37

         Acțiune introdusă la data de 27 decembrie 2006 — Arcelor Luxembourg și alții/Comisie
   (Cauza T-405/06)
   (2007/C 42/65)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamante: Arcelor Luxembourg (Luxemburg, Marele Ducat al Luxemburgului) Arcelor Profil Luxembourg SA (Esch-sur-Alzette, Marele Ducat al Luxemburgului) și Arcelor International (Luxemburg, Marele Ducat al Luxemburgului) (reprezentant: A. Vandencasteele, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               anularea deciziei Comisiei din 8 noiembrie 2006 în cauza COMP/F/38.907 — Grinzi din oțel — C(2006) 5342 final;

               —

               cel puțin anularea articolului 2 al deciziei, prin care se aplică reclamantelor o sancțiune pecuniară sau reducerea în mod drastic a acesteia;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamantele solicită anularea deciziei C(2006) 5342 final a Comisiei, din 8 noiembrie 2006, referitoare la o procedură de aplicare a articolului 65 CECO (cauza COMP/F/38.907 — Grinzi din oțel) privind înțelegerile și practicile concertate care implică producători europeni de grinzi și care au ca obiect fixarea prețurilor, alocarea unor procente și schimburile de informații pe piața comunitară a grinzilor. În subsidiar, acestea solicită anularea sau reducerea semnificativă a cuantumului amenzii care le-a fost aplicată prin decizia atacată.
   În susținerea acțiunii lor reclamantele invocă mai multe motive.
   Primul motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 97 CECO și pe abuzul de putere, în măsura în care decizia atacată face aplicarea articolului 65 CECO după expirarea acestuia, astfel cum este prevăzut în articolul 97.
   În al doilea rând, reclamantele invocă încălcarea Regulamentului (CE) nr. 1/2003 (1) și un abuz de putere, din moment ce Comisia își întemeiază competența de a adopta o decizie CECO pe un regulament care nu îi conferă puteri decât în ceea ce privește punerea în aplicare a articolelor 81 și 82 CE.
   Cel de-al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului la apărare, în măsura în care decizia impută celor trei societăți afiliate responsabilitatea pentru o practică la care doar una singură a participat.
   În plus, reclamantele pretind că, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia a încălcat normele juridice în materie de prescripție.
   În final, acestea susțin că decizia atacată a încălcat dreptul lor la apărare, în măsura în care aceasta a fost adoptată după mai mult de 15 ani de la comiterea faptelor, pe baza unei teorii a imputabilității enunțată, conform reclamantelor, pentru prima dată de către Comisie, în comunicarea privind obiecțiunile din martie 2006, prin urmare, într-un termen pe care ele îl consideră excesiv.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a regulilor de concurenţă prevăzute la articolele 81 şi 82 din tratat, JO 2003, L 1, p. 1.


title: Cauza C-312/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal du travail de Huy (Belgia) la 28 iunie 2012 — Agim Ajdini/État belge, Service des Allocations aux Handicapés

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal du travail de Huy (Belgia) la 28 iunie 2012 — Agim Ajdini/État belge, Service des Allocations aux Handicapés
   (Cauza C-312/12)
   2012/C 287/37
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal du travail de Huy

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Agim Ajdini

      Pârât: État belge, Service des Allocations aux Handicapés

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 4 din Legea din 27 februarie 1987 privind prestațiile acordate persoanelor cu handicap, prin faptul că exclude de la beneficiul prestațiilor acordate persoanelor cu handicap, doar din cauza cetățeniei, persoana străină care are drept de ședere legal în Belgia, care este înscrisă în registrul străinilor și care are legături puternice și durabile cu Belgia, unde locuiește împreună cu familia sa de 12 ani, cu împrejurarea specială că această persoană străină este resortisant al unui stat terț candidat oficial pentru aderarea la Uniunea Europeană, este conform cu dreptul european, și, în particular, cu Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (2000/C 364/01), în special cu articolele 20, 21 și 26 din aceasta?

               2.

               Articolul 26 alineatul 4 din Legea specială din 6 ianuarie 1989 privind Cour d’arbitrage este conform cu dreptul european, și în special cu articolul 234 din Tratatul de instituire a Comunității Europene?


title: Cauza C-310/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (Civil Division) (Anglia și Țara Galilor) la 11 iulie 2008 — London Borough of Harrow/Nimco Hassan Ibrahim și Secretary of State for the Home Department

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (Civil Division) (Anglia și Țara Galilor) la 11 iulie 2008 — London Borough of Harrow/Nimco Hassan Ibrahim și Secretary of State for the Home Department
   (Cauza C-310/08)
   (2008/C 247/13)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   Court of Appeal (Civil Division) (Anglia și Țara Galilor)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: London Borough of Harrow

      Pârâți: Nimco Hassan Ibrahim, Secretary of State for the Home Department.
   Întrebările preliminare

               1)

               Soțul și copiii beneficiază de dreptul de ședere în Regatul Unit numai dacă îndeplinesc condițiile stabilite în Directiva 2004/38 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 (1)?
               SAU

               2)

                           (i)

                           aceștia beneficiază de un drept de stabilire întemeiat pe articolul 12 din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 din 15 octombrie 1968 (2), astfel cum a fost interpretat de către Curtea de Justiție, fără a fi necesar să îndeplinească condițiile stabilite în Directiva 2004/38 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004;
                           și

                           (ii)

                           în această ipoteză, trebuie să dispună de resurse suficiente pentru a nu deveni o povară pentru sistemul de asigurări sociale ale statului membru gazdă pe timpul perioadei planificate de ședere, precum și de asigurări de sănătate complete în acest stat membru?

               3)

               Dacă răspunsul la întrebarea 1 este afirmativ, soluția este diferită în circumstanțe precum cele din speță în care copii au început studiile primare iar lucrătorul resortisant comunitar și-a încetat munca înainte de date la care Directiva 2004/38 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 trebuie pusă în aplicare în statele membre?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, JO L 158, p. 77, Ediție specială 05/vol. 7, p. 56.

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității, JO L 257, p. 2, Ediție specială 05/vol. 1, p. 11.


title: Hotărârea Curții din 9 iulie 2013 în cauza E-7/12 – Schenker Nord AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere (Acțiune în constatarea abținerii de a acționa – răspunderea necontractuală a Autorității AELS de Supraveghere – Acces la documente – Așteptări legitime – Principiul bunei administrări – Neadoptarea de către Autoritatea AELS de Supraveghere a unei decizii într-un termen autoimpus)

text:
               24.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/4

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 9 iulie 2013
   în cauza E-7/12
   Schenker Nord AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere
   (Acțiune în constatarea abținerii de a acționa – răspunderea necontractuală a Autorității AELS de Supraveghere – Acces la documente – Așteptări legitime – Principiul bunei administrări – Neadoptarea de către Autoritatea AELS de Supraveghere a unei decizii într-un termen autoimpus)
   2013/C 309/04
   În cauza E-7/12, Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere – CERERE în temeiul articolelor 37 și 46 din Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție referitoare la abținerea de a acționa și la responsabilitatea necontractuală a Autorității de Supraveghere a AELS, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, și din judecătorii Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), a pronunțat, la 9 iulie 2013, hotărârea a cărei parte dispozitivă prevede următoarele:
   Prin prezenta, instanța declară următoarele:

               1.

               nu este necesar să se pronunțe cu privire la afirmația conform căreia ESA nu a reușit să acționeze în legătură cu restul documentelor în cauza nr. 34250;

               2.

               respinge acțiunea cu privire la restul elementelor;

               3.

               obligă ESA la plata cheltuielilor de judecată privind abținerea de a acționa, a propriilor cheltuieli aferente acțiunii privind răspunderea necontractuală și la plata a jumătate din costurile solicitanților aferente acțiunii privind răspunderea necontractuală;

               4.

               hotărăște ca solicitanții să suporte jumătate din propriile cheltuieli de judecată aferente acțiunii privind răspunderea necontractuală.


title: Cauza F-55/13: Acțiune introdusă la 2 iunie 2013 — ZZ/BEI

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/26

         Acțiune introdusă la 2 iunie 2013 — ZZ/BEI
   (Cauza F-55/13)
   (2013/C 226/36)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: L. Isola, avocat)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea raportului de evaluare a reclamantului pentru anul 2011, în măsura în care nu îi atribuie calificativul „exceptional performance” (performanță excepțională) sau „very good performance” (performanță foarte bună) și nu îl propune pentru promovare la funcția D și în măsura în care îi stabilește obiectivele pentru anul 2012, anularea instrucțiunilor pentru raportul de evaluare 2011 și, în sfârșit, obligarea BEI la plata prejudiciilor morale și materiale pe care reclamantul pretinde că le-a suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea: a) deciziei din 18 decembrie 2012, în măsura în care Comitetul de recurs a respins, în temeiul articolului 22 din Regulamentul personalului BEI și a Notei personalului nr. 715 HR/P&O/2012-0103 din 29 martie 2012, acțiunea formulată de reclamant privind raportul de informare pentru anul 2011; b) raportul de informare 2011 în măsura în care nu rezumă aprecierile prin calificativul „Exceptional performance” sau prin calificativul „Very good performance” și, în sfârșit, în măsura în care nu îl propune pentru promovare la funcția D, precum și în măsura în care îi stabilește obiectivele pentru anul 2012; c) tuturor actelor conexe, subsecvente și de fundamentare, în special a promovărilor în temeiul notei „2011 staff appraisal exercise, award of promotions and titles” (Sesiunea de evaluare pe anul 2011, acordarea promovărilor și a titlurilor) a directorului de resurse umane din mai 2012 având în vedere că, în lumina aprecierii exprimate de superiorii reclamantului, atacată în prezenta acțiune, BEI nu l-a luat în considerare pe reclamant la punctul „promovări de la funcția E la funcția D”;

               —

               anularea și neaplicarea instrucțiunilor emise de Direcția „Resurse umane” prin nota RH/P&O/2011-0242 nr. 709 din 13 decembrie 2011 intitulată „Guidelines to the 2011 annual staff appraisal exercise” (Instrucțiuni privind sesiunea anuală de evaluare a personalului) din 14 decembrie 2011, și în măsura în care prevăd că aprecierea finală este rezumată printr-o scrisoare, fără a stabili însă criteriile pe care evaluatorul trebuie să le respecte pentru ca o performanță să fie considerată „exceptionnelle dépassant les attentes” (excepțională care depășește așteptările), „très bonne” (foarte bună) sau „répondant à toutes les attentes” (corespunzătoare tuturor așteptărilor);

               —

               obligarea pârâtei la plata prejudiciilor morale și materiale care rezultă din cele de mai sus și a cheltuielilor de judecată.