title: Cauza C-518/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour du travail de Bruxelles – Belgia) – Ville de Nivelles/Rudy Matzak (Trimitere preliminară — Directiva 2003/88/CE — Protecția securității și a sănătății lucrătorilor — Organizarea timpului de lucru — Articolul 2 — Noțiunile „timp de lucru” și „perioadă de repaus” — Articolul 17 — Derogări — Pompieri — Timp de gardă — Gardă la domiciliu)

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour du travail de Bruxelles – Belgia) – Ville de Nivelles/Rudy Matzak
   (Cauza C-518/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2003/88/CE - Protecția securității și a sănătății lucrătorilor - Organizarea timpului de lucru - Articolul 2 - Noțiunile „timp de lucru” și „perioadă de repaus” - Articolul 17 - Derogări - Pompieri - Timp de gardă - Gardă la domiciliu))
   (2018/C 134/02)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour du travail de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Apelant: Ville de Nivelles

      Intimat: Rudy Matzak

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 17 alineatul (3) litera (c) punctul (iii) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că statele membre nu pot deroga, în ceea ce privește anumite categorii de pompieri recrutați de serviciile publice de pompieri, de la ansamblul obligațiilor care decurg din dispozițiile acestei directive, inclusiv din articolul 2 din aceasta, care definește printre altele noțiunile „timp de lucru” și „perioadă de repaus”.

               2)

               Articolul 15 din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că nu permite ca statele membre să mențină sau să adopte o definiție a noțiunii „timp de lucru” mai puțin restrictivă decât cea prevăzută la articolul 2 din această directivă.

               3)

               Articolul 2 din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că nu impune statelor membre să stabilească remunerarea perioadelor de gardă la domiciliu precum cele în discuție în litigiul principal în funcție de calificarea acestor perioade drept „timp de lucru” sau drept „perioadă de repaus”.

               4)

               Articolul 2 din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că timpul de gardă pe care un lucrător îl petrece la domiciliu cu obligația de a răspunde la apelurile angajatorului său într-un interval de opt minute, ceea ce restrânge în mod semnificativ posibilitățile de a avea alte activități, trebuie să fie considerat „timp de lucru”.

      (1)  JO C 414, 14.12.2015.


title: Cauza C-129/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 19 februarie 2018 – SM/Entry Clearance Officer, UK Visa Section

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 19 februarie 2018 – SM/Entry Clearance Officer, UK Visa Section
   (Cauza C-129/18)
   (2018/C 134/23)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court of the United Kingdom

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: SM

      Intimat: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

      Intervenienți: Coram Children’s Legal Centre (CCLC) și Centre for Advice on Individual Rights in Europe (AIRE)

      Întrebările preliminare

               1)

               Un copil aflat sub autoritatea părintească permanentă a unui cetățean sau a unor cetățeni ai Uniunii prin „kafala” sau printr-un sistem echivalent reglementat de sistemul legislativ al țării sale de origine este considerat „descendent direct” în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2004/38?

               2)

               Alte dispoziții ale Directivei [2004/38], în special articolele 27 și 35 din aceasta, pot fi interpretate în sensul că refuză acordarea dreptului de intrare unor astfel de copii în cazul în care aceștia sunt victime ale exploatării, ale abuzului sau ale traficului de persoane sau sunt supuși unui astfel de risc?

               3)

               Un stat membru, înainte de a recunoaște ca descendent direct în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (c) din directiva menționată un copil care nu este descendent consangvin al unui resortisant al Spațiului Economic European (SEE), are dreptul să examineze dacă procedurile în urma cărora copilul a fost plasat sub autoritatea părintească sau în custodia resortisantului SEE respectiv au fost de așa natură încât interesul superior al copilului a fost luat în considerare în mod suficient?


title: Cauza C-16/16 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 februarie 2018 – Regatul Belgiei/Comisia Europeană (Recurs — Protecția consumatorilor — Servicii de jocuri de noroc online — Protecția consumatorilor și a jucătorilor și împiedicarea accesului minorilor la aceste jocuri — Recomandarea 2014/478/UE a Comisiei — Act al Uniunii neobligatoriu din punct de vedere juridic — Articolul 263 TFUE)

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 februarie 2018 – Regatul Belgiei/Comisia Europeană
   (Cauza C-16/16 P) (1)

   ((Recurs - Protecția consumatorilor - Servicii de jocuri de noroc online - Protecția consumatorilor și a jucătorilor și împiedicarea accesului minorilor la aceste jocuri - Recomandarea 2014/478/UE a Comisiei - Act al Uniunii neobligatoriu din punct de vedere juridic - Articolul 263 TFUE))
   (2018/C 134/03)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Recurent: Regatul Belgiei (reprezentanți: L. Van den Broeck, M. Jacobs și J. Van Holm, agenți, asistați de P. Vlaemminck, B. Van Vooren, R. Verbeke și J. Auwerx, advocaten)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Wilman și H. Tserepa-Lacombe, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 145, 25.4.2016.


title: Cauza C-628/16: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 21 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzgericht – Austria) – Kreuzmayr GmbH/Finanzamt Linz [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Livrări succesive privind aceleași bunuri — Locul celei de a doua livrări — Informarea primului furnizor — Număr de identificare în scopuri de TVA — Drept de deducere — Încredere legitimă a persoanei impozabile în existența condițiilor dreptului de deducere]

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/9

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 21 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzgericht – Austria) – Kreuzmayr GmbH/Finanzamt Linz
   (Cauza C-628/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Livrări succesive privind aceleași bunuri - Locul celei de a doua livrări - Informarea primului furnizor - Număr de identificare în scopuri de TVA - Drept de deducere - Încredere legitimă a persoanei impozabile în existența condițiilor dreptului de deducere])
   (2018/C 134/12)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzgericht

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Kreuzmayr GmbH

      Intimată: Finanzamt Linz

      Dispozitivul

               1)

               În împrejurări precum cele din cauza principală, articolul 32 primul paragraf din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că se aplică celei de a doua dintre cele două livrări succesive ale aceluiași bun care au dau naștere numai unui singur transport intracomunitar.

               2)

               În cazul în care a doua livrare dintr-un lanț de două livrări succesive care implică un singur transport intracomunitar este o livrare intracomunitară, principiul protecției încrederii legitime trebuie interpretat în sensul că clientul final, care s-a prevalat în mod greșit de un drept de deducere a taxei pe valoarea adăugată aferente intrărilor, nu poate să deducă, cu titlu de taxă pe valoarea adăugată aferentă intrărilor, taxa pe valoarea adăugată plătită furnizorului numai în temeiul facturilor transmise de operatorul intermediar care a reținut o calificare eronată a livrării sale.

      (1)  JO C 95, 27.3.2017


201806080291931362018/C 221/23342017TC22120180625RO01ROINFO_JUDICIAL20180504202011Cauza T-34/17: Hotărârea Tribunalului din 4 mai 2018 – Skyleader/EUIPO – Sky International (SKYLEADER) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene figurativă SKYLEADER — Neluarea în considerare a unor elemente de probă prezentate în fața diviziei de anulare — Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 95 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001] — Norma 40 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 [devenită articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2017/1430]”]
 ---documentbreak--- C2212018RO2010120180504RO0023201201Hotărârea Tribunalului din 4 mai 2018 – Skyleader/EUIPO – Sky International (SKYLEADER)
   (Cauza T-34/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene figurativă SKYLEADER — Neluarea în considerare a unor elemente de probă prezentate în fața diviziei de anulare — Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 95 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001] — Norma 40 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 [devenită articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2017/1430]”]”2018/C 221/23Limba de procedură: engleza
      Părţile

      Reclamantă: Skyleader a.s. (Ústí nad Labem, Republica Cehă) (reprezentant: K. Malmstedt, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Sky International AG (Zug, Elveția) (reprezentant: J. Barry, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 21 noiembrie 2016 (cauza R 805/2016-4) privind o procedură de decădere între Sky International și Skyleader

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă Skyleader a.s. la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor necesare efectuate de Sky International AG în cadrul procedurii în fața camerei de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

      (
         1
      )	JO C 78, 13.3.2017.


201806150541955112018/C 231/552882018TC23120180702RO01ROINFO_JUDICIAL20180504434311Cauza T-288/18: Acțiune introdusă la 4 mai 2018 – M. I. Industries/EUIPO – Natural Instinct (NATURE’S VARIETY INSTINCT)
 ---documentbreak--- C2312018RO4310120180504RO0055431431Acțiune introdusă la 4 mai 2018 – M. I. Industries/EUIPO – Natural Instinct (NATURE’S VARIETY INSTINCT)
   (Cauza T-288/18)2018/C 231/55Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
      Părțile

      Reclamantă: M. I. Industries, Inc. (Lincoln, Nebraska, Statele Unite) (reprezentanți: M. Montañá Mora și S. Sebe Marin, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Natural Instinct Ltd (Camberley, Regatul Unit)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală NATURE’S VARIETY INSTINCT – cererea de înregistrare nr. 14 290 589

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 28/02/2018 în cauza R 1658/2017-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea EUIPO și – dacă este cazul – a persoanei care a formulat opoziția la plata în solidar a tuturor cheltuielilor de judecată aferente acestei proceduri.

      Motivul invocat

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001.


201806290731986532018/C 249/294612016TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180531242411Cauza T-461/16: Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Kaddour/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor — Abuz de putere — Principiul bunei administrări — Principiul autorității de lucru judecat — Încălcarea articolului 266 TFUE — Eroare vădită de apreciere — Drepturi fundamentale — Proporționalitate — Principiul nediscriminării”)
 ---documentbreak--- C2492018RO2410120180531RO0029241241Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Kaddour/Consiliul
   (Cauza T-461/16) (
         1
      )
   „(„Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor — Abuz de putere — Principiul bunei administrări — Principiul autorității de lucru judecat — Încălcarea articolului 266 TFUE — Eroare vădită de apreciere — Drepturi fundamentale — Proporționalitate — Principiul nediscriminării”)”2018/C 249/29Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamant: Khaled Kaddour (Damas, Siria) (reprezentanți: V. Davies și V. Wilkinson, solicitors, și R. Blakeley, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial J. Bauerschmidt și G. Étienne, ulteriort J. Bauerschmidt și S. Kyriakopoulou, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2016, L 141, p. 125) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/840 al Consiliului din 27 mai 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2016, L 141, p. 30), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Îl obligă pe domnul Khaled Kaddour să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (
         1
      )	JO C 383, 17,10,2016,.


201806290741986702018/C 249/554742016TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180529454511Cauza T-474/16: Ordonanța Tribunalului din 29 mai 2018 – Sowaer/Comisia
 ---documentbreak--- C2492018RO4510120180529RO0055451451Ordonanța Tribunalului din 29 mai 2018 – Sowaer/Comisia
   (Cauza T-474/16) (
         1
      )2018/C 249/55Limba de procedură: francezaPreședintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.
   (
         1
      )	JO C 371, 10.10.2016.


201806290081986422018/C 249/172842018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180425121211Cauza C-284/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 25 aprilie 2018 – Equitalia centro SpA/Poste Italiane SpA
 ---documentbreak--- C2492018RO1210120180425RO0017121121Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 25 aprilie 2018 – Equitalia centro SpA/Poste Italiane SpA
   (Cauza C-284/18)2018/C 249/17Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Recurentă (și intimată în recursul incident): Equitalia centro SpA

      Intimată (și recurentă în recursul incident): Poste Italiane SpA

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolul 14 TFUE (ex articolul 16 TCE și, anterior, articolul 7 D din tratat), articolul 106 alineatul (2) TFUE [ex articolul 86 alineatul (2) TCE și, anterior, articolul 90 din tratat] și încadrarea în schema serviciului de interes economic general (SIEG) se opun unei norme precum cea prevăzută de dispozițiile coroborate ale articolului 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992 și ale articolului 2 alineatele 18 20 din Legea nr. 662/1996, potrivit căreia se instituie și se menține – chiar ulterior privatizării serviciilor de „efectuare a unor operațiuni bancare de către administrația poștală”, prestate de Poste Italiane s.p.a. – o rezervare în favoarea Poste Italiane s.p.a. a unei activități (regim de monopol) având ca obiect gestionarea serviciului de cont curent poștal destinat colectării impozitului local ICI, ținând seama de evoluția reglementării statale în materia încasării impozitelor, care, cel puțin începând cu anul 1997, permite contribuabililor și, totodată, colectivităților locale beneficiare ale impozitelor să recurgă la modalități de plată și de încasare prin intermediul sistemului bancar?

            2)

            În cazul în care – ca răspuns la prima întrebare – se consideră că instituirea monopolului legal corespunde caracteristicilor SIEG, articolul 106 alineatul (2) TFUE [ex articolul 86 alineatul (2) TCE și, anterior, articolul 90 din tratat] și articolul 107 alineatul (1) TFUE (ex articolul 87 TCE și, anterior, articolul 92 din tratat), potrivit interpretării date acestor dispoziții de Curtea de Justiție în ceea ce privește cerințele pentru a face distincție între o măsură legală – de compensare a obligațiilor de serviciu public – și un ajutor de stat ilegal (Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg, C 280/00, EU:C:2003:415), se opun unei norme precum cea care rezultă din dispozițiile coroborate ale articolului 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992, ale articolului 2 alineatele 18 20 din Legea nr. 662/1996 și ale articolului 3 alineatul 1 din Decretul Președintelui Republicii nr. 144/2001, care acordă Poste Italiane s.p.a. competența de a stabili unilateral cuantumul „comisionului” datorat de concesionarul (agentul) serviciului de încasare a impozitului ICI și care este aplicat fiecărei operațiuni de administrare efectuate în contul curent poștal deschis pe numele concesionarului, având în vedere că Poste Italiane s.p.a., prin decizia Consiliului de administrație nr. 57/1996, a stabilit acest comision în cuantum de 100 de lire pentru perioada cuprinsă între 1 aprilie 1997 și 31 mai 2001 și de 0,23 euro pentru perioada ulterioară datei de 1 iunie 2001?

            3)

            Articolul 102 primul paragraf TFUE (ex articolul 82 primul paragraf TCE și, anterior, articolul 86 din tratat), astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție (a se vedea Hotărârea din 13 decembrie 1991, RTT/GB Inno BM, C 18/88, EU:C:1991:474, Hotărârea din 25 iunie 1998, Chemische Afvalstoffen Dusseldorp și alții/Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer, C 203/96, EU:C:1998:316, și Hotărârea din 17 mai 2001, TNT Traco, C 340/99, EU:C:2001:281), se opune unui ansamblu normativ precum cel constituit din articolul 2 alineatele 18 20 din Legea nr. 662/1996, din articolul 3 alineatul 1 din Decretul Președintelui Republicii nr. 144/2001 și din articolul 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992, întrucât concesionarul (agentul) trebuie în mod necesar să se supună la plata „comisionului”, astfel cum este stabilit și/sau modificat în mod unilateral de Poste Italiane s.p.a., în caz contrar neputând să denunțe contractul de cont curent poștal decât cu încălcarea obligației prevăzute la articolul 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992 și, în consecință, cu neîndeplinirea obligației de încasare a ICI asumate față de colectivitatea locală beneficiară a impozitului?


201806290781986542018/C 249/567872016TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180531454512Cauza T-787/16: Ordonanța Tribunalului din 31 mai 2018 – QD/EUIPO
 ---documentbreak--- C2492018RO4520120180531RO0056452451Ordonanța Tribunalului din 31 mai 2018 – QD/EUIPO
   (Cauza T-787/16) (
         1
      )2018/C 249/56Limba de procedură: englezaPreședintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.
   (
         1
      )	JO C 22, 23.1.2017.


201806290461986292018/C 249/307702016TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180531252511Cauza T-770/16: Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Korwin-Mikke/Parlamentul („Drept instituţional — Parlamentul European — Regulamentul intern al Parlamentului — Comportament care aduce atingere demnităţii Parlamentului şi bunei desfăşurări a lucrărilor parlamentare — Sancţiuni disciplinare de pierdere a dreptului de indemnizaţie de şedere şi de suspendare temporară a participării la toate activităţile Parlamentului — Libertatea de exprimare — Obligaţia de motivare — Eroare de drept”)
 ---documentbreak--- C2492018RO2510120180531RO0030251251Hotărârea Tribunalului din 31 mai 2018 – Korwin-Mikke/Parlamentul
   (Cauza T-770/16) (
         1
      )
   „(„Drept instituţional — Parlamentul European — Regulamentul intern al Parlamentului — Comportament care aduce atingere demnităţii Parlamentului şi bunei desfăşurări a lucrărilor parlamentare — Sancţiuni disciplinare de pierdere a dreptului de indemnizaţie de şedere şi de suspendare temporară a participării la toate activităţile Parlamentului — Libertatea de exprimare — Obligaţia de motivare — Eroare de drept”)”2018/C 249/30Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamant: Janusz Korwin-Mikke (Józefów, Polonia) (reprezentanți: Cherchi și A. Daoût, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: M. S. Alonso de León și S. Seyr, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea deciziei preşedintelui Parlamentului din 5 iulie 2016 şi a deciziei Biroului Parlamentului din 1 august 2016, prin care se aplică reclamantului sancţiunea pierderii dreptului la indemnizaţia de şedere pe o perioadă de 10 zile şi a suspendării temporare a participării sale la toate activităţile Parlamentului pe o perioadă de cinci zile consecutive şi, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE având ca obiect obţinerea reparării prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit ca urmare a deciziilor menţionate

      Dispozitivul

            1)

            Anulează decizia Biroului Parlamentului European din 1 august 2016.

            2)

            Respinge cererea de despăgubiri.

            3)

            Domnul Janusz Korwin-Mikke şi Parlamentul suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 6, 9.1.2017.


201806290151986772018/C 249/182862018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180309131311Cauza C-286/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 9 martie 2018 – Agrenergy Srl/Ministero dello Sviluppo Economico
 ---documentbreak--- C2492018RO1310120180309RO0018131131Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 9 martie 2018 – Agrenergy Srl/Ministero dello Sviluppo Economico
   (Cauza C-286/18)2018/C 249/18Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Agrenergy Srl

      Intimat: Ministero dello Sviluppo Economico

      Întrebarea preliminară

   Articolul 3 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2009/28/CE (
         1
      ) trebuie interpretat – inclusiv în lumina principiului general al protecției încrederii legitime și a sistemului în ansamblu al reglementării instituite de directivă cu privire la stimularea producerii de energie din surse regenerabile – în sensul că exclude compatibilitatea cu dreptul Uniunii Europene a unei reglementări naționale care permite guvernului italian să dispună, prin decrete succesive de punere în aplicare, reducerea sau chiar aducerea la zero a tarifelor de stimulare stabilite anterior?
   (
         1
      )	Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (JO L 140, p. 16).


201806290581986302018/C 249/318032016TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180606252622Cauza T-803/16: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2018 – Glaxo Group/EUIPO – Celon Pharma (SALMEX) {„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marcă a Uniunii Europene figurative SALMEX — Marcă națională tridimensională anterioară — Competența camerei de recurs de a examina din oficiu utilizarea serioasă a mărcii anterioare — Articolul 64 alineatul (1) și articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenite articolul 71 alineatul (1) și articolul 95 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”}
 ---documentbreak--- C2492018RO2520120180606RO0031252262Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2018 – Glaxo Group/EUIPO – Celon Pharma (SALMEX)
   (Cauza T-803/16) (
         1
      )
   „{„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marcă a Uniunii Europene figurative SALMEX — Marcă națională tridimensională anterioară — Competența camerei de recurs de a examina din oficiu utilizarea serioasă a mărcii anterioare — Articolul 64 alineatul (1) și articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenite articolul 71 alineatul (1) și articolul 95 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”}”2018/C 249/31Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Glaxo Group Ltd (Brentford, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Baran, T. St Quintin, S. Wickenden, barristers, E. Morris și R. Jacob, solicitors)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Celon Pharma S.A. (Łomianki, Polonia) (reprezentant: M. Krasiński, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 31 august 2016 (cauza R 2108/2015-4) privind o procedură de nulitate între Glaxo Group și Celon Pharma

      Dispozitivul

            1)

            Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 31 august 2016 (cauza R 2108/2015-4).

            2)

            EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Glaxo Group Ltd în procedura care s-a desfăşurat la Tribunal.

            3)

            Celon Pharma S.A. suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului.

      (
         1
      )	JO C 22, 23.1.2017.


201806290261986482018/C 249/062232018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201803273423Cauza C-223/18 P: Recurs introdus la 27 martie 2018 de Deichmann SE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 17 ianuarie 2018 în cauza T-68/16, Deichmann SE/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
 ---documentbreak--- C2492018RO330120180327RO00063342Recurs introdus la 27 martie 2018 de Deichmann SE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 17 ianuarie 2018 în cauza T-68/16, Deichmann SE/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
   (Cauza C-223/18 P)2018/C 249/06Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurentă: Deichmann SE (reprezentant: C. Onken, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Munich, SL

      Concluziile recurentei

   Recurentul solicită Curții:

            —

            anularea Hotărârii Tribunalului din 17 ianuarie 2018 în cauza T-68/17;

            —

            anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 4 decembrie 2015 în cauza R 2345/2014-4;

            —

            cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

            —

            obligarea intimatului și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată aferente atât procedurii în primă instanță, cât și celei în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentul susține că decizia atacată încalcă articolul 51 alineatul (1) litera (a) și articolul 15 alineatul (1) din RMC (în prezent articolul 58 alineatul (1) litera (a) and articolul 18 alineatul (1) of Regulamentul (UE) 2017/1001 (
         1
      ) al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene, denumit în continuare „RMEU”) în mai multe privințe. În special, Tribunalul nu a determinat corect semnificația noțiunii „marca” ce figurează la articolul 51 alineatul (1) litera (a) și la articolul 15 alineatul (1) din RMC.

            1)

            În primul rând, Tribunalul a apreciat în mod greșit importanța și consecințele juridice ale determinării tipului mărcii în cauză. Acesta a prezumat în mod eronat că nu a fost relevant aspectul dacă marca în litigiu era clasificată drept marcă figurativă sau drept marcă de poziție. În realitate, distincția dintre diferitele tipuri de mărci are însă o incindență semnificativă în ceea ce privește obiectul lor, precum și modul în care acestea sunt utilizate. Utilizarea mărcii în litigiu ca marcă figurativă ar diferi considerabil de modul în care aceasta ar fi utilizată dacă ar fi o marcă de poziție.

            2)

            În al doilea rând, Tribunalul nu a determinat corect obiectul mărcii în litigiu, ci a considerat și tratat această marcă drept o marcă de poziție. Marca în litigiu este o marcă figurativă, având în vedere că înregistrarea sa a fost solicitată și obținută cu titlu de marcă figurativă și nicio descriere sau declarație de renunțare nu au sugerat altceva. Simpla utilizare a unor linii întrerupte nu transformă o marcă figurative într-o marcă de poziție.

            3)

            Ca o consecință, Tribunalul a prezumat în mod incorect că Munich S.L. a demonstrat utilizarea serioasă a mărcii sale dovedind vânzarea unor articole de încălțăminte pe partea laterală a cărora erau aplicate două linii încrucișate. Acest tip de utilizare ar putea fi relevant numai pentru o marcă de poziție, iar nu pentru o marcă figurativă precum cea în litigiu.

      (
         1
      )	JO 2017, L 154, p. 1.


201806290711986402018/C 249/584432017TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180530454514Cauza T-443/17: Ordonanța Tribunalului din 30 mai 2018 – António Conde & Companhia/Comisia
 ---documentbreak--- C2492018RO4540120180530RO0058454451Ordonanța Tribunalului din 30 mai 2018 – António Conde & Companhia/Comisia
   (Cauza T-443/17) (
         1
      )2018/C 249/58Limba de procedură: englezaPreședintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.
   (
         1
      )	JO C 293, 4.9.2017.


201807060221994442018/C 259/043702016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL201805304411Cauza C-370/16: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Novara – Italia) – Bruno Dell'Acqua/Eurocom Srl, Regione Lombardia (Trimitere preliminară — Privilegii și imunități ale Uniunii Europene — Protocolul nr. 7 — Articolul 1 — Necesitatea sau lipsa necesității unei autorizații prealabile din partea Curții — Fonduri structurale — Contribuție financiară a Uniunii Europene — Procedură de poprire față de o autoritate națională privind sume provenite din această contribuție)
 ---documentbreak--- C2592018RO410120180530RO00044141Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Novara – Italia) – Bruno Dell'Acqua/Eurocom Srl, Regione Lombardia
   (Cauza C-370/16) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Privilegii și imunități ale Uniunii Europene — Protocolul nr. 7 — Articolul 1 — Necesitatea sau lipsa necesității unei autorizații prealabile din partea Curții — Fonduri structurale — Contribuție financiară a Uniunii Europene — Procedură de poprire față de o autoritate națională privind sume provenite din această contribuție)”2018/C 259/04Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Tribunale di Novara

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Bruno Dell'Acqua

      Pârâte: Eurocom Srl, Regione Lombardia

      cu participarea: Renato Quattrocchi, Antonella Pozzoli, Loris Lucini, Diego Chierici, Nicoletta Malaraggia, Elio Zonca, Sonia Fusi, Danilo Cattaneo, Alberto Terraneo, Luigi Luzzi

      Dispozitivul

   Articolul 1 ultima teză din Protocolul (nr. 7) privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene trebuie să fie interpretat în sensul că autorizația prealabilă a Curții nu este necesară atunci când un terț inițiază o procedură de poprire a unei creanțe față de un organism dintr-un stat membru, care are o datorie corespunzătoare față de debitorul terțului, beneficiar al unor fonduri acordate în scopul executării unor proiecte cofinanțate prin Fondul Social European.
   (
         1
      )	JO C 383, 17.10.2016.


201807060691994322018/C 259/504562017TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180608363611Cauza T-456/17: Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2018 – Lupu/EUIPO – Dzhihangir (Djili soy original DS) („Marca Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Djili soy original DS — Marca națională verbală anterioară DJILI — Motiv relativ de refuz — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit lipsită de orice temei juridic”)
 ---documentbreak--- C2592018RO3610120180608RO0050361361Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2018 – Lupu/EUIPO – Dzhihangir (Djili soy original DS)
   (Cauza T-456/17) (
         1
      )
   „(„Marca Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Djili soy original DS — Marca națională verbală anterioară DJILI — Motiv relativ de refuz — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit lipsită de orice temei juridic”)”2018/C 259/50Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamant: Victor Lupu (București, România) (reprezentant: P. Acsinte, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: Ibryam Dzhihangir (Silistra, Bulgaria) (reprezentant: C-R. Romiţan, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 3 mai 2017 (cauza R 516/2011-5), privind o procedură de opoziție între domnul Lupu și domnul Dzhihangir

      Dispozitivul

            1)

            Unește cu fondul excepția de inadmisibilitate.

            2)

            Respinge acțiunea.

            3)

            Domnul Victor Lupu este obligat la plata cheltuielilor de judecată proprii, precum și a celor efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

            4)

            Domnul Ibryam Dzhihangir suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 309, 18.9.2017.


201807060351994072018/C 259/053822016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL201805315511Cauza C-382/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Rheinland-Pfalz – Germania) – Hornbach-Baumarkt AG/Finanzamt Landau (Trimitere preliminară — Libertatea de stabilire — Impozit pe profit — Reglementare a unui stat membru — Stabilirea venitului impozabil al societăților — Avantaj acordat cu titlu gratuit de o societate rezidentă unei societăți nerezidente de care este legată prin raporturi de interdependență — Rectificare a veniturilor impozabile ale societății rezidente — Lipsa rectificării veniturilor impozabile în cazul unui avantaj identic acordat de o societate rezidentă unei alte societăți rezidente de care este legată prin astfel de raporturi — Restricție privind libertatea de stabilire — Justificare)
 ---documentbreak--- C2592018RO510120180531RO00055151Hotărârea Curții (Camera a doua) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Rheinland-Pfalz – Germania) – Hornbach-Baumarkt AG/Finanzamt Landau
   (Cauza C-382/16) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Libertatea de stabilire — Impozit pe profit — Reglementare a unui stat membru — Stabilirea venitului impozabil al societăților — Avantaj acordat cu titlu gratuit de o societate rezidentă unei societăți nerezidente de care este legată prin raporturi de interdependență — Rectificare a veniturilor impozabile ale societății rezidente — Lipsa rectificării veniturilor impozabile în cazul unui avantaj identic acordat de o societate rezidentă unei alte societăți rezidente de care este legată prin astfel de raporturi — Restricție privind libertatea de stabilire — Justificare)”2018/C 259/05Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Rheinland-Pfalz

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Hornbach-Baumarkt AG

      Pârâtă: Finanzamt Landau

      Dispozitivul

   Articolul 43 CE (devenit articolul 49 TFUE) coroborat cu articolul 48 CE (devenit articolul 54 TFUE) trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune în principiu unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia veniturile unei societăți rezidente într-un stat membru care a acordat unei societăți stabilite în alt stat membru, de care este legată prin raporturi de interdependență, avantaje în condiții care diferă de cele care ar fi fost convenite, în împrejurări identice sau similare, între terți independenți unii față de alții trebuie să fie calculate în același mod în care ar fi fost calculate dacă condițiile convenite între astfel de terți ar fi fost aplicabile și trebuie să facă obiectul unei rectificări, deși nu se realizează o asemenea rectificare a veniturilor impozabile atunci când aceleași avantaje au fost acordate de o societate rezidentă unei alte societăți rezidente, de care este legată prin raporturi de interdependență. Revine însă instanței naționale competența de a verifica dacă reglementarea în discuție în litigiul principal oferă contribuabilului rezident posibilitatea de a dovedi că condițiile respective au fost convenite din rațiuni comerciale care decurg din poziția sa de asociat al societății nerezidente.
   (
         1
      )	JO C 343, 19.9.2016.


201807060271993522018/C 259/23732018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180202171711Cauza C-73/18 P: Recurs introdus la 2 februarie 2018 de Cotécnica, S. C. C. L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 20 noiembrie 2017 în cauza T-465/16, Cotécnica/EUIPO – Visán Industrias Zootécnicas (Cotecnica OPTIMA)
 ---documentbreak--- C2592018RO1710120180202RO0023171171Recurs introdus la 2 februarie 2018 de Cotécnica, S. C. C. L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 20 noiembrie 2017 în cauza T-465/16, Cotécnica/EUIPO – Visán Industrias Zootécnicas (Cotecnica OPTIMA)
   (Cauza C-73/18 P)2018/C 259/23Limba de procedură: spaniola
      Părțile

      Recurentă: Cotécnica, S. C. C. L. (reprezentanți: . C. Erdozain López, J. Galán López și L. Montoya Terán, avocați)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală și Visán Industrias Zootécnicas
   Prin Ordonanța din 7 iunie 2018, Curtea (Camera a șaptea) respinge recursul ca vădit neîntemeiat și obligă Cotécnica, S. C. C. L.


201807060041993992018/C 259/372932018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180426262722Cauza C-293/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spania) la 26 aprilie 2018 – Sindicato Nacional de CCOO de Galicia/Unión General de Trabajadores de Galicia (UGT), Universidad de Santiago de Compostela, Confederación Intersindical Gallega
 ---documentbreak--- C2592018RO2620120180426RO0037262272Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spania) la 26 aprilie 2018 – Sindicato Nacional de CCOO de Galicia/Unión General de Trabajadores de Galicia (UGT), Universidad de Santiago de Compostela, Confederación Intersindical Gallega
   (Cauza C-293/18)2018/C 259/37Limba de procedură: spaniola
      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Sindicato Nacional de CCOO de Galicia

      Pârâte: Unión General de Trabajadores de Galicia (UGT), Universidad de Santiago de Compostela, Confederación Intersindical Gallega

      Întrebările preliminare

            1)

            Trebuie să se considere că lucrătorii angajați în conformitate cu articolul 20 din Legea nr. 14/2011 din 1 iunie 2001 privind știința, tehnologia și inovația intră în domeniul de aplicare al Acordului-cadrul privind munca pe durată determinată încheiat între CES, UNICE și CEEP, care a condus la adoptarea Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 (
                  1
               )?

            2)

            Indemnizația pentru încetarea contractelor de muncă trebuie considerată o condiție de încadrare în muncă în sensul clauzei 4 din acordul-cadru?

            3)

            În cazul unor răspunsuri afirmative, încetarea contractului de muncă al lucrătorilor angajați în conformitate cu Legea nr. 14/2011 din 1 iunie 2001 privind știința, tehnologia și inovația și încetarea contractului de muncă pe durată nedeterminată din motive obiective, realizată în conformitate cu articolul 52 din Statutul lucrătorilor, trebuie considerate comparabile?

            4)

            În cazul unui răspuns afirmativ, există vreun motiv legal pentru diferențele respective?

      (
         1
      )	Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).


201807060151993632018/C 259/241402018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180222171822Cauza C-140/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 22 februarie 2018 – Humbert Jörg Köfler și alții
 ---documentbreak--- C2592018RO1720120180222RO0024172182Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 22 februarie 2018 – Humbert Jörg Köfler și alții
   (Cauza C-140/18)2018/C 259/24Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Landesverwaltungsgericht Steiermark

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Humbert Jörg Köfler, Wolfgang Leitner, Joachim Schönbeck, Wolfgang Semper

      Autoritatea pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Murtal

      Intervenientă: Finanzpolizei

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (
                  1
               ) și Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE (
                  2
               ) trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede, pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul folosirii transfrontaliere a forței de muncă, precum omisiunea de predare a documentelor privind salariile de către întreprinderea care detașează lucrătorii întreprinderii utilizatoare, amenzi substanțiale, în special un cuantum minim ridicat al amenzii, care se aplică cumulativ pentru fiecare lucrător vizat?

            2)

            În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ:
            Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii și Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării cumulative a amenzilor pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul folosirii transfrontaliere a forței de muncă, dacă nu este prevăzută o limită maximă absolută a amenzii?

            3)

            În cazul în care răspunsurile la prima și la a doua întrebare sunt negative:
            Articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede pentru faptele săvârșite din culpă amenzi în cuantum nelimitat și pedepse alternative, privative de libertate de mai mulți ani?

      (
         1
      )	JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29
   (
         2
      )	JO 2014, L 159, p. 11


201807060081993462018/C 259/064262016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL201805295622Cauza C-426/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgia) – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW și alții/Vlaams Gewest [Trimitere preliminară — Protecția bunăstării animalelor în momentul uciderii — Metode speciale de sacrificare prevăzute de ritualuri religioase — Sărbătoarea musulmană a Sacrificiului — Regulamentul (CE) nr. 1099/2009 — Articolul 2 litera (k) — Articolul 4 alineatul (4) — Obligația de a efectua sacrificarea religioasă într-un abator care respectă cerințele Regulamentului (CE) nr. 853/2004 — Validitate — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 10 — Libertatea de religie — Articolul 13 TFUE — Respectarea obiceiurilor naționale în materie de ritualuri religioase]
 ---documentbreak--- C2592018RO520120180529RO00065262Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgia) – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW și alții/Vlaams Gewest
   (Cauza C-426/16) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Protecția bunăstării animalelor în momentul uciderii — Metode speciale de sacrificare prevăzute de ritualuri religioase — Sărbătoarea musulmană a Sacrificiului — Regulamentul (CE) nr. 1099/2009 — Articolul 2 litera (k) — Articolul 4 alineatul (4) — Obligația de a efectua sacrificarea religioasă într-un abator care respectă cerințele Regulamentului (CE) nr. 853/2004 — Validitate — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 10 — Libertatea de religie — Articolul 13 TFUE — Respectarea obiceiurilor naționale în materie de ritualuri religioase]”2018/C 259/06Limba de procedură: neerlandeza
      Instanța de trimitere

   Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Limburg, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen Oost-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van West-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Vlaams-Brabant, VZW, Association Internationale Diyanet de Belgique, IVZW, lslamitische Federatie van België, VZW, Rassemblement des Musulmans de Belgique, VZW, Erkan Konak, Chaibi El Hassan

      Pârât: Vlaams Gewest

      Cu participarea: Global Action in the Interest of Animals (GAIA) VZW

      Dispozitivul

   Examinarea întrebării preliminare nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 4 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1099/2009 al Consiliului din 24 septembrie 2009 privind protecția animalelor în momentul uciderii coroborat cu articolul 2 litera (k) din acesta din perspectiva articolului 10 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 13 TFUE.
   (
         1
      )	JO C 383, 17.10.2016.


201807060181993502018/C 259/251462018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180223181811Cauza C-146/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 23 februarie 2018 – Humbert Jörg Köfler
 ---documentbreak--- C2592018RO1810120180223RO0025181181Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 23 februarie 2018 – Humbert Jörg Köfler
   (Cauza C-146/18)2018/C 259/25Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Landesverwaltungsgericht Steiermark

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Humbert Jörg Köfler

      Autoritatea pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Murtal

      Intervenientă: Finanzpolizei

      Întrebarea preliminară

   Articolele 47 și 49 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care stabilește în mod obligatoriu, în procedura contestației, plata unei părți din cheltuielile de judecată echivalente cu 20 % din sancțiunea aplicată?


201807060381994052018/C 259/074832016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL201805316721Cauza C-483/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék – Ungaria) – Zsolt Sziber/ERSTE Bank Hungary Zrt [Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii — Directiva 93/13/CEE — Articolul 7 alineatul (1) — Contracte de împrumut încheiate într-o monedă străină — Legislație națională care prevede cerințe procedurale specifice pentru a contesta caracterul abuziv — Principiul echivalenței — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 47 — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă]
 ---documentbreak--- C2592018RO610120180531RO00076172Hotărârea Curții (Camera a doua) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék – Ungaria) – Zsolt Sziber/ERSTE Bank Hungary Zrt
   (Cauza C-483/16) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii — Directiva 93/13/CEE — Articolul 7 alineatul (1) — Contracte de împrumut încheiate într-o monedă străină — Legislație națională care prevede cerințe procedurale specifice pentru a contesta caracterul abuziv — Principiul echivalenței — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 47 — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă]”2018/C 259/07Limba de procedură: maghiara
      Instanța de trimitere

   Fővárosi Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Zsolt Sziber

      Pârâtă: ERSTE Bank Hungary Zrt

      Cu participarea: Mónika Szeder

      Dispozitivul

            1)

            Articolul 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că nu se opune, în principiu, unei reglementări naționale care prevede cerințe procedurale specifice, precum cele în discuție în litigiul principal, pentru acțiunile introduse de consumatori care au încheiat contracte de împrumut în monedă străină ce conțin o clauză privind diferența dintre cursul de schimb aplicabil la acordarea împrumutului și cel aplicabil la rambursarea acestuia și/sau o clauză care prevede o opțiune de modificare unilaterală ce permite creditorului să majoreze dobânzile, comisioanele și costurile, cu condiția ca constatarea caracterului abuziv al clauzelor cuprinse într-un astfel de contract să permită restabilirea situației în drept și în fapt în care s ar fi aflat consumatorul în lipsa acestor clauze abuzive.

            2)

            Directiva 93/13 trebuie interpretată în sensul că se aplică și situațiilor care nu prezintă un element transfrontalier.

      (
         1
      )	JO C 419, 14.11.2016.


201807060631994542018/C 259/663382018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180531495021Cauza T-338/18: Acțiune introdusă la 31 mai 2018 – Saleh Thabet/Consiliul
 ---documentbreak--- C2592018RO4910120180531RO0066491502Acțiune introdusă la 31 mai 2018 – Saleh Thabet/Consiliul
   (Cauza T-338/18)2018/C 259/66Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Suzanne Saleh Thabet (Cairo, Egipt) (reprezentanți: B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin și C. Enderby Smith, Solicitors)

      Pârâtă: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei (PESC) 2018/466 a Consiliului din 21 martie 2018 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt, precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/465 al Consiliului din 21 martie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt, în măsura în care aceste acte se aplică reclamantei;

            —

            declararea inaplicabilității, în măsura în care o privesc pe reclamantă, a articolului 1 alineatul (1) din Decizia 2011/172/PESC a Consiliului din 21 martie 2011 privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt, precum și a articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 270/2011 al Consiliului din 21 martie 2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt;

            —

            obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

            1.

            Primul motiv întemeiat pe faptul că Consiliul a săvârșit erori de apreciere, considerând că criteriul de desemnare a reclamantei, enunțat la articolul 1 alineatul (1) din decizie și la articolul 2 alineatul (1) din regulament a fost îndeplinit.

            2.

            Al doilea motiv întemeiat pe nelegalitatea articolului 1 alineatul (1) din decizie și a articolului 2 alineatul (1) din regulament din cauza (a) lipsei unui temei juridic valabil și/sau (b) a unei încălcări a principiului proporționalității.

            3.

            Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a drepturilor recunoscute reclamantei în temeiul articolului 6 coroborat cu articolele 2 și 3 TUE și în temeiul articolelor 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, considerând că procedurile judiciare din Egipt respectau drepturile fundamentale ale omului.


201807060341994042018/C 259/085172016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL201805307711Cauza C-517/16: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Apelacyjny w Gdańsku – Polonia) – Stefan Czerwiński/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Gdańsku [Trimitere preliminară — Securitatea socială a lucrătorilor migranți — Coordonarea sistemelor de securitate socială — Regulamentul (CE) nr. 883/2004 — Domeniu de aplicare material — Articolul 3 — Declarație a statelor membre în conformitate cu articolul 9 — Pensie de tranziție — Calificare — Regimuri legale de prepensionare — Excepție de la regula de cumulare a perioadelor în temeiul articolului 66]
 ---documentbreak--- C2592018RO710120180530RO00087171Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Apelacyjny w Gdańsku – Polonia) – Stefan Czerwiński/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Gdańsku
   (Cauza C-517/16) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Securitatea socială a lucrătorilor migranți — Coordonarea sistemelor de securitate socială — Regulamentul (CE) nr. 883/2004 — Domeniu de aplicare material — Articolul 3 — Declarație a statelor membre în conformitate cu articolul 9 — Pensie de tranziție — Calificare — Regimuri legale de prepensionare — Excepție de la regula de cumulare a perioadelor în temeiul articolului 66]”2018/C 259/08Limba de procedură: polona
      Instanța de trimitere

   Sąd Apelacyjny w Gdańsku

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Stefan Czerwiński

      Pârât: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Gdańsku

      Dispozitivul

            1)

            Clasificarea unei prestații sociale într-una dintre ramurile de securitate socială enumerate la articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, efectuată de autoritatea națională competentă în declarația dată de statul membru în temeiul articolului 9 alineatul (1) din regulamentul menționat, nu are caracter definitiv. Calificarea unei prestații sociale poate fi efectuată de instanța națională în cauză în mod autonom și în funcție de elementele constitutive ale prestației sociale în discuție, cu sesizarea Curții, dacă este cazul, cu o întrebare preliminară.

            2)

            O prestație precum cea în discuție în litigiul principal trebuie să fie considerată o „prestație pentru limită de vârstă”, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul nr. 883/2004.

      (
         1
      )	JO C 22, 23.1.2017.


201807060721993312018/C 259/516082017TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180606363722Cauza T-608/17: Ordonanța Tribunalului din 6 iunie 2018 – Grupo Bimbo/EUIPO – DF World of Spices (TAKIS FUEGO) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziţie — Renunţarea la cererea de înregistrare — Nepronunțare asupra fondului”)
 ---documentbreak--- C2592018RO3620120180606RO0051362372Ordonanța Tribunalului din 6 iunie 2018 – Grupo Bimbo/EUIPO – DF World of Spices (TAKIS FUEGO)
   (Cauza T-608/17) (
         1
      )
   „(„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziţie — Renunţarea la cererea de înregistrare — Nepronunțare asupra fondului”)”2018/C 259/51Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexic, Mexic) (reprezentant: N. A. Fernández Fernández-Pacheco, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: V. Ruzek, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: DF World of Spices GmbH (Dissen, Germania) (reprezentant: A. Ebert Weidenfeller, avocat)

      Obiectul

   Acţiune formulată împotriva Camerei a patra de recurs a EUIPO din 4 iulie 2017 (cauza R 2300/2016-4) privind o procedură de opoziţie între DF World of Spices GmbH şi Grupo Bimbo, SAB de CV

      Dispozitivul

            1)

            Nu mai este necesară pronunţarea asupra acţiunii.

            2)

            Obligă Grupo Bimbo, SAB de CV la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 369, 30.10.2017.


201807060751994162018/C 259/673492018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180605505011Cauza T-349/18: Acțiune introdusă la 5 iunie 2018 – Hauzenberger/EUIPO (TurboPerformance)
 ---documentbreak--- C2592018RO5010120180605RO0067501501Acțiune introdusă la 5 iunie 2018 – Hauzenberger/EUIPO (TurboPerformance)
   (Cauza T-349/18)2018/C 259/67Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamant: Andreas Hauzenberger (Sinzing, Germania) (reprezentant: B. Bittner, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „TurboPerformance” – cererea de înregistrare nr. 16 053 431

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 5 aprilie 2018 în cauza R 2206/2017-4

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

            —

            încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) şi (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European şi al Consiliului.


201807060391994092018/C 259/095262016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL201805317822Cauza C-526/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 31 mai 2018 – Comisia Europeană/Republica Polonă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2011/92/CE — Evaluare a efectului asupra mediului al unor foraje de prospectare sau de explorare a gazului de șist — Foraj în profunzime — Criterii de selecție — Determinare a unor praguri)
 ---documentbreak--- C2592018RO720120180531RO00097282Hotărârea Curții (Camera întâi) din 31 mai 2018 – Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-526/16) (
         1
      )
   „(Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2011/92/CE — Evaluare a efectului asupra mediului al unor foraje de prospectare sau de explorare a gazului de șist — Foraj în profunzime — Criterii de selecție — Determinare a unor praguri)”2018/C 259/09Limba de procedură: polona
      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Owsiany-Hornung, D. Milanowska și C. Zadra, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă (reprezentanți: B. Majczyna, D. Krawczyk, M. Orion Jędrysek, H. Schwarz și K. Majcher, agenți)

      Dispozitivul

            1)

            Prin faptul că a exclus proiectele de prospectare sau de explorare a zăcămintelor de gaz de șist prin foraje de o adâncime de până la 5000 de metri de la procedura prin care se urmărea să se determine dacă era necesară o evaluare a efectului asupra mediului, cu excepția forajelor de o adâncime minimă de 1000 de metri în zonele de captare de apă și de protecție a resurselor de ape interioare, precum și în zonele care fac obiectul unor regimuri de protecție a naturii, cum ar fi parcurile naționale, rezervațiile naturale, parcurile naturale și zonele „Natura 2000” și împrejurimile lor, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor articolului 2 alineatul (1) coroborat cu articolul 4 alineatele (2) și (3), precum și ale anexelor II și III la Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului.

            2)

            Obligă Republica Polonă să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (
         1
      )	JO C 14, 16.1.2017.


201807060461994202018/C 259/522802018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180503373821Cauza T-280/18: Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – ABLV Bank/SRB
 ---documentbreak--- C2592018RO3710120180503RO0052371382Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – ABLV Bank/SRB
   (Cauza T-280/18)2018/C 259/52Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: ABLV Bank AS (Riga, Letonia) (reprezentanți: O. Behrends, M. Kirchner și L. Feddern, avocați)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

      Concluziile

            —

            Anularea deciziilor Comitetului unic de rezoluție (SRB) din 23 februarie 2018 cu privire la reclamantă și la filiala acesteia, ABLV Bank Luxembourg SA;

            —

            obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă treisprezece motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe faptul că SRB nu avea competență de decizie cu privire la lichidare.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a drepturilor reclamantei prin anunțarea unei decizii formale de a nu adopta măsuri de rezoluție.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a drepturilor reclamantei ca urmare a aprecierii sale eronate în temeiul articolului 18 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 (
                  1
               ).

            4.

            Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a drepturilor reclamantei ca urmare a aprecierii sale eronate în temeiul articolului 18 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 806/2014.

            5.

            Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a dreptului reclamantei de a fi ascultată și a altor drepturi procedurale.

            6.

            Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a dreptului reclamantei la o decizie motivată în mod corespunzător.

            7.

            Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că SRB nu a examinat și nu a analizat cu atenție și cu imparțialitate toate aspectele pertinente ale cauzei.

            8.

            Al optulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a principiului proporționalității.

            9.

            Al nouălea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a principiului egalității de tratament.

            10.

            Al zecelea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a dreptului de proprietate al reclamantei și a libertății de a desfășura o activitate comercială.

            11.

            Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a principiului nemo auditur.

            12.

            Al doisprezecelea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către SRB a unui abuz de putere.

            13.

            Al treisprezecelea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a dreptului reclamantei întemeiat pe articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât nu a reușit să asigure soluționarea cauzelor reclamantei de către instituțiile și organismele competente ale Uniunii.

      (
         1
      )	Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).


201807060621993562018/C 259/683502018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180605505122Cauza T-350/18: Acțiune introdusă la 5 iunie 2018 – Euronet Consulting/Comisia
 ---documentbreak--- C2592018RO5020120180605RO0068502512Acțiune introdusă la 5 iunie 2018 – Euronet Consulting/Comisia
   (Cauza T-350/18)2018/C 259/68Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Euronet Consulting EEIG (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: P. Peeters și R. van Cleemput, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei pârâtei cu dată necunoscută, comunicată reclamantei prin scrisoarea din 26 martie 2018, prin care i s-a respins oferta pentru lotul 2 al licitației EuropeAid/138778/DH/SER/Multi-contract cadru pentru implementarea ajutorului extern 2018 (FWC SIEA 2018) și prin care s-a atribuit contractul unui număr de alți zece ofertanți;

            —

            obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe faptul că un grup juridic a fost reprezentat de două ori în același lot.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că o persoană juridică a acționat de două ori în calitate de lider al unui consorțiu și a treia oară în calitate de membru al unui consorțiu.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că un grup juridic a fost reprezentat în mai mult de două loturi.

            4.

            Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că un grup juridic a acționat în calitate de lider în mai mult de două loturi.


201807060071993362018/C 259/105422016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL201805318921Cauza C-542/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta domstolen – Suedia) – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag,/Dödsboet efter Ingvar Mattsson, Jan-Erik Strobel și alții/Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag (Trimitere preliminară — Directiva 2002/92/CE — Domeniu de aplicare — Noțiunea „intermediere de asigurări” — Directiva 2004/39/CE — Domeniu de aplicare — Noțiunea „consiliere în investiții” — Consiliere acordată în cadrul unei intermedieri de asigurări și care vizează plasarea de capital în cadrul unei asigurări de viață cu acumulare de capital — Calificarea activității unui intermediar de asigurări în lipsa intenției acestuia de a încheia un contract de asigurare real)
 ---documentbreak--- C2592018RO810120180531RO00108192Hotărârea Curții (Camera a patra) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta domstolen – Suedia) – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag,/Dödsboet efter Ingvar Mattsson, Jan-Erik Strobel și alții/Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag
   (Cauza C-542/16) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Directiva 2002/92/CE — Domeniu de aplicare — Noțiunea „intermediere de asigurări” — Directiva 2004/39/CE — Domeniu de aplicare — Noțiunea „consiliere în investiții” — Consiliere acordată în cadrul unei intermedieri de asigurări și care vizează plasarea de capital în cadrul unei asigurări de viață cu acumulare de capital — Calificarea activității unui intermediar de asigurări în lipsa intenției acestuia de a încheia un contract de asigurare real)”2018/C 259/10Limba de procedură: suedeza
      Instanța de trimitere

   Högsta domstolen

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag, Jan-Erik Strobel, Mona Strobel, Margareta Nilsson, Per Nilsson, Kent Danås, Dödsboet efter Tommy Jönsson, Stefan Pramryd, Stefan Ingemansson, Lars Persson, Magnus Persson, Anne-Charlotte Wickström, Peter Nilsson, Ingela Landau, Thomas Landau, Britt-Inger Ruth Romare, Gertrud Andersson, Eva Andersson, Rolf Andersson, Lisa Bergström, Bo Sörensson, Christina Sörensson, Kaj Wirenkook, Lena Bergquist Johansson, Agneta Danås, Hans Eriksson, Christina Forsberg, Christina Danielsson, Per-Olof Danielsson, Ann-Christin Jönsson, Åke Jönsson, Stefan Lindgren, Daniel Röme, Ulla Nilsson, Dödsboet efter Leif Göran Erik Nilsson

      Pârâți: Dödsboet efter Ingvar Mattsson, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

      Dispozitivul

            1)

            Articolul 2 punctul 3 din Directiva 2002/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări trebuie interpretat în sensul că intră sub incidența noțiunii „intermediere de asigurări” efectuarea unor acțiuni pregătitoare în vederea încheierii unui contract de asigurare, chiar în lipsa intenției intermediarului de asigurări în discuție de a încheia un contract de asigurare real.

            2)

            Consilierea financiară referitoare la plasarea de capital acordată în cadrul unei intermedieri de asigurări având ca obiect încheierea unui contract de asigurare de viață cu acumulare de capital intră în domeniul de aplicare al Directivei 2002/92, iar nu în cel al Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului.

      (
         1
      )	JO C 14, 16.1.2017.


201807060591994152018/C 259/693532018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180528515221Cauza T-353/18: Acțiune introdusă la 28 mai 2018 – Promeco/EUIPO – Aerts (veselă)
 ---documentbreak--- C2592018RO5110120180528RO0069511522Acțiune introdusă la 28 mai 2018 – Promeco/EUIPO – Aerts (veselă)
   (Cauza T-353/18)2018/C 259/69Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Promeco NV (Kortrijk, Belgia) (reprezentanți: H. Hartwig și A. von Mühlendahl, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Aerts NV (Geel, Belgia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial al Uniunii Europene nr. 2018 193-0010

      Decizia atacată: Decizia Marii Camere de recurs a EUIPO din 16 februarie 2018 în cauza R 459/2016-G

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            respingerea acțiunii formulate de Aerts NV împotriva Deciziei diviziei de anulare din 8 ianuarie 2016, cauza ICD 9842;

            —

            obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața Marii Camere de recurs;

            —

            obligarea NV Aerts, în cazul în care intervine în această cauză, la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața Marii Camere de recurs.

      Motivul invocat

            —

            Încălcarea articolului 25 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002 coroborat cu articolul 6 din același regulament.


201807060111993612018/C 259/261482018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180223181812Cauza C-148/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 23 februarie 2018 – Humbert Jörg Köfler și alții
 ---documentbreak--- C2592018RO1820120180223RO0026182181Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 23 februarie 2018 – Humbert Jörg Köfler și alții
   (Cauza C-148/18)2018/C 259/26Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Landesverwaltungsgericht Steiermark

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Humbert Jörg Köfler, Wolfgang Leitner, Joachim Schönbeck, Wolfgang Semper

      Autoritatea pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Murtal

      Intervenientă: Finanzpolizei

      Întrebarea preliminară

   Articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede pentru faptele săvârșite din culpă amenzi în cuantum nelimitat, în special un minim ridicat al sancțiunii și pedepse alternative, privative de libertate de mai mulți ani?


201807060361993922018/C 259/116332016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL201805319911Cauza C-633/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Sø- og Handelsretten – Danemarca) – Ernst & Young P/S/Konkurrencerådet (Trimitere preliminară — Controlul operațiunilor de concentrare între întreprinderi — Regulamentul (CE) nr. 139/2004 — Articolul 7 alineatul (1) — Punerea în aplicare a unei concentrări înainte de notificarea Comisiei Europene și de declararea compatibilității cu piața comună — Interdicție — Întindere — Noțiunea de concentrare — Rezilierea unui acord de cooperare cu un terț de către una dintre întreprinderile participante la concentrare)
 ---documentbreak--- C2592018RO910120180531RO00119191Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Sø- og Handelsretten – Danemarca) – Ernst & Young P/S/Konkurrencerådet
   (Cauza C-633/16) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Controlul operațiunilor de concentrare între întreprinderi — Regulamentul (CE) nr. 139/2004 — Articolul 7 alineatul (1) — Punerea în aplicare a unei concentrări înainte de notificarea Comisiei Europene și de declararea compatibilității cu piața comună — Interdicție — Întindere — Noțiunea de concentrare — Rezilierea unui acord de cooperare cu un terț de către una dintre întreprinderile participante la concentrare)”2018/C 259/11Limba de procedură: daneza
      Instanța de trimitere

   Sø- og Handelsretten

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ernst & Young P/S

      Pârât: Konkurrencerådet

      Dispozitivul

   Articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004, privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi („Regulamentul CE privind concentrările”), trebuie interpretat în sensul că o concentrare nu este pusă în aplicare decât printr-o operațiune care, în tot sau în parte, în fapt sau în drept, contribuie la modificarea controlului asupra întreprinderii țintă. Rezilierea unui acord de cooperare, în împrejurări precum cele din litigiul principal, a căror verificare revine instanței de trimitere, nu poate fi considerată ca determinând punerea în aplicare a unei concentrări, iar aceasta independent de aspectul dacă această reziliere a produs efecte pe piață.
   (
         1
      )	JO C 46, 13.2.2017.


201807060251993662018/C 259/382952018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180430272711Cauza C-295/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação do Porto (Portugalia) la 30 aprilie 2018 – Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação SA/Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA
 ---documentbreak--- C2592018RO2710120180430RO0038271271Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação do Porto (Portugalia) la 30 aprilie 2018 – Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação SA/Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA
   (Cauza C-295/18)2018/C 259/38Limba de procedură: portugheza
      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação do Porto

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Mediterranean Shipping Company (Portugalia) – Agentes de Navegação SA

      Intimați: Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolul 2 din Directiva 2007/64/CE (
                  1
               ) trebuie interpretat în sensul că executarea unui ordin de plată de debitare directă emis de o întreprindere terță cu privire la un cont care nu îi aparține și al cărui titular nu a încheiat cu instituția de credit nici un contract de servicii de plată pentru o tranzacție unică și nici un contract cadru de prestare de servicii de plată trebuie considerată inclusă în domeniul său de aplicare, definit la articolul respectiv?

            2)

            În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare preliminară și având în vedere aceste împrejurări, se poate considera că respectivul titular al contului este un „utilizator al serviciilor de plată” în sensul articolului 58 din directiva menționată?

      (
         1
      )	Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE (JO 2007, L 319, p. 1).


201807060141993622018/C 259/126472016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL2018053191022Cauza C-647/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Lille – Franța) – Adil Hassan/Préfet du Pas-de-Calais [Trimitere preliminară — Regulamentul (UE) nr. 604/2013 — Determinarea statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-un stat membru de un resortisant al unei țări terțe — Proceduri de preluare și de reprimire — Articolul 26 alineatul (1) — Adoptarea și notificarea deciziei de transfer anterior acceptării cererii de reprimire de către statul membru solicitat]
 ---documentbreak--- C2592018RO920120180531RO001292102Hotărârea Curții (Camera a doua) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Lille – Franța) – Adil Hassan/Préfet du Pas-de-Calais
   (Cauza C-647/16) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Regulamentul (UE) nr. 604/2013 — Determinarea statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-un stat membru de un resortisant al unei țări terțe — Proceduri de preluare și de reprimire — Articolul 26 alineatul (1) — Adoptarea și notificarea deciziei de transfer anterior acceptării cererii de reprimire de către statul membru solicitat]”2018/C 259/12Limba de procedură: franceza
      Instanța de trimitere

   Tribunal administratif de Lille

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Adil Hassan

      Pârât: Préfet du Pas-de-Calais

      Dispozitivul

   Articolul 26 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid trebuie interpretat în sensul că se opune ca statul membru care a adresat, unui alt stat membru pe care îl consideră responsabil în temeiul criteriilor stabilite de acest regulament, o cerere de preluare sau de reprimire a unei persoane prevăzute la articolul 18 alineatul (1) din regulamentul menționat să adopte o decizie de transfer și să o notifice persoanei menționate înainte ca statul membru solicitat să fi acceptat în mod explicit sau implicit această cerere.
   (
         1
      )	JO C 70, 6.3.2017.


201807060531993882018/C 259/532812018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180503383921Cauza T-281/18: Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – ABLV Bank/BCE
 ---documentbreak--- C2592018RO3810120180503RO0053381392Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – ABLV Bank/BCE
   (Cauza T-281/18)2018/C 259/53Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: ABLV Bank AS (Riga, Letonia) (reprezentanți: O. Behrends, M. Kirchner și L. Feddern, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (BCE)

      Concluziile

            —

            Anularea deciziilor Băncii Centrale Europene (BCE) din 23 februarie 2018 potrivi cărora reclamanta este în faliment sau riscă să intre în faliment;

            —

            obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă zece motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe faptul că aprecierea BCE a criteriului „falimentului survenit sau probabil” al reclamantei și al filialei acesteia ABLV Bank Luxembourg era eronată și deficitară în mai multe privințe.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat dreptul reclamantei de a fi ascultată, precum și alte drepturi procedurale ale acesteia.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat dreptul reclamantei la o decizie temeinic motivată.

            4.

            Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că BCE nu a examinat și nu a evaluat cu grijă și în mod imparțial toate aspectele pertinente ale cazului individual.

            5.

            Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.

            6.

            Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea de către BCE a principiului egalității de tratament.

            7.

            Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat dreptul de proprietate și libertatea de a desfășura o activitate comercială.

            8.

            Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat principiul nemo auditur.

            9.

            Al nouălea motiv, faptul că BCE a efectuat un abuz de putere.

            10.

            Al zecelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului reclamantei în temeiul articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale de a beneficia, în ce privește problemele sale, de un tratament din partea instituțiilor și organelor competente ale Uniunii.


201807060131994342018/C 259/393212018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180509282811Cauza C-321/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 9 mai 2018 – Terre wallonne ASBL/Région wallonne
 ---documentbreak--- C2592018RO2810120180509RO0039281281Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 9 mai 2018 – Terre wallonne ASBL/Région wallonne
   (Cauza C-321/18)2018/C 259/39Limba de procedură: franceza
      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Terre wallonne ASBL

      Pârâtă: Région wallonne

      Întrebările preliminare

            1)

            Decretul prin care un organ al unui stat membru stabilește obiectivele de conservare pentru rețeaua Natura 2000, în conformitate cu Directiva 92/43/CEE din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (
                  1
               ), constituie un plan sau program în sensul Directivei 2001/42/CE privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (
                  2
               ) și, mai precis, în sensul articolului 3 alineatul (2) litera (a) sau în sensul articolului 3 alineatul (4) din directiva menționată?

            2)

            În cazul unui răspuns afirmativ, un astfel de decret trebuie fie supus unei evaluări ecologice în conformitate cu Directiva 2001/42/CE, deși o astfel de evaluare nu este impusă potrivit Directivei 92/43/CEE, în temeiul căreia a fost adoptat decretul?

      (
         1
      )	JO L 206, p. 7.
   (
         2
      )	Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135).


201807060211994402018/C 259/272142018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180326191911Cauza C-214/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy w Sopocie (Polonia) la 26 martie 2018 – H.W
 ---documentbreak--- C2592018RO1910120180326RO0027191191Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy w Sopocie (Polonia) la 26 martie 2018 – H.W
   (Cauza C-214/18)2018/C 259/27Limba de procedură: polona
      Instanța de trimitere

   Sąd Rejonowy w Sopocie

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: H. W.

      Cealaltă parte din procedură: PSM „K” din G., executor judecătoresc pe lângă Sąd Rejonowy w Sopocie [Tribunalul Districtual din Sopot] Aleksandra Treder

      Întrebările preliminare

            1)

            În lumina sistemului taxei pe valoarea adăugată prevăzut de Directiva 2006/112/CE a Consiliului Uniunii Europene din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (
                  1
               ), în special a articolului 1, a articolului 2 alineatul (1) literele (a) și (c) și a articolului 73 coroborat cu articolul 78 primul paragraf litera (a) și a principiului neutralităţii TVA care decurge din acestea, care este un principiu general al dreptului Uniunii, este admisibilă – având în vedere prevederile articolului 29a alineatul 1 și ale articolului 29a alineatul 6 punct l din Legea din 11 martie 2004 privind taxa pe valoarea adăugată (text consolidat în Dz.U. 2017, poziţia 1221, cu modificările ulterioare – denumită în continuare „u.p.t.u.”) coroborat cu formularea articolului 49 alineatul 1, a articolului 35 și a articolului 63 alineatul 4 din Legea din 29 august 1997 privind executorii judecătorești și executarea silită (text consolidat în Dz.U. 2017, poziția 1277 cu modificările ulterioare – denumită în continuare „u.k.s.e.”) – adoptarea poziției potrivit căreia onorariile percepute de executorii judecătorești includ taxa pe valoarea adăugată (TVA)?
            în cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare:

            2)

            În lumina principiului proporționalității, care este un principiu general al dreptului Uniunii, este admisibilă adoptarea poziției potrivit căreia executorul judecătoresc – în calitate de plătitor de TVA pentru activitatea de executare desfășurată – deține în fapt toate instrumentele legale pentru a-și îndeplini în mod corespunzător obligația fiscală, care presupune că onorariul perceput în baza prevederilor u.k.s.e. include taxa pe valoarea adăugată (TVA)?

      (
         1
      )	JO 2006, L 347, p. 1.


201807060121993482018/C 259/136602016CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180531101121Cauzele conexate C-660/16 și C-661/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Finanzamt Dachau/Achim Kollroß (C-660/16), Finanzamt Göppingen/Erich Wirtl (C-661/16) [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Furnizare de bunuri — Articolul 65 — Articolul 167 — Plată în avans pentru achiziționarea unui bun neurmată de livrarea acestuia din urmă — Condamnare penală a reprezentanților legali ai furnizorului pentru înșelăciune — Insolvabilitatea furnizorului — Deducerea taxei achitate în amonte — Condiții — Articolele 185 și 186 — Regularizare de către autoritatea fiscală națională — Condiții]
 ---documentbreak--- C2592018RO1010120180531RO0013101112Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Finanzamt Dachau/Achim Kollroß (C-660/16), Finanzamt Göppingen/Erich Wirtl (C-661/16)
   (Cauzele conexate C-660/16 și C-661/16) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Fiscalitate — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Furnizare de bunuri — Articolul 65 — Articolul 167 — Plată în avans pentru achiziționarea unui bun neurmată de livrarea acestuia din urmă — Condamnare penală a reprezentanților legali ai furnizorului pentru înșelăciune — Insolvabilitatea furnizorului — Deducerea taxei achitate în amonte — Condiții — Articolele 185 și 186 — Regularizare de către autoritatea fiscală națională — Condiții]”2018/C 259/13Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Finanzamt Dachau (C-660/16), Finanzamt Göppingen (C-661/16)

      Pârâți: Achim Kollroß (C-660/16), Erich Wirtl (C-661/16)

      Dispozitivul

            1)

            Articolele 65 și 167 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie să fie interpretate în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în cauzele principale, dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată aferente plății unui avans nu poate fi refuzat potențialului cumpărător al bunurilor respective atunci când acest avans a fost plătit și încasat și, la momentul acestei plăți, toate elementele pertinente ale viitoarei livrări puteau fi considerate ca fiind cunoscute de cumpărător, iar livrarea acestor bunuri apărea astfel ca fiind certă. Un asemenea drept va putea fi însă refuzat respectivului cumpărător dacă se stabilește, în raport cu elemente obiective, că, la momentul plății avansului, acesta știa sau nu putea în mod rezonabil să ignore că această livrare era incertă.

            2)

            Articolele 185 și 186 din Directiva 2006/112 trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun, în împrejurări precum cele în discuție în cauzele principale, unei legislații sau unei practici naționale care are ca efect condiționarea regularizării taxei pe valoarea adăugată aferente plății unui avans în vederea livrării unui bun de restituirea acestui avans de către furnizor.

      (
         1
      )	JO C 86, 20.3.2017.


201807060651994562018/C 259/542822018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180503394021Cauza T-282/18: Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – Bernis și alții/SRB
 ---documentbreak--- C2592018RO3910120180503RO0054391402Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – Bernis și alții/SRB
   (Cauza T-282/18)2018/C 259/54Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamanți: Ernests Bernis (Jurmala, Letonia), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Letonia) și Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (reprezentanți: O. Behrends, M. Kirchner și L. Feddern, avocați)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

      Concluziile

            —

            Anularea deciziilor Comitetului unic de rezoluție (SRB) din 23 februarie 2018 cu privire la ABLV Bank AS și la ABLV Bank Luxembourg SA;

            —

            obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă treisprezece motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe faptul că SRB nu avea competență de decizie cu privire la lichidare.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a drepturilor reclamanților prin anunțarea unei decizii formale de a nu adopta măsuri de rezoluție.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a drepturilor reclamanților ca urmare a aprecierii sale eronate în temeiul articolului 18 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 (
                  1
               ).

            4.

            Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a drepturilor reclamanților ca urmare a aprecierii sale eronate în temeiul articolului 18 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 806/2014.

            5.

            Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a dreptului reclamanților de a fi ascultați și a altor drepturi procedurale.

            6.

            Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a dreptului reclamanților la o decizie motivată în mod corespunzător.

            7.

            Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că SRB nu a examinat și nu a analizat cu atenție și cu imparțialitate toate aspectele pertinente ale cauzei.

            8.

            Al optulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a principiului proporționalității.

            9.

            Al nouălea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a principiului egalității de tratament.

            10.

            Al zecelea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a dreptului de proprietate al reclamanților și a libertății de a desfășura o activitate comercială.

            11.

            Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a principiului nemo auditur.

            12.

            Al doisprezecelea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către SRB a unui abuz de putere.

            13.

            Al treisprezecelea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB a drepturile reclamanților întemeiate pe articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât nu a reușit să asigure soluționarea cauzelor ABLV Bank SA de către instituțiile și organismele competente ale Uniunii.

      (
         1
      )	Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).