title: Cauza C-250/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės — Lituania) — AB Lietuvos geležinkeliai/Vilniaus teritorinė muitinė, Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Scutire de taxe vamale și scutire de TVA la importurile de bunuri — Carburant conținut în rezervoarele standard ale vehiculelor cu motor terestre — Noțiunea „vehicul rutier cu motor” — Locomotive — Transport rutier și transport feroviar — Principiul egalității de tratament — Principiul neutralității)

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/12

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės — Lituania) — AB Lietuvos geležinkeliai/Vilniaus teritorinė muitinė, Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Cauza C-250/11) (1)

   (Scutire de taxe vamale și scutire de TVA la importurile de bunuri - Carburant conținut în rezervoarele standard ale vehiculelor cu motor terestre - Noțiunea „vehicul rutier cu motor” - Locomotive - Transport rutier și transport feroviar - Principiul egalității de tratament - Principiul neutralității)
   2012/C 295/20
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: AB Lietuvos geležinkeliai

      Pârâte: Vilniaus teritorinė muitinė, Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės — Interpretarea articolului 112 din Regulamentul (CEE) nr. 918/83 al Consiliului din 28 martie 1983 privind instituirea unui regim comunitar de scutiri de drepturi vamale (JO L 105, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 2, p. 126) și a articolului 107 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1186/2009 al Consiliului din 16 noiembrie 2009 de instituire a unui regim comunitar de scutiri de taxe vamale (JO L 324, p. 23) — Interpretarea articolului 82 alineatul (1) din Directiva 83/181/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 de stabilire a domeniului de aplicare a articolului 14 alineatul (1) litera (d) din Directiva 77/388/CEE privind scutirea de la taxa pe valoarea adăugată a anumitor importuri finale de bunuri (JO L 105, p. 38, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 45) și a articolului 84 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/132/CE a Consiliului din 19 octombrie 2009 de stabilire a domeniului de aplicare a articolului 143 literele (b) și (c) din Directiva 2006/112/CE în ceea ce privește scutirea de la taxa pe valoarea adăugată a anumitor importuri finale de bunuri (JO L 292, p. 5) — Import, cu scutire de taxe vamale și de TVA, de carburant conținut în rezervoarele normale ale vehiculelor cu motor terestre — Societate care a alimentat cu motorină, pe teritoriul unui stat terț, rezervoarele normale de carburant ale locomotivelor sale — Noțiunea de vehicule cu motor terestre

      Dispozitivul

   Articolul 112 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 918/83 al Consiliului din 28 martie 1983 privind instituirea unui regim comunitar de scutiri de drepturi vamale, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 1315/88 al Consiliului din 3 mai 1988, articolul 107 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1186/2009 al Consiliului din 16 noiembrie 2009 de instituire a unui regim comunitar de scutiri de taxe vamale, articolul 82 alineatul (1) litera (a) din Directiva 83/181/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 de stabilire a domeniului de aplicare al articolului 14 alineatul (1) litera (d) din Directiva 77/388/CEE privind scutirea de la taxa pe valoarea adăugată a anumitor importuri finale de bunuri, astfel cum a fost modificată prin Directiva 88/331/CEE a Consiliului din 13 iunie 1988, și articolul 84 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/132/CE a Consiliului din 19 octombrie 2009 de stabilire a domeniului de aplicare al articolului 143 literele (b) și (c) din Directiva 2006/112/CE în ceea ce privește scutirea de la taxa pe valoarea adăugată a anumitor importuri finale de bunuri trebuie interpretate în sensul că nu se aplică locomotivelor.

      (1)  JO C 226, 30.7.2011.


title: Cauza C-421/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien — Austria) — Humanplasma GmbH/Republica Austria (Articolele 28 CE și 30 CE — Reglementare națională de interzicere a importului de produse sanguine care provin din donații ce nu sunt în totalitate gratuite)

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/13

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien — Austria) — Humanplasma GmbH/Republica Austria
   (Cauza C-421/09) (1)

   (Articolele 28 CE și 30 CE - Reglementare națională de interzicere a importului de produse sanguine care provin din donații ce nu sunt în totalitate gratuite)
   2011/C 55/22
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Humanplasma GmbH

      Pârâtă: Republica Austria

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien — Interpretarea articolelor 28 CE și 30 CE — Compatibilitatea cu aceste dispoziții a unei reglementări naționale prin care se interzice importul de sânge uman provenit din donații de sânge remunerate

      Dispozitivul

   Articolul 28 CE coroborat cu articolul 30 CE trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care prevede că importul de sânge și de componente sanguine care provin din alt stat membru este licit numai cu condiția, aplicabilă și în privința produselor naționale, ca donațiile de sânge care stau la baza acestor produse să fi fost efectuate nu numai fără ca donatorii să fi beneficiat de vreo plată, ci și fără ca aceștia din urmă să fi obținut rambursarea cheltuielilor pe care le-au suportat pentru a efectua aceste donații.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-216/13: Recurs introdus la 23 aprilie 2013 de Acron OAO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 7 februarie 2013 în cauza T-118/10, Acron OAO/Consiliul Uniunii Europene

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/24

         Recurs introdus la 23 aprilie 2013 de Acron OAO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 7 februarie 2013 în cauza T-118/10, Acron OAO/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-216/13)
   2013/C 171/47
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Acron OAO (reprezentanți: B. Evtimov, E. Borovikov, avocați, D. O'Keeffe, Solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Fertilizers Europe

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 7 februarie 2013 pronunțate în cauza T-118/10 Acron OAO/Consiliul Uniunii Europene;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive cu privire la fondul cauzei și anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1251/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2009 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1911/2006 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de soluții de uree și de azotat de amoniu originare, printre altele, din Rusia (1), în măsura în care o privește pe recurentă;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii în fața Curții de Justiție, precum și în cadrul procedurii în fața Tribunalului, inclusiv cheltuielile efectuate de recurentă;

               —

               obligarea intervenientei Fertilizers Europe să suporte propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul procedurii în fața Tribunalului, precum și, în cazul în care intervine, în cadrul procedurii în fața Curții de Justiție și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în legătură cu intervenția/intervențiile sale.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că Tribunalul:

               —

               a interpretat în mod eronat prima teză a primului paragraf al articolului 2 alineatul (5) din Regulamentul antidumping de bază și, prin aceasta, prevederea corespunzătoare din articolul 2.2.1.1 din Acordul privind aplicarea articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994 cuprins în anexa 1A la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului („ADA”);

               —

               a confirmat o interpretare juridică eronată și o încălcare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul antidumping de bază și, prin aceasta, a prevederii corespunzătoare din articolul 2.2 ADA;

               —

               nu a realizat o evaluare corectă a raportului dintre articolul 2 alineatul (5) teza a doua, pe de o parte, și articolul 2 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul antidumping de bază, pe de altă parte, și, ca urmare, a confirmat o interpretare juridică eronată a considerentelor (3) și (4) ale preambulului Regulamentului (CE) nr. 1972/2002 (2) și, prin aceasta, a tezei a doua a primului paragraf al articolului 2 alineatul (5) și nu a asigurat coerența acestei din urmă interpretări/prevederi cu ADA;

               —

               a confirmat o încălcare a articolului 2 alineatul (6) litera (c) din Regulamentul antidumping de bază și o eroare vădită de apreciere.

      (1)  JO L 338, p. 5.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1972/2002 al Consiliului din 5 noiembrie 2002 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 384/96 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 305, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 30, p. 38).


title: Cauza C-169/11: Ordonanța președintelui Curții din 7 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Frosinone — Italia) — Procura della Repubblica/Patrick Conteh

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/39

         Ordonanța președintelui Curții din 7 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Frosinone — Italia) — Procura della Repubblica/Patrick Conteh
   (Cauza C-169/11) (1)

   2011/C 269/84
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 173,11.6.2011.


title: Cauza F-71/07: Acțiune introdusă la 16 iulie 2007 — Karatzoglou/AER

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/70

         Acțiune introdusă la 16 iulie 2007 — Karatzoglou/AER
   (Cauza F-71/07)
   (2007/C 269/128)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Georgios Karatzoglou (Preveza, Grecia) (reprezentant: S. A. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Reconstrucție (AER)
   Concluziile reclamantului

               —

               Obligarea AER la plata sumei de 348 965,96 de euro pentru repararea prejudiciul material suferit ca urmare a neexecutării hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 23 februarie 2006 în cauza T-471/04 (Karatzoglou/Agenția Europeană pentru Reconstrucție) (1);

               —

               obligarea AER la plata sumei de 100 000 de euro pentru repararea prejudiciului moral suferit ca urmare a neexecutării hotărârii T-471/04;

               —

               obligarea AER la plata sumei de 100 000 de euro pentru repararea prejudiciului moral suferit ca urmare a greșelii de serviciu comise de AER prin refuzul de a lua orice măsură specifică pentru a executa hotărârea T-471/04;

               —

               obligarea AER la plata unei dobânzi de 3 % pentru sumele menționate mai sus, începând cu data publicării hotărârii T-471/04;

               —

               obligarea Agenției Europene pentru Reconstrucție la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul susține în principal că AER a încălcat articolul 233 CE întrucât nu a luat măsurile impuse de executarea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță menționate mai sus.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006, p. 13.


title: Cauza T-126/09: Acțiune introdusă la 24 martie 2009 — Italia/Comisia

text:
               6.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/18

         Acțiune introdusă la 24 martie 2009 — Italia/Comisia
   (Cauza T-126/09)
   2009/C 129/31
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea anunțului de concursuri (AD 5) EPSO/AD/144/09 (sănătate publică), EPSO/AD/145/09 (igienă alimentară — politici și legislație), EPSO/AD/146/09 (igienă alimentară — inspecție, audit și evaluare) pentru recrutarea a 35, 40 și respectiv 55 de administratori (AD 5) de naționalitate bulgară, cehă, cipriotă, estonă, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, poloneză, română, slovacă, slovenă în domeniul sănătății publice.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-166/07, Italia/Comisia.


title: Cauza T-77/03: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 octombrie 2007 — Feralpi Siderurgica/Comisia Comunităților Europene ( Înțelegeri — Producători de fier-beton — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO — Decizie întemeiată pe Tratatul CECO, ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv — Necompetența Comisiei )

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/37

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 octombrie 2007 — Feralpi Siderurgica/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-77/03) (1)

   („Înțelegeri - Producători de fier-beton - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 65 CO - Decizie întemeiată pe Tratatul CECO, ulterior ieșirii din vigoare a tratatului respectiv - Necompetența Comisiei’)
   (2007/C 297/75)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Feralpi Siderurgica SpA (Brescia, Italia) (reprezentanți: G.M. Roberti, A. Franchi și I. Perego, avvocati)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin și A. Whelan, agenți, asistați de P. Manzini, avvocato)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Italiană (reprezentant: I. Braguglia, agent)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 — Fier-beton).
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia C (2002) 5087 final a Comisiei din 17 decembrie 2002 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (COMP/37.956 — Fier-beton) față de Feralpi Siderurgica SpA.

               2)

               Obligă Comisia să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Feralpi Siderurgica.

               3)

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 112, 10.5.2003.


title: Cauza T-579/15: Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2016 – For Tune/EUIPO – Gastwerk Hotel Hamburg (fortune) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene fortune — Marca germană verbală anterioară FORTUNE-HOTELS — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/36

         Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2016 – For Tune/EUIPO – Gastwerk Hotel Hamburg (fortune)
   (Cauza T-579/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene fortune - Marca germană verbală anterioară FORTUNE-HOTELS - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 006/44)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: For Tune sp. z o.o. (Varșovia, Polonia) (reprezentant: K. Popławska, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Gastwerk Hotel Hamburg GmbH & Co. KG (Hamburg, Germania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 august 2015 (cauza R 2808/2014-5) privind o procedură de opoziție între Gastwerk Hotel Hamburg și For Tune

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă For Tune sp. z o.o. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 398, 30.11.2015.


title: Cauza C-240/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 14 mai 2010 — Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz/Finanzamt Stuttgart III

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 14 mai 2010 — Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz/Finanzamt Stuttgart III
   (Cauza C-240/10)
   ()
   2010/C 221/29
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Baden-Württemberg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz

      Pârât: Finanzamt Stuttgart III

      Întrebările preliminare

               1.

                           (a)

                           Articolul 3 punctul 64 din Einkommensteuergesetz (Legea privind impozitul pe venit), în versiunea în vigoare în anii 2005 și 2006, este compatibil cu libera circulație a lucrătorilor prevăzută la articolul 45 din versiunea consolidată a Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE, fostul articol 39 din Tratatul de instituire a Comunității Europene — CE)?

                           (b)

                           Articolul 3 punctul 64 din Einkommensteuergesetz, în versiunea în vigoare în anii 2005 și 2006, conține o discriminare disimulată pe motiv de cetățenie sau naționalitate, interzisă în temeiul articolului 18 TFUE (fostul articol 12 CEE)?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 3 punctul 64 din Einkommensteuergesetz, în versiunea în vigoare în anii 2005 și 2006, este compatibil cu libera circulație a cetățenilor Uniunii astfel cum este prevăzută la articolul 21 TFUE (fostul articol 18 CEE)?


title: Cauza T-203/12: Acțiune introdusă la 16 mai 2012 — Alchaar/Consiliul

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/24

         Acțiune introdusă la 16 mai 2012 — Alchaar/Consiliul
   (Cauza T-203/12)
   2012/C 217/52
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mohamad Nedal Alchaar (Alep, Siria) (reprezentant: A. Korkmaz, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în măsura în care aceste acte îl vizează pe reclamant:

                           —

                           a Regulamentului de punere în aplicare 1244/2011 din 1 decembrie 2011;

                           —

                           a Deciziei 2011/782/PESC, astfel cum a fost modificată și completată până în prezent, în special prin Decizia de punere în aplicare 2012/37/PESC, prin Decizia 2012/122/PESC, prin Decizia de punere în aplicare 2012/172/PESC și prin Decizia 2012/206/PESC;

                           —

                           a Regulamentului 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012, astfel cum a fost modificat și completat până în prezent, în special prin Regulamentul de punere în aplicare 55/2012, prin Regulamentul 168/2012 și prin Regulamentul de punere în aplicare 266/2012;

                           —

                           orice acte viitoare care au valoarea unei modificări sau a unei completări a Deciziei 2011/782/PESC și a Regulamentului 36/2012 al Consiliului;

               —

               anularea deciziei Consiliului cuprinsă în comunicarea acestuia din 16 martie 2012 destinată reclamantului, în măsura în care menține înscrierea sa pe listele în litigiu;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea drepturilor fundamentale și a garanțiilor de procedură, în special a dreptului la apărare, a obligației de motivare și a principiului unei protecții jurisdicționale efective, întrucât reclamantul nu ar fi primit o notificare formală a înscrierii sale pe lista persoanelor sancționate, iar motivele înscrierii sale indicate în actele atacate nu ar fi suficiente pentru a justifica sancțiunile.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o încălcare a dreptului de proprietate și a libertății economice.


title: Cauza C-102/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la data de 21 februarie 2007 — Adidas AG și Adidas Benelux BV/Marca Mode CV, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz, Netherlands BV, Vendex KBB Nederland BV

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/26

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la data de 21 februarie 2007 — Adidas AG și Adidas Benelux BV/Marca Mode CV, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz, Netherlands BV, Vendex KBB Nederland BV
   (Cauza C-102/07)
   (2007/C 82/48)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden.
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Adidas AG și Adidas Benelux BV

      Pârâți: Marca Mode CV, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz, Netherlands BV și Vendex KBB Nederland BV
   Întrebările preliminare

               1)

               Pentru determinarea întinderii protecției unei mărci care constă într-un semn, care nu prezenta de la început caracter distinctiv, sau într-o indicație care corespunde descrierii făcute la articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directivă (1), dar care s-a impus pe piață ca marcă și a fost înregistrată ca atare, trebuie să se țină seama de interesul general, care constă în a nu îngrădi în mod nejustificat disponibilitatea unor anumite semne pentru ceilalți participanți la viața economică care oferă produsele și serviciile corespunzătoare (Freihaltebedürfnis)?

               2)

               În cazul în care se răspunde afirmativ la întrebarea 1: Se schimbă situația în cazul în care cercurile interesate consideră semnul a cărui disponibilitate se cere garantată drept semn distinctiv sau drept simplu element de decor al produsului?

               3)

               În cazul în care se răspunde afirmativ la întrebarea 1: Se schimbă situația, de asemenea, în funcție de faptul că semnul contestat de către titularul mărcii este lipsit de caracter distinctiv în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din Directivă, sau de faptul că acesta constă într-o indicație din cele menționate la articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directivă?

      (1)  Prima Directivă (89/104/CEE) a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislaţiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1).


title: Cauza T-416/10: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2010 — Yoshida Metal Industry/OAPI — Pi-Design și alții (suprafață acoperită cu cercuri negre)

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/32

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2010 — Yoshida Metal Industry/OAPI — Pi-Design și alții (suprafață acoperită cu cercuri negre)
   (Cauza T-416/10)
   ()
   2010/C 328/56
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Yoshida Metal Industry Co., Ltd (Niigata, Japonia) (reprezentanți: S. Verea, K. Muraro, M. Balestriero, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Celelalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pi-Design AG (Triengen, Elveția), Bodum France SA (Neuilly sur Seine, Franța), Bodum Logistics A/S (Billund, Danemarca)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 mai 2010 din cauza R 1237/2008-1;

               —

               menținerea Deciziei diviziei de anulare din 21 iulie 2008 privind cererea de marcă comunitară nr. 1372580;

               —

               menținerea validității înregistrării mărcii comunitare nr. 1372580;

               —

               obligarea pârâtului și a celorlalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă reprezentând o suprafață acoperită cu cercuri negre pentru bunuri din clasele 8 și 21 — înregistrarea mărcii comunitare nr. 1372580

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: celelalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: părțile care solicită declararea nulității și-au întemeiat cererea pe motive absolute de refuz în conformitate cu articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009

      Decizia diviziei de anulare: Respinge cererea de declarare a nulității mărcii comunitare.

      Decizia camerei de recurs: Anulează decizia atacată și declară nulă înregistrarea mărcii comunitare.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a concluzionat în mod greșit că dispozițiile acestui articol sunt aplicabile mărcii comunitare atacate.


title: Cauza C-6/09: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 6 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2005/60/CE — Spălarea banilor și finanțarea terorismului — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/15

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 6 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-6/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2005/60/CE - Spălarea banilor și finanțarea terorismului - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2009/C 282/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Peere și P. Dejmek, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentant: D. Haven, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea sau necomunicarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului (JO L 309, p. 15, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 214)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza T-199/04: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2011 — Gul Ahmed Textile Mills/Consiliul ( Dumping — Importuri de lenjerie de pat din bumbac originară din Pakistan — Prejudiciu — Legătură de cauzalitate )

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/15

         Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2011 — Gul Ahmed Textile Mills/Consiliul
   (Cauza T-199/04) (1)

   (Dumping - Importuri de lenjerie de pat din bumbac originară din Pakistan - Prejudiciu - Legătură de cauzalitate)
   2011/C 331/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (Karachi, Pakistan) [reprezentant: L. Ruessmann, avocat, cu domiciliul ales în Luxemburg (Luxemburg)]

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Scharf și K. Talabér-Ritz, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 397/2004 al Consiliului din 2 martie 2004 de instituire a unui drept antidumping definitiv la importurile de lenjerie de pat din bumbac originară din Pakistan (JO L 66, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 34, p. 108), în măsura în care o privește pe reclamantă.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Regulamentul (CE) nr. 397/2004 al Consiliului din 2 martie 2004 de instituire a unui drept antidumping definitiv la importurile de lenjerie de pat din bumbac originară din Pakistan, în măsura în care privește societatea Gul Ahmed Textile Mills Ltd.

               2.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Gul Ahmed Textile Mills Ltd.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 217, 28.8.2004.


title: Cauza T-639/11: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2011 — Heads!/OAPI (HEADS)

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/29

         Acțiune introdusă la 14 decembrie 2011 — Heads!/OAPI (HEADS)
   (Cauza T-639/11)
   2012/C 49/53
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Heads! GmbH & Co. KG (München, Germania) (reprezentanți: A. Jaeger-Lenz și T. Bösling, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 octombrie 2011 pronunțată în cauza R 2348/2010-1 în măsura în care se respinge înregistrarea mărcii nr. 8327926 „HEADS” pentru servicii din clasa 35 [conducerea și administrarea afacerilor; servicii de consultanță privind resursele umane și managementul; servicii de marketing privind resursele umane; recrutarea de personal specializat și calificat; furnizarea de personal temporar specializat și calificat (personal de management temporar)];

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „HEADS” pentru servicii din clasa 35.

      Decizia examinatorului: respinge înregistrarea.

      Decizia camerei de recurs: respinge în parte calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 deoarece marca comunitară în cauză are caracter distinctiv și deoarece camera de recurs nu a prezentat aprecieri specifice privind motivul de refuz de la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, pe care se întemeiază decizia sa; în mod eronat a luat drept temei în aprecierea sa combinații de cuvinte care nu făceau obiectul cererii de înregistrare; s-a întemeiat în mod eronat pe o decizie a Bundespatentgericht și concluziile pe care le extrage din punctul de vedere prezumat al publicului țintă nu se aplică.


title: Cauza C-161/07: Acțiune introdusă la 23 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/9

         Acțiune introdusă la 23 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-161/07)
   (2007/C 140/16)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și G. Braun, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria
   Concluziile reclamantei
   În concluziile sale, reclamanta solicită Curții

               —

               constatarea faptului că Republica Austria a încălcat articolul 43 CE în măsura în care, pentru înmatricularea societăților în registrul de comerț la cererea cetățenilor din noile state membre ale Uniunii Europene — cu excepția Maltei și a Ciprului — este necesar un certificat de la Serviciul pieței forței de muncă, atestând calitatea de lucrător independent, sau prezentarea unui atestat de exonerare, în condițiile în care pentru constatarea calității de lucrător independent a asociaților unei societăți de persoane și a asociaților unei societăți cu răspundere limitată care furnizează societății prestații în muncă ce caracterizează un raport de muncă este necesară o procedură în constatare, cu o durată maximă de trei luni, timp în care activitatea independentă nu poate fi exercitată;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și argumentele principale
   Articolul 43 primul paragraf CE garantează tuturor cetățenilor unui stat membru, dreptul de a se stabili într-un alt stat membru pentru a avea acces la o activitate independentă și a exercita o astfel de activitate, precum și dreptul de a crea societăți și de a administra întreprinderi într-un alt stat membru. Ca expresie a principiului general al nediscriminării stabilit de articolul 12 CE, articolul 43 CE interzice discriminările pe criteriul cetățeniei în privința lucrătorilor independenți. Obligația egalității de tratament cu cetățenii celuilalt stat membru este consacrată la articolul 43 paragraful al doilea CE. În temeiul acestui articol, libertatea de stabilire include dreptul de acces la o activitate independentă și de exercitare a sa, indiferent de natura acesteia, precum și dreptul de a constitui și de a administra întreprinderi și, în special societăți, pe teritoriul altor state membre, în condițiile definite pentru resortisanții proprii de legislația țării de stabilire.
   Instanțele austriece ce țin registrul comerțului impun condiția constatării calității de lucrător independent pentru înmatricularea unei societăți de drept austriac la cererea unui cetățean al unui stat membru care a aderat la Uniunea Europeană la 1 mai 2004, cu excepția Maltei și Ciprului. În ceea ce privește distincția dintre lucrători independenți și lucrători salariați, aceasta se efectuează în funcție de „veritabilul conținut economic al activității”. Potrivit legislației austriece, asociații unei societăți de persoane, precum și asociații unei societăți cu răspundere limitată cu o participare la capital mai mică de 25 %, care furnizează prestații în muncă ce caracterizează un raport de muncă sunt, în particular, considerați ca fiind lucrători salariați. Această prezumție este valabilă până în momentul în care biroul regional al Serviciului pieței forței de muncă constată, la cererea asociatului, că acesta din urmă exercită o influență decisivă asupra administrării societății. Sarcina probei calității de lucrător independent revine solicitantului. Persoanele în cauză nu își pot începe activitatea înainte de a li se constata calitatea de lucrător independent printr-o decizie, într-un termen de maximum trei luni.
   Această dispoziție nu este compatibilă cu libertatea de stabilire consacrată la articolul 43 CE. Aceasta aduce atingere libertății lucrătorilor independenți din opt noi state membre de a se stabili în Austria, în măsura în care face cu mult mai dificilă crearea unei societăți de către aceștia, fără a exista o justificare în acest sens. Chiar dacă este exact că dispoziția în litigiu nu are decât un domeniu de aplicare restrâns, aceasta nu îi înlătură caracterul discriminatoriu. De asemenea, deși cetățenii celor opt state membre în cauză nu trebuie să formuleze întotdeauna, fără excepție, o cerere, ceea ce este determinant este faptul că cetățenii austrieci și cetățenii celorlalte state membre nu trebuie să formuleze niciodată o astfel de cerere. În plus, dispozițiile tranzitorii din tratatele de aderare nu prevăd restricții decât în ceea ce privește libera circulație a lucrătorilor. Tocmai în scopul asigurării libertății de stabilire, nu există astfel de posibilități de restricție. Împrejurarea că reglementarea în cauză, în conformitate cu propria ratio legis, urmărește să împiedice eludarea dispozițiilor tranzitorii referitoare la libera circulație a lucrătorilor și nu are drept obiectiv restrângerea libertății de stabilire nu schimbă cu nimic faptul că, în definitiv, această dispoziție constituie o restricție la libertatea de stabilire.
   În conformitate cu articolul 46 CE, restricțiile la libertatea de stabilire nu pot fi justificate decât pe motive de ordine publică, siguranță publică și sănătate publică și, dacă este vorba de măsuri care nu sunt în mod vădit discriminatorii, pe alte motive imperative de interes general. În orice caz, întrucât aceste măsuri constituie o restricție adusă unei libertăți fundamentale, ele trebuie să fie apte a atinge obiectivul urmărit și nu trebuie să depășească limitele necesare atingerii acestuia. Reglementarea austriacă în litigiu nu îndeplinește aceste condiții de justificare.
   Într-adevăr, nu există indicii în temeiul cărora eludarea dispozițiilor tranzitorii de către cetățenii celor opt state membre avute în vedere, de care se teme guvernul austriac, ar putea atinge astfel de dimensiuni încât funcționarea pieței muncii din Austria să fie amenințată în mod efectiv și fundamental. Pe de altă parte, cele două criterii de apreciere a naturii muncii — adică natura prestației în muncă și influența asupra administrării societății — nu sunt adaptate pentru a distinge între o activitate salariată și o activitate independentă. În ceea ce privește necesitatea restricției, argumentarea guvernului austriac nu precizează de ce o măsură mai puțin restrictivă, cum ar fi verificarea ulterioară după înmatricularea societății, nu este în măsură să îndeplinească obiectivul urmărit.


title: Cauza C-9/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Kehl – Germania) – Procedură penală împotriva A [Trimitere preliminară — Spaţiul de libertate, securitate şi justiţie — Regulamentul (CE) nr. 562/2006 — Codul comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen) — Articolele 20 şi 21 — Trecerea frontierelor interne — Verificări în interiorul teritoriului — Reglementare naţională care autorizează controale în scopul stabilirii identităţii persoanelor reţinute într-o regiune de 30 de kilometri de la frontiera comună cu alte state părţi la Convenţia de aplicare a Acordului Schengen — Posibilitate de control independent de comportamentul persoanei vizate sau de existenţa unor împrejurări speciale — Reglementare naţională care permite unele măsuri de control al persoanelor în incinta gărilor feroviare]

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/10

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Kehl – Germania) – Procedură penală împotriva A
   (Cauza C-9/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Spaţiul de libertate, securitate şi justiţie - Regulamentul (CE) nr. 562/2006 - Codul comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen) - Articolele 20 şi 21 - Trecerea frontierelor interne - Verificări în interiorul teritoriului - Reglementare naţională care autorizează controale în scopul stabilirii identităţii persoanelor reţinute într-o regiune de 30 de kilometri de la frontiera comună cu alte state părţi la Convenţia de aplicare a Acordului Schengen - Posibilitate de control independent de comportamentul persoanei vizate sau de existenţa unor împrejurări speciale - Reglementare naţională care permite unele măsuri de control al persoanelor în incinta gărilor feroviare])
   (2017/C 277/13)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Kehl

      Partea (părțile) din procedura penală principală

   A.

      cu participarea: Staatsanwaltschaft Offenburg

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 67 alineatul (2) TFUE, precum și articolele 20 și 21 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care conferă serviciilor de poliție din statul membru interesat competenţa de a verifica identitatea oricărei persoane, într-o zonă de 30 de kilometri de la frontiera terestră a acestui stat membru cu alte state părți la Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune, semnată la Schengen (Luxemburg) la 19 iunie 1990, în scopul de a preveni sau de a opri intrarea sau șederea ilegale pe teritoriul statului membru respectiv sau de a preveni anumite infracțiuni care aduc atingere securităţii frontierei, independent de comportamentul persoanei în cauză și de existența unor împrejurări speciale, cu excepția cazului în care această reglementare prevede limitarea necesară a acestei competențe care să garanteze că exercitarea practică a acesteia nu are un efect echivalent cu cel al verificărilor la frontiere, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

               2)

               Articolul 67 alineatul (2) TFUE, precum și articolele 20 și 21 din Regulamentul nr. 562/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 610/2013, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care permite serviciilor de poliție ale statului membru respectiv să efectueze în trenurile sau în instalațiile feroviare ale acestui stat membru controale ale identității sau ale documentelor de trecere a frontierei ale oricărei persoane, precum și să oprească pentru o scurtă perioadă și să interogheze orice persoană în acest scop, în cazul în care controalele respective sunt întemeiate pe informații materiale sau pe experiența poliției de frontieră, cu condiția ca exercitarea controalelor menționate să fie supusă în dreptul național unor precizări și unor limite care să determine intensitatea, frecvența și selectivitatea controalelor respective, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 136, 18.4.2016.


title: Cauza C-495/16 P: Recurs introdus la 15 septembrie 2016 de TeamBank AG Nürnberg împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a patra) din 20 iulie 2016 în cauza T-745/14, TeamBank AG Nürnberg/EUIPO – Easy Asset Management (EASY CREDIT)

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/8

         Recurs introdus la 15 septembrie 2016 de TeamBank AG Nürnberg împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a patra) din 20 iulie 2016 în cauza T-745/14, TeamBank AG Nürnberg/EUIPO – Easy Asset Management (EASY CREDIT)
   (Cauza C-495/16 P)
   (2017/C 078/11)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: TeamBank AG Nürnberg (reprezentant: D. Terheggen, Rechtsanwalt)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Easy Asset Management AD
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.


title: Cauza T-110/07: Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2011 — Siemens/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Împărțirea pieței — Efecte în cadrul pieței comune — Noțiunea de încălcare continuă — Durata încălcării — Prescripție — Amenzi — Proporționalitate — Circumstanțe agravante — Rol de conducător — Circumstanțe atenuante — Cooperare” )

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/10

         Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2011 — Siemens/Comisia
   (Cauza T-110/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Împărțirea pieței - Efecte în cadrul pieței comune - Noțiunea de încălcare continuă - Durata încălcării - Prescripție - Amenzi - Proporționalitate - Circumstanțe agravante - Rol de conducător - Circumstanțe atenuante - Cooperare)
   2011/C 113/19
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Siemens AG (Berlin și München, Germania) (reprezentanți: inițial I. Brinker, T. Loest și C. Steinle, ulterior I. Brinker și C. Steinle, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Arbault și O. Weber, ulterior X. Lewis și R. Sauer și în final R. Sauer și A. Antoniadis, agenți)

      Obiectul

   Anularea parțială a Deciziei C(2006) 6762 final a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cauza COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz), precum și, în subsidiar, reducerea amenzii aplicate reclamantei

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Siemens AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Cauza C-42/07: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto — Portugalia) — Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, fostă Baw International Ltd/Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Articolul 49 CE — Restricție privind libera prestare a serviciilor — Exploatarea jocurilor de noroc prin internet)

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto — Portugalia) — Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, fostă Baw International Ltd/Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa
   (Cauza C-42/07) (1)

   (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare - Articolul 49 CE - Restricție privind libera prestare a serviciilor - Exploatarea jocurilor de noroc prin internet)
   2009/C 267/15
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, fostă Baw International Ltd

      Pârât: Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto — Interpretarea articolelor 43, 49 și 56 CE — Legislație națională potrivit căreia se rezervă unui anumit organism dreptul de a exploata jocurile de noroc și loteriile în regim de exclusivitate și potrivit căreia activitatea de organizare, promovare și colectare, inclusiv prin internet, a pariurilor în legătură cu evenimente sportive se consideră o încălcare a legii — Interdicție impusă unei întreprinderi care exercită activitatea de exploatare a pariurilor și a loteriilor on-line, avându-și sediul într-un alt stat membru, de a promova, organiza și exploata aceste pariuri și loterii prin internet și de a pune la dispoziția câștigătorilor valoarea premiilor

      Dispozitivul

   Articolul 49 CE nu se opune unei reglementări a unui stat membru, precum cea din acțiunea principală, care interzice operatorilor, precum Bwin International Ltd, stabiliți în alte state membre în care furnizează în mod legal servicii similare, să propună jocuri de noroc prin internet pe teritoriul statului membru respectiv.

      (1)  JO C 69, 24.3.2007.


title: Cauzele conexate C-463/04 și C-464/04: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Italia) — Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (C-463/04) și Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04)/Comune di Milano (Articolul 56 CE — Libera circulație a capitalurilor — Restricții — Întreprinderi privatizate — Dispoziție națională potrivit căreia actele constitutive ale unei societăți pe acțiuni pot conferi statului sau unui organism public ce deține participații la capitalul acesteia dreptul de a numi în mod direct unul sau mai mulți membri ai consiliului de administrație)

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Italia) — Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (C-463/04) și Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04)/Comune di Milano
   (Cauzele conexate C-463/04 și C-464/04) (1)

   (Articolul 56 CE - Libera circulație a capitalurilor - Restricții - Întreprinderi privatizate - Dispoziție națională potrivit căreia actele constitutive ale unei societăți pe acțiuni pot conferi statului sau unui organism public ce deține participații la capitalul acesteia dreptul de a numi în mod direct unul sau mai mulți membri ai consiliului de administrație)
   (2008/C 22/02)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (C-463/04) și Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04)

      Pârâtă: Comune di Milano

      Interveniente: AEM SpA (C-463/04 și C-464/04), Edison SpA (C-463/04),
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia — Interpretarea articolului 56 CE — Lege națională care permite organismelor publice să numească administratori sau cenzori în întreprinderile privatizate — Aplicare de către o colectivitate teritorială care păstrează participații importante în întreprinderea privatizată
   Dispozitivul
   Articolul 56 CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale, precum articolul 2449 din Codul civil italian, potrivit căreia actele constitutive ale unei societăți pe acțiuni pot conferi statului sau unui organism public care deține participații la capitalul acestei societăți dreptul de a numi în mod direct unul sau mai mulți administratori, dispoziție care, singură sau, cum este cazul în acțiunile principale, prin coroborare cu o dispoziție precum articolul 4 din Decretul lege nr. 332 din 31 mai 1994 devenit, după modificări, Legea nr. 474 din 30 iulie 1994, astfel cum a fost modificată prin Legea nr. 350 din 24 decembrie 2003, care recunoaște statului sau organismului respectiv dreptul de a participa la alegerea prin votul pe listă a administratorilor pe care nu îi numește în mod direct, este de natură să permită acestui stat sau acestui organism să dispună de o putere de control disproporționată în raport cu participația sa la capitalul respectivei societăți.

      (1)  JO C 249, 14.10.2006.


title: Cauza T-521/10: Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2010 — Confortel Gestión/OAPI — Homargrup (CONFORTEL AQUA 4)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/41

         Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2010 — Confortel Gestión/OAPI — Homargrup (CONFORTEL AQUA 4)
   (Cauza T-521/10)
   ()
   2011/C 30/74
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Confortel Gestión, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: I. Valdelomar Serrano)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Homargrup, SA (Sta Susana, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs din 5 august 2010 în cauza R 1359/2009-2 și, în consecință, înregistrarea mărcii comunitare nr. 5 276 951„CONFORTEL Aqua 4” pentru ansamblul claselor solicitate și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „CONFORTEL Aqua 4” pentru servicii din clasele 41, 43 și 44.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Homargrup, SA.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile verbale și figurative comunitare „AQUA” și „A AQUA HOTEL” și mărcile verbale și figurative spaniole „AQUAMARINA”, „AQUATEL” și „AQUAMAR” pentru servicii din clasa 42.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât nu ar exista un risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-31/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 17 iunie 2008 — Rossi/OAPI — K & L Ruppert Stiftung (Rossi)

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/36

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 17 iunie 2008 — Rossi/OAPI — K & L Ruppert Stiftung (Rossi)
   (Cauza T-31/05) (1)

   (2008/C 197/66)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 93, 16.4.2005.


title: Cauza C-555/10: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/27

         Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-555/10)
   ()
   2011/C 30/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braun și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, la punerea în aplicare a primului pachet feroviar, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (3) și al anexei II la Directiva 91/440/CEE, astfel cum a fost modificată, precum și în temeiul articolului 4 alineatul (2) și al articolului 14 alineatul (2) din Directiva 2001/14/CE;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În opinia Comisiei, independența administratorului infrastructurii feroviare impusă de directivă nu a fost pusă în aplicare în mod corect în dreptul național austriac.
   Este adevărat că forma de organizare existentă în Austria, care reunește într-o societate holding o întreprindere care exercită funcțiile esențiale de administrare a infrastructurii feroviare, pe de o parte, și o întreprindere care furnizează servicii feroviare, pe de altă parte, este în principiu licită. Cu toate acestea, ar fi necesar să se asigure într-un mod adecvat faptul că cele două întreprinderi sunt independente din punct de vedere economic.
   Societatea holding nu poate în special să exercite niciun control asupra filialei care exercită funcțiile esențiale de administrare a infrastructurii feroviare. Acest fapt nu ar fi garantat în Austria. Independența administratorului infrastructurii nu ar fi controlată de nicio autoritate independentă, iar concurenții nu ar dispune de nicio posibilitate efectivă de a formula o cale de atac în cazul unui tratament preferențial al unei anumite întreprinderi.
   Nu ar exista nici dispoziții legislative sau contractuale suficiente care să reglementeze relațiile dintre societatea holding și filiala sa care exercită funcțiile esențiale de administrare a infrastructurii feroviare.
   Potrivit Comisiei, numeroasele legături personale între societatea holding și filială, cum ar fi funcțiile duble exercitate în directoratele respective, suscită de asemenea îndoieli cu privire la independența economică. Comisia consideră că ar fi necesar ca personalul de conducere al unei întreprinderi să nu aibă acces la funcții de conducere în cealaltă întreprindere. În plus, ar trebui ca desemnarea personalului care conduce entitatea ce exercită funcțiile esențiale de administrare să nu aibă loc decât sub controlul unei autorități independente.
   În plus, potrivit Comisiei, ar fi de asemenea necesar să se efectueze o separare fizică și personală a sistemelor informatice respective, pentru a garanta independența impusă a întreprinderii care deține funcțiile esențiale de administrare a infrastructurii feroviare.


title: Cauza T-336/07: Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2012 — Telefónica și Telefónica de España/Comisia ( „Concurență — Abuz de poziție dominantă — Piețele spaniole ale accesului la internet în bandă largă — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 82 CE — Stabilirea prețurilor — Foarfecă tarifară — Definiția piețelor — Poziție dominantă — Abuz — Calculul micșorării marjei — Efectele abuzului — Competența Comisiei — Dreptul la apărare — Subsidiaritate — Proporționalitate — Securitate juridică — Cooperare loială — Principiul bunei administrări — Amenzi” )

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/13

         Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2012 — Telefónica și Telefónica de España/Comisia
   (Cauza T-336/07) (1)

   (Concurență - Abuz de poziție dominantă - Piețele spaniole ale accesului la internet în bandă largă - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 82 CE - Stabilirea prețurilor - Foarfecă tarifară - Definiția piețelor - Poziție dominantă - Abuz - Calculul micșorării marjei - Efectele abuzului - Competența Comisiei - Dreptul la apărare - Subsidiaritate - Proporționalitate - Securitate juridică - Cooperare loială - Principiul bunei administrări - Amenzi)
   2012/C 138/21
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Telefónica, SA (Madrid, Spania) și Telefónica de España, SA (Madrid) (reprezentanți: F. González Díaz și S. Sorinas Jimeno, ulterior F. González Díaz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier și K. Mojzesowicz, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: France Telecom España, SA (Pozuelo de Alarcon, Spania) (reprezentanți: S. Martínez Lage, H. Brokelmann și M. Ganino, avocați); Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) (Madrid) (reprezentanți: L. Pineda Salido și I. Cámara Rubio, avocați) și European Competitive Telecommunications Association (Wokingham, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Di Stefano și A. Salerno, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2007) 3196 final a Comisiei din 4 iulie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 82 [CE] (cazul COMP/38.784 — Wanadoo España/Telefónica) și, cu titlu subsidiar, o cerere de anulare sau de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Telefónica, SA și Telefónica de España, SA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană, de France Telecom España, SA, de Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) și de European Competitive Telecommunications Association, potrivit concluziilor acestora din urmă.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza T-377/12: Acțiune introdusă la 22 august 2012 — Spa Monopole/OAPI — Olivar Del Desierto (OLEOSPA)

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/27

      Acțiune introdusă la 22 august 2012 — Spa Monopole/OAPI — Olivar Del Desierto (OLEOSPA)
      (Cauza T-377/12)
      (2012/C 331/52)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgia) (reprezentanți: L. De Brouwer, E. Cornu și É. De Gryse, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Olivar Del Desierto, SL (Almería, Spania)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea Deciziei din 22 iunie 2012 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțată în cauza R 135/2011-4;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

         Solicitantul mărcii comunitare: Olivar Del Desierto, SL.

         Marca comunitară vizată: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „OLEOSPA” pentru produse și servicii din clasele 3, 35 si 39 — Cererea de înregistrare nr. 7 268 832.

         Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

         Marca sau semnul invocat: mărcile verbale înregistrate în Benelux „SPA” pentru produse din clasele 3 și 32.

         Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

         Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și respinge opoziția.

         Motivele invocate:

                  —

                  Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

                  —

                  Încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-421/11 P: Ordonanța Curții din 7 februarie 2012 — Total SA, Elf Aquitaine SA/Comisia Europeană [Recurs — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Concurență — Înțelegere — Piața metacrilaților — Noțiunea de întreprindere — Prezumția privind influența determinantă — Obligația de motivare — Principiul bunei administrări — Extinderea autorității de lucru judecat — Factor multiplicator cu efect descurajator — Indivizibilitatea amenzii — Competență de fond]

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/12

         Ordonanța Curții din 7 februarie 2012 — Total SA, Elf Aquitaine SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-421/11 P) (1)

   (Recurs - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Concurență - Înțelegere - Piața metacrilaților - Noțiunea de întreprindere - Prezumția privind influența determinantă - Obligația de motivare - Principiul bunei administrări - Extinderea autorității de lucru judecat - Factor multiplicator cu efect descurajator - Indivizibilitatea amenzii - Competență de fond)
   2012/C 133/21
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurente: Total SA, Elf Aquitaine SA (reprezentanți: E. Morgan de Rivery și A. Noël-Baron, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și B. Gencarelli, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 7 iunie 2011, Total și Elf Aquitaine/Comisia (T-206/06), prin care s-a respins acțiunea în anularea Deciziei C(2006) 2098 final a Comisiei din 31 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.645 — Metacrilați) — Concurență — Înțelegere — Încălcarea principiilor atribuirii de competențe și proporționalității — Interpretare vădit eronată — Încălcarea dreptului la apărare și a principiilor echității și egalității armelor — Obligația de motivare — Încălcarea principiului bunei administrări

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Total SA și Elf Aquitaine SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 340, 19.11.2011.


title: Cauza C-18/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 septembrie 2012 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Regatul Unit] — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Philips Electronics UK Ltd (Libertatea de stabilire — Legislație fiscală — Impozit pe profit — Degrevare fiscală — Legislație națională care exclude transferul pierderilor înregistrate pe teritoriul național de un sediu permanent nerezident al unei societăți stabilite într un alt stat membru către o societate care face parte din același grup stabilită pe teritoriul național)

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/4

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 septembrie 2012 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Regatul Unit] — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Philips Electronics UK Ltd
      (Cauza C-18/11) (1)

      (Libertatea de stabilire - Legislație fiscală - Impozit pe profit - Degrevare fiscală - Legislație națională care exclude transferul pierderilor înregistrate pe teritoriul național de un sediu permanent nerezident al unei societăți stabilite într un alt stat membru către o societate care face parte din același grup stabilită pe teritoriul național)
      (2012/C 331/06)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamanți: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Pârâtă: Philips Electronics UK Ltd

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Royaume-Uni) — Interpretarea articolului 49 TFUE — Libertatea de stabilire — Legislație fiscală — Impozit pe profit — Degrevare fiscală — Legislație națională care exclude transferul pierderilor înregistrate pe teritoriul național de către un sediu nerezident al unei societăți stabilite în alt stat membru, către o societate din același grup stabilită pe teritoriul național

         Dispozitivul

                  1.

                  Articolul 43 CE trebuie interpretat în sensul că faptul ca o legislație națională să supună unei condiții constând în imposibilitatea utilizării pierderilor în vederea stabilirii unui impozit datorat în străinătate posibilitatea de a transfera către o societate rezidentă, prin intermediul unei degrevări la nivelul grupului, pierderile înregistrate în statul membru respectiv de sediul permanent al societății nerezidente, în timp ce transferul pierderilor înregistrate în acest stat membru de o societate rezidentă nu este supus niciunei condiții echivalente, constituie o restricție privind libertatea unei societăți nerezidente de a se stabili într un alt stat membru.

                  2.

                  O restricție privind libertatea unei societăți nerezidente de a se stabili într un alt stat membru, precum cea în discuție în acțiunea principală, nu poate fi justificată prin motive imperative de interes general întemeiate pe obiectivul care vizează evitarea unei duble luări în considerare a pierderilor, pe menținerea repartizării echilibrate a competenței de impozitare între statele membre sau pe aceste două justificări considerate împreună.

                  3.

                  Într o situație precum cea în discuție în acțiunea principală, instanța națională nu trebuie să aplice dispozițiile legislației naționale contrare articolului 43 CE.

         (1)  JO C 89, 19.3.2011.


title: Cauza T-631/15: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2015 – Stena Line Scandinavia/Comisia

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/22

         Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2015 – Stena Line Scandinavia/Comisia
   (Cauza T-631/15)
   (2016/C 059/25)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Stena Line Scandinavia AB (Göteborg, Suedia) (reprezentanți: P. Alexiadis, Solicitor, L. Sandberg-Mørch, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea cererii drept admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 23 iulie 2015 privind ajutorul de stat SA.39078 (2014/N) (Danemarca) pentru finanțarea proiectului Fehmarn Belt Fixed Link; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantei.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe împrejurarea că, în mod eronat, Comisia a constatat că finanțarea acordată societății A/S Femern pentru conexiunile feroviare daneze cu hinterland-ul nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe împrejurarea că, în mod eronat, Comisia a constatat că măsurile de ajutor acordate societății Femern A/S pentru Fixed Link sunt compatibile cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (b) TFUE. Comisia a săvârșit o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere prin faptul că a constatat că proiectul Fehmarn Belt Fixed Link era de interes european comun și că ajutorul era necesar și proporțional. Comisia a săvârșit de asemenea o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește prevenirea unor denaturări nejustificate ale concurenței și criteriul evaluării comparative, precum și în ceea ce privește mobilizarea garanțiilor de stat.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Comisie a obligației sale de a iniția o procedură oficială de investigare. Reclamanta susține că există dovezi ale unor dificultăți serioase privind durata și circumstanțele procedurii preliminare de investigare. În plus, reclamanta invocă o analiză insuficientă și incompletă în legătură cu finanțarea acordată în favoarea Femern A/S pentru conexiunile feroviare daneze cu hinterlandul, în legătură cu interesul european comun al proiectului Fehmarn Belt Fixed Link, în legătură cu necesitatea și proporționalitatea ajutorului și cu prevenirea unor denaturări nejustificate ale concurenței și cu criteriul evaluării comparative.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe neîndeplinirea de către Comisie a obligației de motivare. Comisia nu a furnizat o motivare în legătură cu conexiunile feroviare daneze cu hinterlandul, cu interesul european comun al proiectului Fehmarn Belt Fixed Link, cu necesitatea și proporționalitatea ajutorului și cu prevenirea unor denaturări nejustificate ale concurenței și cu criteriul evaluării comparative.


title: Cauza C-481/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 30 octombrie 2014 – Jørn Hansson/Jungpflanzen Grünewald GmbH

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 30 octombrie 2014 – Jørn Hansson/Jungpflanzen Grünewald GmbH
   (Cauza C-481/14)
   (2015/C 034/04)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Jørn Hansson

      Pârâtă: Jungpflanzen Grünewald GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               La stabilirea „remuneraţiei echitabile” pe care autorul contrafacerii este obligat să o plătească titularului protecţiei comunitare a soiurilor de plante în temeiul articolului 94 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind soiurile de plante (1) din cauza săvârşirii de către acesta a unui act dintre cele prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul privind soiurile de plante fără să fi fost autorizat în acest sens, pornind de la taxa uzuală care se plăteşte în aceeaşi regiune pentru licenţele obișnuite de pe piaţă în cazul săvârşirii actelor prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul privind soiurile de plante, trebuie să se aplice întotdeauna în mod forfetar și o anumită taxă suplimentară „de contrafacere”? Rezultă acest lucru din articolul 13 alineatul (1) a doua teză din Directiva privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (2)?

               2)

               Pentru a stabili „remuneraţia echitabilă” pe care autorul contrafacerii este obligat să o plătească titularului protecţiei comunitare a soiurilor de plante în temeiul articolului 94 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind soiurile de plante din cauza săvârşirii de către acesta a unui act dintre cele prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul privind soiurile de plante fără să fi fost autorizat în acest sens, pornind de la taxa uzuală care se plăteşte în aceeaşi regiune pentru licenţele obișnuite de pe piaţă în cazul săvârşirii actelor prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul privind soiurile de plante, în speţă trebuie să se ţină seama şi de următoarele consideraţii sau împrejurări care determină majorarea remuneraţiei:

                           a)

                           împrejurarea că în ceea ce priveşte soiul în litigiu care face obiectul contrafacerii în perioada relevantă a fost vorba despre un soi care datorită caracteristicilor sale speciale a constituit un unicat pe piaţă în raport cu stabilirea taxei de licenţă prin intermediul contractelor de licenţă încheiate şi al decontărilor cu privire la soiul în litigiu;
                           În cazul în care în speţă se poate ţine seama de această împrejurare:
                           Majorarea remuneraţiei este posibilă numai în cazul în care caracteristicile pe care se întemeiază statutul de unicat al soiului în litigiu sunt utilizate pentru descrierea soiului?

                           b)

                           împrejurarea că, la momentul introducerii pe piaţă a soiului contrafăcut, soiul în litigiu se bucura deja de o cerere deosebit de mare pe piaţă, astfel încât autorul contrafacerii a fost scutit de efectuarea propriilor cheltuielilor necesare pentru introducerea pe piaţă a soiului contrafăcut în contextul stabilirii taxei de licenţă prin intermediul contractelor de licenţă şi al decontărilor convenite în legătură cu soiul în litigiu;

                           c)

                           împrejurarea că întinderea prejudiciului cauzat prin contrafacerea soiului în litigiu a depăşit nivelul mediu din perspectiva duratei contrafacerii şi a numărului de plante vândute;

                           d)

                           considerația că, spre deosebire de deţinătorul unei licenţe, autorul contrafacerii nu riscă să fie obligat la plata taxei de licenţă (şi să nu poată cere restituirea acesteia), cu toate că, ulterior, soiul în litigiu împotriva căruia este îndreptată o acţiune în anulare va fi declarat nul;

                           e)

                           împrejurarea că autorul contrafacerii, spre deosebire de situaţia deţinătorului unei licenţe, nu a fost obligat să realizeze decontări trimestriale;

                           f)

                           considerația că titularul unui soi protejat suportă riscul inflaţiei, cu consecinţa că urmărirea în justiţie se va întinde pe o perioadă considerabilă;

                           g)

                           considerația că din cauza necesităţii de urmărire în justiţie, titularul soiului protejat – spre deosebire de situaţia în care realizează încasări prin acordarea de licenţe pentru soiului în litigiu – nu poate să planifice veniturile obţinute din soiul în litigiu;

                           h)

                           considerația că în cazul contrafacerii soiului în litigiu, titularul soiului protejat suportă atât riscul general legat de acţiuni în justiţie, cât şi riscul de a nu putea obţine în final executarea din partea autorului contrafacerii;

                           i)

                           considerația că din cauza comportamentului arbitrar al autorului contrafacerii, titularul soiului protejat nu va avea libertatea de a decide în cazul încălcării protecţiei dacă doreşte într-adevăr ca soiul să fie utilizat de autorul contrafacerii?

               3)

               La stabilirea „remuneraţiei echitabile” pe care autorul contrafacerii este obligat să o plătească titularului protecţiei comunitare a soiurilor de plante în temeiul articolului 94 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind soiurile de plante din cauza săvârşirii de către acesta a unui act dintre cele prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul privind soiurile de plante fără să fi fost autorizat în acest sens trebuie să se ia în considerare şi dobânda aferentă remuneraţiei datorate anual, calculată pe baza ratei obişnuite a dobânzii, în cazul în care se porneşte de la premisa că orice contractanţi rezonabili ar fi prevăzut o asemenea dobândă?

               4)

               Pentru calcularea „prejudiciului adus titularului” pe care autorul contrafacerii trebuie să îl plătească în plus titularului protecţiei comunitare a soiului de plante în temeiul articolului 94 alineatul (2) prima teză din Regulamentul privind soiurile de plante din cauza săvârşirii de către acesta a unui act dintre cele prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul privind soiurile de plante fără să fi fost autorizat în acest sens, trebuie să se ia drept bază de calcul taxa uzuală care se plăteşte în aceeaşi regiune pentru licenţele obișnuite de pe piaţă în cazul săvârşirii actelor prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul privind soiurile de plante?

               5)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare:

                           a)

                           La calcularea „prejudiciului” pe baza unei licenţe obișnuite de pe piaţă conform articolului 94 alineatul (2) prima teză din Regulamentul privind soiurile de plante, în speţă trebuie să se ţină seama de considerațiile sau de împrejurările prezentate la punctul 2 literele a)-i) şi/sau de împrejurarea că, având în vedere necesitatea intentării unei acțiuni, titularul soiului protejat este nevoit să consacre un anumit timp, în măsura necesară în mod rezonabil, pentru identificarea contrafacerii şi în vederea soluționării problemei, precum și să inițieze cercetări, în măsura necesară în mod rezonabil, în vederea constatării contrafacerii soiului de plante, astfel încât să se justifice o majorare a taxei de licenţă de pe piaţă?

                           b)

                           La calcularea „prejudiciului”, pe baza unei licenţe obișnuite de pe piaţă conform articolului 94 alineatul (2) prima teză din Regulamentul privind soiurile de plante, trebuie să se aplice întotdeauna în plus o anumită taxă suplimentară „de contrafacere”? Rezultă acest lucru din articolul 13 alineatul (1) a doua teză din Directiva de punere în aplicare?

                           c)

                           La calcularea „prejudiciului” pe baza unei licenţe obișnuite de pe piaţă conform articolului 94 alineatul (2) prima teză din Regulamentul privind soiurile de plante trebuie să se ţină seama de dobânda aferentă remuneraţiei datorate anual, calculată la rata obişnuită a dobânzii, în cazul în care se porneşte de la premisa că orice contractanţi rezonabili ar fi prevăzut o asemenea dobândă?

               6)

               Articolul 94 alineatul (2) prima teză din Regulamentul privind soiurile de plante trebuie interpretat în sensul că acel câştig obţinut de autorul contrafacerii constituie un „prejudiciu” în sensul acestui articol pentru care, pe lângă o remuneraţie echitabilă în temeiul articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul privind soiurile de plante, pot fi solicitate, în plus, daune interese, sau în sensul că, în temeiul articolului 94 alineatul (2) prima teză din Regulamentul privind soiurile de plante, despăgubirea datorată pentru câştigul obţinut de autorul contrafacerii ca urmare a faptului că a acționat în mod deliberat sau din neglijență poate fi cerută doar alternativ cu remuneraţia echitabilă prevăzută la articolul 94 alineatul (1)?

               7)

               Dreptul la repararea prejudiciului prevăzut la articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul privind soiurile de plante se opune unor dispoziţii naţionale conform cărora titularul soiului protejat care în cadrul unei proceduri privind măsurile provizorii în care s-a constatat contrafacerea soiului de plante a fost obligat prin titlu executoriu să suporte cheltuielile de judecată aferente procedurii nu poate invoca dispoziţiile dreptului substanţial pentru a obţine restituirea acestor cheltuieli, chiar dacă în cadrul unei proceduri principale ulterioare care a avut ca obiect aceeaşi contrafacere a avut câştig de cauză?

               8)

               Dreptul la repararea prejudiciului prevăzut la articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul privind soiurile de plante se opune unor dispoziţii naţionale conform cărora persoana care a suferit prejudiciul, nu poate obţine nicio reparaţie pentru timpul personal consacrat procedurilor judiciare şi extrajudiciare pentru valorificarea dreptului la repararea prejudiciului în afara limitelor stricte ale unei proceduri de stabilire a cheltuielilor de judecată, în măsura în care timpul consacrat nu a fost mai îndelungat decât cel obişnuit în situaţii similare?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2100/94 al Consiliului din 27 iulie 1994 de instituire a unui sistem de protecție comunitară a soiurilor de plante (JO L 227, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 15, p. 197).

      (2)  Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56).


title: Cauza C-232/13 P: Recurs introdus la 29 aprilie 2013 de SPLIA împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 20 februarie 2013 în cauzele conexate T-278/00-T-280/00, T-282/00-T-286/00 și T-288/00-T-295/00, Albergo Quattro Fontane și alții/Comisia

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/18

         Recurs introdus la 29 aprilie 2013 de SPLIA împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 20 februarie 2013 în cauzele conexate T-278/00-T-280/00, T-282/00-T-286/00 și T-288/00-T-295/00, Albergo Quattro Fontane și alții/Comisia
   (Cauza C-232/13 P)
   2013/C 207/30
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Società per l'industria alberghiera (SPLIA) (reprezentanți: A. Bianchini și F. Busetto, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Comitato „Venezia vuole vivere”

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea ordonanței atacate a Tribunalului;

               —

               admiterea pretențiilor formulate în primă instanță și, în consecință,

                           —

                           anularea, în măsura în care este rezonabil și în limitele interesului recurentei, a Deciziei 2000/394/CE a Comisiei din 25 noiembrie 1999 privind măsurile de ajutor în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și al Chioggiei, prevăzute prin Legile nr. 30/1997 și nr. 206/1995 de instituire a unor reduceri ale contribuțiilor la asigurările sociale;

                           —

                           cu titlu subsidiar, anularea deciziei menționate în măsura în care impune obligația de a recupera reducerile acordate și în măsura în care impune majorarea cuantumului acestor reduceri care trebuie recuperate cu dobânzi aferente perioadelor avute în vedere în decizie;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului se invocă nouă motive:

                  Primul motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că nu s-a ținut seama de faptul că măsurile în cauză nu confereau niciun avantaj beneficiarilor în considerarea caracterului lor compensatoriu.

                  Al doilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că nu s-a exclus sau cel puțin apreciat capacitatea măsurilor în cauză de a afecta concurența sau schimburile comerciale intracomunitare.

                  Al treilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (2) litera (b) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (2) litera (b) TFUE] și la articolul 87 alineatul (3) litera (b) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE].

                  Al patrulea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (3) litera (c) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE]

                  Al cincilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (3) literele (d) și (e) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) literele (d) și (e) TFUE]

                  Al șaselea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 86 alineatul (2) CE [în prezent, articolul 106 alineatul (2) TFUE]

                  Al șaptelea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus existența ajutorului și s-a încălcat, în consecință, articolul 88 alineatul (3) CE [în prezent, articolul 108 alineatul (3) TFUE] și a articolului 15 din Regulamentul nr. 659/1999 (1).

                  Al optulea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999, în ceea ce privește obligația de recuperare.

                  Al nouălea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999, în ceea ce privește aplicarea de dobânzi.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-613/11: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 21 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Ajutoare de stat — Ajutor acordat de Republica Italiană în favoarea sectorului navigației în Sardinia — Decizia 2008/92/CE a Comisiei de constatare a incompatibilității acestui ajutor cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia de la beneficiari — Neexecutare în termenul stabilit)

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/10

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 21 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-613/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Ajutoare de stat - Ajutor acordat de Republica Italiană în favoarea sectorului navigației în Sardinia - Decizia 2008/92/CE a Comisiei de constatare a incompatibilității acestui ajutor cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia de la beneficiari - Neexecutare în termenul stabilit)
   2013/C 156/14
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și D. Grespan, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Ajutoare de stat — Neadoptarea, în termenul stabilit, a tuturor măsurilor necesare pentru a se conforma articolelor 2 și 5 din Decizia 2008/92/CE a Comisiei din 10 iulie 2007 privind un sistem de ajutoare de stat acordate de Italia în favoarea sectorului navigației în Sardinia (JO 2008, L 29, p. 24) — Cerința unei executări imediate și efective a deciziilor Comisiei — Caracterul insuficient al procedurii de recuperare a ajutorului ilegal în cauză

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea în termenul prevăzut a tuturor măsurilor necesare în vederea recuperării de la beneficiari a ajutorului de stat declarat nelegal și incompatibil cu piața internă de articolul 1 din Decizia 2008/92/CE a Comisiei din 10 iulie 2007, privind un sistem de ajutoare de stat al Italiei în favoarea sectorului navigației din Sardinia, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul articolelor 2 și 5 din această decizie.

               2.

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 32, 4.2.2012.