title: Cauza C-229/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski rayonen sad (Bulgaria) la 29 mai 2020 – P/„K” EOOD

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski rayonen sad (Bulgaria) la 29 mai 2020 – P/„K” EOOD
      (Cauza C-229/20)
      (2020/C 271/35)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Sofiyski rayonen sad

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: P

         Pârâtă:„K” EOOD

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 3 litera (g) din Directiva 2008/48/CE (1) trebuie interpretat în sensul că costurile aferente serviciilor accesorii stipulate într-un contract de credit de consum, precum costurile aferente posibilității de amânare și de reducere a ratelor, constituie o parte a dobânzii anuale efective a creditului?

                  2.

                  Articolul 10 alineatul (2) litera (g) din Directiva 2008/48/CE trebuie interpretat în sensul că indicarea eronată a dobânzii anuale efective într-un contract de credit încheiat între un profesionist și un consumator în calitate de debitor trebuie considerată ca lipsă a indicării dobânzii anuale efective în contractul de credit și că instanța națională trebuie să aplice consecințele juridice prevăzute de dreptul național pentru lipsa indicării dobânzii într-un contract de credit de consum?

                  3.

                  Articolul 22 alineatul (4) din Directiva 2008/48/CE trebuie interpretat în sensul că o sancțiune prevăzută de dreptul național care constă în nulitatea contractului de credit de consum, potrivit căreia numai capitalul acordat trebuie rambursat, este proporțională în cazul în care dobânda anuală efectivă nu este indicată în mod exact în contractul de credit de consum?

                  4.

                  Articolul 4 alineatele (1) și (2) din Directiva 93/13/CEE (2) trebuie interpretat în sensul că costurile aferente unui pachet de servicii accesorii prevăzute într-un act adițional separat la un contract de credit de consum drept contract principal trebuie considerate ca făcând parte din obiectul principal al contractului și, prin urmare, nu pot face obiectul examinării caracterului abuziv?

                  5.

                  Indiferent de răspunsul la cea de a treia întrebare, articolul 3 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE coroborat cu punctul 1 litera (o) din anexa la directivă trebuie interpretat în sensul că o clauză cuprinsă într-un contract privind servicii accesorii unui credit de consum este abuzivă atunci când consumatorului îi este acordată în cadrul acesteia posibilitatea abstractă de a amâna și de a-și reprograma plățile, el datorând remunerația chiar dacă nu recurge la această posibilitate?

         (1)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO 2008, L 133, p. 66).

         (2)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-236/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna (Italia) la 4 iunie 2020 – PG/Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna (Italia) la 4 iunie 2020 – PG/Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri
      (Cauza C-236/20)
      (2020/C 271/36)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: PG

         Pârâte: Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 20, 21, 31, 33 și 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, Directiva 1999/70/CE (1) privind munca pe durată determinată (clauzele 2 și 4 din acordul-cadru), Directiva 1997/81/CE (2) privind munca pe fracțiune de normă (clauza 4 din acordul-cadru), Directiva 2003/88/CE privind timpul de lucru (articolul 7), Directiva 2000/78/CE (3) [articolul 1, articolul 2 alineatul (2) lit. (a)] privind egalitatea de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă se opun aplicării unei reglementări naționale, precum cea prevăzută în ordinea juridică italiană în Legea 374/91, cu modificările ulterioare, și în Decretul legislativ 92/2016, astfel cum este interpretată în mod constant de jurisprudență, potrivit căreia judecătorii de pace, în calitate de judecători onorifici, nu numai că nu sunt asimilați judecătorilor profesioniști (togati) în ceea ce privește tratamentul din punct de vedere economic, al asistenței sociale și al securității sociale, ci sunt complet excluși de la orice formă de asistență socială și de securitate socială garantată lucrătorului subordonat din sectorul public?

                  2)

                  Principiile comunitare al autonomiei și independenței funcției jurisdicționale și în special articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opun aplicării unei reglementări naționale, precum reglementarea italiană potrivit căreia judecătorii de pace, în calitate de judecători onorifici, nu numai că nu sunt asimilați judecătorilor profesioniști (togati) în ceea ce privește tratamentul din punct de vedere economic, al asistenței sociale și al securității sociale, ci sunt complet excluși de la orice formă de asistență socială și de securitate socială garantată lucrătorului subordonat din sectorul public?

                  3)

                  Clauza 5 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE, se opune aplicării unei reglementări naționale, precum reglementarea italiană potrivit căreia funcțiile pe durată determinată ale judecătorilor de pace, în calitate de judecători onorifici, stabilite inițial la 8 ani (două mandate de patru ani) pot fi în mod sistematic prelungite cu alți 4 ani fără a se prevedea, ca alternativă la transformarea în raport de muncă pe durată nedeterminată, nicio sancțiune efectivă și disuasivă?

         (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).

         (2)  Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES – Anexă: Acordul-cadru privind munca pe fracțiune de normă (JO 1998, L 14, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 35).

         (3)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza C-260/20 P: Recurs introdus la 11 iunie 2020 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 2 aprilie 2020 în cauza T-383/17, Hansol Paper/Comisia

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/30

      Recurs introdus la 11 iunie 2020 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 2 aprilie 2020 în cauza T-383/17, Hansol Paper/Comisia
      (Cauza C-260/20 P)
      (2020/C 271/39)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și A. Demeneix, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Hansol Paper Co. Ltd, European Thermal Paper Association (ETPA)

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea hotărârii atacate, respingerea acțiunii în primă instanță și obligarea Hansol Paper Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată;

            sau, în subsidiar,

                  —

                  trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare și soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată ale procedurii în primă instanță și în recurs o dată cu fondul.

         Motivele și principalele argumente

      În hotărârea atacată, Tribunalul a anulat Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/763 al Comisiei din 2 mai 2017 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de hârtie termică subțire originară din Republica Coreea (1), în măsura în care o privește pe Hansol Paper Co. Ltd.
      În susținerea recursului, Comisia se bazează pe trei motive.
      Comisia consideră că Tribunalul:

                  —

                  a denaturat mijloacele de probă și a interpretat în mod eronat cadrul juridic aplicabil datelor pe care Comisia are dreptul să se întemeieze pentru a construi prețul de export în temeiul articolului 2 alineatul (9) din regulamentul de bază (2);

                  —

                  a interpretat în mod eronat prevederile articolului 2 alineatele (1) și (3) din regulamentul de bază pentru stabilirea valorii normale în lipsa vânzărilor interne și

                  —

                  a interpretat în mod eronat prevederile articolului 3 din regulamentul de bază atunci când a definit marja de subcotare în cazul exporturilor spre Uniune prin intermediul unor entități afiliate.

         (1)  JO 2017, L 114, p. 3.

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza T-511/18: Hotărârea Tribunalului din 25 iunie 2020 – XH /Comisia („Funcție publică – Funcționari – Promovare – Exercițiul de promovare 2017 – Decizie de nepromovare – Claritatea și precizia unui motiv al cererii – Regula concordanței – Repunere în discuție a unor acte definitive – Admisibilitate – Articolul 45 din statut – Raport intermediar privind perioada de probă – Raport de final al perioadei de probă – Raport de evaluare – Elemente luate în considerare pentru analiza comparativă a meritelor – Regularitatea procedurii – Răspundere – Prejudiciu moral”)

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/33

      Hotărârea Tribunalului din 25 iunie 2020 – XH /Comisia
      (Cauza T-511/18) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2017 - Decizie de nepromovare - Claritatea și precizia unui motiv al cererii - Regula concordanței - Repunere în discuție a unor acte definitive - Admisibilitate - Articolul 45 din statut - Raport intermediar privind perioada de probă - Raport de final al perioadei de probă - Raport de evaluare - Elemente luate în considerare pentru analiza comparativă a meritelor - Regularitatea procedurii - Răspundere - Prejudiciu moral”)
      (2020/C 271/42)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: XH (reprezentant: E. Auleytner, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Radu Bouyon și L. Vernier, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și prin care se urmărește, pe de o parte, anularea deciziei publicate în Informații administrative nr. 25-2017 din 13 noiembrie 2017 privind neincluderea numelui reclamantei pe lista funcționarilor promovați în cadrul exercițiului de promovare 2017 și anularea deciziei R/96/18 din 7 iunie 2018 de respingere a reclamației formulate de reclamantă la 10 februarie 2018 și, pe de altă parte, repararea prejudiciilor pretins suferite ca urmare a acestor decizii

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia de nepromovare a XH în gradul AD 6 în cadrul exercițiului de promovare 2017, care rezultă din publicarea în Informații administrative nr. 25-2017 din 13 noiembrie 2017 a listei funcționarilor promovați în acest grad.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană la plata unei sume de 2 000 de euro în favoarea lui XH pentru repararea prejudiciului moral suferit de aceasta.

                  3)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                  Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 131, 8.4.2019.


title: Cauza T-737/18: Hotărârea Tribunalului din 25 iunie 2020 – Siberia Oriental/OCSP (Siberia) [„Soiuri de plante – Cerere de modificare a datei de expirare a protecției comunitare a soiurilor de plante pentru soiul Siberia din specia Lilium L. – Recurs în fața Camerei de recurs a OCSP – Inadmisibilitate – Obligația de motivare – Articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 – Protecție jurisdicțională efectivă – Articolul 67 alineatul (1) și articolul 87 din Regulamentul nr. 2100/94 – Rectificarea unor erori vădite – Articolul 53 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 874/2009”]

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/34

      Hotărârea Tribunalului din 25 iunie 2020 – Siberia Oriental/OCSP (Siberia)
      (Cauza T-737/18) (1)

      („Soiuri de plante - Cerere de modificare a datei de expirare a protecției comunitare a soiurilor de plante pentru soiul Siberia din specia Lilium L. - Recurs în fața Camerei de recurs a OCSP - Inadmisibilitate - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 - Protecție jurisdicțională efectivă - Articolul 67 alineatul (1) și articolul 87 din Regulamentul nr. 2100/94 - Rectificarea unor erori vădite - Articolul 53 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 874/2009”)
      (2020/C 271/43)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Siberia Oriental BV (‘t Zand, Țările de Jos) (reprezentant: T. Overdijk, avocat)

         Pârât: Oficiului Comunitar pentru Soiuri de Plante (reprezentanţi: M. Ekvad, F. Mattina și O. Lamberti, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei de recurs a OCSP din 15 octombrie 2018 (cauza A 009/2017) în legătură cu o cerere de modificare a datei de expirare a protecției comunitare a soiurilor de plante pentru soiul Siberia din specia Lilium L.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Siberia Oriental BV să suporte, pe lângă propriile cheltuielile de judecată, pe cele efectuate de Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP).

         (1)  JO C 54, 11.2.2019.


title: Cauza T-406/20: Acțiune introdusă la 2 iulie 2020 – Landesbank Baden-Württemberg/SRB

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/52

      Acțiune introdusă la 2 iulie 2020 – Landesbank Baden-Württemberg/SRB
      (Cauza T-406/20)
      (2020/C 271/64)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Landesbank Baden-Württemberg (Stuttgart, Germania) (reprezentanți: H. Berger și K. Helle, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comitetului unic de rezoluție din 15 aprilie 2020 privind calcularea contribuțiilor ex ante pentru anul 2020 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/2020/24), inclusiv a anexelor la aceasta, în măsura în care decizia atacată, inclusiv anexa I și anexa II, privește contribuția reclamantei;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive care sunt în esență identice sau similare cu motivele invocate în cauza T-405/20, DZ Hyp/SRB.


title: Cerere înaintată la data de 27 martie 2020 de Norges Høyesterett pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Guvernul Norvegiei/Anniken Jenny Lindberg (Cauza E-3/20) 2020/C 275/02

text:
               20.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 275/2

      Cerere înaintată la data de 27 martie 2020 de Norges Høyesterett pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Guvernul Norvegiei/Anniken Jenny Lindberg
      (Cauza E-3/20)
      (2020/C 275/02)
      Prin scrisoarea din data de 27 martie 2020, Norges Høyesterett (Curtea Supremă din Norvegia) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Curții de Justiție la data de 14 aprilie 2020, pentru obținerea unui aviz consultativ în cauza Guvernul Norvegiei/Anniken Jenny Lindberg, cu privire la următoarele chestiuni:
      Articolul 21 din Directiva privind calificările profesionale

         1.
         Articolul 21 alineatul (1) din Directiva privind calificările profesionale trebuie interpretat în sensul că statul gazdă poate, în fiecare caz, să îi ceară solicitantului să prezinte atât „titlul de calificare” relevant menționat la punctul 5.3.2 coloana 2 din anexa V la directivă, cât și „certificatele” specificate pe care statul membru de origine le poate include în coloana 4 pentru profesia în cauză, sau expresia „după caz” trebuie interpretată în sensul că statul gazdă trebuie să stabilească dacă este adecvat să se solicite certificatele specificate într-un anumit caz?
         În cazul în care expresia „după caz” trebuie înțeleasă ca impunând statului gazdă obligația de a stabili dacă este adecvat să se solicite certificatele specificate într-un anumit caz:

         2.

            În ce constă evaluarea juridică și ce factori vor fi relevanți din punct de vedere juridic pentru a stabili dacă este adecvat să se solicite certificatele menționate în listă?

         3.

            Care sunt consecințele în cazul în care titlul de calificare este suficient pentru a demonstra existența formării considerate a îndeplini criteriile minime prevăzute la articolul 34 alineatul (2) din directivă, iar certificatul care nu poate fi prezentat are legătură cu practica postuniversitară?

      Drepturi în temeiul părții principale a Acordului privind SEE

         1.
         Statul membru gazdă are obligația de a examina cererea de recunoaștere în temeiul articolelor 28 și 31 din Acordul privind SEE în cazul în care un solicitant care a absolvit un curs de formare într-o țară membră pentru o profesie care face obiectul unor cerințe minime armonizate în materie de formare nu îndeplinește criteriile de recunoaștere în temeiul articolului 21 sau al articolului 10 din Directiva privind calificările profesionale?
         În caz afirmativ:

         2.

            În ce constă evaluarea juridică și care sunt factorii relevanți din punct de vedere juridic pentru a stabili dacă un astfel de solicitant poate beneficia de drepturi suplimentare în temeiul articolului 28 sau al articolului 31 din Acordul privind SEE?

         3.

            Care este importanța faptului că un solicitant nu deține certificatul de practică postuniversitară inclus de statul membru de origine la punctul 5.3.2 coloana 4 din anexa V la Directiva privind calificările profesionale, în cazul în care statul gazdă nu impune efectuarea unei practici postuniversitare pentru solicitanții care au absolvit un curs de formare în statul gazdă, iar cursul de formare absolvit de solicitant este considerat echivalent cu cel oferit în statul gazdă?

         4.

            Poate exista obligația ca unui solicitant să i se acorde drepturi depline în statul membru gazdă în cazul în care titlurile de calificare pe care solicitantul le poate prezenta nu îi conferă acestuia drepturi profesionale corespunzătoare în statul membru de origine?


title: Cauza C-787/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 26 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Skatteverket/Sögård Fastigheter AB [Trimitere preliminară – Legislație națională care prevede regularizarea deducerilor de taxă pe valoarea adăugată (TVA) de către o altă persoană impozabilă decât cea care a efectuat inițial deducerea – Vânzarea de către o societate unor particulari a unui imobil închiriat de respectiva societate, precum și de precedenta societate proprietară – Încetarea supunerii la plata TVA-ului cu ocazia vânzării imobilului către particulari]

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/3

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 26 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Skatteverket/Sögård Fastigheter AB
      (Cauza C-787/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Legislație națională care prevede regularizarea deducerilor de taxă pe valoarea adăugată (TVA) de către o altă persoană impozabilă decât cea care a efectuat inițial deducerea - Vânzarea de către o societate unor particulari a unui imobil închiriat de respectiva societate, precum și de precedenta societate proprietară - Încetarea supunerii la plata TVA-ului cu ocazia vânzării imobilului către particulari)
      (2021/C 35/03)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Skatteverket

         Pârâtă: Sögård Fastigheter AB

         Dispozitivul

      Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretată în sensul că se opune unei legislații naționale care, prevăzând, în temeiul articolului 188 alineatul (2) din această directivă, că cedentul unui bun imobil nu este obligat să efectueze regularizarea unei deduceri a TVA-ului aplicate în amonte în cazul în care cesionarul nu va utiliza acest bun pentru a realiza operațiuni care dau dreptul la deducere, impune de asemenea cesionarului să efectueze regularizarea acestei deduceri pentru durata restantă din perioada de regularizare în cazul în care transferă, la rândul său, bunul imobil unui terț care nu îl va utiliza pentru astfel de operațiuni.

         (1)  JO C 72, 25.2.2019.


title: Cauza C-815/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 1 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft [Trimitere preliminară – Directiva 96/71/CE – Articolul 1 alineatele (1) și (3) și articolul 2 alineatul (1) – Detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii – Șoferi de transport internațional rutier – Domeniu de aplicare – Noțiunea de „lucrător detașat” – Operațiuni de cabotaj – Articolul 3 alineatele (1), (3) și (8) – Articolul 56 TFUE – Libera prestare a serviciilor – Convenții colective declarate de generală aplicare]

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 1 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft
      (Cauza C-815/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 96/71/CE - Articolul 1 alineatele (1) și (3) și articolul 2 alineatul (1) - Detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii - Șoferi de transport internațional rutier - Domeniu de aplicare - Noțiunea de „lucrător detașat” - Operațiuni de cabotaj - Articolul 3 alineatele (1), (3) și (8) - Articolul 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Convenții colective declarate de generală aplicare)
      (2021/C 35/04)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Federatie Nederlandse Vakbeweging

         Intimate: Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft

         Dispozitivul

                  1)

                  Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii trebuie interpretată în sensul că aceasta este aplicabilă prestărilor de servicii transnaționale în sectorul transportului rutier.

                  2)

                  Articolul 1 alineatele (1) și (3) și articolul 2 alineatul (1) din Directiva 96/71 trebuie interpretate în sensul că un lucrător care desfășoară o activitate de șofer în sectorul transportului rutier internațional, în cadrul unui contract charter între întreprinderea care îl angajează, stabilită într-un stat membru, și o întreprindere care este situată într-un stat membru diferit de cel în care persoana interesată lucrează în mod normal, este un lucrător detașat pe teritoriul unui stat membru în sensul acestor dispoziții în cazul în care desfășurarea muncii sale prezintă, pe perioada limitată în cauză, o legătură suficientă cu acest teritoriu. Existența unei astfel de legături este stabilită în cadrul unei aprecieri globale a unor elemente cum sunt natura activităților desfășurate de lucrătorul în cauză pe teritoriul respectiv, gradul de intensitate a legăturii activităților acestui lucrător cu teritoriul fiecărui stat membru în care își desfășoară activitatea, precum și partea pe care respectivele activități pe aceste teritorii o reprezintă în ansamblul serviciului de transport.
                  Faptul că un șofer de transport internațional care a fost pus de către o întreprindere stabilită într-un stat membru la dispoziția unei întreprinderi stabilite într-un alt stat membru primește instrucțiunile inerente misiunilor sale, le începe sau le încheie la sediul acestei a doua întreprinderi nu este suficient în sine pentru a considera că șoferul menționat a fost detașat pe teritoriul acestui alt stat membru în sensul Directivei 96/71, din moment ce desfășurarea muncii șoferului respectiv nu prezintă, pe baza altor factori, o legătură suficientă cu acest teritoriu.

                  3)

                  Articolul 1 alineatele (1) și (3) și articolul 2 alineatul (1) din Directiva 96/71 trebuie interpretate în sensul că existența unei legături de grup între întreprinderile care sunt părți la contractul de punere la dispoziție de lucrători nu este, ca atare, relevantă pentru a aprecia existența unei detașări a lucrătorilor.

                  4)

                  Articolul 1 alineatele (1) și (3) și articolul 2 alineatul (1) din Directiva 96/71 trebuie interpretate în sensul că un lucrător care desfășoară o activitate de șofer în sectorul transportului rutier și care, în cadrul unui contract charter între întreprinderea care îl angajează, stabilită într-un stat membru, și o întreprindere situată în alt stat membru, desfășoară operațiuni de cabotaj pe teritoriul unui stat membru diferit de cel în care lucrează în mod normal trebuie, în principiu, să fie considerat detașat pe teritoriul statului membru în care se efectuează aceste operațiuni. Durata operațiunii de cabotaj este un element lipsit de relevanță pentru aprecierea existenței unei astfel de detașări, fără a se aduce atingere aplicării eventuale a articolului 3 alineatul (3) din această directivă.

                  5)

                  Articolul 3 alineatele (1) și (8) din Directiva 96/71 trebuie interpretat în sensul că problema dacă o convenție colectivă a fost declarată de generală aplicare trebuie apreciată prin raportare la dreptul național aplicabil. Corespunde noțiunii vizate de aceste dispoziții o convenție colectivă de muncă ce nu a fost declarată de generală aplicare, dar a cărei respectare condiționează, pentru întreprinderile care intră sub incidența sa, scutirea de la aplicarea unei alte convenții colective de muncă declarate, în ceea ce o privește, de generală aplicare și ale cărei dispoziții sunt în esență identice cu cele ale acestei alte convenții colective de muncă.

         (1)  JO C 122, 1.4.2019.


title: Cauza C-823/18 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 noiembrie 2020 – Comisia Europeană/GEA Group AG (Recurs – Înțelegeri – Piețele europene ale stabilizatorilor termici pe bază de staniu, de ulei de soia epoxidat și de esteri – Stabilire a prețurilor, împărțire a piețelor și schimb de informații comerciale sensibile – Aplicarea plafonului de 10 % din cifra de afaceri în privința uneia dintre entitățile care compun întreprinderea – Anularea deciziei de modificare a amenzii stabilite prin decizia inițială de constatare a încălcării – Amenzi – Noțiunea de „întreprindere” – Răspundere solidară pentru plata amenzii – Principiul egalității de tratament – Data exigibilității amenzii în cazul modificării)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/5

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 noiembrie 2020 – Comisia Europeană/GEA Group AG
      (Cauza C-823/18 P) (1)

      (Recurs - Înțelegeri - Piețele europene ale stabilizatorilor termici pe bază de staniu, de ulei de soia epoxidat și de esteri - Stabilire a prețurilor, împărțire a piețelor și schimb de informații comerciale sensibile - Aplicarea plafonului de 10 % din cifra de afaceri în privința uneia dintre entitățile care compun întreprinderea - Anularea deciziei de modificare a amenzii stabilite prin decizia inițială de constatare a încălcării - Amenzi - Noțiunea de „întreprindere” - Răspundere solidară pentru plata amenzii - Principiul egalității de tratament - Data exigibilității amenzii în cazul modificării)
      (2021/C 35/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial T. Christoforou, P. Rossi și V. Bottka, ulterior P. Rossi și V. Bottka, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: GEA Group AG (reprezentanți: C. Wagner și I. du Mont, avocat)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 18 octombrie 2018, GEA Group/Comisia (T 640/16, EU:T:2018:700).

                  2)

                  Trimite cauza T 640/16 spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

                  3)

                  Cererile privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 93, 11.3.2019.


title: Cauza C-44/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Repsol Petróleo, SA/Administración General del Estado (Trimitere preliminară – Directiva 2003/96/CE – Impozitarea produselor energetice și a electricității – Articolul 21 alineatul (3) – Lipsa unui fapt generator de impozit – Consumuri de produse energetice în incinta unei unități în care au fost fabricate, efectuate pentru producerea de produse energetice finale, în timpul cărora sunt obținute, în mod inevitabil, și produse care nu sunt produse energetice)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/5

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Repsol Petróleo, SA/Administración General del Estado
      (Cauza C-44/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2003/96/CE - Impozitarea produselor energetice și a electricității - Articolul 21 alineatul (3) - Lipsa unui fapt generator de impozit - Consumuri de produse energetice în incinta unei unități în care au fost fabricate, efectuate pentru producerea de produse energetice finale, în timpul cărora sunt obținute, în mod inevitabil, și produse care nu sunt produse energetice)
      (2021/C 35/06)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Repsol Petróleo, SA

         Pârâtă: Administración General del Estado

         Dispozitivul

      Articolul 21 alineatul (3) prima teză din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității trebuie interpretat în sensul că, atunci când o unitate care fabrică produse energetice destinate utilizării drept combustibil sau carburant consumă produse energetice pe care le a fabricat ea însăși și când în cadrul acestui proces obține de asemenea, în mod inevitabil, produse care nu sunt produse energetice și din care rezultă o valoare economică, partea din consum din care se obțin asemenea produse care nu sunt produse energetice nu intră sub incidența excepției de la faptul generator de impozit pe produsele energetice, prevăzută în această dispoziție.

         (1)  JO C 155, 6.5.2019.


title: Cauza C-49/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 noiembrie 2020 – Comisia Europeană/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Comunicații electronice – Serviciu universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații – Directiva 2002/22/CE – Rețele și servicii – Articolul 13 – Finanțarea obligațiilor de serviciu universal – Mecanism de repartizare – Principiile transparenței, perturbării minime a pieței, nediscriminării și proporționalității)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/6

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 noiembrie 2020 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
      (Cauza C-49/19) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Comunicații electronice - Serviciu universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații - Directiva 2002/22/CE - Rețele și servicii - Articolul 13 - Finanțarea obligațiilor de serviciu universal - Mecanism de repartizare - Principiile transparenței, perturbării minime a pieței, nediscriminării și proporționalității)
      (2021/C 35/07)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial L. Nicolae, P. Costa de Oliveira și G. Braga da Cruz, ulterior L. Nicolae și G. Braga da Cruz, agenți)

         Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, P. Barros da Costa și J. Marques, agenți, asistați de D. Silva Morais, advogado)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 112, 25.3.2019.


title: Cauza C-62/19: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Bucureşti – România) – Star Taxi App SRL/Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti [Trimitere preliminară – Articolul 56 TFUE – Aplicabilitate – Situație pur internă – Directiva 2000/31/CE – Articolul 2 litera (a) – Noțiunea de „servicii ale societății informaționale” – Articolul 3 alineatele (2) și (4) – Articolul 4 – Aplicabilitate – Directiva 2006/123/CE – Servicii – Capitolele III (Libertate de stabilire pentru prestatori) și IV (Libera circulație a serviciilor) – Aplicabilitate – Articolele 9 și 10 – Directiva (UE) 2015/1535 – Articolul 1 alineatul (1) literele (e) și (f) – Noțiunea de „normă cu privire la servicii” – Noțiunea de „reglementare tehnică” – Articolul 5 alineatul (1) – Lipsa unei comunicări prealabile – Opozabilitate – Activitate de punere în legătură, prin intermediul unei aplicații pentru smartphone, a unor persoane care doresc să efectueze o deplasare urbană și a unor șoferi de taxi autorizați – Calificare – Reglementare națională care supune această activitate unui regim de autorizare prealabilă]

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/7

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Bucureşti – România) – Star Taxi App SRL/Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti
      (Cauza C-62/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 56 TFUE - Aplicabilitate - Situație pur internă - Directiva 2000/31/CE - Articolul 2 litera (a) - Noțiunea de „servicii ale societății informaționale” - Articolul 3 alineatele (2) și (4) - Articolul 4 - Aplicabilitate - Directiva 2006/123/CE - Servicii - Capitolele III (Libertate de stabilire pentru prestatori) și IV (Libera circulație a serviciilor) - Aplicabilitate - Articolele 9 și 10 - Directiva (UE) 2015/1535 - Articolul 1 alineatul (1) literele (e) și (f) - Noțiunea de „normă cu privire la servicii” - Noțiunea de „reglementare tehnică” - Articolul 5 alineatul (1) - Lipsa unei comunicări prealabile - Opozabilitate - Activitate de punere în legătură, prin intermediul unei aplicații pentru smartphone, a unor persoane care doresc să efectueze o deplasare urbană și a unor șoferi de taxi autorizați - Calificare - Reglementare națională care supune această activitate unui regim de autorizare prealabilă)
      (2021/C 35/09)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Tribunalul Bucureşti

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Star Taxi App SRL

         Pârâți: Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti

         Cu participarea: IB, Camera Naţională a Taximetriştilor din România, D’Artex Star SRL, Auto Cobălcescu SRL, Cristaxi Service SRL

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 litera (a) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”), care face trimitere la articolul 1 alineatul (1) litera (b) din Directiva (UE) 2015/1535 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 septembrie 2015 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, trebuie interpretat în sensul că constituie un „serviciu al societății informaționale”, în sensul acestor dispoziții, un serviciu de intermediere care constă, cu ajutorul unei aplicații pentru smartphone, în punerea în legătură, în schimbul unei remunerații, a unor persoane care doresc să efectueze o deplasare urbană și a unor șoferi de taxi autorizați, pentru care prestatorul serviciului menționat a încheiat în acest scop contracte de prestare de servicii cu acești șoferi în schimbul plății unui abonament lunar, dar nu le transmite comenzile, nu stabilește prețul cursei și nici nu îl percepe de la aceste persoane, care îl plătesc direct șoferului de taxi, după cum nici nu exercită un control asupra calității autovehiculelor și a șoferilor lor și nici asupra comportamentului acestora.

                  2)

                  Articolul 1 alineatul (1) litera (f) din Directiva 2015/1535 trebuie interpretat în sensul că nu constituie o „reglementare tehnică”, în sensul acestei dispoziții, o reglementare a unei autorități locale care condiționează furnizarea unui serviciu de intermediere având ca obiect, cu ajutorul unei aplicații pentru smartphone, punerea în legătură, în schimbul unei remunerații, a unor persoane care doresc să efectueze o deplasare urbană și a unor șoferi de taxi autorizați și care intră în sfera calificării drept „serviciu al societății informaționale”, în sensul articolului 1 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2015/1535, de obținerea unei autorizații prealabile, care este deja impusă celorlalți prestatori de servicii de rezervare taxi.

                  3)

                  Articolul 56 TFUE, articolul 3 alineatele (2) și (4) din Directiva 2000/31, precum și articolul 16 din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne trebuie interpretate în sensul că nu se aplică unui litigiu în care toate elementele relevante se limitează la interiorul unui singur stat membru.
                  Articolul 4 din Directiva 2000/31 trebuie interpretat în sensul că nu se aplică unei reglementări a unui stat membru care condiționează furnizarea unui serviciu de intermediere având ca obiect, cu ajutorul unei aplicații pentru smartphone, punerea în legătură, în schimbul unei remunerații, a unor persoane care doresc să efectueze o deplasare urbană și a unor șoferi de taxi autorizați și care intră în sfera calificării drept „serviciu al societății informaționale”, în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva 2000/31, care face trimitere la articolul 1 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2015/1535, de obținerea unei autorizații prealabile, care este deja impusă celorlalți prestatori de servicii de rezervare taxi.
                  Articolele 9 și 10 din Directiva 2006/123 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru care condiționează furnizarea unui serviciu de intermediere având ca obiect, cu ajutorul unei aplicații pentru smartphone, punerea în legătură, în schimbul unei remunerații, a unor persoane care doresc să efectueze o deplasare urbană și a unor șoferi de taxi autorizați de obținerea unei autorizații prealabile desfășurării activității lor, atunci când condițiile de obținere a acestei autorizații nu răspund cerințelor prevăzute la aceste articole întrucât impun în special cerințe tehnice neadaptate la serviciul vizat, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 164, 13.5.2019.


title: Cauzele conexate C-225/19 și C-226/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 noiembrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem – Țările de Jos) – R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)/Minister van Buitenlandse Zaken [Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Codul comunitar de vize – Regulamentul (CE) nr. 810/2009 – Articolul 32 alineatele (1)-(3) – Decizie de respingere a cererii de viză – Anexa VI – Formular standard – Motivare – Amenințare pentru ordinea publică, siguranța internă sau sănătatea publică sau pentru relațiile internaționale ale unuia sau mai multor state membre – Articolul 22 – Procedură de consultare prealabilă a autorităților centrale ale altor state membre – Obiecție cu privire la eliberarea unei vize – Cale de atac împotriva unei decizii de respingere a cererii de viză – Întinderea controlului jurisdicțional – Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Dreptul la o cale de atac efectivă]

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/10

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 noiembrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem – Țările de Jos) – R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)/Minister van Buitenlandse Zaken
      (Cauzele conexate C-225/19 și C-226/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Codul comunitar de vize - Regulamentul (CE) nr. 810/2009 - Articolul 32 alineatele (1)-(3) - Decizie de respingere a cererii de viză - Anexa VI - Formular standard - Motivare - Amenințare pentru ordinea publică, siguranța internă sau sănătatea publică sau pentru relațiile internaționale ale unuia sau mai multor state membre - Articolul 22 - Procedură de consultare prealabilă a autorităților centrale ale altor state membre - Obiecție cu privire la eliberarea unei vize - Cale de atac împotriva unei decizii de respingere a cererii de viză - Întinderea controlului jurisdicțional - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Dreptul la o cale de atac efectivă)
      (2021/C 35/11)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)

         Pârât: Minister van Buitenlandse Zaken

         Dispozitivul

      Articolul 32 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013, citit în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul, pe de o parte, că impune statului membru care a adoptat o decizie finală de respingere a unei cereri de viză în temeiul articolului 32 alineatul (1) litera (a) punctul (vi) din Regulamentul nr. 810/2009, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 610/2013, ca urmare a formulării unei obiecții cu privire la eliberarea vizei de către un alt stat membru să indice în această decizie identitatea statului membru care a formulat o astfel de obiecție, motivul de refuz specific întemeiat pe această obiecție, însoțit, dacă este cazul, de esența motivelor obiecției menționate, precum și autoritatea căreia solicitantul de viză i se poate adresa pentru soluționarea căilor de atac disponibile în celălalt stat membru și, pe de altă parte, că, atunci când o cale de atac este introdusă împotriva aceleiași decizii în temeiul articolului 32 alineatul (3) din Regulamentul nr. 810/2009, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 610/2013, instanțele statului membru care a adoptat această decizie trebuie să poată examina pe fond legalitatea obiecției cu privire la eliberarea vizei formulate de un alt stat membru.

         (1)  JO C 187, 3.6.2019.


title: Cauza C-269/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – România) – Banca B. SA/A.A.A. (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Directiva 93/13/CEE – Consecințele constatării caracterului abuziv al unei clauze – Înlocuirea clauzei abuzive – Modalitate de calcul al ratei dobânzii variabile – Admisibilitate – Trimiterea părților la negocieri)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/10

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – România) – Banca B. SA/A.A.A.
      (Cauza C-269/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Directiva 93/13/CEE - Consecințele constatării caracterului abuziv al unei clauze - Înlocuirea clauzei abuzive - Modalitate de calcul al ratei dobânzii variabile - Admisibilitate - Trimiterea părților la negocieri)
      (2021/C 35/12)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Cluj

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Banca B. SA

         Pârâtă: A.A.A.

         Dispozitivul

      Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că, în urma constatării caracterului abuziv al clauzelor care definesc mecanismul de stabilire a ratei dobânzii variabile într-un contract de împrumut precum cel în discuție în litigiul principal și atunci când acest contract nu poate continua să existe după eliminarea clauzelor abuzive în cauză, anularea contractului menționat ar avea consecințe deosebit de prejudiciabile pentru consumator și nu există nicio dispoziție de drept național cu caracter supletiv, instanța națională trebuie să adopte, ținând seama de ansamblul dreptului său intern, toate măsurile necesare în vederea protejării consumatorului de consecințele deosebit de prejudiciabile pe care anularea contractului menționat le ar putea provoca. În împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, nimic nu se opune printre altele ca instanța națională să invite părțile să negocieze în vederea stabilirii modalităților de calcul al ratei dobânzii, cu condiția ca aceasta să stabilească cadrul negocierilor respective și ca ele să urmărească stabilirea unui echilibru real între drepturile și obligațiile cocontractanților, ținând seama printre altele de obiectivul protecției consumatorului care stă la baza Directivei 93/13.

         (1)  JO C 238, 15.7.2019.


title: Cauza C-302/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Istituto nazionale della previdenza sociale/WS (Trimitere preliminară – Directiva 2011/98/UE – Drepturile lucrătorilor din țări terțe care dețin un permis unic – Articolul 12 – Dreptul la egalitate de tratament – Securitate socială – Reglementare a unui stat membru care îi exclude, în scopul stabilirii drepturilor la o prestație familială, pe membrii familiei titularului unui permis unic care nu au reședința pe teritoriul acestui stat membru)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/11

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Istituto nazionale della previdenza sociale/WS
      (Cauza C-302/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2011/98/UE - Drepturile lucrătorilor din țări terțe care dețin un permis unic - Articolul 12 - Dreptul la egalitate de tratament - Securitate socială - Reglementare a unui stat membru care îi exclude, în scopul stabilirii drepturilor la o prestație familială, pe membrii familiei titularului unui permis unic care nu au reședința pe teritoriul acestui stat membru)
      (2021/C 35/13)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Istituto nazionale della previdenza sociale

         Pârât: WS

         Dispozitivul

      Articolul 12 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2011/98/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind o procedură unică de solicitare a unui permis unic pentru resortisanții țărilor terțe în vederea șederii și ocupării unui loc de muncă pe teritoriul statelor membre și un set comun de drepturi pentru lucrătorii din țările terțe cu ședere legală pe teritoriul unui stat membru trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia, în scopul stabilirii drepturilor la o prestație de securitate socială, nu sunt luați în considerare membrii familiei titularului unui permis unic, în sensul articolului 2 litera (c) din această directivă, care nu au reședința pe teritoriul statului membru respectiv, ci într-o țară terță, în condițiile în care sunt luați în considerare membrii familiei resortisantului statului membru menționat care au reședința într-o țară terță.

         (1)  JO C 288, 26.8.2019.


title: Cauza C-303/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Istituto nazionale della previdenza sociale/VR (Trimitere preliminară – Directiva 2003/109/CE – Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung – Articolul 11 – Dreptul la egalitate de tratament – Securitate socială – Reglementare a unui stat membru care îi exclude, în scopul stabilirii drepturilor la o prestație familială, pe membrii familiei rezidentului pe termen lung care nu au reședința pe teritoriul acestui stat membru)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/12

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Istituto nazionale della previdenza sociale/VR
      (Cauza C-303/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2003/109/CE - Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung - Articolul 11 - Dreptul la egalitate de tratament - Securitate socială - Reglementare a unui stat membru care îi exclude, în scopul stabilirii drepturilor la o prestație familială, pe membrii familiei rezidentului pe termen lung care nu au reședința pe teritoriul acestui stat membru)
      (2021/C 35/14)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Istituto nazionale della previdenza sociale

         Pârât: VR

         Dispozitivul

      Articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia, în scopul stabilirii drepturilor la o prestație de securitate socială, nu sunt luați în considerare membrii familiei rezidentului pe termen lung, în sensul articolului 2 litera (b) din această directivă, care nu au reședința pe teritoriul statului membru respectiv, ci într-o țară terță, în condițiile în care sunt luați în considerare membrii familiei resortisantului statului membru menționat care au reședința într-o țară terță, în cazul în care același stat membru nu și a exprimat intenția de a invoca derogarea de la egalitatea de tratament, permisă de articolul 11 alineatul (2) din directiva amintită, cu ocazia transpunerii acesteia în dreptul național.

         (1)  JO C 288, 26.8.2019.


title: Cauza C-311/19: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – BONVER WIN, a.s./Ministerstvo financí ČR (Trimitere preliminară – Libera prestare a serviciilor – Restricții – Reglementare națională care interzice exploatarea jocurilor pe bani în anumite locuri – Aplicabilitatea articolului 56 TFUE – Existența unui element transfrontalier)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/12

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – BONVER WIN, a.s./Ministerstvo financí ČR
      (Cauza C-311/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Libera prestare a serviciilor - Restricții - Reglementare națională care interzice exploatarea jocurilor pe bani în anumite locuri - Aplicabilitatea articolului 56 TFUE - Existența unui element transfrontalier)
      (2021/C 35/15)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Nejvyšší správní soud

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Ministerstvo financí ČR

         Intimat: Ministerstvo financí ČR

         Dispozitivul

      Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că este aplicabil situației unei societăți stabilite într-un stat membru care și-a pierdut autorizația de a exploata jocuri de noroc ca urmare a intrării în vigoare în acest stat membru a unei reglementări care determină locurile în care este permis să se organizeze astfel de jocuri, aplicabilă în mod nediferențiat tuturor prestatorilor care își desfășoară activitatea pe teritoriul acestui stat membru, indiferent că acești prestatori furnizează servicii resortisanților naționali sau resortisanților celorlalte state membre, atunci când o parte a clientelei sale provine dintr-un alt stat membru decât cel în care este stabilită.

         (1)  JO C 213, 24.6.2019.


title: Cauza C-320/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară – Mediu – Directiva 2003/87/CE – Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră – Articolul 3 litera (h) – Instalații nou intrate – Articolul 10a – Regim tranzitoriu de alocare a cotelor cu titlu gratuit – Decizia 2011/278/UE – Articolul 18 alineatul (1) litera (c) – Nivelul activității legat de combustibil – Articolul 18 alineatul (2) al doilea paragraf – Valoarea factorului de utilizare a capacității aplicabil)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/13

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 3 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-320/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Directiva 2003/87/CE - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Articolul 3 litera (h) - Instalații nou intrate - Articolul 10a - Regim tranzitoriu de alocare a cotelor cu titlu gratuit - Decizia 2011/278/UE - Articolul 18 alineatul (1) litera (c) - Nivelul activității legat de combustibil - Articolul 18 alineatul (2) al doilea paragraf - Valoarea factorului de utilizare a capacității aplicabil)
      (2021/C 35/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Berlin

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Ingredion Germany GmbH

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland.

         Dispozitivul

      Articolul 18 alineatul (2) al doilea paragraf din Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie interpretat în sensul că, în vederea alocării cotelor de emisie cu titlu gratuit instalațiilor nou intrate, factorul de utilizare a capacității aplicabil este limitat la o valoare mai mică de 100 %.

         (1)  JO C 246, 22.7.2019.


title: Cauza C-352/19 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 decembrie 2020 – Région de Bruxelles-Capitale/Comisia Europeană (Recurs – Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 – Introducerea pe piață a produselor fitosanitare – Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/2324 – Reînnoirea aprobării substanței active glifosat – Articolul 263 TFUE – Calitate procesuală activă a unei entități regionale – Afectare directă)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/13

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 decembrie 2020 – Région de Bruxelles-Capitale/Comisia Europeană
      (Cauza C-352/19 P) (1)

      (Recurs - Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 - Introducerea pe piață a produselor fitosanitare - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/2324 - Reînnoirea aprobării substanței active glifosat - Articolul 263 TFUE - Calitate procesuală activă a unei entități regionale - Afectare directă)
      (2021/C 35/17)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Région de Bruxelles-Capitale (reprezentant: A. Bailleux, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: X. Lewis, F. Castillo de la Torre, I. Naglis și F. Castilla Contreras, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Région de Bruxelles Capitale la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 220, 1.7.2019.


title: Cauza C-372/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de ondernemingsrechtbank Antwerpen – Belgia) – Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV (Trimitere preliminară – Concurență – Articolul 102 TFUE – Abuz de poziție dominantă – Noțiunea de „prețuri inechitabile” – Societate de gestiune colectivă a drepturilor de autor – Situație de monopol de facto – Poziție dominantă – Abuz – Executare a unor opere muzicale în cursul unor festivaluri de muzică – Sistem bazat pe veniturile brute obținute din vânzarea de bilete de intrare – Raport rezonabil cu prestația societății de gestiune colectivă – Determinare a părții din repertoriul muzical al societății de gestiune colectivă efectiv executate)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/14

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de ondernemingsrechtbank Antwerpen – Belgia) – Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV
      (Cauza C-372/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Concurență - Articolul 102 TFUE - Abuz de poziție dominantă - Noțiunea de „prețuri inechitabile” - Societate de gestiune colectivă a drepturilor de autor - Situație de monopol de facto - Poziție dominantă - Abuz - Executare a unor opere muzicale în cursul unor festivaluri de muzică - Sistem bazat pe veniturile brute obținute din vânzarea de bilete de intrare - Raport rezonabil cu prestația societății de gestiune colectivă - Determinare a părții din repertoriul muzical al societății de gestiune colectivă efectiv executate)
      (2021/C 35/18)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      ondernemingsrechtbank Antwerpen

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)

         Pârâte: Weareone.World BVBA, Wecandance NV

         Dispozitivul

      Articolul 102 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu constituie un abuz de poziție dominantă în sensul acestui articol impunerea de către o societate de gestiune colectivă care dispune de un monopol de facto într-un stat membru în sarcina organizatorilor de evenimente muzicale, pentru dreptul de comunicare publică a operelor muzicale, a unui sistem în care:

                  —

                  redevențele datorate în temeiul dreptului de autor se calculează pe baza unui tarif aplicat veniturilor brute obținute din vânzarea de bilete de intrare fără ca totalitatea cheltuielilor aferente organizării festivalului care nu au o legătură cu operele muzicale ce sunt executate în cadrul acestuia să poată fi deduse din veniturile respective, în măsura în care, având în vedere ansamblul împrejurărilor relevante ale speței, redevențele efectiv impuse de societatea de gestiune în aplicarea sistemului menționat nu au un caracter excesiv în raport cu, printre altele, caracteristicile și sfera de utilizare a operelor, cu valoarea economică generată de această utilizare și cu valoarea economică a prestațiilor acestei societăți de gestiune, aspect a cărui verificare revine instanței naționale, și

                  —

                  se utilizează un sistem forfetar în tranșe pentru a determina, printre operele muzicale executate, partea din acestea care provine din repertoriul societății de gestiune menționate, în măsura în care nu există o altă metodă care permite să se identifice și să se cuantifice într-un mod mai precis utilizarea acestor opere și care ar putea atinge același scop legitim, respectiv protecția intereselor autorilor, compozitorilor și editorilor de muzică, fără a determina însă o creștere disproporționată a cheltuielilor efectuate în vederea gestionării contractelor și a supravegherii utilizării operelor muzicale protejate prin dreptul de autor; revine instanței naționale sarcina de a verifica acest aspect, în lumina cazului concret cu care este sesizată și ținând seama de toate împrejurările relevante, inclusiv de disponibilitatea și de fiabilitatea datelor furnizate, precum și de soluțiile tehnologice existente.

         (1)  JO C 270, 12.8.2019.


title: Cauza C-445/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Regatul Danemarcei [Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Societate publică de radiodifuziune – Articolul 106 alineatul (2) TFUE – Servicii de interes economic general – Ajutor compatibil cu piața internă – Articolul 108 alineatul (3) TFUE – Notificare – Lipsă – Obligația beneficiarului de a plăti dobânzi corespunzătoare perioadei de nelegalitate a acestui ajutor – Calcularea dobânzilor – Sumele care trebuie luate în considerare]

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/15

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Regatul Danemarcei
      (Cauza C-445/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Societate publică de radiodifuziune - Articolul 106 alineatul (2) TFUE - Servicii de interes economic general - Ajutor compatibil cu piața internă - Articolul 108 alineatul (3) TFUE - Notificare - Lipsă - Obligația beneficiarului de a plăti dobânzi corespunzătoare perioadei de nelegalitate a acestui ajutor - Calcularea dobânzilor - Sumele care trebuie luate în considerare)
      (2021/C 35/19)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Østre Landsret

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Viasat Broadcasting UK Ltd

         Pârâte: TV2/Danmark A/S, Regatul Danemarcei

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 108 alineatul (3) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că obligația, care revine instanțelor naționale, de a dispune ca beneficiarul unui ajutor de stat pus în aplicare cu încălcarea dispoziției respective să plătească dobânzi corespunzătoare perioadei de nelegalitate a acestui ajutor se aplică și în cazul în care, prin decizia sa finală, Comisia Europeană constată compatibilitatea ajutorului menționat cu piața internă, în temeiul articolului 106 alineatul (2) TFUE.

                  2)

                  Articolul 108 alineatul (3) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că obligația, care revine instanțelor naționale, de a dispune ca beneficiarul unui ajutor de stat pus în aplicare cu încălcarea dispoziției respective să plătească dobânzi corespunzătoare perioadei de nelegalitate a acestui ajutor se aplică de asemenea ajutoarelor pe care beneficiarul menționat le-a transferat unor întreprinderi care îi sunt afiliate și celor pe care acesta le-a primit de la o întreprindere controlată de stat.

         (1)  JO C 270, 12.8.2019.


title: Cauza C-510/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Brussel – Belgia) – Procedură penală privind pe AZ [Trimitere preliminară – Cooperare polițienească și judiciară în materie penală – Mandat european de arestare – Decizia-cadru 2002/584/JAI – Articolul 6 alineatul (2) – Noțiunea de „autoritate judiciară de executare” – Articolul 27 alineatul (2) – Principiul specialității – Articolul 27 alineatul (3) litera (g) și alineatul (4) – Derogare – Urmărire penală pentru o „altă infracțiune” decât cea care a motivat predarea – Consimțământul autorității judiciare de executare – Consimțământul Ministerului Public al statului membru de executare]

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/16

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Brussel – Belgia) – Procedură penală privind pe AZ
      (Cauza C-510/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Mandat european de arestare - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Articolul 6 alineatul (2) - Noțiunea de „autoritate judiciară de executare” - Articolul 27 alineatul (2) - Principiul specialității - Articolul 27 alineatul (3) litera (g) și alineatul (4) - Derogare - Urmărire penală pentru o „altă infracțiune” decât cea care a motivat predarea - Consimțământul autorității judiciare de executare - Consimțământul Ministerului Public al statului membru de executare)
      (2021/C 35/20)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van beroep te Brussel

         Partea din procedura penală principală

      AZ

         cu participarea: Openbaar Ministerie, YU, ZV

         Dispozitivul

                  1)

                  Noțiunea de „autoritate judiciară de executare” în sensul articolului 6 alineatul (2) din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, reprezintă o noțiune autonomă a dreptului Uniunii care trebuie interpretată în sensul că include autoritățile unui stat membru care, fără a fi în mod necesar judecători sau instanțe, participă la administrarea justiției penale a acestui stat membru, acționează în mod independent în exercitarea funcțiilor inerente executării unui mandat european de arestare și își exercită funcțiile în cadrul unei proceduri ce respectă cerințele care decurg dintr-o protecție jurisdicțională efectivă.

                  2)

                  Articolul 6 alineatul (2), precum și articolul 27 alineatul (3) litera (g) și alineatul (4) din Decizia-cadru 2002/584, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299, trebuie interpretate în sensul că procurorul unui stat membru care, deși participă la administrarea justiției, poate primi în cadrul exercitării puterii sale de decizie o instrucțiune individuală din partea puterii executive nu reprezintă o „autoritate judiciară de executare” în sensul acestor dispoziții.

         (1)  JO C 312, 16.9.2019.


title: Cauza C-767/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 3 decembrie 2020 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Directivele 2009/72/CE și 2009/73/CE – Piața internă a energiei electrice și a gazelor naturale – Separare efectivă între gestionarea rețelelor de transport de energie electrică și de gaze naturale, pe de o parte, și activitățile de furnizare și de producție, pe de altă parte – Înființarea unor autorități de reglementare naționale independente)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/16

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 3 decembrie 2020 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei
      (Cauza C-767/19) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directivele 2009/72/CE și 2009/73/CE - Piața internă a energiei electrice și a gazelor naturale - Separare efectivă între gestionarea rețelelor de transport de energie electrică și de gaze naturale, pe de o parte, și activitățile de furnizare și de producție, pe de altă parte - Înființarea unor autorități de reglementare naționale independente)
      (2021/C 35/21)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și Y. G. Marinova, agenți)

         Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: L. Van den Broeck, M. Jacobs și C. Pochet, agenți, asistați de G. Block, avocat)

         Dispozitivul

                  1)

                  Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE și al Directivei 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE prin faptul că nu a transpus corect:

                              —

                              articolul 9 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/72 și, respectiv, din Directiva 2009/73;

                              —

                              articolul 37 alineatul (4) literele (a) și (b) din Directiva 2009/72 și articolul 41 alineatele (4) literele (a) și (b) din Directiva 2009/73, precum și

                              —

                              articolul 37 alineatul (6) literele (a)-(c) și alineatul (9) din Directiva 2009/72, precum și articolul 41 alineatele (6) literele (a)-(c) și alineatul (9) din Directiva 2009/73.

                  2)

                  Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 10, 13.1.2020.


title: Cauza C-799/19: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Košice I – Slovacia) – NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa (Trimitere preliminară – Politica socială – Directiva 2008/94/CE – Articolele 2 și 3 – Protecția lucrătorilor în cazul insolvenței angajatorului – Noțiunile de „creanțe neachitate ale lucrătorilor salariați” și de „insolvență a unui angajator” – Accident de muncă – Decesul angajatului – Despăgubire pentru prejudiciul moral – Recuperarea creanței de la angajator – Imposibilitate – Instituție de garantare)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/17

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Košice I – Slovacia) – NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa
      (Cauza C-799/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 2008/94/CE - Articolele 2 și 3 - Protecția lucrătorilor în cazul insolvenței angajatorului - Noțiunile de „creanțe neachitate ale lucrătorilor salariați” și de „insolvență a unui angajator” - Accident de muncă - Decesul angajatului - Despăgubire pentru prejudiciul moral - Recuperarea creanței de la angajator - Imposibilitate - Instituție de garantare)
      (2021/C 35/22)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Okresný súd Košice I

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: NI, OJ, PK

         Pârâtă: Sociálna poisťovňa

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului trebuie interpretat în sensul că un angajator nu poate fi considerat în „stare de insolvență” atunci când a făcut obiectul unei cereri de deschidere a procedurii de executare silită în urma recunoașterii pe cale judiciară a dreptului la repararea prejudiciului, însă, în procedura de executare silită, creanța a fost considerată nerecuperabilă din cauza stării de insolvență de fapt a acestui angajator. Cu toate acestea, revine instanței naționale sarcina să verifice dacă, în conformitate cu articolul 2 alineatul (4) din această directivă, statul membru vizat a decis să extindă protecția lucrătorilor salariați prevăzută de directiva respectivă la o situație de insolvență, stabilită pe calea altor proceduri decât cele indicate la articolul 2 alineatul (1) menționat, care sunt prevăzute de dreptul național.

                  2)

                  Articolul 1 alineatul (1) și articolul 3 din Directiva 2008/94/CE trebuie interpretate în sensul că se poate considera că o despăgubire datorată de un angajator persoanelor supraviețuitoare apropiate pentru prejudiciul moral suferit din cauza decesului unui angajat ca urmare a unui accident de muncă constituie o „creanță a lucrătorilor salariați care rezultă din contracte de muncă sau din raporturi de muncă”, în sensul articolului 1 alineatul (1) din această directivă, numai atunci când aceasta intră sub incidența noțiunii de „remunerație”, astfel cum este precizată de dreptul național, aspect a cărui stabilire revine instanței naționale.

         (1)  JO C 19, 20.1.2020.


title: Cauza C-455/18 P: Recurs introdus la 12 iulie 2018 de Oliver Spieker împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 8 mai 2018 în cauza T-92/18, Oliver Spieker/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/18

      Recurs introdus la 12 iulie 2018 de Oliver Spieker împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 8 mai 2018 în cauza T-92/18, Oliver Spieker/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-455/18 P)
      (2021/C 35/23)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Oliver Spieker (reprezentanți: A. Schönfleisch, O. Spieker, M. Alber, N. Willich, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

         Concluziile recurentului

                  —

                  Anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene din 8 mai 2018 în cauza T-92/18, Spieker/EUIPO (Science for a better skin), prin care Tribunalul a respins cererea de anulare a deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 12 decembrie 2017 (R 1067/2017-4) de respingere a căii de atac prin care recurentul solicitase anularea deciziei departamentului EUIPO din 20 martie 2017;

                  —

                  anularea deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 12 decembrie 2017 (R 1067/2017-4);

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor aferente procedurii, inclusiv a cheltuielilor necesare ale recurentului în fața Camerei de recurs și a Tribunalului Uniunii Europene.

            Curtea Uniunii Europene (Camera a opta), prin Ordonanța din 8 decembrie 2020, a respins recursul și a obligat la plata cheltuielilor de judecată partea care a căzut în pretenții.


title: Cauza C-259/20 P: Recurs introdus la 11 iunie 2020 de João Miguel Barata împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 2 aprilie 2020 în cauza T-81/18, Barata/Parlamentul

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/18

      Recurs introdus la 11 iunie 2020 de João Miguel Barata împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 2 aprilie 2020 în cauza T-81/18, Barata/Parlamentul
      (Cauza C-259/20 P)
      (2021/C 35/24)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: João Miguel Barata (reprezentanți: G. Pandey, avocat, D. Rovetta, avocat, V. Villante, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European
      Prin Ordonanța din 3 decembrie 2020, Curtea de Justiție (Camera a șasea) a respins recursul ca fiind, în parte, vădit inadmisibil și, în parte, vădit nefondat și a obligat recurentul la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-307/20 P: Recurs introdus la 9 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-445/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/19

      Recurs introdus la 9 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-445/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-307/20 P)
      (2021/C 35/25)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (reprezentanți: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor), prin Ordonanța din 29 octombrie 2020, nu a admis în principiu recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-308/20: Recurs introdus la 9 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-535/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/19

      Recurs introdus la 9 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-535/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-308/20)
      (2021/C 35/26)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (reprezentanți: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor), prin Ordonanța din 29 octombrie 2020, nu a admis în principiu recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-309/20: Recurs introdus la 9 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG; Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-443/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/19

      Recurs introdus la 9 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG; Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-443/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-309/20)
      (2021/C 35/27)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (reprezentanți: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor), prin Ordonanța din 29 octombrie 2020, nu a admis în principiu recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-310/20 P: Recurs introdus la 10 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-446/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/20

      Recurs introdus la 10 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-446/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-310/20 P)
      (2021/C 35/28)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (reprezentanți: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor), prin Ordonanța din 29 octombrie 2020, nu a admis în principiu recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-311/20 P: Recurs introdus la 10 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-444/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/20

      Recurs introdus la 10 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-444/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-311/20 P)
      (2021/C 35/29)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (reprezentanți: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor), prin Ordonanța din 29 octombrie 2020, nu a admis în principiu recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-312/20 P: Recurs introdus la 10 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-534/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/20

      Recurs introdus la 10 iulie 2020 de Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 mai 2020 în cauza T-534/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-312/20 P)
      (2021/C 35/30)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (reprezentanți: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor), prin Ordonanța din 29 octombrie 2020, nu a admis în principiu recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-400/20 P: Recurs introdus la 21 august 2020 de Dermavita Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 25 iunie 2020 în cauza T-104/19, Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM)

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/21

      Recurs introdus la 21 august 2020 de Dermavita Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 25 iunie 2020 în cauza T-104/19, Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM)
      (Cauza C-400/20 P)
      (2021/C 35/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Dermavita Co. Ltd (reprezentant: D. Todorov, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Allergan Holdings France
      Prin Ordonanța din 3 decembrie 2020, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a decis ca recursul să nu fie admis în principiu și a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-465/20 P: Recurs introdus la 25 septembrie 2020 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 15 iulie 2020 în cauzele conexate T-778/16 și T-892/16, Irlanda și alții/Comisia

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/22

      Recurs introdus la 25 septembrie 2020 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 15 iulie 2020 în cauzele conexate T-778/16 și T-892/16, Irlanda și alții/Comisia
      (Cauza C-465/20 P)
      (2021/C 35/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentant: L. Flynn, P.-J. Loewenthal și F. Tomat, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Irlanda, Apple Sales International (ASI), Apple Operations Europe (AOE), Marele Ducat al Luxemburgului, Republica Polonă, Autoritatea de Supraveghere AELS

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  respingerea primelor patru motive și a celui de al optulea motiv invocate în cauza T-778/16, precum și a primelor cinci motive, a celui de al optulea motiv și a celui de al paisprezecelea motiv invocate în cauza T-892/16;

                  —

                  retrimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecarea motivelor care nu au fost încă examinate și

                  —

                  soluționarea o dată cu fondul a cheltuielilor efectuate în procedura în primă instanță și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Comisia se întemeiază pe două motive de recurs.
      Primul motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit mai multe erori de drept întrucât a respins prin decizia în litigiu (1) constatarea principală a existenței unui avantaj. Acest motiv de recurs se împarte în trei aspecte.

                  —

                  În primul rând, la punctele 125, 183-187, 228, 242, 243 și 249 din hotărârea atacată, Tribunalul a interpretat în mod eronat decizia, concluzionând că constatarea principală a existenței unui avantaj se întemeiază doar pe lipsa salariaților și a prezenței fizice în sediile ASI și AOE și nu a încercat să demonstreze că sucursalele irlandeze ale ASI și AOE îndepliniseră efectiv funcții care să justifice alocarea licențelor de proprietate intelectuală a Apple acestor sucursale. Considerentele (281)-(305) ale deciziei analizează funcțiile actuale exercitate atât de sediile, cât și de sucursalele irlandeze pentru a justifica alocarea licențelor de proprietate intelectuală a Apple sucursalelor irlandeze. Neexaminarea corespunzătoare de către Tribunal a structurii și a conținutului deciziei în litigiu și a explicațiilor din observațiile scrise ale Comisiei referitoare la funcțiile îndeplinite de sediile și de sucursalele irlandeze constituie un viciu de procedură. Constatarea ulterioară a Tribunalului de la punctele 268-283, 286 și 287 din hotărârea atacată potrivit căreia decizia în litigiu analizează funcțiile îndeplinite de sucursalele irlandeze pentru a justifica atribuirea licențelor de proprietate intelectuală a Apple în favoarea acestora reprezintă o motivare contradictorie, care conduce la un viciu de motivare.

                  —

                  În al doilea rând, la punctele 267, 269, 273, 274, 275, 277, 281, 283, 298-302 din hotărârea atacată, Tribunalul încalcă abordarea privind entitatea separată și principiul concurenței depline, ceea ce reprezintă o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau o denaturare a dreptului național, invocând funcțiile îndeplinite de Apple Inc. pentru a respinge alocarea prin decizia în litigiu în favoarea sucursalelor irlandeze a licențelor de proprietate intelectuală a Apple. Neluarea în considerare de către Tribunal a explicațiilor Comisiei din considerentele (308)-(318) ale deciziei în litigiu și din observațiile scrise ale acestea referitoare la irelevanța funcțiilor îndeplinite de Apple Inc. pentru repartizarea profiturilor în favoarea ASI și AOE reprezintă un viciu de procedură și un viciu de motivare.

                  —

                  În al treilea rând, la punctele 301 și 303-309 din hotărârea atacată, Tribunalul încalcă abordarea privind entitatea separată și principiul concurenței depline, ceea ce reprezintă o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau o denaturare a dreptului național, considerând că actele oficiale adoptate de directorii ASI și AOE reprezintă funcții îndeplinite de sediile acestora în legătură cu licențele de proprietate intelectuală a Apple. Neluarea în considerare de către Tribunal a explicațiilor Comisiei din decizia în litigiu și din observațiile scrise ale acesteia referitoare la motivele pentru care aceste acte nu reprezintă funcții îndeplinite de sedii pentru aplicarea abordării privind entitatea separată și a principiului concurenței depline constituie un viciu de procedură și un viciu de motivare. Invocarea de către Tribunal a unor probe inadmisibile în susținerea constatărilor sale reprezintă un viciu de procedură.

            Al doilea motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit erori de drept întrucât a respins prin decizia în litigiu constatarea subsidiară a existenței unui avantaj. Acest motiv de recurs se împarte în trei aspecte.

                  —

                  În primul rând, la punctele 349, 416, 434 și 435 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aplicarea normelor privind nivelul probatoriu pe care Comisia trebuie să le respecte pentru a demonstra existența unui avantaj.

                  —

                  În al doilea rând, la punctele 315-481 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit un viciu de procedură, întrucât s-a întemeiat pe argumente pe care nici Irlanda, nici ASI/AOE nu le-au invocat în cererile lor în primă instanță pentru a respinge constatarea subsidiară a existenței unui avantaj.

                  —

                  În al treilea rând, la punctele 315-481 din hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat decizia în litigiu și a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE și/sau dreptul național, întrucât a concluzionat că decizia în litigiu nu a stabilit existența unui avantaj în motivarea sa subsidiară.

         (1)  Decizia (UE) 2017/1283 a Comisiei din 30 august 2016 privind ajutorul de stat SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP) pus în aplicare de Irlanda în favoarea Apple (JO 2017, L 187, p. 1).


title: Cauza C-502/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 5 octombrie 2020 – TP/Institut des Experts en Automobiles

text:
               1.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 35/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 5 octombrie 2020 – TP/Institut des Experts en Automobiles
      (Cauza C-502/20)
      (2021/C 35/34)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Mons

         Părțile din procedura principală

         Apelant: TP

         Intimat: Institut des Experts en Automobiles

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile articolului 5 [alineatul 1 punctul 2] litera b) și ale articolului 6 din Legea belgiană din 15 mai 2007 privind recunoașterea și protecția profesiei de expert în autovehicule coroborate cu dispozițiile Legii din 12 februarie 2008 de stabilire a unui cadru general pentru recunoașterea calificărilor profesionale în Uniunea Europeană, în special articolele 6, 8 și 9, ar putea fi interpretate în sensul că un prestator de servicii care transferă locul sediului său în alt stat membru nu ar putea, în urma acestui transfer, să se înscrie în țara sa de origine, și anume Belgia, în registrul prestărilor temporare și ocazionale al IEA, pentru a exercita în acest stat membru o activitate temporară și ocazională? O astfel de interpretare este compatibilă cu libertatea de stabilire recunoscută în dreptul Uniunii?

                  2)

                  Dispozițiile articolului 5 [alineatul 1 punctul 2] litera b) și ale articolului 6 din Legea belgiană din 15 mai 2007 privind recunoașterea și protecția profesiei de expert în autovehicule coroborate cu dispozițiile Legii din 12 februarie 2008 de stabilire a unui cadru general pentru recunoașterea calificărilor profesionale în Uniunea Europeană, în special articolele 6, 8 și 9, interpretate în sensul că noțiunea de activitate temporară și ocazională ar exclude posibilitatea ca un prestator stabilit într-un stat membru de a efectua prestări într-un alt stat membru dacă acestea au o anumită recurență, fără a fi regulate, și de a avea acolo o anumite infrastructură, sunt ele compatibile cu dispozițiile menționate anterior ale Directivei 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (1)?

         (1)  JO 2005, L 255, p. 22, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3.