title: Cauza C-460/09 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 februarie 2013 — Inalca SpA — Industria Alimentari Carni, Cremonini SpA/Comisia Europeană (Recurs — Răspundere extracontractuală a Uniunii Europene — Constatare a unor neregularități referitoare la restituiri la exportul de carne de vită cu destinația Iordania — Anchetă efectuată de OLAF — Comunicare către autoritățile naționale a concluziilor OLAF — Constituire de garanții — Cerere de rambursare a cheltuielilor aferente acesteia — Legătură de cauzalitate — Recurs incident — Termen de prescripție — Punct de plecare)

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 februarie 2013 — Inalca SpA — Industria Alimentari Carni, Cremonini SpA/Comisia Europeană
   (Cauza C-460/09 P) (1)

   (Recurs - Răspundere extracontractuală a Uniunii Europene - Constatare a unor neregularități referitoare la restituiri la exportul de carne de vită cu destinația Iordania - Anchetă efectuată de OLAF - Comunicare către autoritățile naționale a concluziilor OLAF - Constituire de garanții - Cerere de rambursare a cheltuielilor aferente acesteia - Legătură de cauzalitate - Recurs incident - Termen de prescripție - Punct de plecare)
   2013/C 114/03
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurente: Inalca SpA — Industria Alimentari Carni, Cremonini SpA (reprezentanți: F. Sciaudone și C. D'Andria, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci și P. Rossi, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) din 4 septembrie 2009, Inalca și Cremonini/Comisia, T-174/06, prin care Tribunalul a respins o acțiune în răspundere extracontractuală prin care se solicita repararea prejudiciului pretins a fi fost suferit de recurente ca urmare a comunicării către autoritățile italiene a unor concluzii referitoare la recurente, care rezultau dintr-o anchetă efectuată de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) pentru verificarea legalității anumitor restituiri la exportul de carne de vită cu destinația Iordania

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul principal și recursul incident.

               2.

               Obligă Inalca SpA — Industria Alimentari Carni și Cremonini SpA la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului principal.

               3.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului incident.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-108/07 P: Recurs introdus la 23 februarie 2007 de Ferrero Deutschland GmbH împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 15 decembrie 2006 în cauza T-310/04, Ferrero Deutschland GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și Cornu SA Fontain

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/4

         Recurs introdus la 23 februarie 2007 de Ferrero Deutschland GmbH împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 15 decembrie 2006 în cauza T-310/04, Ferrero Deutschland GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și Cornu SA Fontain
   (Cauza C-108/07 P)
   (2007/C 129/05)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Ferrero Deutschland GmbH (reprezentant: M. Schaeffer, Rechtsanwalt)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI), Cornu SA Fontain
   Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) din 15 decembrie 2006 din cauza T-310/04, Ferrero Deutschland/OAPI — Cornu SA Fontain;

               —

               obligarea OAPI și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta invocă un singur motiv în susținerea recursului său, întemeiat pe încălcarea dreptului comunitar de către Tribunal și, în special, pe pretinsa interpretare greșită a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (1). În această privință, invocă următoarele cinci argumente.
   În primul rând, Tribunalul nu ar fi ținut cont de faptul că produsele sărate și dulci în cauză sunt produse și comercializate într-o măsură apreciabilă de aceleași întreprinderi, printre care însăși intervenienta. În al doilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept, statuând că produsele în cauză prezintă numai o similitudine scăzută, în timp ce în speță, ar fi trebuit să constate cel puțin un grad mediu de similitudine. În al treilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept atribuind numai „un anumit grad de similitudine ”mărcilor „Ferrero”și „Ferro”, în timp ce argumentele pe care chiar acesta le-a reținut în decizia sa ar fi trebuit să conducă la concluzia că aceste mărci prezintă un grad mediu, chiar ridicat de similitudine. În al patrulea rând, Tribunalul nu ar fi luat suficient în considerare înscrisurile pe care aceasta le prezentase pentru a evidenția caracterul distinctiv ridicat al mărcii „Ferrero”. În fine, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept omițând să ia în considerare, în aprecierea unui eventual risc de confuzie, numeroșii factori avuți în vedere la considerentul al șaptelea din Regulamentul (CE) nr. 40/94.

      (1)  JO 1994, L 11, p. 1.


title: Cauza T-385/11: Acțiune introdusă la 21 iulie 2011 — BP Products North America/Consiliul

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/32

         Acțiune introdusă la 21 iulie 2011 — BP Products North America/Consiliul
   (Cauza T-385/11)
   2011/C 282/64
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BP Products North America, Inc. (Naperville, Statele Unite) (reprezentanți: H.-J. Prieß și B. Sachs, avocați și C. Farrar, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea articolului 2 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 443/2011 (1) din 5 mai 2011, în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               anularea articolului 2 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 444/2011 (2) din 5 mai 2011, în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, în temeiul articolului 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe încălcarea reglementărilor de bază în materie de antidumping și de taxe antidumping, întrucât domeniul de aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 598/2009 și nr. 599/2009 privind importurile de biomotorină originară din Statele Unite ale Americii (3) a fost extins la produse din biomotorină cărora inițial nu li se aplicau regulamentele în materie de antidumping și de taxe antidumping, în loc să efectueze o anchetă de novo, în pofida faptului că amestecurile care în prezent fac obiectul Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 444/2011 erau excluse în mod expres din domeniul de aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 598/2009 și nr. 599/2009.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe erori vădite de apreciere în ceea ce privește evaluarea faptelor, având în vedere în special faptul că produsele cu un conținut scăzut de biomotorină (care nu fac obiectul niciunei taxe) nu pot fi transformate în amestecuri cu un conținut mai mare (care sunt supuse taxei), astfel încât eludarea nu este posibilă în realitate, precum și pe erori vădite de apreciere în ceea ce privește pretinsa eludare de către reclamantă, în măsura în care ar fi fost încălcate în mod vădit justificările economice ale exporturilor.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea unei cerințe procedurale esențiale, în măsura în care Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 444/2011 al Consiliului nu este motivat în mod corespunzător în ceea ce privește extinderea aplicării taxei antidumping definitive la produsele în amestec cu un conținut de maximum 20 % de biomotorină.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe încălcarea principiilor fundamentale ale dreptului Uniunii Europene ale nediscriminării și bunei administrări, în măsura în care reclamantei nu i s-ar fi acordat taxa aplicabilă „societăților care cooperează”, în pofida faptului că reclamanta a cooperat pe deplin.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 443/2011 din 5 mai 2011 de extindere a aplicării taxei compensatorii definitive instituite de Regulamentul (CE) nr. 598/2009 asupra importurilor de biomotorină originare din Statele Unite ale Americii la importurile de biomotorină expediate din Canada, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca fiind originare din Canada, și de extindere a aplicării taxei compensatorii definitive instituite de Regulamentul (CE) nr. 598/2009 la importurile de biomotorină în amestec cu un conținut în greutate de maximum 20 % de biomotorină originară din Statele Unite ale Americii și de încheiere a anchetei privind importurile expediate din Singapore (JO L 122, p. 1).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 444/2011 al Consiliului din 5 mai 2011 de extindere a aplicării taxei antidumping definitive instituite de Regulamentul (CE) nr. 599/2009 asupra importurilor de biomotorină originare din Statele Unite ale Americii la importurile de biomotorină expediate din Canada, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca fiind originare din Canada, și de extindere a aplicării taxei antidumping definitive instituite de Regulamentul (CE) nr. 599/2009 la importurile de biomotorină în amestec cu un conținut în greutate de maximum 20 % de biomotorină originară din Statele Unite ale Americii și de încheiere a anchetei privind importurile expediate din Singapore (JO L 122, p. 12).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 598/2009 al Consiliului din 7 iulie 2009 de instituire a unei taxe compensatorii definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii aplicate importurilor de biomotorină originară din Statele Unite ale Americii (JO L 179, p. 1) și Regulamentul (CE) nr. 599/2009 al Consiliului din 7 iulie 2009 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii aplicate importurilor de biomotorină originară din Statele Unite ale Americii (JO L 179, p. 26).


title: Cauza T-71/10 R II: Ordonanța președintelui Tribunalului din 8 aprilie 2011 — Xeda International/Comisia ( „Măsuri provizorii — Directiva 91/414/CEE — Decizie privind neincluderea difenilaminei în Anexa I la Directiva nr. 91/414 — Altă cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței” )

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/21

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 8 aprilie 2011 — Xeda International/Comisia
   (Cauza T-71/10 R II)
   (Măsuri provizorii - Directiva 91/414/CEE - Decizie privind neincluderea difenilaminei în Anexa I la Directiva nr. 91/414 - Altă cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței)
   2011/C 152/39
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Xeda International SA (Saint-Andiol, Franța) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Ondrusek și F. Wilman, agenți, asistați de J. Stuyck și A.-M. Vandromme, avocați)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei a Comisiei din 30 noiembrie 2009 privind neincluderea difenilaminei în Anexa I la Directiva nr. 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de uz fitosanitar care conțin această substanță (JO 2009 L 314, p. 79).

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-181/16: Acțiune introdusă la 22 aprilie 2016 - L’Oréal/EUIPO - Guinot (MASTER PRECISE)

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/27

         Acțiune introdusă la 22 aprilie 2016 - L’Oréal/EUIPO - Guinot (MASTER PRECISE)
   (Cauza T-181/16)
   (2016/C 222/34)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: L’Oréal (Paris, Franța) (reprezentanți: T. de Haan și P. Péters, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Guinot SAS (Paris, Franța)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „MASTER PRECISE” – cerere de înregistrare nr. 11 567 203

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 23 februarie 2016 în cauza R 2911/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor cu procesul efectuate de reclamantă în procedura care s-a aflat pe rolul Camerei a cincea de recurs a Oficiului.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) libera (b) coroborat cu articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-341/12 P: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 21 martie 2013 — Mizuno KK/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Marcă comunitară — Marca figurativă care conține litera „G” și cele două simboluri referitoare la gen — Opoziție a titularului mărcii figurative care conține litera „G” și simbolul „+” — Refuz al înregistrării de către camera de recurs)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/46

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 21 martie 2013 — Mizuno KK/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-341/12 P) (1)

   (Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Marcă comunitară - Marca figurativă care conține litera „G” și cele două simboluri referitoare la gen - Opoziție a titularului mărcii figurative care conține litera „G” și simbolul „+” - Refuz al înregistrării de către camera de recurs)
   2013/C 225/79
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Mizuno KK (reprezentanți: T. Raab și H. Lauf, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 8 mai 2012, Mizuno/OAPI — Golfino (G) (T-101/11), prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 15 decembrie 2010 (cauza R 821/2010-1) privind o procedură de opoziție între Mizuno KK și Golfino AG — Semn figurativ care conține litera „G” și cele două simboluri referitoare la gen — Risc de confuzie cu o marcă figurativă care conține litera „G” și simbolul „+” — Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Mizuno KK la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza T-109/14: Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – Škugor și alții/Uniunea Europeană

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/38

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – Škugor și alții/Uniunea Europeană
   (Cauza T-109/14)
   2014/C 142/50
   Limba de procedură: croata

      Părțile

      Reclamanți: Davor Škugor (Sisak, Croația), Ivan Gerometa (Vrsar, Croația), Kristina Samardžić (Split, Croația), Sandra Cindrić (Karlovac, Croația), Sunčica Gložinić (Varaždin, Croația), Tomislav Polić (Kaštel Novi, Croația), Vlatka Pižeta (Varaždin) (reprezentant: Mato Krmek, avocat)

      Pârâtă: Uniunea Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               Pronunțarea unei hotărâri prin care să se declare că Uniunea Europeană trebuie să despăgubească reclamanții pentru prejudiciile produse prin neîndeplinirea de către Comisia Europeană a obligației de monitorizare a executării Tratatului de aderare a Republicii Croate la Uniunea Europeană care îi revine în temeiul articolului 36 din Actul de aderare (anexa VII punctul 1), în ceea ce privește introducerea serviciului agenților publici de executare în ordinea juridică a Republicii Croația;

               —

               suspendarea deliberărilor cu privire la suma pretinsă până la momentul când prezenta hotărâre dobândește autoritate de lucru judecat;

               —

               amânarea deciziei privind cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive.

               1.

               Întrucât nu s-a opus abrogării instrumentelor care instituie și organizează profesia de agent public de executare care au fost adoptate de Croația în timpul negocierilor de aderare la Uniunea Europeană, Comisia Europeană și-a încălcat obligațiile care îi reveneau în temeiul articolului 36 din actul de aderare (anexa VI punctul 1), care face parte integrantă din Tratatul de aderare la Uniunea Europeană, încheiat între Republica Croația și statele membre ale Uniunii Europene (JO 2013 L 300, p. 7). Articolul 36 din actul de aderare stabilește obligația Comisiei de a monitoriza toate angajamentele asumate de Croația în decursul negocierilor de aderare la Uniunea Europeană și, în consecință, angajamentul juridic asumat de Croația cu privire la instituirea profesiei de agent public de executare și cu privire la crearea tuturor condițiilor necesare pentru punerea în aplicare deplină a acestei profesii în ordinea juridică croată înaintea datei de 1 ianuarie 2012. Comisia Europeană nu este totuși abilitată să aprobe modificări unilaterale ale angajamentului asumat astfel de Croația.

               2.

               Ca urmare a acestei încălcări, Comisia Europeană a produs un prejudiciu direct reclamanților care au fost numiți agenți publici de executare și care se puteau aștepta în mod legitim să își înceapă activitatea la 1 ianuarie 2012.

               3.

               Prin încălcarea obligațiilor sale, Comisia a încălcat în mod vădit și grav limitele puterii discreționare care i-au fost impuse, producând astfel reclamanților (agenților publici de executare numiți), în contradicție cu așteptările legitime ale acestora, un prejudiciu patrimonial și nepatrimonial considerabil pe care Uniunea Europeană este obligată să îl repare în conformitate cu articolul 340 al doilea paragraf TFUE.


title: Cauza T-269/12: Acțiune introdusă la 18 iunie 2012 — Makro autoservicio mayorista/Comisia

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/30

         Acțiune introdusă la 18 iunie 2012 — Makro autoservicio mayorista/Comisia
   (Cauza T-269/12)
   2012/C 243/52
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Makro autoservicio mayorista, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: P. De Baere și P. Muñiz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (2010) 22 final a Comisiei din 18 ianuarie 2010 prin care constată că înscrierea ulterioară în evidența contabilă a taxelor la import este justificată și că nu se justifică remiterea acestor taxe într-un caz particular, decizie comunicată reclamantei la 19 aprilie 2012 și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv:

                           —

                           Taxele la import au fost înscrise în evidența contabilă cu încălcarea articolului articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Codului vamal comunitar (1), întrucât pârâta a considerat în mod eronat că reglementările antidumping adoptate împotriva importurilor din țări terțe sunt aplicabile în mod automat bunurilor aflate în liberă circulație în uniunea vamală UE-Turcia și, în consecință, nu a informat comercianții că Regulamentul antidumping era, de asemenea, aplicabil bunurilor aflate în liberă circulație în uniunea vamală UE-Turcia. În subsidiar, autoritățile din Turcia au confirmat în mod greșit că obligațiile antidumping impuse bunurilor din tări terțe nu erau aplicabile bunurilor aflate în liberă circulație în uniunea vamală UE-Turcia. În plus, reclamanta arată că autoritățile vamale spaniole au presupus în mod greșit că bunurile însoțite de un certificat de origine nu pot fi supuse unor taxe suplimentare ori unor măsuri de protecție comercială, și nu au informat operatorii economici că importurile din Turcia pot fi supuse măsurilor comerciale, chiar dacă asemenea bunuri se află în liberă circulație.

               2.

               Al doilea motiv:

                           —

                           Eroarea săvârșită de autoritățile vamale competente nu ar fi putut fi descoperită în mod rezonabil de către debitor, care a acționat cu bună-credință și a respectat toate dispozițiile legislației în vigoare în ceea ce privește declarația vamală.

               3.

               Al treilea motiv:

                           —

                           Reclamanta susține că se află într-o situație specială în sensul articolului 239 din Codul vamal comunitar și că nu i se poate imputa nicio înșelăciune sau o neglijență vădită în temeiul acestei dispoziții legale.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58)


title: Cauza C-460/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 31 iulie 2017 – Valériane SNC/Ministre de l'Action et des Comptes Publics

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 31 iulie 2017 – Valériane SNC/Ministre de l'Action et des Comptes Publics
   (Cauza C-460/17)
   (2017/C 347/16)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Valériane SNC

      Pârât: Ministre de l'Action et des Comptes Publics

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile articolului 17 din A șasea directivă TVA din 17 mai 1977 (1), ale cărui dispoziții au fost preluate în esență la articolul 168 din Directiva [2006/112/CE a Consiliului] din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (2), trebuie să fie interpretate în sensul că, pentru a se refuza unei persoane impozabile dreptul de deducere, din taxa pe valoarea adăugată pe care are obligația să o plătească pentru propriile operațiuni, a taxei aplicate pentru facturile aferente unor bunuri sau unor prestări de servicii în legătură cu care administrația fiscală stabilește că nu i-au fost furnizate efectiv, este necesar, în toate cazurile, să se examineze dacă s-a stabilit că persoana impozabilă respectivă știa sau ar fi trebuit să știe că operațiunea menționată era implicată într-o fraudă privind taxa pe valoarea adăugată, indiferent dacă această fraudă a fost săvârșită la inițiativa emitentului facturii, a destinatarului acesteia sau a unui terț?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).

      (2)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


               7.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/26

         Acțiune introdusă la 26 iulie 2010 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-9/10)
   2010/C 271/06
   La data de 26 iulie 2010, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis și Markus Schneider, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, a introdus o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

               având în vedere că nu a adoptat toate măsurile necesare pentru transpunerea deplină, în termenul prevăzut, a actului menționat la punctul 1 din anexa VII la Acordul privind SEE [Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, astfel cum a fost modificată de Regulamentul (CE) nr. 1430/2007 al Comisiei din 5 decembrie 2007 de modificare a anexelor II și III la Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind recunoașterea calificărilor profesionale, precum și de Regulamentul (CE) nr. 755/2008 al Comisiei din 31 iulie 2008 de modificare a anexei II la Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind recunoașterea calificărilor profesionale], astfel cum a fost adaptată la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta, și nici nu a informat Autoritatea AELS de Supraveghere cu privire la aceste măsuri, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 63 alineatul (1) din directivă și articolului 7 din Acordul privind SEE;

               2.

               Principatul Liechtenstein suportă cheltuielile aferente procedurii.

      Situația de fapt și de drept și motive invocate:

               —

               cererea se referă la nerespectarea de către Liechtenstein a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere cu privire la neadoptarea măsurilor necesare pentru transpunerea în totalitate a actului SEE corespunzător Directivei 2005/36/CE privind recunoașterea calificărilor profesionale (astfel cum a fost modificată) și la neinformarea Autorității AELS de Supraveghere cu privire la aceste măsuri;

               —

               măsurile neadoptate de Liechtenstein se referă la recunoașterea calificărilor profesionale obținute în alte state AELS cu privire la sectorul meseriilor;

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că nu a primit informații din partea Guvernului Principatului Liechtenstein în care acesta să arate că actul respectiv a fost transpus deplin în dreptul intern, și nici nu deține alte informații pe baza cărora să poată ajunge la o concluzie în acest sens;

               —

               Guvernul Principatului Liechtenstein nu a contestat întârzierea transpunerii depline a actului respectiv.


title: Cauza C-263/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Letonia) la 26 mai 2011 — Ainārs Rēdlihs/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Letonia) la 26 mai 2011 — Ainārs Rēdlihs/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-263/11)
   2011/C 226/31
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāts

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ainārs Rēdlihs

      Pârât: Valsts ieņēmumu dienests

      Întrebările preliminare

               1.

               O persoană fizică ce a dobândit anumite bunuri (o pădure) pentru satisfacerea propriilor necesități și care efectuează vânzări de bunuri în vederea acoperirii consecințelor unui eveniment de forță majoră (de exemplu, o furtună), este o persoană impozabilă, în sensul articolului 9 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE și a articolului 4 alineatele (1) și (2) din A șasea directivă nr. 77/388/CEE, care este obligată să plătească taxa pe valoarea adăugată? Cu alte cuvinte, o asemenea vânzare de bunuri constituie o activitate economică, în sensul normelor de drept al Uniunii menționate?

               2.

               Este conformă cu principiul proporționalității o normă potrivit căreia, din cauza faptului că nu s-a înscris în registrul persoanelor impozabile plătitoare de taxă pe valoarea adăugată, se poate aplica persoanei respective o amendă echivalentă cuantumului taxei datorate în mod normal pentru valoarea bunurilor vândute, deși persoana respectivă nu ar fi trebuit să plătească taxa chiar dacă s-ar fi înscris în registru?


title: Cauza T-117/12: Acțiune introdusă la 14 martie 2012 — ANKO/Comisia

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/18

         Acțiune introdusă la 14 martie 2012 — ANKO/Comisia
   (Cauza T-117/12)
   2012/C 138/35
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atena, Grecia) (reprezentant: V. Christianos, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că suspendarea plății, impuse de Comisia Europeană, în ceea ce privește sumele pe care le datorează reclamantei în temeiul proiectelor PERFORM și OASIS, constituie o încălcare a obligațiilor sale contractuale;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamantă a sumei de 637 117,17 euro, în temeiul proiectului PERFORM, majorată cu dobânzile prevăzute în clauza II.5 alineatul 5 din anexa II la contractul principal, începând cu data notificării prezentei acțiuni;

               —

               obligarea Comisiei să constate că reclamanta nu este obligată să ramburseze suma de 56 390,00 euro pe care a plătit-o reclamantei în temeiul proiectului OASIS; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune privește răspunderea Comisiei care rezultă: (a) din contractul nr. 215952 de executare a proiectului „A soPhisticatEd multi paRametric system FOR the continuous effective assessment and Monitoring of motor status in Parkinson’s disease and other neurodegenerative diseases (PERFORM)” și (b) din contractul nr. 215754 de executare a proiectului „Open architecture for Accessible Services Integration and Standardisation (OASIS)”, în temeiul articolului 272 TFUE.
   În special, reclamanta susține că, deși aceasta și-a îndeplinit pe deplin și în mod corespunzător obligațiile contractuale, Comisia a suspendat plățile în favoarea reclamantei, fără a fi autorizată în acest sens și cu încălcarea contractelor menționate anterior, precum și a principiului bunei-credințe. Pentru acest motiv, reclamanta susține, pe de o parte, că se impune obligarea Comisiei la plata către reclamantă a sumei de 637 117,17 euro în temeiul proiectului PERFORM, majorată cu dobânzile prevăzute în clauza II.5 alineatul 5 din anexa II la contractul principal și, pe de altă parte, să se constate că reclamanta nu este obligată să ramburseze suma de 56 390,00 euro pe care a primit-o în temeiul proiectului OASIS.


title: Cauza C-548/16: Ordonanța președintelui Curții din 5 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Mons – Belgia) – État belge/Biologie Dr Antoine SPRL

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/28

         Ordonanța președintelui Curții din 5 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Mons – Belgia) – État belge/Biologie Dr Antoine SPRL
   (Cauza C-548/16) (1)

   (2017/C 300/34)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 30, 30.1.2017.


title: Cauza T-556/17: Acțiune introdusă la 17 august 2017 – Staropilsen/EUIPO – Pivovary Staropramen (STAROPILSEN; STAROPLZEN)

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/43

         Acțiune introdusă la 17 august 2017 – Staropilsen/EUIPO – Pivovary Staropramen (STAROPILSEN; STAROPLZEN)
   (Cauza T-556/17)
   (2017/C 347/56)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Staropilsen s. r. o. (Pilsen, Republica Cehă) (reprezentant: A. Kodrasová, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pivovary Staropramen s. r. o. (Praga, Republica Cehă)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „STAROPILSEN; STAROPLZEN” – cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 9 034 893

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20 iunie 2017 în cauza R 236/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (1) și a articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-435/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 26 septembrie 2012 — ACI Adam BV și alții/Stichting de Thuiskopie și alții

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 26 septembrie 2012 — ACI Adam BV și alții/Stichting de Thuiskopie și alții
   (Cauza C-435/12)
   2012/C 399/18
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: ACI Adam BV, Alpha International BV, AVC Nederland BV, BAS Computers & Componenten BV, Despec BV, Dexxon Data Media and Storage BV, Fuji Magnetics Nederland, Imation Europe BV, Maxell Benelux BV, Philips Consumer Electronics BV, Sony Benelux BV, Verbatim GmbH

      Pârâte: Stichting de Thuiskopie, Stichting Onderhandelingen Thuiskopie vergoeding

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 5 alineatul (2) litera (b) — coroborat, eventual, cu articolul 5 alineatul (5) — din Directiva privind dreptul de autor (1) trebuie interpretat în sensul că limitarea dreptului de autor pe care o prevede se aplică reproducerilor care îndeplinesc cerințele menționate în acest articol, indiferent dacă exemplarele operei din care provin reproducerile s-au aflat în mod licit la dispoziția persoanei fizice în cauză — și anume fără încălcarea drepturilor de autor ale titularilor —, sau această limitare se aplică numai în privința reproducerilor care provin din exemplare pe care persoana fizică respectivă le-a avut la dispoziție fără încălcarea dreptului de autor?

               2.

                           (a)

                           În cazul în care răspunsul la prima întrebare este cea de a doua variantă propusă, aplicarea „testului în trei etape” prevăzut la articolul 5 alineatul (5) din Directiva privind dreptul de autor poate determina extinderea domeniului de aplicare al excepției prevăzute la articolul 5 alineatul (2) sau aplicarea testului poate conduce doar la restrângerea domeniului de aplicare al acestei excepții?

                           (b)

                           În cazul în care răspunsul la prima întrebare este cea de a doua variantă propusă, o dispoziție a dreptului național prin care se impune o remunerație echitabilă pentru reproducerile realizate de o persoană fizică pentru uz privat și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale, indiferent de aspectul dacă realizarea reproducerilor în cauză este permisă în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Directiva privind dreptul de autor — și fără ca această dispoziție să limiteze dreptul de a interzice reproducerea al titularului drepturilor de autor, nici dreptul acestuia de a obține despăgubiri —, încalcă articolul 5 din Directiva privind dreptul de autor sau orice altă dispoziție de drept al Uniunii?
                           În lumina „testului în trei etape” prevăzut la articolul 5 alineatul (5) din Directiva privind dreptul de autor, pentru a răspunde la această întrebare prezintă relevanță aspectul că nu se dispune (încă) de măsuri tehnice necesare pentru a combate efectuarea de copii private nelegale?

               3.

               Directiva nr. 2004/48 (2) este aplicabilă într-o cauză precum cea în discuție, în care — după ce un stat membru a impus în temeiul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva privind dreptul de autor producătorilor și importatorilor de suporturi, care sunt adecvate și destinate reproducerii de opere, obligația de a plăti compensația echitabilă prevăzută la articolul menționat și a stabilit că respectiva compensație echitabilă trebuie să fie plătită în favoarea organizației desemnate de statul membru care este însărcinată cu perceperea și repartizarea compensației echitabile — debitorii solicită ca instanța, având în vedere anumite circumstanțe ale litigiului care prezintă relevanță pentru determinarea compensației echitabile, să facă constatări împotriva organizației menționate, care se opune acestora?

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 19, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230)

      (2)  Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56)


title: Cauza C-45/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de travail de Bruxelles (Belgia) la 30 ianuarie 2012 — Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés/Radia Hadj Ahmed

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de travail de Bruxelles (Belgia) la 30 ianuarie 2012 — Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés/Radia Hadj Ahmed
   (Cauza C-45/12)
   2012/C 109/11
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de travail de Bruxelles

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

      Pârâtă: Radia Hadj Ahmed

      Întrebările preliminare

               1.

               În circumstanțele în care o resortisantă a unui stat terț (în speță, cetățean algerian) a obținut, cu mai puțin de 5 ani înainte, un permis de ședere într-un stat membru (în speță, în Belgia) pentru a se alătura, în afara unei căsătorii sau a unui parteneriat înregistrat, unui cetățean al unui alt stat membru (în speță, un cetățean francez), cu care are un copil (cetățean francez), această resortisantă intră în domeniul de aplicare personal al Regulamentului nr. 1408/71 (1) ca membru de familie al unui lucrător resortisant al unui stat membru, pentru acordarea, în calitate de beneficiar, a prestațiilor familiale garantate în beneficiul unui alt copil resortisant al unei țări terțe (în speță, cetățean algerian), în condițiile în care coabitarea sa cu tatăl copilului cu cetățenie franceză a încetat între timp?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, în circumstanțele prevăzute la prima întrebare, și dată fiind prezența în gospodăria sa a unui copil cu cetățenie franceză, această resortisantă a unui stat terț sau copilul acesteia, resortisant al unui stat terț, intră în domeniul de aplicare personal al Regulamentului nr. 1408/71 ca membru de familie al unui lucrător resortisant al unui stat membru, pentru acordarea prestațiilor familiale garantate către copilul cu cetățenie algeriană?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ la întrebările anterioare, în circumstanțele prevăzute la prima întrebare, această resortisantă a unui stat terț beneficiază, în temeiul articolului 13 alineatul (2) și al articolului 14 din Directiva 2004/38 (2), coroborate cu articolul 12 CE (în prezent articolul 18 din TFUE), de același tratament juridic precum cetățenii, atât timp cât dreptul de ședere nu i-a fost retras, astfel încât este exclus ca statul belgian să îi impună o condiție privind durata șederii pentru acordarea unor prestații familiale garantate, dat fiind că această condiție nu este impusă beneficiarilor naționali?

               4.

               În cazul unui răspuns negativ la întrebările anterioare, în circumstanțele prevăzute la prima întrebare, și în calitate de mamă a unui cetățean al Uniunii Europene, această resortisantă a unui stat terț beneficiază, în temeiul articolelor 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a UE, de principiul egalității de tratament, astfel încât este exclus ca statul belgian să îi impună o condiție privind durata șederii pentru acordarea unor prestații familiale garantate unui alt copil al său, resortisant al unei țări terțe, dat fiind că această condiție privind durata șederii nu este necesară pentru un copil care este cetățean al Uniunii Europene?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 din 14 iunie 1971 al Consiliului privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).

      (2)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza T-18/16: Acțiune introdusă la 18 ianuarie 2016 – DMC Srl/OAPI – Etike’ International (De Giusti Orgoglio)

text:
               7.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/26

         Acțiune introdusă la 18 ianuarie 2016 – DMC Srl/OAPI – Etike’ International (De Giusti Orgoglio)
   (Cauza T-18/16)
   (2016/C 090/35)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: DMC Srl (San Vendemiano, Italia) (reprezentant: B. Osti, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Etike’ International Srl (Baronissi, Italia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „De Giusti Orgoglio” – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 499 468

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 5 noiembrie 2015 în cauza R 1764/2013-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea deciziei atacate întrucât este neîntemeiată în fapt și în drept;

               —

               obligarea la rambursarea cheltuielilor aferente procedurilor;

               —

               obligarea la prezentarea dosarelor din procedura de opoziție nr. B 0017579763 și din calea de atac nr. R 1764/2013-5.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-93/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/64

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia
   (Cauza T-93/07) (1)

   (2008/C 301/121)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 117, 26.5.2007.


title: Cauza T-342/10: Acțiune introdusă la 23 august 2010 — Hartmann/OAPI — Mölnlycke Health Care (MESILETTE)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/49

      Acțiune introdusă la 23 august 2010 — Hartmann/OAPI — Mölnlycke Health Care (MESILETTE)
      (Cauza T-342/10)
      ()
      (2010/C 288/92)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Paul Hartmann AG (Heidenheim, Germania) (reprezentant: N. Aicher, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Mölnlycke Health Care AB (Göteborg, Suedia)

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 mai 2010 pronunțate în cauza R 1222/2009-2 a

                  —

                  obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

         Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

         Marca comunitară vizată: marca verbală „MESILETTE” pentru produse din clasa 5 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6494025.

         Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamantul.

         Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală „MEDINETTE” înregistrată în Germania sub nr. 1033551 pentru produse din clasa 25; marca verbală internațională „MEDINETTE” înregistrată sub nr. 486204 pentru produse din clasa 25.

         Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

         Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

         Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a apreciat în mod greșit riscul de confuzie, în special în ceea ce privește similitudinea semnelor.


title: Cauza C-83/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Mercantil n °1 de Pontevedra — Spania) — Aurora Sousa Rodríguez, Yago López Sousa, Rodrigo Puga Lueiro, Luis Rodríguez González, María del Mar Pato Barreiro, Manuel López Alonso, Yaiza Pato Rodríguez/Air France [Trimitere preliminară — Transport aerian — Regulamentul (CE) nr. 261/2004 — Articolul 2 litera (l) — Compensarea pasagerilor în eventualitatea anulării unui zbor — Noțiunea „anulare” — Articolul 12 — Noțiunea „compensații suplimentare” — Compensare în temeiul dreptului național]

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Mercantil no 1 de Pontevedra — Spania) — Aurora Sousa Rodríguez, Yago López Sousa, Rodrigo Puga Lueiro, Luis Rodríguez González, María del Mar Pato Barreiro, Manuel López Alonso, Yaiza Pato Rodríguez/Air France
   (Cauza C-83/10) (1)

   (Trimitere preliminară - Transport aerian - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Articolul 2 litera (l) - Compensarea pasagerilor în eventualitatea anulării unui zbor - Noțiunea „anulare” - Articolul 12 - Noțiunea „compensații suplimentare” - Compensare în temeiul dreptului național)
   2011/C 355/06
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Mercantil no 1 de Pontevedra

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Aurora Sousa Rodríguez, Yago López Sousa, Rodrigo Puga Lueiro, Luis Rodríguez González, María del Mar Pato Barreiro, Manuel López Alonso, Yaiza Pato Rodríguez

      Pârâtă: Air France

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Interpretarea articolului 2 litera (l) și a articolelor 8, 9 și 12 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218) — Noțiunea „anularea zborului” — Probleme tehnice — Noțiunea „compensații suplimentare” — Drept la compensare în temeiul dreptului național

      Dispozitivul

               1.

               Noțiunea „anulare”, astfel cum este definită la articolul 2 litera (l) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91, trebuie interpretată în sensul că, într-o situație precum cea în discuție în acțiunea principală, nu vizează numai ipoteza absenței oricărei decolări a aeronavei în cauză, ci include și situația în care această aeronavă a decolat, însă ulterior a fost nevoită, indiferent din ce motiv, să revină la aeroportul de plecare, iar pasagerii aeronavei respective au fost transferați pe alte zboruri.

               2.

               Noțiunea „compensație suplimentară”, menționată la articolul 12 din Regulamentul nr. 261/2004, trebuie interpretată în sensul că permite instanței naționale să compenseze, în condițiile prevăzute de Convenția pentru unificarea anumitor norme referitoare la transportul aerian internațional sau de dreptul național, prejudiciul, inclusiv cel moral, rezultat din neexecutarea contractului de transport aerian. În schimb, noțiunea „compensație suplimentară” nu poate să servească instanței naționale drept temei juridic pentru obligarea operatorului de transport aerian la rambursarea, către pasagerii al căror zbor a fost întârziat sau anulat, a cheltuielilor pe care aceștia au trebuit să le efectueze din cauza nerespectării de către acest operator de transport a obligațiilor de asistență și de deservire prevăzute la articolele 8 și 9 din acest regulament.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza T-55/14: Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2014 — Genossenschaftskellerei Rosswag-Mühlhausen/OAPI (Lembergerland)

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/16

         Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2014 — Genossenschaftskellerei Rosswag-Mühlhausen/OAPI (Lembergerland)
   (Cauza T-55/14)
   2014/C 78/32
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Genossenschaftskellerei Rosswag-Mühlhausen eG (Vaihingen an der Enz, Germania) (reprezentant: H. Steffan, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei de recurs din 14 noiembrie 2013 pronunțate în cauza R 566/2013-1 referitoare la cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 11 134 947,

               —

               referitor la Decizia Camerei de recurs din 14 noiembrie 2013 pronunțată în cauza R 566/2013-1, obligarea pârâtului la înregistrarea mărcii solicitate a fi înregistrate,

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Lembergerland” pentru produse din clasa 33 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 11 134 947.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (j) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.


title: Cauza C-75/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 aprilie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — The Queen, Christopher Mellor/Secretary of State for Communities and Local Government (Directiva 85/337/CE — Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului — Obligația de a pune la dispoziția publicului motivarea unei decizii de a nu evalua un proiect)

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 aprilie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — The Queen, Christopher Mellor/Secretary of State for Communities and Local Government
   (Cauza C-75/08) (1)

   (Directiva 85/337/CE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului - Obligația de a pune la dispoziția publicului motivarea unei decizii de a nu evalua un proiect)
   2009/C 153/22
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Christopher Mellor, The Queen

      Pârât: Secretary of State for Communities and Local Government

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Court of Appeal (Civil Division) — Interpretarea articolului 4 din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174) — Obligația de a pune la dispoziția publicului motivarea unei decizii de a nu evalua un proiect aparținând categoriilor enumerate în anexa II la directivă

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 4 din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003, trebuie interpretat în sensul că nu impune ca decizia prin care se concluzionează că nu este necesar ca un proiect aparținând categoriilor enumerate în anexa II la directiva menționată să fie supus unei evaluări a efectelor asupra mediului să conțină ea însăși motivele pentru care autoritatea competentă a decis că aceasta nu este necesară. Cu toate acestea, în ipoteza în care o persoană interesată solicită acest lucru, autoritatea administrativă competentă este obligată să îi comunice motivele pentru care a fost adoptată această decizie sau informațiile și documentele pertinente ca răspuns la cererea prezentată.

               2)

               În ipoteza în care decizia unui stat membru de a nu supune un proiect aparținând categoriilor enumerate în anexa II la Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, unei evaluări a efectelor asupra mediului conform articolelor 5-10 din directiva menționată indică motivele pe care aceasta se întemeiază, decizia menționată este suficient de motivată în cazul în care motivele pe care le conține, adăugate elementelor care au fost deja aduse la cunoștința persoanelor interesate și eventual completate cu informațiile suplimentare necesare pe care administrația națională competentă este obligată să le furnizeze la cererea acestora, sunt apte să le permită să aprecieze oportunitatea de a formula o acțiune împotriva acestei decizii.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008.


title: Cauza T-238/09: Acțiune introdusă la 23 iunie 2009 — Sniace/Comisia

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/28

         Acțiune introdusă la 23 iunie 2009 — Sniace/Comisia
   (Cauza T-238/09)
   2009/C 193/44
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Sniace, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: F. J. Moncholí Fernández, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Luarea în considerare a prezentei acțiuni în anulare introdusă în temeiul articolului 230 CE și declararea acesteia ca întemeiată;

               —

               anularea și înlăturarea efectelor prevederilor articolului 1 al doilea paragraf din Decizia din 10 martie 2009, prin care se stabilește că următoarele ajutoare de stat puse în aplicare de Spania în favoarea Sniace sunt incompatibile cu piața comună: i) acordul încheiat la 8 martie 1996 între Sniace și Tesorería General de la Seguridad Social privind reeșalonarea datoriilor; ii) punerea în aplicare a acordului încheiat la 5 noiembrie 1993 între Sniace și FOGASA și iii) acordul încheiat la 31 octombrie 1995 între Sniace și FOGASA.

               —

               anularea și înlăturarea efectelor prevederilor articolelor 2 și 3 din Decizia din 10 martie 2009 al doilea paragraf, prin care Spania este obligată:

                           i)

                           să obțină de la beneficiar restituirea imediată și efectivă a ajutoarelor acordate plus dobânzile aferente și

                           ii)

                           să informeze Comisia în termen de două luni cu privire la suma totală, la măsurile adoptate și prevăzute pentru îndeplinirea Deciziei și să furnizeze proba cu înscrisuri a faptului că s-a dispus rambursarea de către beneficiar a ajutorului.

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată care vor fi efectuate de reclamantă în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Actul atacat în prezenta acțiune este Decizia Comisiei C(2009) 1479 final din 10 martie 2009 privind măsura C5/2000 (ex NN 118/1997) pusă în aplicare de Spania în favoarea reclamantei (SNIACE) și prin care se modifică Decizia 1999/395/CE din 28 octombrie 1998. Prin această decizie au fost considerate ilegale și incompatibile cu piața comună ajutoarele acordate de Fondul de Garantare Salarial (FOGASA) și de Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS) în favoarea SNIACE, în măsura în care acordurile de rambursare a datoriilor încheiate între aceasta din urmă și FOGASA și acordul de reeșalonare încheiat între SNIACE și TGSS nu îndeplineau condițiile pieței în ceea ce privește tipul de dobândă aplicabil. (1)

   Prin decizia atacată au fost declarate incompatibile cu piața comună ajutoarele avute în vedere în al doilea paragraf din concluziile reclamantei.
   În susținerea concluziilor sale reclamanta invocă, în primul rând, că, prin analiza acordurilor în cauză și prin concluzia că nici FOGASA și nici TGSS nu s-au comportat în același mod ca și un creditor privat, Comisia a interpretat cadrul normativ aplicabil în mod incorect. Reclamanta afirmă în această privință că analiza pârâtei se întemeia pe compararea poziției creditorului privat BANESTO cu cea a FOGASA, realizând o generalizare care constă în extrapolarea nemotivată a comportamentului BANESTO în privința tuturor creditorilor privați.
   În orice caz, afirmă reclamanta, în calitatea sa de creditor public s-a comportat în mod practic identic cu BANESTO.
   SNIACE susține de asemenea încălcarea obligației de motivare. Aceasta arată, în particular, că Comisia nu motivează în niciun mod „amenințarea de denaturare a concurenței”, care este un element fundamental pentru considerarea unui ajutor drept ajutor de stat.

      (1)  A se vedea hotărârile pronunțate în cauzele C-342/96 Spania/Comisia (Rec. 1999, p. I-2459), C-525/04 P Spania/Comisia (Rec. 2007, p. I-9947) și T-36/99 Lentzig AG/Comisia (Rec. 2004, p. II-3597).


title: Cauza T-49/10: Acțiune introdusă la 5 februarie 2010 — Footwear/OAPI — Reno Schuhcentrum (swiss cross FOOTWEAR)

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/56

         Acțiune introdusă la 5 februarie 2010 — Footwear/OAPI — Reno Schuhcentrum (swiss cross FOOTWEAR)
   (Cauza T-49/10)
   2010/C 100/82
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: The Footwear Co. Ltd (Chai Wan, Hong Kong, China) (reprezentanți: G. Griss și C. Loidl, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Reno Schuhcentrum GmbH (Thaleischweiler-Fröschen, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizarea în cadrul Pieței Interne din 4 decembrie 2009 pronunțate în cauza R 1705/2008-4;

               —

               respingerea, în totalitate, a opoziției la înregistrarea mărcii solicitate pentru produse din clasele 25 și 28;

               —

               obligarea Oficiului să înregistreze marca solicitată;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în procedura de opoziție și de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „swiss cross FOOTWEAR” pentru produse din clasele 25 și 28 (cererea nr. 4 686 549)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Reno Schuhcentrum GmbH

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca germană „criss cross” nr. 302 298 75 pentru produse din clasele 14, 18, 25 și 28

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (1), întrucât nu există niciun risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)


title: Cauza T-376/10: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2010 — Mamoli Robinetteria/Comisia

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/63

      Acțiune introdusă la 7 septembrie 2010 — Mamoli Robinetteria/Comisia
      (Cauza T-376/10)
      ()
      (2010/C 288/113)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Mamoli Robinetteria SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: F. Capelli, avocat, M. Valcada, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea articolului 1 din Decizia C(2010) 4185 final a Comisiei Europene din 23 iunie 2010 privind o procedură în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 53 din Acordul privind SEE, notificată, cazul COMP/39092 — Ceramică sanitară și robinetărie, în măsura în care stabilește încălcarea de către Mamoli Robinetteria spa a articolului 101 TFUE și, în consecință, anularea articolului 2 din aceeași decizie, în măsura în care conform acestuia se aplică Mamoli Robinetteria spa o amendă egală cu 10 % din cifra globală de afaceri din anul 2009, redusă ulterior la 1 041 531 euro, ca urmare a situației specifice a Mamoli;

                  —

                  anularea articolului 2 din Decizia C(2010) 4185 final a Comisiei Europene din 23 iunie 2010 privind o procedură în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 53 din Acordul privind SEE, notificată, cazul COMP/39092 — Ceramică sanitară și robinetărie, recalcularea amenzii și reducerea acesteia la valoarea de 0,3 % din cifra de afaceri a Mamoli Robinetteria din anul 2003 sau, în orice caz, la suma cea mai mică în raport cu sancțiunea aplicată și pe care Tribunalul o va considera oportună.

         Motivele și principalele argumente

      Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași precum în cauzele T-364/10, Duravit și alții/Comisia, și T-368/10, Rubinetteria Cisal/Comisia.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.
      Încălcarea dreptului la apărare, a principiului contradictorialității și a principiului egalității de tratament, în măsura în care celelalte părți la procedură ar fi putut prezenta argumente în apărare referitoare la împrejurări care nu au fost comunicate către Mamoli. În plus, se reproșează că imputările au fost formulate și pe baza unor documente clasificate ca rezervate și care nu pot fi consultate de pârâte.
      Încălcarea principiului legalității, invocat în temeiul articolelor 101-105 TFUE coroborat cu articolul 23 din Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului (1). Cu privire la acest aspect, reclamanta reține că, în lipsa unui act al legiuitorului european, Comisia nu are competența de a prevedea acordarea unor imunități parțiale și totale întreprinderilor și de utiliza o astfel de comunicare drept temei al unei proceduri în materie de concurență finalizate cu aplicarea unor sancțiuni severe.
      Încălcarea articolului 101 TFUE și a articolului 2 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003.
      Cu privire la acest aspect, reclamanta susține că, în cursul investigației, Comisia a săvârșite erori relevante, prin neluarea în considerare a specificului pieței italiene (ex. structură, caracteristici, rolul comercianților cu ridicata) și prin aplicarea situației prezente pe piața italiană la cea existentă pe cea germană. O astfel de eroare ar fi invalidat concluziile Comisiei privind existența pe piața italiană a unei înțelegeri în materie de stabilire a prețurilor. În plus, Comisia, ca urmare a erorilor invocate, nu ar fi probat cele susținute, deși sarcina probei îi revenea.
      În ce privește cuantumul amenzii, reclamanta afirmă că nu ar fi fost corect evaluate de Comisie conduita sa efectivă și incidența acesteia în cadrul încălcării contestate, nefiind luată în considerare conform cerințelor legale grava situație economică în care se află aceasta.
      Reclamanta susține că, deși Comisia a considerat că Mamoli se află într-adevăr într-o situație economică gravă care subminează capacitatea de plată a societății, aceasta a adoptat o decizie neadecvată pentru îndeplinirea obiectivului stabilit.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p.1, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269).


title: Cauza T-482/15: Ordonanța Tribunalului din 7 decembrie 2015 – Ahrend Furniture/Comisia

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/51

         Ordonanța Tribunalului din 7 decembrie 2015 – Ahrend Furniture/Comisia
   (Cauza T-482/15) (1)

   (2016/C 059/59)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza T-503/17: Acțiune introdusă la 4 august 2017 – Ruiz Sacristán și Arias Mosquera/Comisia și SRB

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/36

         Acțiune introdusă la 4 august 2017 – Ruiz Sacristán și Arias Mosquera/Comisia și SRB
   (Cauza T-503/17)
   (2017/C 347/46)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamanți: Jaime Ruiz Sacristán (Cuauhtémoc, Mexic) și José María Arias Mosquera (Madrid, Spania) (reprezentanți: B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín și B. Fernández García, avocați)

      Pârâți: Comisia Europeană și Comitetul unic de Rezoluție

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei (SRB/EES/2017/08) adoptate de Comitetul unic de rezoluție în ședința sa executivă din 7 iunie 2017 de instituire a unei scheme de rezoluție pentru Banco Popular Español S.A.;

               —

               anularea Deciziei (UE) 2017/1246 a Comisiei din 7 iunie 2017 de aprobare a schemei de rezoluție pentru Banco Popular Español S.A.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauzele T-478/17, Mutualidad de la Abogacía și Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/SRB, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno și SFL/SRB, T-482/17, Comuncial Vascongada Recalde/Comisia și SRB, T-483/17, García Suárez și alții/Comisia și SRB, T-484/17, Fidesban și alții/SRB, T-497/17, Sánchez del Valle și Calatrava Real State 2015/Comisia și SRB, și T-498/17, Álvarez de Linera Granda/Comisia și SRB.


title: Cauza T-560/15 P: Recurs introdus la 28 septembrie 2015 de LM împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 14 iulie 2015 date în cauza F-109/14, LM/Comisia

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/32

         Recurs introdus la 28 septembrie 2015 de LM împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 14 iulie 2015 date în cauza F-109/14, LM/Comisia
   (Cauza T-560/15 P)
   (2015/C 414/42)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: LM (Ispra, Italia) (reprezentant: L. Ribolzi, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea ordonanței atacate.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 14 iulie 2015 (cauza F-109/14) prin care s-a respins ca vădit nefondată o acțiune prin care se solicita obligarea Comisiei la plata către recurentă, în temeiul pensiei de urmaș de care beneficiază, a 35 % din cuantumul pensiei pentru limită de vârstă primită de fostul ei soț la momentul decesului acestuia.
   În susținerea pretențiilor sale, recurenta susține că Tribunalul Funcției Publice nu a examinat cererea de majorare a pensiei în temeiul articolului 25 din Declarația Universală a Drepturilor Omului, precum și al Tratatului de la Lisabona, care recunoaște și respectă dreptul persoanelor în vârstă de a duce o viață demnă și independentă și de a participa la viața socială și culturală.


title: Cauza T-493/10: Acțiune introdusă la 7 octombrie 2010 — Persia International Bank/Consiliul

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/54

         Acțiune introdusă la 7 octombrie 2010 — Persia International Bank/Consiliul
   (Cauza T-493/10)
   ()
   2010/C 328/83
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Persia International Bank plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Gadhia, S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC și R. Blakeley, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea punctului 2 din tabelul B din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului (1) în măsura în care se referă la reclamantă;

               —

               anularea punctului 4 din tabelul B din anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului (2) în măsura în care se referă la reclamantă;

               —

               declararea articolului 7 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului (3) ca fiind inaplicabil reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză, reclamanta solicită anularea în parte a Regulamentului de punere în aplicare nr. 668/2010 al Consiliului și a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului în măsura în care reclamanta este inclusă în lista persoanelor fizice și juridice, entităților și organismelor ale căror fonduri și resurse economice sunt înghețate în conformitate cu această dispoziție. În plus, reclamanta invocă inaplicabilitatea articolului 7 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului, potrivit articolului 277 TFUE.
   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt identice sau similare celor invocate în cauza T-492/10, Melli Bank/Consiliul.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 195, p. 25).

      (2)  Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului din 19 aprilie 2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 103, p. 1).


title: Cauza C-135/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 18 martie 2013 — Szatmári Malom kft/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 18 martie 2013 — Szatmári Malom kft/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Cauza C-135/13)
   2013/C 171/26
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Kúria

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Szatmári Malom kft

      Pârât: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Întrebările preliminare

               1.

               Faptul că o întreprindere intenționează să creeze o nouă unitate de producție, fără să sporească capacitatea existentă, în urma închiderii fostelor unități de producție, intră în sfera noțiunii de ameliorare a nivelului global de performanță al exploatației agricole, utilizată în cadrul articolului 26 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului (1)?

               2.

               Se poate considera că investiția pe care urmează să o facă reclamanta reprezintă o investiție care urmărește ameliorarea nivelului global de performanță al întreprinderilor, în sensul articolului 20 litera (b) punctul (iii) și al articolului 28 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului?

               3.

               Sunt compatibile cu articolul 28 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului prevederile articolului 6 alineatul (3) din Ordinul nr. 47 al ministrului agriculturii și dezvoltării rurale din 17 aprilie 2008, în condițiile în care acestea prevăd, în ceea ce privește industria morăritului, acordarea de ajutoare numai pentru operațiunile care urmăresc modernizarea capacității existente? Regulamentul menționat permite adoptarea unei reglementări naționale care să excludă, din motive economice, acordarea de ajutoare pentru anumite măsuri de dezvoltare?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 277, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 66, p. 101).


title: Cauza C-394/15 P: Recurs introdus la 21 iulie 2015 de John Dalli împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 12 mai 2015 în cauza T-562/12, John Dalli/Comisia Europeană

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/43

         Recurs introdus la 21 iulie 2015 de John Dalli împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 12 mai 2015 în cauza T-562/12, John Dalli/Comisia Europeană
   (Cauza C-394/15 P)
   (2015/C 311/46)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: John Dalli (reprezentanți: L. Levi și S. Rodrigues, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               declararea recursului ca fiind admisibil;

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               repararea prejudiciului cu valoare simbolică de 1 euro cu titlu de prejudiciu moral și, cu titlu provizoriu, în valoare de 1 9 13  396 de euro cu titlu de prejudiciu material;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă următoarele motive:

               —

               primul motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul ar fi statuat ultra petita prin modificarea obiectului litigiului;

               —

               al doilea motiv, întemeiat pe o lipsă de motivare;

               —

               al treilea motiv, întemeiat pe un viciu de procedură care aduce atingere intereselor recurentului, inclusiv dreptului său la apărare;

               —

               al patrulea motiv, prin intermediul căruia se invocă denaturarea unor fapte și elemente de probă și

               —

               al cincilea motiv, prin care se contestă interpretarea sau aplicarea dreptului Uniunii Europene de către Tribunal.


title: Cauza C-366/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht München — Germania) — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/Adolf Darbo AG [Armonizarea legislațiilor — Directiva 95/2/CE — Anexa III partea A — Directiva 2001/113/CE — Anexa I punctul II al doilea paragraf — Gem extra care are un conținut de substanță uscată solubilă de 58 % și care coține sorbat de potasiu (E 202) în calitate de conservant — Noțiunea gem cu un conținut scăzut de zahăr ]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/23

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht München — Germania) — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/Adolf Darbo AG
   (Cauza C-366/08) (1)

   (Armonizarea legislațiilor - Directiva 95/2/CE - Anexa III partea A - Directiva 2001/113/CE - Anexa I punctul II al doilea paragraf - Gem extra care are un conținut de substanță uscată solubilă de 58 % și care coține sorbat de potasiu (E 202) în calitate de conservant - Noțiunea „gem cu un conținut scăzut de zahăr”)
   2009/C 267/39
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht München

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

      Pârâtă: Adolf Darbo AG

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberlandesgericht München — Interpretarea părții A din anexa III la Directiva 95/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 februarie 1995 privind aditivii alimentari, alții decât coloranții și îndulcitorii (JO L 61, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 16, p. 3) și a punctului II a doua teză din anexa I la Directiva 2001/113/CE a Consiliului din 20 decembrie 2001 privind gemurile, jeleurile și marmeladele de fructe, precum și piureul de castane îndulcit, destinate alimentației umane (JO 2002 L 10, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 118) — Posibilitatea comercializării cu denumirea „gem extra” a unui gem care are un conținut de substanță uscată solubilă de 58 % și care conține, în calitate conservant, sorbat de potasiu (E 202) — Noțiunea „gem cu conținut scăzut de zahăr”

      Dispozitivul

   Noțiunea „gemuri cu un conținut scăzut de zahăr”, menționată în partea A din anexa III la Directiva 95/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 februarie 1995 privind aditivii alimentari, alții decât coloranții și îndulcitorii, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 octombrie 1998, se referă la gemurile considerate „gemuri” și „gemuri extra” al căror conținut de zahăr este semnificativ redus în raport cu valoarea de referință de 60 %. Produsele considerate „gemuri extra” al căror conținut de zahăr este de 58 % nu pot fi considerate că au un conținut scăzut de zahăr în sensul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza T-633/15: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2015 – JT International/OAPI – Habanos (PUSH)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/70

         Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2015 – JT International/OAPI – Habanos (PUSH)
   (Cauza T-633/15)
   (2016/C 027/88)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: JT International SA (Geneva, Elveția) (reprezentanți: S. Malynicz, Barrister și K. Gilbert și M. Gilbert, Solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Corporación Habanos, SA (Havana, Cuba)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „PUSH” – cererea de înregistrare nr. 11 639 903

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 10 august 2015 în cauza R 3046/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI și a celeilalte părți să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-518/09: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Ecoceane/EMSA

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/29

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Ecoceane/EMSA
   (Cauza T-518/09)
   2010/C 80/50
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Ecoceane (Paris, Franța) (reprezentant: S. Spalter, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Securitate Maritimă (EMSA)

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea admisibilității acțiunii formulate de Ecoceane;

               —

               anularea deciziei atacate din 28 octombrie 2009 a EMSA prin care s-a respins oferta făcută de Ecoceane;

               —

               anularea deciziei de atribuire de către EMSA a contractului (2009/S 42-060271) și a semnării acestuia;

               —

               obligarea EMSA la plata către Ecoceane, reclamantă, cu titlu de despăgubiri a sumei de 224 744 euro;

               —

               obligarea EMSA la plata către Ecoceane, reclamantă, cu titlu de cheltuieli nerecuperabile a sumei de 25 000 euro;

               —

               obligarea EMSA la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În această cauză, reclamanta urmărește anularea deciziei din 28 octombrie 2009 prin care EMSA a respins oferta sa la capătul unei proceduri de licitație pentru atribuirea unui contract de achiziții publice de servicii referitor la intervenția navelor de ajutor în cadrul combaterii poluării cu hidrocarburi și a deciziei de atribuire de către EMSA a contractului și a semnării acestuia. Reclamanta solicită, de asemenea, repararea prejudiciului cauzat prin decizia atacată.
   În susținerea cererii sale, reclamanta invocă patru motive.
   În primul rând, aceasta susține că, prin faptul că nu a comunicat informațiile solicitate de reclamantă, și anume procesul-verbal de analiză a ofertelor care conțin informații referitoare la desfășurarea procedurii, motivele respingerii ofertei sale, notarea ofertelor prin aplicarea procentajelor din caietul de sarcini, precum și caracteristicile și avantajele ofertei depuse de ofertantul reținut, EMSA ar fi încălcat dispozițiile articolului 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar 1605/2002/CE (1) și ale articolului 149 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2342/2002/CE (2), în absența motivării deciziei de respingere în conformitate cu aceste dispoziții.
   În al doilea rând, reclamanta susține că criteriile suplimentare impuse de EMSA în caietul său de sarcini, în vederea examinării și aprecierii ofertelor, nu ar avea un caracter obiectiv și justificabil din perspectiva obiectului contractului; în consecință, alegerea criteriilor suplimentare care corespund unei tehnologii prealabil identificate nu ar permite să se asigure egalitate de acces candidaților care prezintă un procedeu inovator și ar constitui o încălcare a principiilor comunitare ale egalității, nediscriminării și transparenței, prevăzute la articolul 89 alineatul (1) din Regulamentul financiar nr. 1605/2002/CE.
   În al treilea rând, reclamanta susține că pârâta ar fi încălcat principiile egalității, nediscriminării și transparenței în tratarea candidaților, prin faptul că a refuzat vizitarea navei de depoluare prezentate de Ecoceane, contrar tratamentului care ar fi fost acordat celorlalți candidați. În plus, pârâta ar fi încălcat aceste principii prin faptul că Ecoceane nu a fost ascultată de un comitet de evaluare a ofertelor, compus din cel puțin trei membri prezenți pe parcursul întregii întâlniri, în conformitate cu articolul 146 din Regulamentul nr. 2342/2002/CE.
   În sfârșit, reclamanta susține că EMSA ar fi comis erori evidente de apreciere.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 357, p. 1, JO L 248, p. 1, Ediție specială 01/vol. 4, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1261/2005 al Comisiei din 20 iulie 2005 (JO L 201, p. 3, Ediție specială, 01/vol. 6, p. 3).


title: Cauza T-123/14: Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – BSH Bosch und Siemens Hausgeräte/OAPI – Arçelik (AquaPerfect)

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/34

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – BSH Bosch und Siemens Hausgeräte/OAPI – Arçelik (AquaPerfect)
   (Cauza T-123/14)
   2014/C 129/41
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (München, Germania) (reprezentant: S. Biagosch, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Arçelik AS (Istanbul, Turcia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 decembrie 2013, dată în cauza R 314/2013-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca verbală „AquaPerfect” pentru produse din clasa 7 – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 10 330 454

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „waterPerfect” înregistrată ca marcă comunitară sub nr. 9 444 118 pentru produse din clasa 7

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia contestată și respinge opoziția

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară


title: Cauza C-195/15: Cerere de decizie preliminară introdusă Bundesgerichtshof (Germania) la 29 aprilie 2015 – Pierre Mulhaupt, în calitate de administrator judiciar al Société Civile Immobilière Senior Home (SCI)

text:
               3.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 254/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă Bundesgerichtshof (Germania) la 29 aprilie 2015 – Pierre Mulhaupt, în calitate de administrator judiciar al Société Civile Immobilière Senior Home (SCI)
   (Cauza C-195/15)
   (2015/C 254/07)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Pierre Mulhaupt, în calitate de administrator judiciar al Société Civile Immobilière Senior Home (SCI)

                  Pârâte:

               Gemeinde Wedemark,
               Hannoversche Volksbank eG

      Întrebările preliminare

   Noțiunea de drept real, astfel cum este prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (1), include o reglementare națională precum cea de la articolul 12 din Legea privind impozitul pe teren (Grundsteuergesetz) coroborat cu articolul 77 alineatul 2 prima teză din Codul fiscal (Abgabenordnung), potrivit căreia, prin lege, creanțele provenind din impozit pe teren grevează terenul cu o sarcină publică, iar proprietarul trebuie să tolereze executarea silită a proprietății funciare?

      (1)  JO L 160, p. 1, Ediție specială 19/vol. 1, p. 143.


title: Cauza T-563/12: Hotărârea Tribunalului din 25 martie 2015 – Central Bank of Iran/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul împiedicării proliferării nucleare — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Eroare de apreciere — Drept de proprietate — Dreptul la reputație — Proporționalitate”)

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/22

         Hotărârea Tribunalului din 25 martie 2015 – Central Bank of Iran/Consiliul
   (Cauza T-563/12) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul împiedicării proliferării nucleare - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Eroare de apreciere - Drept de proprietate - Dreptul la reputație - Proporționalitate”))
   (2015/C 155/25)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Central Bank of Iran (Teheran, Iran) (reprezentant: M. Lester, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și V. Piessevaux, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 58), în măsura în care prin aceasta s-a menținut, după reexaminare, numele reclamantei pe lista care figurează în anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39), și, pe de altă parte, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 16), în măsura în care prin acesta s-a menținut, în urma reexaminării, numele reclamantei pe lista care figurează în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Central Bank of Iran la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 55, 23.2.2013.


title: Cauza C-175/14: Hotărârea Curții (Camera șasea) din 5 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Ralph Prankl (Trimitere preliminară — Fiscalitate — Directiva 92/12/CEE — Regimul general al produselor supuse accizelor — Impozitarea mărfurilor de contrabandă — Mărfuri puse în consum într-un stat membru și transportate către un alt stat membru — Stabilirea statului membru competent — Dreptul statului de tranzit de a impozita mărfurile menționate)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/21

         Hotărârea Curții (Camera șasea) din 5 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Ralph Prankl
   (Cauza C-175/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Fiscalitate - Directiva 92/12/CEE - Regimul general al produselor supuse accizelor - Impozitarea mărfurilor de contrabandă - Mărfuri puse în consum într-un stat membru și transportate către un alt stat membru - Stabilirea statului membru competent - Dreptul statului de tranzit de a impozita mărfurile menționate))
   (2015/C 138/27)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Partea din procedura principală

   Ralph Prankl

      Dispozitivul

   Articolul 7 alineatele (1) și (2), precum și articolul 9 alineatul (1) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/108/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1992, trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care mărfurile supuse accizelor introduse în mod clandestin pe teritoriul unui stat membru sunt transportate, în lipsa documentului de însoțire prevăzut la articolul 7 alineatul (4) din respectiva directivă, către un alt stat membru, pe teritoriul căruia aceste mărfuri sunt descoperite de autoritățile competente, statele membre de tranzit nu sunt de asemenea autorizate să perceapă accize de la șoferul camionului care a efectuat transportul menționat pentru faptul că a deținut mărfurile respective în scopuri comerciale pe teritoriul lor.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014.