title: Cauza T-231/10: Hotărârea Tribunalului din 25 octombrie 2013 — Merlin și alții/OAPI — Dusyma (Joc) [ „Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă un joc — Desen sau model industrial anterior — Motive de nulitate — Noutate — Caracter individual — Distincție între produs și desen sau model industrial — Articolele 3, 4, 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002” ]

text:
               7.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/7

         Hotărârea Tribunalului din 25 octombrie 2013 — Merlin și alții/OAPI — Dusyma (Joc)
   (Cauza T-231/10) (1)

   (Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă un joc - Desen sau model industrial anterior - Motive de nulitate - Noutate - Caracter individual - Distincție între produs și desen sau model industrial - Articolele 3, 4, 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002)
   2013/C 359/10
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamanți: Merlin Handelsgesellschaft mbH (Forchtenberg, Germania), Rolf Krämer (Forchtenberg), BLS Basteln Lernen Spielen GmbH (Forchtenberg) și Andreas Hohl (Künzelsau, Germania) (reprezentant: R. Kramer, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Dusyma Kindergartenbedarf GmbH (Schorndorf, Germania) (reprezentant: A. Zinnecker, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 17 martie 2010 (cauza R 879/2009-3) privind o procedură de declarare a nulității între Merlin Handelsgesellschaft mbH și alții și Dusyma Kindergartenbedarf GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Merlin Handelsgesellschaft mbH, Rolf Krämer, BLS Basteln Lernen Spielen GmbH și Andreas Hohl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Cauza C-655/13: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 5 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – H. J. Mertens/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen [Trimitere preliminară – Securitate socială – Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 – Articolul 71 – Noțiunea „lucrător frontalier aflat în șomaj parțial” – Refuzul statului membru de reședință și al statului membru competent de a acorda prestații de șomaj]

text:
               30.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/12

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 5 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – H. J. Mertens/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
      (Cauza C-655/13) (1)

      ([Trimitere preliminară - Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 71 - Noțiunea „lucrător frontalier aflat în șomaj parțial” - Refuzul statului membru de reședință și al statului membru competent de a acorda prestații de șomaj])
      (2015/C 107/15)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Centrale Raad van Beroep

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: H. J. Mertens

         Pârât: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

         Dispozitivul

      Articolul 71 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1606/98 al Consiliului din 29 iunie 1998, trebuie să fie interpretat în sensul că un lucrător frontalier care, imediat după finalizarea unui raport de muncă cu normă întreagă cu un angajator dintr-un stat membru, este angajat cu fracțiune de normă de alt angajator din același stat membru are calitatea de lucrător frontalier aflat în șomaj parțial, în sensul acestei dispoziții.

         (1)  JO C 78, 15.3.2014.


title: Cauza C-39/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 27 ianuarie 2012 — Procedură penală împotriva Vu Thang Dang

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 27 ianuarie 2012 — Procedură penală împotriva Vu Thang Dang
   (Cauza C-39/12)
   2012/C 118/16
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Partea din acțiunea principală

   Vu Thang Dang

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile referitoare la eliberarea și la anularea unei vize uniforme, prevăzute la articolele 21 și 34 din Regulamentul (CE) nr. 810/2009 (1), trebuie interpretate în sensul că se opun ca dispozițiile naționale să prevadă pedepse penale pentru introducerea de străini în mod clandestin, în cazurile în care persoanele respective dețin în mod cert viză, însă au obținut-o în mod fraudulos, prin inducerea în eroare a autorităților competente ale unui alt stat membru cu privire la scopul real al călătoriei lor?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize) (JO L 243, p. 1).


title: Cauza C-239/16 P: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 1 februarie 2017 – Ante Šumelj și alții/Comisia Europeană (Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Acțiune în despăgubire — Actul de aderare a Republicii Croația la Uniunea Europeană — Angajamente referitoare la o strategie de reformă judiciară — Crearea funcției de executor judecătoresc, urmată de eliminarea acesteia — Prejudiciu suferit de persoanele numite în calitate de executori judecătorești — Monitorizare lipsită de culpă a angajamentelor Republicii Croația efectuată de Comisia Europeană — Respingerea acțiunii — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/2

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 1 februarie 2017 – Ante Šumelj și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-239/16 P) (1)

   ((Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Acțiune în despăgubire - Actul de aderare a Republicii Croația la Uniunea Europeană - Angajamente referitoare la o strategie de reformă judiciară - Crearea funcției de executor judecătoresc, urmată de eliminarea acesteia - Prejudiciu suferit de persoanele numite în calitate de executori judecătorești - Monitorizare lipsită de culpă a angajamentelor Republicii Croația efectuată de Comisia Europeană - Respingerea acțiunii - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat))
   (2017/C 129/02)
   Limba de procedură: croata

      Părțile

      Recurenți: Ante Šumelj, Dubravka Bašljan, Đurđica Crnčević, Miroslav Lovreković, Drago Burazer, Nikolina Nežić, Blaženka Bošnjak, Bosiljka Grbašić, Tea Tončić, Milica Bjelić, Marijana Kruhoberec, Davor Škugor, Ivan Gerometa, Kristina Samardžić, Sandra Cindrić, Sunčica Gložinić, Tomislav Polić, Vlatka Pižeta (reprezentant: M. Krmek, odvjetnik)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Ječmenica și G. Wils, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îi obligă pe domnul Ante Šumelj, pe doamnele Dubravka Bašljan și Đurđica Crnčević, pe domnii Miroslav Lovreković și Drago Burazer, pe doamnele Nikolina Nežić, Blaženka Bošnjak, Bosiljka Grbašić, Tea Tončić, Milica Bjelić și Marijana Kruhoberec, pe domnii Davor Škugor și Ivan Gerometa, pe doamnele Kristina Samardžić, Sandra Cindrić și Sunčica Gložinić, pe domnul Tomislav Polić și pe doamna Vlatka Pižeta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 251, 11.7.2016.


title: Cauzele conexate T-472/09 şi T-55/10: Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – SP/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața fier betonului în bare sau în rulouri — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 65 CO, după expirarea Tratatului CECO, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1/2003 — Fixarea prețurilor și a termenelor de plată — Limitarea sau controlul producției sau vânzărilor — Încălcarea unor norme fundamentale de procedură — Temei juridic — Abuz de putere și eludarea procedurii — Amenzi — Plafon prevăzut la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 — Acțiune în anulare — Decizie de modificare — Inadmisibilitate” ]

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/20

         Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – SP/Comisia
   (Cauzele conexate T-472/09 şi T-55/10) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața fier betonului în bare sau în rulouri - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 65 CO, după expirarea Tratatului CECO, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1/2003 - Fixarea prețurilor și a termenelor de plată - Limitarea sau controlul producției sau vânzărilor - Încălcarea unor norme fundamentale de procedură - Temei juridic - Abuz de putere și eludarea procedurii - Amenzi - Plafon prevăzut la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 - Acțiune în anulare - Decizie de modificare - Inadmisibilitate”])
   (2015/C 034/21)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: SP SpA (Brescia, Italia) (reprezentant: G. Belotti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanţi: în cauza T-472/09, iniţial R. Sauer, V. Di Bucci şi B. Gencarelli, ulterior R. Sauer şi R. Striani, agenţi, asistaţi de M. Moretto, avocat, şi în cauza T-55/10, iniţial de R. Sauer şi B. Gencarelli, ulterior R. Sauer şi R. Striani, asistaţi de M. Moretto)

      Obiectul

   În cauza T-472/09, o cerere de constatare a inexistenței sau de anulare a Deciziei C(2009) 7492 final a Comisiei din 30 septembrie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (cazul COMP/37.956 – Fier beton, readoptare), cu titlu subsidiar, o cerere de anulare a articolului 2 din decizia menționată și, cu titlu încă mai subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei, precum și, în cauza T-55/10, o cerere de anulare a Deciziei C(2009) 9912 final a Comisiei din 8 decembrie 2009 prin care se modifică Decizia C(2009) 7492 final

      Dispozitivul

               1)

               Conexează cauzele T-472/09 și T-55/10 în vederea pronunțării hotărârii.

               2)

               În cauza T-472/09, SP/Comisia:

                           —

                           anulează articolul 2 al Deciziei C(2009) 7492 final a Comisiei din 30 septembrie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 65 CO (cazul COMP/37.956 – Fier beton, readoptare), în măsura în care aplică SP SpA în solidar o amendă de 14,35 milioane de euro;

                           —

                           respinge acțiunea în rest;

                           —

                           SP suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată;

                           —

                           Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de SP.

               3)

               În cauza T-55/10, SP/Comisia:

                           —

                           respinge acțiunea;

                           —

                           obligă SP la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-102/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Finanzamt Düsseldorf-Süd/SALIX Grundstücks-Vermietungsgesellschaft mbH & Co. Objekt Offenbach KG [A șasea directivă TVA — Articolul 4 alineatul (5) al doilea și al patrulea paragraf — Posibilitatea statelor membre de a considera că sunt activități ale autorității publice activitățile organismelor de drept public scutite în temeiul articolelor 13 și 28 din A șasea directivă — Norme de exercitare — Drept de deducere — Denaturări semnificative ale concurenței]

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/15

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Finanzamt Düsseldorf-Süd/SALIX Grundstücks-Vermietungsgesellschaft mbH & Co. Objekt Offenbach KG
   (Cauza C-102/08) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 4 alineatul (5) al doilea și al patrulea paragraf - Posibilitatea statelor membre de a considera că sunt activități ale autorității publice activitățile organismelor de drept public scutite în temeiul articolelor 13 și 28 din A șasea directivă - Norme de exercitare - Drept de deducere - Denaturări semnificative ale concurenței)
   2009/C 180/25
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Finanzamt Düsseldorf-Süd

      Pârâtă: SALIX Grundstücks-Vermietungsgesellschaft mbH & Co. Objekt Offenbach KG

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 4 alineatul (5) al doilea și al patrulea paragraf, precum și a articolului 13 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Calificare ca activitate economică sau ca gestionare de patrimoniu a închirierii pe termen lung a unor birouri și spații de parcare de către un organism de drept public — Modalități de exercitare a posibilității statelor membre de a considera drept activitate a unei autorități publice activitățile organismelor de drept public scutite în temeiul articolelor 13 sau 28 din Directiva 77/388/CEE

      Dispozitivul

               1)

               Statele membre trebuie să prevadă o dispoziție expresă pentru a putea face uz de posibilitatea prevăzută la articolul 4 alineatul (5) al patrulea paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, posibilitate potrivit căreia unele activități specifice ale organismelor de drept public, scutite în temeiul articolului 13 sau 28 din această directivă, sunt considerate activități ale autorității publice.

               2)

               Articolul 4 alineatul (5) al doilea paragraf din A șasea directivă 77/388 trebuie interpretat în sensul că organismele de drept public trebuie considerate persoane impozabile pentru activitățile sau operațiunile pe care le realizează în calitate de autorități publice nu numai atunci când nesupunerea acestora la plata impozitului în temeiul primului sau al celui de al patrulea paragraf al dispoziției respective ar conduce la denaturări semnificative ale concurenței în detrimentul concurenților de drept privat ai acestora, ci și atunci când ar conduce la astfel de denaturări în detrimentul propriu.

      (1)  JO C 142, 7.6.2008.


title: Cauza T-208/06: Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2011 — Quinn Barlo și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața metacrilaților — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Noțiunea de încălcare unică — Durata încălcării — Amenzi — Gravitatea încălcării — Circumstanțe atenuante” )

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/46

      Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2011 — Quinn Barlo și alții/Comisia
      (Cauza T-208/06) (1)

      (Concurență - Înțelegeri - Piața metacrilaților - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Noțiunea de încălcare unică - Durata încălcării - Amenzi - Gravitatea încălcării - Circumstanțe atenuante)
      (2012/C 25/86)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Quinn Barlo Ltd (Cavan, Irlanda), Quinn Plastics NV (Geel, Belgia) și Quinn Plastics GmbH (Mayence, Germania) (reprezentanți: W. Blau, F. Wijckmans și F. Tuytschaever, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial V. Bottka și S. Noë, ulterior V. Bottka și N. Khan, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a articolelor 1 și 2 din Decizia C(2006) 2098 final a Comisiei din 31 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.645 — Metacrilați), în măsura în care le privește pe reclamante, precum și, cu titlu subsidiar, o cerere de anulare a articolului 2 din această decizie, în măsura în care acesta dispune aplicarea unei amenzi reclamantelor sau, cu titlu încă mai subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului respectivei amenzi

         Dispozitivul

                  1.

                  Anulează articolul 1 din Decizia C(2006) 2098 final a Comisiei din 31 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.645 — Metacrilați), pe de o parte, în măsura în care la acest articol se constată că Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV și Quinn Plastics GmbH au încălcat articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind Spațiul Economic European (SEE) prin participarea la un ansamblu de acorduri și de practici concertate având ca obiect nu numai plăcile masive din polimetacrilat de metil, ci și compușii pentru turnare din polimetacrilat de metil și plăcile pentru uz sanitar din polimetacrilat de metil și, pe de altă parte, în măsura în care la articolul menționat se reține răspunderea acestor societăți pentru participarea lor la înțelegere între 1 noiembrie 1998 și 23 februarie 2000.

                  2.

                  Stabilește la 8 250 000 de euro cuantumul amenzii la plata căreia, în temeiul articolului 2 din Decizia C(2006) 2098 final, sunt obligate în solidar Quinn Barlo, Quinn Plastics NV și Quinn Plastics GmbH.

                  3.

                  Respinge în rest acțiunea.

                  4.

                  Quinn Barlo, Quinn Plastics NV și Quinn Plastics GmbH suportă 60 % din propriile cheltuieli de judecată și 60 % din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

                  5.

                  Comisia suportă 40 % din propriile cheltuieli de judecată și 40 % din cheltuielile de judecată efectuate de Quinn Barlo, de Quinn Plastics NV și de Quinn Plastics GmbH.

         (1)  JO C 224, 16.9.2006.


title: Cauza C-562/13: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour du travail de Bruxelles – Belgia) – Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve/Moussa Abdida [Trimitere preliminară — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 19 alineatul (2) și articolul 47 — Directiva 2004/83/CE — Standarde minime referitoare la condițiile de acordare a statutului de refugiat sau a statutului conferit prin protecție subsidiară — Persoană care poate beneficia de protecție subsidiară — Articolul 15 litera (b) — Tortură sau tratamente sau pedepse inumane sau degradante aplicate unui solicitant în țara de origine — Articolul 3 — Standarde mai favorabile — Solicitant afectat de o boală gravă — Lipsa unui tratament adecvat disponibil în țara de origine — Directiva 2008/115/CE — Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală — Articolul 13 — Cale de atac jurisdicțională cu efect suspensiv — Articolul 14 — Garanții în așteptarea returnării — Nevoi de bază]

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/13

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour du travail de Bruxelles – Belgia) – Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve/Moussa Abdida
   (Cauza C-562/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 19 alineatul (2) și articolul 47 - Directiva 2004/83/CE - Standarde minime referitoare la condițiile de acordare a statutului de refugiat sau a statutului conferit prin protecție subsidiară - Persoană care poate beneficia de protecție subsidiară - Articolul 15 litera (b) - Tortură sau tratamente sau pedepse inumane sau degradante aplicate unui solicitant în țara de origine - Articolul 3 - Standarde mai favorabile - Solicitant afectat de o boală gravă - Lipsa unui tratament adecvat disponibil în țara de origine - Directiva 2008/115/CE - Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală - Articolul 13 - Cale de atac jurisdicțională cu efect suspensiv - Articolul 14 - Garanții în așteptarea returnării - Nevoi de bază])
   (2015/C 065/18)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour du travail de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve

      Pârât: Moussa Abdida

      Dispozitivul

   Articolele 5 și 13 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală coroborate cu articolul 19 alineatul (2) și cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și articolul 14 alineatul (1) litera (b) din această directivă trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale:

               —

               care nu conferă un efect suspensiv unei căi de atac exercitate împotriva unei decizii prin care se dispune ca un resortisant al unei țări terțe afectat de o boală gravă să părăsească teritoriul unui stat membru, atunci când executarea acestei decizii îl poate expune pe resortisantul în cauză al unei țări terțe unui risc serios de deteriorare gravă și ireversibilă a stării sale de sănătate, și

               —

               care nu prevede acoperirea, în măsura posibilului, a nevoilor de bază ale resortisantului unei țări terțe menționat, pentru a garanta că îngrijirea medicală de urgență și tratamentul de bază al bolii pot fi efectiv acordate, în perioada în care statul membru respectiv este obligat să amâne îndepărtarea aceluiași resortisant al unei țări terțe ca urmare a exercitării căii de atac în discuție.

      (1)  JO C 9, 11.1.2014.


title: Cauza F-133/06: Acțiune introdusă la 11 iulie 2007 — Marcuccio/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/18

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2007 — Marcuccio/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-133/06)
   (2007/C 223/32)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avvocato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               declararea inexistenței ex lege sau, în subsidiar, anularea deciziei prin care s-a dispus respingerea cererii din 31 august 2005 prin care reclamantul solicită autorității împuternicite să facă numiri (AIPN) să fie repus în posesia bunurilor sale care se aflau în locuința de serviciu ce i-a fost atribuită în Angola și pe care Comisia le-a preluat fără a fi în posesia unui titlu;

               —

               declararea inexistenței ex lege sau, în subsidiar, anularea, în măsura necesară, a deciziei emise de AIPN la 20 iulie 2006, prin care a fost respinsă reclamația formulată de reclamant împotriva deciziei contestate;

               —

               obligarea pârâtei la repunerea reclamantului în posesia bunurilor sale;

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamant a sumei de 1 000 000 EUR sau a unei sume mai mari sau mai reduse pe care Tribunalul o va considera justă și echitabilă, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul suferit de reclamant ca urmare a deciziei contestate, începând de la data cererii, 31 august 2005, sau, în subsidiar, de la data emiterii deciziei contestate și până în prezent;

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamant, pentru fiecare zi cuprinsă între data prezentei acțiuni și ziua în care pârâta va executa hotărârea de admitere în tot și fără rezerve a cererii din 31 august 2005, a sumei de 300 EUR sau a unei sume mai mari sau mai reduse pe care Tribunalul o va considera justă și echitabilă, care urmează a fi achitată în prima zi a fiecărei luni pentru obligațiile de plată scadente în luna precedentă, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul cauzat de decizia contestată și produs în intervalul de timp menționat mai sus;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea cererii sale, reclamantul formulează următoarele trei motive:

               1)

               lipsa absolută a motivării, și pentru caracter ilogic, incongruență, confuzie și caracter nefondat al argumentelor formulate de pârâtă;

               2)

               încălcarea gravă și vădită a legii;

               3)

               încălcarea obligației de solicitudine și a celei de bună administrare.


title: Cauza T-579/13 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 18 decembrie 2013 — Istituto di Vigilanza dell’Urbe/Comisia ( „Măsuri provizorii — Contracte de achiziții publice de servicii — Procedura de cerere de ofertă — Prestare de servicii de pază și securitate și de recepție la «Casele Uniunii Europene» din Roma și din Milano — Atribuirea contractului unui alt ofertant — Cerere de suspendare a executării — Încălcarea cerințelor de formă — Inadmisibilitate” )

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/21

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 18 decembrie 2013 — Istituto di Vigilanza dell’Urbe/Comisia
   (Cauza T-579/13 R)
   (Măsuri provizorii - Contracte de achiziții publice de servicii - Procedura de cerere de ofertă - Prestare de servicii de pază și securitate și de recepție la «Casele Uniunii Europene» din Roma și din Milano - Atribuirea contractului unui alt ofertant - Cerere de suspendare a executării - Încălcarea cerințelor de formă - Inadmisibilitate)
   2014/C 39/35
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Istituto di Vigilanza dell’Urbe SpA (Roma, Italia) (reprezentanți: D. Dodaro și S. Cianciullo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Moro și L. Cappelletti, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării deciziei de atribuire adoptată de Comisie la 27 august 2013 și care privește un contract de achiziții publice referitor la servicii de pază și securitate și de recepție la „Casele Uniunii Europene” din Roma și din Milano (Italia)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza F-74/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 21 octombrie 2009 — Ramaekers-Jørgensen/Comisia (Funcționari — Impozit comunitar — Calcul — Cumularea cuantumurilor salariului personal și al pensiei de urmaș — Modalități de percepere a impozitului — Data perceperii)

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/36

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 21 octombrie 2009 — Ramaekers-Jørgensen/Comisia
   (Cauza F-74/08) (1)

   (Funcționari - Impozit comunitar - Calcul - Cumularea cuantumurilor salariului personal și al pensiei de urmaș - Modalități de percepere a impozitului - Data perceperii)
   2009/C 297/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Dominique Ramaekers-Jørgensen (Genval, Belgia) (reprezentant: L. Vogel, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: K. Zieleśkiewicz și M. Bauer, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri de a calcula impozitul comunitar al reclamantei prin cumularea cuantumurilor salariului personal și al pensiei de urmaș, precum și a deciziei de respingere a cererii având ca obiect ca impozitul comunitar aplicat asupra pensiei de urmaș să nu fie perceput în mod anticipat, înainte de plata acesteia, prin deducere din cuantumul salariului său. Pe de altă parte, constatarea nelegalității articolelor 3 și 4 din Regulamentul nr. 260/68

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă doamna Ramaekers-Jørgensen la plata propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor de judecată ale Comisiei Comunităților Europene.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008, p. 52.


title: Cauza C-252/09: Acțiune introdusă la 7 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/28

         Acțiune introdusă la 7 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-252/09)
   2009/C 205/49
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Zavvos și G. Braga da Cruz, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2007/16/CE (1) a Comisiei din 19 martie 2007 privind punerea în aplicare a Directivei 85/611/CEE a Consiliului privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind anumite organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM), în ceea ce privește clarificarea anumitor definiții, sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 23 martie 2008.

      (1)  JO L 79, p. 11.


title: Cauza C-582/12 P: Recurs introdus la 12 decembrie 2012 de El Corte Inglés, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 27 septembrie 2012 în cauza T-373/09, El Corte Inglés/OAPI — Pucci International (Emidio Tucci)

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/9

         Recurs introdus la 12 decembrie 2012 de El Corte Inglés, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 27 septembrie 2012 în cauza T-373/09, El Corte Inglés/OAPI — Pucci International (Emidio Tucci)
   (Cauza C-582/12 P)
   2013/C 63/16
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: El Corte Inglés, S.A. (reprezentanți: J.L. Rivas Zurdo și E. Seijo Veiguela, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și Emilio Pucci International BV

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 27 septembrie 2012, pronunțată în cauza T-373/09, în măsura în care este în opoziție cu prezentul recurs;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de El Corte Inglés, S.A.;

               —

               obligarea Emilio Pucci International BV să suporte cheltuielile efectuate de El Corte Inglés, S.A..

      Motivele și principalele argumente

   Broșurile, sau revistele ori copiile altor documente furnizate de persoana care a formulat opoziția nu au fost prezentate niciodată integral și în forma lor originală. În consecință, probele prezentate de persoana care a formulat opoziția nu pot fi luate în considerare pentru nicio clasă în special. Cu toate acestea, la punctele 26 și 27 din hotărârea pronunțată, Tribunalul, atunci când examinează problema dacă trebuie prezentate numai documente originale, consideră că nu a existat o manipulare frauduloasă, aspect care în mod cert nu se invocase.
   Documentele cuprinse în anexa 2 trebuie excluse, întrucât datele și referințele privind publicarea au fost în mod vădit inserate de persoana care a formulat opoziția. Având în vedere că la aceste aspect nu s-a dat un răspuns corespunzător în hotărâre, recurenta consideră de asemenea că documentele cuprinse în proba 2 ar trebui să fie respinse și, în consecință, nu s-ar putea deduce din aceste reviste existența unei probe nici privind utilizarea nici privind renumele vreuneia dintre mărcile opuse în clasa 25.
   În ceea ce privește comparația dintre produsele și serviciile în litigiu, rezultă din toate considerațiile anterioare că persoana care a formulat opoziția, Emilio Pucci International BV, nu a dovedit utilizarea mărcilor sale italiene anterioare și, în consecință, comparația cu marca a cărei înregistrare s-a solicitat ar trebui efectuată doar în ceea ce privește clasele 18 și 24 ale mărcii comunitare 203570.
   Persoana care a formulat opoziția a recunoscut că marca „Emilio Pucci” a căzut în declin ulterior anilor 70. Pe de altă parte, trebuie evidențiat din nou că marca „Emidio Tucci” este o marcă de renume în Spania, a cunoscut un succes vădit în această țară și corespunde numelor și prenumelor a două persoane reale, Emidio Tucci și Emilio Pucci. Aceste aspecte fac parte din motivele invocate în cadrul procedurii desfășurate la OAPI.
   Dovada profitului necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii persoanei care a formulat opoziția trebuie să demonstreze existența unei intenții de a beneficia din punct de vedere comercial de reputația sa (a se vedea Hotărârea Spa-Finders, punctul 51 (1)). Totuși, persoana care a formulat opoziția nu a prezentat niciun argument în această privință.
   În consecință, atunci când persoana care a formulat opoziția invocă existența unui prejudiciu real sau a unui avantaj neloial, acesta trebuie să ofere precizări și să prezinte dovezi, sau să efectueze o analiză a probabilităților și să furnizeze dovezi care implică faptul că riscul existenței unui profit necuvenit nu este doar ipotetic (punctul 64 din hotărâre) în ceea ce privește tipul de prejudiciu pretins suferit sau avantajul necuvenit al solicitantului, fără a fi suficientă simpla invocare generală a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară (2).
   Or, persoana care a formulat opoziția, Emilio Pucci International, nu își îndeplinește obligația de a motiva aceste aspecte, ci pur și simplu formulează un raționament general cu privire la acestea, fără a furniza detalii. În pofida acestui fapt, Tribunalul, în mod eronat în opinia noastră, suplinește această omisiune a persoanei care a formulat opoziția (a se vedea punctul 65 din hotărâre) și statuează în hotărârea sa că acest punct a fost dovedit.
   Consecințele pentru cauză apar la punctele 66-68 din hotărâre, care se întemeiază pe premisa care, astfel cum am demonstrat anterior, nu s-a produs: dacă persoana care a formulat opoziția, care are sarcina probei, nu a demonstrat existența profitului necuvenit sau a prejudiciului adus renumelui, nu se pot determina produsele în privința cărora motivele de refuz al înregistrării, prevăzute la articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară, produc efecte.

      (1)  Hotărârea Tribunalului din 25 mai 2005, Spa Monopole/OAPI — Spa-Finders Travel Arrangements (SPA-FINDERS), T-67/04, Rec., p. II-1825.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-524/11: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 6 septembrie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Lowlands Design Holding BV/Minister van Financiën (Tariful vamal comun — Nomenclatura combinată — Clasificare tarifară — Combinezon tip sac pentru sugari și copii mici — Subpozițiile 62092000 sau 62114290 )

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/12

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 6 septembrie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Lowlands Design Holding BV/Minister van Financiën
      (Cauza C-524/11) (1)

      (Tariful vamal comun - Nomenclatura combinată - Clasificare tarifară - Combinezon tip sac pentru sugari și copii mici - Subpozițiile 6209 20 00 sau 6211 42 90)
      (2012/C 331/19)
      Limba de procedură: olandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Lowlands Design Holding BV

         Pârât: Minister van Financiën

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3) și la Regulamentul (CE) nr. 651/2007 al Comisiei din 8 iunie 2007 privitor la clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura Combinată (JO L 153, p. 3) — Saci de dormit pentru sugari și copii mici

         Dispozitivul

      Nomenclatura combinată care constituie anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1719/2005 al Comisiei din 27 octombrie 2005, trebuie interpretată în sensul că combinezoane tip sac precum cele în discuție în acțiunea principală trebuie clasificate la subpoziția 6209 20 00 ca „îmbrăcăminte și accesorii de îmbrăcăminte pentru sugari din bumbac” dacă, având în vedere dimensiunile lor, acestea se potrivesc unor copii a căror înălțime nu depășește 86 cm. Dacă această situație nu se regăsește în speță, produsele menționate trebuie clasificate la subpoziția 6211 42 90 ca „alte articole de îmbrăcăminte, pentru femei sau fete, din bumbac”.

         (1)  JO C 25 din 28.01.2011.


title: Cauza C-45/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 12 februarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolele 10 CE și 71 CE și articolul 80 alineatul (2) CE — Siguranță maritimă — Controlul navelor și al instalațiilor portuare — Acorduri internaționale — Competențe care revin Comunității și statelor membre)

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/3

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 12 februarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-45/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolele 10 CE și 71 CE și articolul 80 alineatul (2) CE - Siguranță maritimă - Controlul navelor și al instalațiilor portuare - Acorduri internaționale - Competențe care revin Comunității și statelor membre)
   (2009/C 82/04)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Simonsson, M. Konstantinidis, F. Hoffmeister și I. Zervas, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: A. Samoni-Rantou și S. Chala, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: I. Rao, agent, asistat de D. Anderson, QC)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 10 și 71 și a articolului 80 alineatul (2) din Tratatul CE — Transmiterea la un organism internațional a unei propuneri dintr-un domeniu de competență externă exclusivă comunitară — Siguranță maritimă — Propunere privind controlul conformității navelor și instalațiilor portuare cu cerințele cuprinse în capitolul XI-2 din Convenția SOLAS și în Codul ISPS
   Dispozitivul

               1)

               Prin transmiterea la Organizația Maritimă Internațională (OMI) a unei propuneri (MSC 80/5/11) privind controlul conformității navelor și a instalațiilor portuare cu cerințele cuprinse în capitolul XI-2 al Convenției internaționale pentru ocrotirea vieții omenești pe mare, încheiată la Londra la 1 noiembrie 1974, și în Codul internațional pentru securitatea navelor și a instalațiilor portuare, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 10 CE și 71 CE și al articolului 80 alineatul (2) CE.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza T-714/14: Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2015 – Bonney/OAPI – Bruno (ATHEIST) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ATHEIST — Marca națională verbală anterioară athé — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/31

         Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2015 – Bonney/OAPI – Bruno (ATHEIST)
   (Cauza T-714/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ATHEIST - Marca națională verbală anterioară athé - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 414/40)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamant: David Bonney (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: D. Farnsworth, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial L. Rampini, ulterior D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Vanessa Bruno (Paris, Franța)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 5 august 2014 (cauza R 803/2013-4) referitoare la o procedură de opoziție între doamna Vanessa Bruno și domnul David Bonney

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul David Bonney să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 431, 1.12.2014.


title: Aviz informativ – Consultare publică – Indicație geografică din Republica Africa de Sud

text:
               7.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/3

         AVIZ INFORMATIV – CONSULTARE PUBLICĂ
   Indicație geografică din Republica Africa de Sud
   (2015/C 45/03)
   În cadrul finalizării unui acord cu Republica Africa de Sud sub forma unui protocol privind protecția indicațiilor geografice (denumit în continuare „protocolul”), autoritățile din Africa de Sud au furnizat informații suplimentare privind o indicație geografică în vederea protejării, în temeiul protocolului, a unui produs agricol suplimentar care este adăugat celor de pe lista publicată în Avizul 2014/C051/09 (1). În prezent, Comisia Europeană analizează dacă respectiva indicație geografică anexată trebuie protejată în temeiul protocolului, în sensul articolului 22 alineatul (1) din Acordul TRIPS.
   Comisia invită orice stat membru, orice țară terță sau orice persoană fizică sau juridică rezidentă sau stabilită într-un stat membru sau într-o țară terță, care are un interes legitim, să transmită obiecții cu privire la protecția respectivă, prin depunerea unei declarații motivate corespunzător.
   Declarațiile de opoziție trebuie să parvină Comisiei în termen de două luni de la data prezentei publicări. Declarațiile de opoziție trebuie trimise la următoarea adresă de e-mail:
   AGRI-A3-GI@ec.europa.eu
   Nu se vor lua în considerare decât declarațiile de opoziție primite în termenul stabilit mai sus și numai dacă acestea demonstrează că denumirea propusă pentru protejare:

               (a)

               ar intra în conflict cu denumirea unei rase de animale și, drept rezultat, este susceptibilă să inducă în eroare consumatorul cu privire la adevărata origine a produsului;

               (b)

               este omonimă sau parțial omonimă cu o denumire deja protejată în Uniune în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare (2) sau cu o denumire inclusă în acordurile pe care Uniunea le-a încheiat cu următoarele țări:

                           —

                           Elveția (3);

                           —

                           Coreea (4);

                           —

                           America Centrală (5);

                           —

                           Columbia și Peru (6);

                           —

                           Muntenegru (7);

                           —

                           Bosnia și Herțegovina (8);

                           —

                           Serbia (9);

                           —

                           Republica Moldova (10);

                           —

                           Georgia (11);

               (c)

               având în vedere reputația și renumele unei mărci, precum și perioada de timp în care a fost utilizată, ar putea induce în eroare consumatorul cu privire la adevărata identitate a produsului;

               (d)

               ar prejudicia existența unei denumiri integral sau parțial identice sau a unei mărci ori existența unor produse care se află legal pe piață de cel puțin cinci ani înaintea datei publicării prezentului aviz;

               (e)

               sau dacă se oferă detalii pe baza cărora se poate concluziona că denumirea propusă pentru protejare este generică.

         Criteriile menționate mai sus se evaluează în raport cu teritoriul Uniunii care, în ceea ce privește drepturile de proprietate intelectuală, se referă numai la teritoriul sau teritoriile în care sunt protejate drepturile în cauză.

      (1)  JO C 51, 22.2.2014, p. 22.

      (2)  JO L 343, 14.12.2012, p. 1.

      (3)  Decizia 2002/309/CE, Euratom a Consiliului și a Comisiei privind Acordul de cooperare științifică și tehnologică din 4 aprilie 2002 privind încheierea a șapte acorduri cu Confederația Elvețiană (JO L 114, 30.4.2002, p. 1), în special Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind comerțul cu produse agricole – anexa 7.

      (4)  Decizia 2011/265/UE a Consiliului din 16 septembrie 2010 privind semnarea, în numele Uniunii Europene, și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului de liber schimb între Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Coreea, pe de altă parte (JO L 127, 14.5.2011, p. 1).

      (5)  Acord de instituire a unei asocieri între Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și America Centrală, pe de altă parte (JO L 346, 15.12.2012, p. 3).

      (6)  Acord comercial între Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Columbia și Peru, pe de altă parte (JO L 354, 21.12.2012, p. 3).

      (7)  Decizia 2007/855/CE a Consiliului din 15 octombrie 2007 privind semnarea și încheierea Acordului interimar privind comerțul și aspectele legate de comerț între Comunitatea Europeană, pe de o parte, și Republica Muntenegru, pe de altă parte (JO L 345, 28.12.2007, p. 1).

      (8)  Decizia 2008/474/CE a Consiliului din 16 iunie 2008 privind semnarea și încheierea Acordului interimar privind comerțul și aspectele legate de comerț între Comunitatea Europeană, pe de o parte, și Bosnia și Herțegovina, pe de altă parte (JO L 169, 30.6.2008, p. 10) – Protocolul 6.

      (9)  Decizia 2010/36/CE a Consiliului din 29 aprilie 2008 privind semnarea și încheierea Acordului interimar privind comerțul și aspectele legate de comerț între Comunitatea Europeană, pe de o parte, și Republica Serbia, pe de altă parte (JO L 28, 30.1.2010, p. 1).

      (10)  Decizia 2013/7/UE a Consiliului din 3 decembrie 2012 privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Moldova cu privire la protecția indicațiilor geografice ale produselor agricole și alimentare (JO L 10, 15.1.2013, p. 3).

      (11)  Decizia 2012/164/UE a Consiliului din 14 februarie 2012 privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Georgia cu privire la protecția indicațiilor geografice ale produselor agricole și alimentare (JO L 93, 30.3.2012, p. 1).

      ANEXĂ

                  Tip de produs

                  Denumirea, astfel cum este protejată în Africa de Sud

                  Produs din carne

                  Karoo meat of origin


title: Cauza T-65/14: Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2016 – Bank Refah Kargaran/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului — Înghețarea fondurilor — Nouă includere în listă a numelui reclamantei după anularea de către Tribunal a includerii inițiale — Eroare de drept — Eroare de fapt — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Proporționalitate”)

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/21

         Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2016 – Bank Refah Kargaran/Consiliul
   (Cauza T-65/14) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului - Înghețarea fondurilor - Nouă includere în listă a numelui reclamantei după anularea de către Tribunal a includerii inițiale - Eroare de drept - Eroare de fapt - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Proporționalitate”))
   (2017/C 022/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă): Bank Refah Kargaran (Teheran, Iran) (reprezentant: J.-M. Thouvenin, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: V. Piessevaux, M. Bishop și B. Driessen, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Aresu și D. Gauci, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește, cu titlu principal, anularea Deciziei 2013/661/PESC a Consiliului din 15 noiembrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2013, L 306, p. 18) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1154/2013 al Consiliului din 15 noiembrie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2013, L 306, p. 3), în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă, și, cu titlu subsidiar, anularea Deciziei 2013/661 și a Regulamentului de punere în aplicare nr. 1154/2013, în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă, începând de la 20 ianuarie 2014

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Bank Refah Kargaran suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 135, 5.5.2014.


title: Cauza F-146/15: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 8 iunie 2016 - Massoulié/Parlamentul (Funcție publică — Funcționari — Parlament — Transfer interinstituțional — Exercițiul de promovare 2014 — Cerere de conversiune a rapoartelor de evaluare în puncte de merit — Recalificarea unei reclamații drept cerere — Articolul 90 din statut — Inadmisibilitate vădită)

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/52

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 8 iunie 2016 - Massoulié/Parlamentul
   (Cauza F-146/15) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Parlament - Transfer interinstituțional - Exercițiul de promovare 2014 - Cerere de conversiune a rapoartelor de evaluare în puncte de merit - Recalificarea unei reclamații drept cerere - Articolul 90 din statut - Inadmisibilitate vădită))
   (2016/C 260/65)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: François Massoulié (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: V. Montebello-Demogeot și M. Dean, agenți)

      Obiectul cauzei

   Cerere de anulare a deciziei Parlamentului de respingere a cererii de conversiune a raportului de evaluare întocmit în privința reclamantului ulterior promovării sale la gradul AD 12 în puncte de merit

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea domnului François Massoulié ca vădit inadmisibilă.

               2)

               Domnul Massoulié suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

      (1)  JO C 68, 22.02.2016, p. 45.


title: Cauza C-459/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria)) la 3 octombrie 2014 – Fadil Cocaj/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria)) la 3 octombrie 2014 – Fadil Cocaj/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
   (Cauza C-459/14)
   (2015/C 007/17)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Fadil Cocaj

      Pârât: Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

      Întrebările preliminare

               1)

               Care sunt exact conținutul și cerințele de formă și de fond ale înregistrării menționate la articolul 2 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2004/38/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004?

               2)

               În ce mod, sub ce formă și în fața cărei autorități trebuie efectuată înregistrarea menționată la articolul 2 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004? În cazul în care înregistrarea trebuie efectuată prin intermediul unei autorități, care sunt criteriile de formă și de fond pe care trebuie să le îndeplinească autoritatea respectivă în statul membru în cauză?

               3)

               Având în vedere prevederile articolului 37 [din Directiva 2004/38], dispoziția menționată anterior a acestei directive trebuie interpretată în sensul că precizarea privind partenerul se referă exclusiv la partenerii de sex diferit sau se referă și la partenerii de același sex?

               4)

               În cazul în care legislația unui stat membru conferă partenerilor înregistrați statutul de membru de familie în scopul aplicării Directivei [2004/38], această directivă trebuie interpretată în sensul că se referă exclusiv la partenerii de sex diferit?

               5)

               Directiva [2004/38] trebuie interpretată în sensul că, în scopul aplicării acesteia, trebuie să se considere că există un parteneriat înregistrat atunci când o parte figurează în registrul declarațiilor de parteneriat dintr-un stat membru?

               6)

               Dispoziția menționată din Directiva [2004/38] trebuie interpretată în sensul că, în cazul în care legislația unui stat membru nu conferă parteneriatelor înregistrate un statut echivalent din toate punctele de vedere cu cel al căsătoriilor, parteneriatele în cauză nu conferă în nicio împrejurare statutul de membru de familie, chiar dacă se ține seama de dispozițiile articolului 37 din directivă?

               7)

               Dispoziția menționată din Directiva [2004/38] trebuie interpretată în sensul că statutul echivalent cu cel al căsătoriilor trebuie să includă toate situațiile și consecințele juridice? În cazul în care nu este cert că echivalența este completă, care sunt aspectele celor două statute care trebuie să fie identice în orice caz?

               8)

               Este sau poate fi relevant în scopul aplicării dispoziției menționate din Directiva [2004/38] faptul că legislația unui stat membru face distincție între conceptul de înscriere („bejegyzés”) și cel de înregistrare („regisztrácio”) sau că le utilizează fără a le diferenția?

               9)

               Articolul 37 din Directiva [2004/38] trebuie interpretat în sensul că reglementarea unui stat membru care nu prevede cerința ca parteneriatele nematrimoniale să fie echivalente cu căsătoriile trebuie considerată mai favorabilă în sensul articolului menționat?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-221/06: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 noiembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — Stadtgemeinde Frohnleiten, Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH/Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (Trimitere preliminară — Taxă pentru depunerea pe termen lung de deșeuri într-un depozit de deșeuri — Taxă datorată de operatorul depozitului de deșeuri și calculată în funcție de greutatea deșeurilor depuse și de starea depozitului de deșeuri — Scutirea de la plata taxei pentru depozitarea de deșeuri provenind din situri contaminate austriece — Lipsa scutirii pentru depozitarea de deșeuri provenind din situri contaminate aflate în alte state membre — Articolul 90 CE — Impozite interne — Discriminare)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/16

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 noiembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — Stadtgemeinde Frohnleiten, Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH/Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
   (Cauza C-221/06) (1)

   (Trimitere preliminară - Taxă pentru depunerea pe termen lung de deșeuri într-un depozit de deșeuri - Taxă datorată de operatorul depozitului de deșeuri și calculată în funcție de greutatea deșeurilor depuse și de starea depozitului de deșeuri - Scutirea de la plata taxei pentru depozitarea de deșeuri provenind din situri contaminate austriece - Lipsa scutirii pentru depozitarea de deșeuri provenind din situri contaminate aflate în alte state membre - Articolul 90 CE - Impozite interne - Discriminare)
   (2007/C 315/25)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Stadtgemeinde Frohnleiten, Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH

      Pârât: Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft

      Intervenientă: Republica Austria
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgerichtshof — Interpretarea articolelor 10, 12, 23, 25, 49 și 90 din Tratatul CE — Scutirea de la plata unei taxe pentru depunerea de deșeuri în depozite de deșeuri în favoarea deșeurilor provenind din reabilitarea terenurilor contaminate cu deșeuri vechi (Altlasten), cu condiția ca aceste terenuri să fie înscrise într-un registru public — Excluderea deșeurilor provenind dintr-un teren contaminat cu deșeuri vechi situat pe teritoriul unui alt stat membru
   Dispozitivul
   Articolul 90 primul paragraf CE se opune unei dispoziții fiscale naționale, precum articolul 3 alineatul (2) punctul 1 din Legea privind reabilitarea siturilor contaminate (Altlastensanierungsgesetz) din 7 iunie 1989, care scutește de la plata taxei aplicate pentru depunerea pe termen lung de deșeuri în depozitele naționale de deșeuri depozitările de deșeuri provenind din reabilitarea sau din securizarea siturilor contaminate sau potențial contaminate aflate doar pe teritoriul național, însă exclude scutirea depozitărilor de deșeuri provenind din reabilitarea sau din securizarea siturilor situate în alte state membre.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza T-113/13 P: Ordonanța Tribunalului din 20 septembrie 2013 — Van Neyghem/Consiliul ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2007 — Decizie de a nu-l promova pe reclamant la gradul AST 7 — Respingerea acțiunii în primă instanță — Obligația de motivare — Articolul 266 TFUE — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat” )

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/25

         Ordonanța Tribunalului din 20 septembrie 2013 — Van Neyghem/Consiliul
   (Cauza T-113/13 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2007 - Decizie de a nu-l promova pe reclamant la gradul AST 7 - Respingerea acțiunii în primă instanță - Obligația de motivare - Articolul 266 TFUE - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   2013/C 336/54
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Kris Van Neyghem (Tienen, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și A. Bisch, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 12 decembrie 2012, Van Neyghem/Consiliul (F-77/11, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se solicită anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Kris Van Neyghem suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 147, 25.5.2013.


title: Cauza C-220/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 11 mai 2011 — Star Coaches s. r. o./Finanční ředitelství pro hlavní město Prahu

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 11 mai 2011 — Star Coaches s. r. o./Finanční ředitelství pro hlavní město Prahu
   (Cauza C-220/11)
   2011/C 219/10
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Star Coaches s. r. o.

      Pârâtă: Finanční ředitelství pro hlavní město Prahu

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 306 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) se referă numai la serviciile furnizate de agențiile de turism utilizatorilor finali ai unui serviciu de călătorie (călătorilor) sau se referă și la serviciile furnizate altor persoane (clienților)?

               2.

               O societate de transport care prestează doar servicii de transport de persoane, furnizând agențiilor de turism (și nu direct călătorilor) servicii de transport cu autobuzul și care nu mai prestează niciun alt fel de serviciu (cazare, informare, consultanță etc.) trebuie considerată agenție de turism în sensul articolului 306 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza F-101/07: Acțiune introdusă la 3 octombrie 2007 — Cova/Comisia Comunităților Europene

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/73

         Acțiune introdusă la 3 octombrie 2007 — Cova/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-101/07)
   (2007/C 269/134)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Philippe Cova (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: S. Pappas, lawyer)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri din 29 iunie 2007 în măsura în care aceasta nu acordă prima de conducere prevăzută la articolul 7 alineatul (2) din Statutul funcționarilor pentru o perioadă mai mare de un an;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   1.   Încălcarea articolului 7 alineatul (2) din Statutul funcționarilor de către autoritatea împuternicită să facă numiri

               —

               obiectivul articolului 7 alineatul (2) din Statutul funcționarilor vizează asigurarea unei bune continuități a serviciului în cazul existenței unui post vacant; conform sensului corect al acestei dispoziții, ocuparea temporară a postului trebuie să fie cât de scurtă posibil și din acest motiv administrația este obligată legal să pună capăt fără întârziere interimatului prin numirea în postul respectiv a unui șef de unitate;

               —

               formularea „Durata interimatului este de cel mult un an” se referă exclusiv la durata interimatului și nu afectează remunerația corespunzătoare acestuia dacă interimatul se prelungește peste termenul de un an;

               —

               termenul de un an nu are caracter absolut cu atât mai mult cu cât nu este un termen care se adresează funcționarului, ci administrației, fără vreo altă precizare în sensul că acesta este obligatoriu, coercitiv sau imperativ; prin urmare trebuie interpretat ca fiind o modalitate de a aminti în mod ferm administrației să asigure ocuparea postului respectiv cât de curând posibil.

         2.   Încălcarea obligației de solicitudine și a principiului bune administrări

               —

               obligația menționată mai sus presupune că atunci când o autoritate adoptă o decizie privind situația unui funcționar, trebuie să ia în considerare toți factorii care ar putea să îi influențeze decizia și că în acest sens trebuie să țină cont nu numai de interesele serviciului, ci și de cele ale funcționarului respectiv;

               —

               în această privință principiul bunei administrări este în mod frecvent corelat cu obligația de solicitudine;

               —

               în speță Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile în măsura în care a cunoscut faptul că fostul șef de unitate trebuia să fie numit în alt post și a tolerat numirea ad interim a domnului Cova pentru o perioadă mai lungă de un an. Interpretarea Comisiei conduce la situația paradoxală că, în timp ce responsabilitățile asumate pentru perioada respectivă erau mai mari, reclamantului nu i se poate acorda decât prima de conducere limitată la un an.


title: Cauza C-188/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia n °58 de Madrid (Spania) la 15 aprilie 2014 – Juan Pedro Ludeña Hormigos/Banco de Santander, S.A.

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 58 de Madrid (Spania) la 15 aprilie 2014 – Juan Pedro Ludeña Hormigos/Banco de Santander, S.A.
   (Cauza C-188/14)
   2014/C 223/04
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia no 58 de Madrid

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Juan Pedro Ludeña Hormigos

      Pârâtă: Banco de Santander, S.A.

      Întrebările preliminare

               1)

               Este compatibil cu reglementarea comunitară articolul 22 alineatul 1 din Legea 16/09 din 13 noiembrie 2009 privind serviciile de plată, în măsura în care permite unei instituții bancare să impună și/sau să majoreze prețul serviciilor, modificând condiţiile stabilite inițial?

               2)

               Posibilitatea utilizatorului de a rezilia contractul fără costuri constituie o protecție suficientă pentru acesta?

               3)

               Sunt valide clauzele contractuale convenite între părți, care cuprind posibilitățile prevăzute la articolul menționat în cadrul primei întrebări?

               4)

               În sfârșit, în cazul în care răspunsul la întrebările anterioare este afirmativ, termenul de preaviz de două luni este compatibil cu reglementarea comunitară?


title: Cauza C-340/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal administratif de Montreuil (Franța) la 4 iulie 2011 — Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele Alltri Inka/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/34

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal administratif de Montreuil (Franța) la 4 iulie 2011 — Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele Alltri Inka/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
   (Cauza C-340/11)
   2011/C 269/66
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal administratif de Montreuil

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele Alltri Inka

      Pârât: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

      Întrebările preliminare

               1.

               Trebuie luată în considerare situația deținătorilor de titluri de participare, împreună cu cea a organismelor de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM)?

               2.

               Într-o astfel de ipoteză, în ce condiții reținerea la sursă în litigiu ar putea fi considerată conformă cu principiul liberei circulații a capitalurilor?


title: Cauza T-526/11: Acțiune introdusă la 3 octombrie 2011 — Igcar Chemicals/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/41

         Acțiune introdusă la 3 octombrie 2011 — Igcar Chemicals/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)
   (Cauza T-526/11)
   2011/C 347/74
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Igcar Chemicals, SL (Rubí, Spania) (reprezentant: L. Fernández Vaissieres, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Declararea acțiunii drept întemeiată și admisibilă;

               —

               anularea în parte a deciziei atacate, în măsura în care aceasta vizează expedierea unei facturi pentru taxe administrative și anularea respectivei facturi;

               —

               obligarea ECHA la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune vizează Decizia Agenției Europene pentru Produse Chimice (denumită în continuare „ECHA”) numărul SME (2011) 0572 din 3 august 2011 și anularea în consecință a facturii privind taxele administrative (factura numărul 10028302 din 5 august 2011).
   Amintim în această privință că întreprinderea reclamantă înregistrase anterior diverse substanțe pe care avea intenția să le înscrie. Anterior acestei înscrieri, reclamanta a fost înregistrată în mod eronat drept întreprindere mică.
   În iunie 2011, în temeiul articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 340/2008 al Comisiei din 16 aprilie 2008 privind redevențele și drepturile plătite Agenției Europene pentru Produse Chimice în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) (denumit în continuare „regulamentul privind redevențele”), Agenția a solicitat reclamantei să dovedească faptul că avea dreptul la reducerea redevenței de înregistrare care îi fusese aplicată. Reclamanta a răspuns afirmând că dimensiunea sa corespundea celei a unei întreprinderi mijlocii, împrejurare care a fost luată în considerare și corectată în sistemul REACH-IT în mod voluntar și anterior primirii cererii menționate anterior a ECHA.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat, pe de o parte, pe necompetența Comisiei Europene de a delega către ECHA impunerea unei redevențe administrative și, pe de altă parte, necompetența ECHA de a adopta Decizia MB/29/2010 a Consiliului său de administrație din 12 noiembrie 2010 („on the classification of services for which charges are levied”).

                           —

                           Reclamanta susține cu privire la acest punct că, prin stabilirea la articolul 13 alineatul (4) din regulamentul privind redevențele a faptului că ECHA percepe o redevență administrativă diferită de taxa de înregistrare, care este singura autorizată prin dispozițiile constitutive ale ECHA, Comisia depășește ceea ce permit aceste dispoziții și, cu privire la acest punct, articolul 114 TFUE nu este suficient pentru a justifica competența Comisiei sau a ECHA.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe delegarea ilegală de competențe care figurează în articolul 13 alineatul (4) din regulamentul privind redevențele

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că dispoziția menționată anterior lasă la discreția ECHA stabilirea unei redevențe administrative, fără să definească obiectivele acesteia, conținutul, întinderea și durata acesteia, articolul 2 din Decizia MB/29/2010 și în special tabelul 1 din anexa la aceasta fiind afectate de nelegalitate.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe caracterul punitiv al Deciziei MB/29/2010

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că, deși potrivit articolului 74 alineatul (1) din regulamentul de bază al ECHA agenția poate factura serviciile pe care le prestează, potrivit articolului 74 alineatul (3) din același text redevențele și celelalte surse de venituri ale agenției vor fi determinate astfel încât să garanteze că sunt suficiente pentru a acoperi costurile serviciilor oferite. Cu toate acestea, o redevență administrativă cu un cuantum fix de 14 500 de euro nu poate fi justificată prin munca de verificare a ECHA, acest cuantum fiind disproporționat de ridicat față de serviciile furnizate. Pe de altă parte, aceste redevențe administrative au în realitate un caracter de sancțiune.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice

                           —

                           Reclamanta afirmă în această privință că sistemul REACH-IT nu oferea suficiente informații întreprinderilor pentru ca acestea să poată cunoaște sancțiunile la care se expuneau în privința obligației lor de verificare cu privire la dimensiunea acestora. Pe de altă parte, agenția nu a luat în considerare lipsa caracterului intenționat din partea reclamantei și nici corectarea voluntară a erorii comise.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității în cadrul stabilirii redevențelor administrative în discuție.


title: Cauza C-642/13 P: Recurs introdus la 4 decembrie 2013 de Villeroy & Boch — Belgium împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauzele conexate T-373/10, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, Villeroy & Boch/Comisia

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/23

         Recurs introdus la 4 decembrie 2013 de Villeroy & Boch — Belgium împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauzele conexate T-373/10, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, Villeroy & Boch/Comisia
   (Cauza C-642/13 P)
   2014/C 45/40
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Recurentă: Villeroy & Boch — Belgium (reprezentanți: O. W. Brouwer și N. Lorjé, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauzele conexate T-373/l0, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, Villeroy & Boch/Comisia, în măsura în care prin aceasta se resping concluziile recurentei;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în parte a punctului 1 din dispozitivul Hotărârii din 16 septembrie 2013, în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               cu titlu mai subsidiar, reducerea a amenzii impuse recurentei prin articolul 2 din decizia în litigiu din 23 iunie 2010, la aprecierea Tribunalului;

               —

               cu titlu și mai subsidiar, anularea Hotărârii Tribunalului din 16 septembrie 2013 și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ale recursului.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că hotărârea atacată trebuie anulată pentru următoarele motive:

               1.

                     Primul motiv
                   este întemeiat pe faptul că Tribunalul, în mod eronat, a denaturat probele, întrucât nu a ținut seama de informațiile, care erau relevante pentru soluția sa, prezentate de recurentă și discutate în cadrul procedurii orale în fața Tribunalului.

               2.

                     Al doilea motiv
                   este întemeiat pe susținerea că decizia în litigiu înglobează comportamente independente unele de celelalte în fapt și în drept, deducând o încălcare unică, complexă și continuă. Mai mult, prin aplicarea principiului „încălcării unice, complexe și continue”, Tribunalul a adus atingere dreptului recurentei la un proces echitabil, la buna administrare a justiției și la controlul impus prin lege de către Tribunal.

               3.

                     Al treilea motiv
                   este întemeiat pe faptul că, prin neexercitarea controlului său judiciar în mod corect, Tribunalul nu și-a îndeplinit obligația de a asigura protecția jurisdicțională efectivă garantată de dreptul Uniunii.

               4.

                     Al patrulea motiv
                   este întemeiat pe susținerea că amenda aplicată recurentei nu poate, în nici un caz, să fie justificată prin concluziile la care Tribunalul a ajuns la finalul controlului său, aceasta fiind neproporțională.


title: Cauza C-225/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d’État (Belgia) la 29 aprilie 2013 — Ville d’Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix/Région wallonne

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d’État (Belgia) la 29 aprilie 2013 — Ville d’Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix/Région wallonne
   (Cauza C-225/13)
   2013/C 207/24
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d’État

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Ville d’Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix

      Pârâtă: Région wallonne

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 7 din Directiva 75/442/CEE privind deșeurile (1) trebuie interpretat în sensul că permite calificarea drept plan de gestionare a deșeurilor a unei dispoziții normative care prevede că, prin derogare de la norma potrivit căreia niciun centru tehnic de depozitare a deșeurilor nu poate fi autorizat în afara locurilor prevăzute de planul de gestionare a deșeurilor, centrele tehnice de depozitare a deșeurilor autorizate anterior intrării în vigoare a acestui plan de gestionare a deșeurilor pot fi autorizate din nou, după intrarea în vigoare menționată, pe parcelele care fac obiectul autorizației anterioare intrării în vigoare a planului de gestionare a deșeurilor?

               2.

               Articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/42/CE privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (2) trebuie interpretat în sensul că integrează în noțiunea de planuri și programe o dispoziție normativă care prevede că, prin derogare de la norma potrivit căreia niciun centru tehnic de depozitare a deșeurilor nu poate fi autorizat în afara locurilor prevăzute de planul de gestionare a deșeurilor impus prin articolul 7 din Directiva 75/442/CEE privind deșeurile, centrele tehnice de depozitare a deșeurilor autorizate anterior intrării în vigoare a acestui plan de gestionare a deșeurilor pot fi autorizate din nou, după intrarea în vigoare menționată, pe parcelele care fac obiectul autorizației anterioare intrării în vigoare a planului de gestionare a deșeurilor?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare, articolul 70 al doilea paragraf din Decretul din 27 iunie 1996 privind deșeurile, modificat prin Decretul din 16 octombrie 2003, corespunde cerințelor evaluării efectelor prevăzute de Directiva 2001/42/CE?

      (1)  Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39).

      (2)  Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135).


title: Cauza C-155/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 30 martie 2012 — Minister Finansów/RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland Sp. z o.o.

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 30 martie 2012 — Minister Finansów/RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland Sp. z o.o.
   (Cauza C-155/12)
   2012/C 184/05
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Minister Finansów

      Pârâtă: RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland Sp. z o.o.

      Întrebările preliminare

               1.

               Normele care rezultă din articolele 44 și 47 din Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretate în sensul că prestările de servicii complexe din domeniul depozitării de mărfuri, care cuprind preluarea mărfurilor într-un antrepozit, amplasarea acestora pe rafturi adecvate, păstrarea acestor mărfuri pentru clienți, predarea, descărcarea și încărcarea mărfurilor, precum și, în legătură cu anumiți clienți, ambalarea în pachete individuale a materialelor livrate în pachete colective, reprezintă prestări de servicii legate de bunuri imobile care, în conformitate cu articolul 47 din Directiva 2006/112, sunt impozitate la locul unde este situat bunul imobil

               2.

               sau este vorba despre prestări de servicii care, în temeiul articolului 44 din Directiva 2006/112, sunt impozitate la locul în care beneficiarul căruia îi sunt prestate serviciile are sediul activității sale economice sau un sediu comercial fix, ori, în lipsa acestuia, la domiciliul său stabil sau la locul său de reședință obișnuit?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza T-391/17: Acțiune introdusă la 28 iunie 2017 – România/Comisia

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/33

         Acțiune introdusă la 28 iunie 2017 – România/Comisia
   (Cauza T-391/17)
   (2017/C 269/45)
   Limba de procedură: româna

      Părțile

      Reclamantă: România (reprezentanți: R. Radu, C-M. Florescu, E. Gane și L. Liţu, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei (UE) a Comisiei din 29 martie 2017 privind propunerea de inițiativă cetățenească intitulată „Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe”,

               —

               Obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea dispozițiilor tratatelor Uniunii Europene referitoare la competențele Uniunii

                           —

                           Propunerea de inițiativă cetățenească este focalizată exclusiv pe îmbunătățirea protecției drepturilor persoanelor aparținând minorităților naționale și lingvistice, neavând legătură directă cu diversitatea culturală în sensul dispozițiilor articolului 3 TUE și ale articolului 167 TFUE.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare prevăzute de articolul 296 al doilea paragraf TFUE

                           —

                           Comisia se limitează să enumere propunerile de acte pentru care vor fi adunate declarații de susținere ale cetățenilor și nu prezintă niciun argument juridic care să fundamenteze concluzia că acestea se încadrează în sfera competențelor sale.


title: Cauza T-892/16: Acțiune introdusă la 19 decembrie 2016 – Apple Sales International și Apple Operations Europe/Comisia

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/37

         Acțiune introdusă la 19 decembrie 2016 – Apple Sales International și Apple Operations Europe/Comisia
   (Cauza T-892/16)
   (2017/C 053/46)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Apple Sales International (Cork, Irlanda) și Apple Operations Europe (Cork, Irlanda) (reprezentanți: A. von Bonin și E. van der Stok, avocați, D. Beard QC, A. Bates, L. Osepciu și J. Bourke, barristers)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 30 august 2016 privind ajutorul de stat SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP) acordat Apple de către Irlanda;

               —

               în subsidiar, anularea în parte a deciziei și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă 14 motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de interpretare a dreptului irlandez.

                           —

                           Reclamantele consideră că, în calitatea lor de întreprinderi irlandeze nerezidente, acestea datorau numai impozitul pe profit perceput întreprinderilor din Irlanda în temeiul secțiunii 25 din Taxes Consolidation Act 1997 [Legea consolidată privind taxele și impozitele din 1997] privind „profitul impozitabil” obținut din activitățile realizate de sucursalele lor din Irlanda. Avizele au reflectat în mod adecvat „profitul impozabil” al sucursalelor și, prin urmare, nu le-au conferit un avantaj. De asemenea, Comisia ar fi săvârșit o eroare prin faptul că a considerat că repartizarea profitului în temeiul secțiunii 25 trebuie efectuată în conformitate cu „principiul deplinei concurențe” (denumit în continuare „PDC”).

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că PDC nu poate fi utilizat ca test de verificare a ajutoarelor de stat în cadrul evaluărilor fiscale în temeiul articolului 107 TFUE.

                           —

                           Comisia ar fi constatat în mod eronat că articolul 107 alineatul (1) TFUE impune Irlandei obligația să calculeze profitul impozabil al reclamantelor prevăzut la secțiunea 25 în conformitate cu PDC al Comisiei.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că Comisia ar fi săvârșit erori fundamentale cu privire la activitățile desfășurate de reclamante în afara Irlandei.

                           —

                           Comisia ar fi săvârșit erori fundamentale prin faptul că nu a recunoscut că activitățile generatoare de profit ale reclamantelor, în special dezvoltarea și comercializarea proprietății intelectuale (denumită în continuare „PI Apple”), au fost controlate și conduse din Statele Unite ale Americii. Profitul obținut din aceste activități trebuia considerat obținut în Statele Unite, iar nu în Irlanda. Comisia ar fi luat în considerare în mod greșit doar procesele-verbale ale ședințelor organului de conducere al reclamantelor, ignorând toate celelalte probe privind activitățile.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că Comisia ar fi săvârșit erori fundamentale legate de activitățile reclamantelor în Irlanda.

                           —

                           Comisia nu ar fi ținut seama de faptul că sucursalele irlandeze au efectuat doar activități de rutină și nu au fost implicate în activitățile de dezvoltare și de comercializare a PI Apple care au dus la obținerea profitului.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că prezumțiile Comisiei sunt contrare sarcinii probei, orientărilor OCDE și probelor unanim acceptate ale experților; concluzia este contradictorie.

                           —

                           Comisia a presupus că toate activitățile generatoare de profit ale reclamantelor au fost desfășurate de sucursalele irlandeze, fără a evalua corect probele, inclusiv numeroasele probe prezentate de experți care arată că profitul nu putea fi atribuit activităților din Irlanda.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că reclamantele au fost tratate în același mod ca și alți contribuabili nerezidenți din Irlanda și nu au beneficiat de un tratament selectiv.

                           —

                           Comisia nu a fost în măsură să demonstreze selectivitatea: aceasta, în mod eronat, a tratat reclamantele drept întreprinderi irlandeze rezidente, considerând, astfel, că acestea ar trebui impozitate pe baza profiturilor obținute la nivel global.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe faptul că motivarea principală trebuie să fie anulată pentru încălcarea unei norme fundamentale de procedură.

                           —

                           În decizia de inițiere a procedurii nu a fost enunțată motivarea principală. Dacă ar fi fost enunțată, Apple ar fi fost în măsură să prezinte probe care ar fi putut schimba și ar fi schimbat rezultatul.

               8.

               Al optulea motiv întemeiat pe erori de fapt și de apreciere în aplicarea de către Comisie a TNMM [metoda marjei nete] sucursalelor irlandeze potrivit motivării expuse în subsidiar.

                           —

                           Motivarea subsidiară a Comisiei respinge în mod eronat probele prezentate de experți, fără a explica care ar fi analiza corectă a atribuirii profitului.

               9.

               Al nouălea motiv întemeiat pe împrejurarea că motivarea expusă cu titlu alternativ este viciată de încălcarea unor norme fundamentale de procedură și de o eroare vădită de apreciere.

                           —

                           Comisia a săvârșit o eroare comparând avizele în cauză cu alte avize emise de Irish Revenue [administrația fiscală irlandeză] unor terți, întrucât împrejurările de fapt erau diferite.

               10.

               Al zecelea motiv întemeiat pe faptul că motivarea subsidiară și motivarea expusă cu titlu alternativ nu permit calcularea valorii de recuperat.

                           —

                           Această decizie nu cuprinde nicio explicație cu privire la valoarea ce urmează să fie recuperată în conformitate cu motivarea subsidiară și cu motivarea expusă cu titlu alternativ, iar acest lucru este contrar normelor privind ajutoarele de stat și principiului securității juridice.

               11.

               Al unsprezecelea motiv întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat principiile securității juridice și neretroactivității prin faptul că a dispus recuperarea pretinsului ajutor.

               12.

               Al doisprezecelea motiv întemeiat pe nerespectarea obligației de a efectua o investigație diligentă și imparțială.

               13.

               Al treisprezecelea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 296 TFUE și a articolului 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               14.

               Al paisprezecelea motiv întemeiat pe faptul că decizia excede competența Comisiei stabilită la articolul 107 alineatul (1) TFUE.

                           —

                           Comisia a încălcat principiul securității juridice atunci când a dispus recuperarea în temeiul unei interpretări imprevizibile a legislației privind ajutoarele de stat; a omis să examineze toate probele relevante, contrar obligației sale de diligență; nu a motivat decizia în mod corespunzător și și-a depășit competența stabilită la articolul 107 TFUE, încercând să modifice sistemul impozitului pe profit din Irlanda.


title: Cauza C-29/07: Ordonanța președintelui Curții din 19 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/31

         Ordonanța președintelui Curții din 19 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-29/07) (1)

   (2007/C 315/56)

      Limba de procedură: greaca

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 56, 10.3.2007.