title: Cauza C-376/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Blagoevgrad (Bulgaria) la 13 mai 2019 – „MAK TURS” AD/Direktor na Direktsia „Inspektsia po truda”, Blagoevgrad

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Blagoevgrad (Bulgaria) la 13 mai 2019 – „MAK TURS” AD/Direktor na Direktsia „Inspektsia po truda”, Blagoevgrad
      (Cauza C-376/19)
      (2020/C 161/19)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Rayonen sad Blagoevgrad

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„MAK TURS” AD

         Pârât: Direktor na Direktsia „Inspektsia po truda” – Blagoevgrad
      Prin ordonanța din 13 februarie 2020, Curtea (Camera a șasea) a declarat că soluționarea cauzei nu intră în competența Curții de Justiție a Uniunii Europene.


title: Cauza C-571/19: Recurs introdus la 24 iulie 2019 de EMB Consulting SE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 23 mai 2019 în cauza T-107/17, Frank Steinhoff și alții/Banca Centrală Europeană

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/14

      Recurs introdus la 24 iulie 2019 de EMB Consulting SE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 23 mai 2019 în cauza T-107/17, Frank Steinhoff și alții/Banca Centrală Europeană
      (Cauza C-571/19)
      (2020/C 161/20)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: EMB Consulting SE (reprezentanți: O. Hoepner și D. Unrau, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Frank Steinhoff, Ewald Filbry, Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg-Forchheim-Eschenau-Heroldsberg eG, Werner Bäcker, Banca Centrală Europeană
      Prin Ordonanța din 12 martie 2020, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șaptea) a respins recursul și a obligat-o pe recurentă să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-670/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 10 septembrie 2019 – Gardinia Home Decor GmbH/Hauptzollamt Ulm

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 10 septembrie 2019 – Gardinia Home Decor GmbH/Hauptzollamt Ulm
      (Cauza C-670/19)
      (2020/C 161/21)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Gardinia Home Decor GmbH

         Pârâtă: Hauptzollamt Ulm
      Prin ordonanța din 27 februarie 2020, Curtea (Camera a șasea) a declarat:
      Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (1), modificat prin Regulamentul (UE) nr. 861/2010 al Comisiei din 5 octombrie 2010 (2), trebuie interpretată în sensul că șinele pentru perdele din metal obișnuit sunt incluse în subpoziția tarifară 8302 41 90, cu excepția cazului în care aceste șine constau din profile, tuburi sau bare care au fost pur și simplu tăiate la lungimea dorită, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere pentru a efectua ea însăși clasificarea tarifară a produselor în cauză în litigiul principal, având în vedere informațiile furnizate de Curte ca răspuns la prima întrebare adresată.

         (1)  JO 1987, L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3.

         (2)  Regulamentul de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO 2010, L 284, p. 1).


title: Cauza C-835/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 18 noiembrie 2019 – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di bacino del Po

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 18 noiembrie 2019 – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di bacino del Po
      (Cauza C-835/19)
      (2020/C 161/22)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A.

         Pârâte: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di bacino del Po

         Întrebarea preliminară

      Dreptul [Uniunii Europene] și, în special, principiile consacrate de Directiva [2014/23/UE (1)], mai precis libertatea de alegere a procedurilor de atribuire, cu respectarea principiilor transparenței și [egalității] de tratament menționate în considerentul (68) și la articolul 30, în domeniul atribuirii concesiunilor, se opun reglementării naționale prevăzute la articolul 178 alineatul 8bis din Decretul legislativ nr. 50 din 18 aprilie 2016, care interzice necondiționat autorităților administrative să atribuie concesiuni de autostrăzi expirate sau care urmează să expire prin recurgerea la procedurile prevăzute la articolul 183, care reglementează finanțarea proiectului?

         (1)  Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune (JO 2014, L 94, p. 1).


title: Cauza C-886/19 P: Recurs introdus la 3 decembrie 2019 de Pink Lady America LLC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 24 septembrie 2019 în cauza T-112/18, Pink Lady America/OCSP

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/16

      Recurs introdus la 3 decembrie 2019 de Pink Lady America LLC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 24 septembrie 2019 în cauza T-112/18, Pink Lady America/OCSP
      (Cauza C-886/19 P)
      (2020/C 161/23)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Pink Lady America LLC (reprezentanți: R. Manno, S. Sernia, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP), Western Australian Agriculture Authority (WAAA)
      Prin ordonanța din 3 martie 2020, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a respins cererea de admitere în principiu a recursului și a decis ca Pink Lady America LLC să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-892/19 P: Recurs introdus la 29 noiembrie 2019 de Camelia Manéa împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şaptea) din 12 septembrie 2019 în cauza T-225/18, Manéa/CdT

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/16

      Recurs introdus la 29 noiembrie 2019 de Camelia Manéa împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şaptea) din 12 septembrie 2019 în cauza T-225/18, Manéa/CdT
      (Cauza C-892/19 P)
      (2020/C 161/24)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Camelia Manéa (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Centrul de Traduceri pentru Organismele Uniunii Europene (CdT)

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Hotărârii din 12 septembrie 2019 (T-225/18);

                  —

                  rejudecarea acțiunii și admiterea concluziilor recurentei formulate în primă instanță;

                  —

                  obligarea CdT la plata cheltuielilor de judecată în primă instanță și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului formulat, recurenta invocă șapte motive.
      Primul motiv, referitor la punctele 36-38 din hotărârea atacată, este întemeiat pe denaturarea temeiului juridic și factual al primului motiv al cererii introductive.
      Al doilea motiv, referitor la punctul 43 din hotărârea atacată, este întemeiat pe încălcarea dispozițiilor în materie de probe, pe o apreciere incorectă pe fond care se bazează pe o analiză incompletă de dosarului, pe denaturarea elementelor de probă, precum și pe denaturarea unui înscris din dosar.
      Al treilea motiv, referitor la punctul 44 din hotărârea atacată, este întemeiat pe motivarea contradictorie, pe denaturarea sau aprecierea incorectă pe fond a deciziei din 10 iunie 2016 care decurge dintr-o analiză incompletă de dosarului, precum și pe încălcarea obligației de a reveni la situația anterioară în condiții de legalitate.
      Al patrulea motiv, referitor la punctul 55 din hotărârea atacată, este întemeiat pe o denaturare a motivării deciziei din 29 mai 2017.
      Al cincilea motiv, referitor la punctul 56 din hotărârea atacată, este întemeiat pe o denaturare a motivului cererii introductive privind nerespectarea obligației de motivare.
      Al șaselea motiv este întemeiat pe contradicția dintre punctele 81 și 83 ale hotărârii atacate.
      Al șaptelea motiv, referitor la punctul 84 din hotărârea atacată, este întemeiat pe o denaturare a argumentației, pe o apreciere incorectă pe fond care se bazează pe o analiză incompletă de dosarului, precum și pe răspunsul insuficient al Tribunalului la argumentele prezentate de recurentă.


title: Cauza C-902/19 P: Recurs introdus la 10 decembrie 2019 de Esim Chemicals GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a patra) din 9 octombrie 2019 în cauza T-713/18, Esim Chemicals/EUIPO

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/17

      Recurs introdus la 10 decembrie 2019 de Esim Chemicals GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a patra) din 9 octombrie 2019 în cauza T-713/18, Esim Chemicals/EUIPO
      (Cauza C-902/19 P)
      (2020/C 161/25)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Esim Chemicals GmbH (reprezentanți: I. Rungg, Rechtsanwalt, I. Innerhofer, Rechtsanwältin)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 3 martie 2020, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) nu a admis recursul și a decis ca Esim Chemicals GmbH să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-920/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 16 decembrie 2019 – Fluctus s.r.o. şi alţii

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 16 decembrie 2019 – Fluctus s.r.o. şi alţii
      (Cauza C-920/19)
      (2020/C 161/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI

         Intimată: Landespolizeidirektion Steiermark

         cu participarea: Finanzpolizei Team 96 für das Finanzamt Deutschlandsberg Leibnitz Voitsberg

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că, pentru aprecierea practicilor publicitare ale unui concesionar, pe care Curtea de Justiție le-a calificat, în jurisprudența sa constantă, drept inadmisibile atunci când există un monopol de stat asupra jocurilor de noroc, prezintă relevanță dacă, la o analiză generală, în perioada relevantă, piața jocurilor de noroc a înregistrat o creștere efectivă sau este suficient ca publicitatea să urmărească stimularea participării active la joc, de exemplu prin banalizarea jocului, conferind jocului o imagine pozitivă prin utilizarea încasărilor obținute pentru activități de interes general sau chiar crescându-i atractivitatea prin intermediul unor mesaje publicitare care oferă perspectiva tentantă a unor câștiguri importante?

                  2)

                  În plus, articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că utilizarea de către titularul unui monopol a respectivelor practici publicitare inadmisibile exclude, în orice caz, coerența regimului de monopol sau este posibil ca, în cazul activităților publicitare corespunzătoare ale unor operatori privați, titularul unui monopol poate, de asemenea, să stimuleze participarea activă la joc, de exemplu prin banalizarea jocului, conferind jocului o imagine pozitivă prin utilizarea încasărilor obținute pentru activități de interes general sau chiar crescându-i atractivitatea prin intermediul unor mesaje publicitare care oferă perspectiva tentantă a unor câștiguri importante?

                  3)

                  O instanță națională care, în cadrul competenței sale, trebuie să aplice dispozițiile articolului 56 TFUE este ținută, în virtutea propriei competențe decizionale, să asigure eficacitatea deplină a acestor norme, lăsând neaplicată orice dispoziție națională care – în opinia sa – le este contrară, chiar dacă conformitate cu dreptul Uniunii a normelor respective a fost confirmată în cadrul unei proceduri de control al constituționalității?


title: Cauza C-924/19. sz. ügy: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 18 decembrie 2019 – FMS/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság și Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 18 decembrie 2019 – FMS/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság și Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság
      (Cauza C-924/19. sz. ügy)
      (2020/C 161/27)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Szegedi Közigazgatási și Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: FMS și FNZ

         Pârâte: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság și Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

         Întrebările preliminare

      1.   [motiv nou de inadmisibilitate]

      Dispozițiile privind cererile inadmisibile prevăzute la articolul 33 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (reformare) (1) (denumită în continuare „Directiva privind procedurile”) pot fi interpretate în sensul că se opun legislației unui stat membru în temeiul căreia o cerere este inadmisibilă în cadrul procedurii de azil atunci când solicitantul a ajuns în Ungaria printr-o țară în care nu a fost expus unei persecuții ori unui risc de a suferi vătămări grave sau în care este garantat un nivel adecvat de protecție?
      2.   [inițierea unei proceduri de azil]

                  a)

                  Articolul 6 și articolul 38 alineatul (4) din Directiva privind procedurile, precum și considerentul (34) al acesteia, care impune obligația de examinare a cererilor de protecție internațională, citite în lumina articolului 18 din Carta drepturilor fundamentale (denumită în continuare „carta”), trebuie interpretate în sensul că autoritatea competentă în materie de azil a unui stat membru trebuie să garanteze solicitantului posibilitatea de a iniția procedura de azil în cazul în care aceasta nu a examinat pe fond cererea de azil, invocând motivul de inadmisibilitate menționat la prima întrebare preliminară și a dispus în continuare returnarea solicitantului într-un stat terț care, cu toate acestea, a refuzat să îl admită?

                  b)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare preliminară litera a), care este conținutul exact al acestei obligații? Implică ea obligația de a garanta posibilitatea de a formula o nouă cerere de azil, cu excluderea aplicării consecințelor negative ale cererilor ulterioare prevăzute la articolul 33 alineatul (2) litera (d) și la articolul 40 din Directiva privind procedurile, sau ea înseamnă că procedura de azil trebuie declanșată și desfășurată din oficiu?

                  c)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare litera a), ținând seama și de articolul 38 alineatul (4) din Directiva privind procedurile, statul membru poate, fără a modifica situația de fapt, să reexamineze inadmisibilitatea cererii în cadrul acestei noi proceduri (ceea ce i-ar conferi posibilitatea de a aplica orice tip de procedură prevăzută de capitolul III, de exemplu, aplicând din nou un motiv de inadmisibilitate) sau trebuie să examineze pe fond cererea de azil în legătură cu țara de origine?

                  d)

                  Din articolul 33 alineatul (1) și alineatul (2) literele (b) și (c), precum și din articolele 35 și 38 din Directiva privind procedurile, citite în lumina articolului 18 din cartă, reiese că readmisia de către o țară terță este una dintre condițiile cumulative ale aplicării unui motiv de inadmisibilitate, și anume, adoptarea unei decizii întemeiate pe unul dintre aceste motive, sau este suficient să se verifice existența acestei condiții doar în momentul executării deciziei respective?

            3.   [zonă de tranzit ca loc de luare în custodie publică în cadrul procedurii de azil]

         Următoarele întrebări sunt pertinente în cazul în care este necesar, în conformitate cu răspunsul la a doua întrebare, să se inițieze o procedură de azil.

                  a)

                  Articolul 43 din Directiva privind procedurile trebuie interpretat în sensul că se opune legislației unui stat membru care permite reținerea solicitantului într-o zonă de tranzit pentru o perioadă care depășește patru săptămâni?

                  b)

                  Articolul 2 litera (h) din Directiva 2013/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională (reformare) (2) (denumită în continuare: „Directiva privind condițiile de primire”, aplicabilă în temeiul articolului 26 din Directiva privind procedurile, citită în lumina articolului 6 și a articolului 52 alineatul (3) din cartă, trebuie interpretat în sensul că cazarea într-o zonă de tranzit în împrejurări precum cele din acțiunea principală (zonă care nu poate fi părăsită voluntar din punct de vedere legal în nicio direcție) pentru o perioadă care depășește termenul de patru săptămâni prevăzut la articolul 43 din Directiva privind procedurile, constituie o detenție?

                  c)

                  Faptul că reținerea solicitantului pentru o perioadă care depășește termenul de patru săptămâni prevăzut la articolul 43 din Directiva privind procedurile are loc numai pentru motivul că acesta nu dispune de mijloace materiale pentru a satisface propriile nevoi (de cazare și de masă) este compatibil cu articolul 8 din Directiva privind condițiile de primire, aplicabil în temeiul articolului 26 din Directiva privind procedurile?

                  d)

                  Este compatibil cu articolele 8 și 9 din Directiva privind condițiile de primire, aplicabile în temeiul articolului 26 din Directiva privind procedurile, ca o cazare care constituie o detenție de facto și care depășește termenul de patru săptămâni prevăzut la articolul 43 din Directiva privind procedurile să nu fi fost dispusă printr-o decizie de plasare în detenție, ca solicitantul să nu dispună de nicio cale de atac pentru a contesta legalitatea detenției și a menținerii acesteia, ca detenția de facto să aibă loc fără examinarea necesității sau a proporționalității acesteia sau a eventualelor alternative la aceasta și ca durata exactă a detenției, inclusiv momentul în care aceasta se încheie, să nu fi fost stabilite?

                  e)

                  Articolul 47 din cartă poate fi interpretat în sensul că, în cazul în care o instanță a unui stat membru se confruntă cu o situație de detenție vădit ilegală, aceasta poate, ca măsură provizorie, până la încheierea procedurii administrative, să oblige autoritatea să desemneze, în favoarea resortisantului unei țări terțe, un loc de ședere care să se afle în afara zonei de tranzit și care să nu fie un loc de detenție?

            4.   [zonă de tranzit ca loc de luare în custodie publică care intră în domeniul de competență al poliției pentru străini]

         Următoarele întrebări sunt pertinente în cazul în care, în conformitate cu răspunsul la a doua întrebare, nu este necesară inițierea unei proceduri de azil, ci a unei proceduri care intră în domeniul de competență al poliției pentru străini.

                  a)

                  Considerentele (17) și (24), precum și articolul 16 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (3) (denumită în continuare „Directiva privind returnarea”), citite în lumina articolului 6 și a articolului 52 alineatul (3) din cartă, trebuie interpretate în sensul că cazarea într-o zonă de tranzit în împrejurări precum cele din acțiunea principală (zonă care nu poate fi părăsită voluntar din punct de vedere legal în nicio direcție) constituie o privare de libertate în sensul acestor dispoziții?

                  b)

                  Faptul că luarea în custodie publică a solicitantului unei țări terțe are loc numai pentru motivul că face obiectul unei măsuri de returnare și nu dispune de mijloace materiale pentru a satisface propriile nevoi (de cazare și de masă) este compatibil cu considerentul (16) și cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva privind returnarea, citite în lumina articolului 6 și a articolului 52 alineatul (3) din cartă?

                  c)

                  Este compatibil cu considerentul (16) și cu articolul 15 alineatul (2) din Directiva privind returnarea, citite în lumina articolului 6, a articolului 47 și a articolului 52 alineatul (3) din cartă ca o cazare care constituie o luare în custodie publică de facto să nu fi fost dispusă printr-o decizie de luare în custodie publică, ca solicitantul să nu dispună de nicio cale de atac pentru a contesta legalitatea luării în custodie publică și a menținerii acesteia și ca luarea în custodie publică de facto să aibă loc fără examinarea necesității sau a proporționalității acesteia sau a eventualelor alternative la aceasta?

                  d)

                  Articolul 15 alineatele (1) și (4)-(6), precum și considerentului (16) al Directivei privind returnarea, citite în lumina articolelor 1, 4, 6 și 47 din cartă, pot fi interpretate în sensul că se opun luării în custodie publică în cazul în care aceasta are loc fără a se fi stabilit durata exactă a acesteia sau momentul la care aceasta încetează?

                  e)

                  Dreptul Uniunii poate fi interpretat în sensul că, în cazul în care o instanță a unui stat membru se confruntă cu o situație de luare în custodie publică care este vădit ilegală, aceasta poate, ca măsură provizorie, până la încheierea procedurii administrative, să oblige autoritatea să desemneze, în favoarea resortisantului unei țări terțe, un loc de ședere care să se afle în afara zonei de tranzit și care să nu fie un loc de luare în custodie publică?

            5.   [cale de atac efectivă în ceea ce privește decizia de modificare a țării de returnare]

      Articolul 13 din Directiva privind returnarea, în temeiul căruia resortisantului unei țări terțe i se acordă posibilitatea unei căi de atac efective împotriva „deciziilor referitoare la returnare”, citit în lumina articolului 47 din cartă, trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care calea de atac prevăzută de legislația internă este lipsită de efectivitate, o instanță trebuie să controleze cel puțin o dată cererea introdusă împotriva deciziei de modificare a țării de returnare?

         (1)  JO 2013, L 180, p. 60.

         (2)  JO 2013, L 180, p. 96.

         (3)  JO 2008, L 348, p. 98.


title: Cauza C-925/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 18 decembrie 2019 – SA și SA junior/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság și Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 18 decembrie 2019 – SA și SA junior/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság și Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság
      (Cauza C-925/19)
      (2020/C 161/28)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: SA și SA junior

         Pârâți: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság și Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

         Întrebările preliminare

      1.   [motiv nou de inadmisibilitate]

      Dispozițiile privind cererile inadmisibile prevăzute la articolul 33 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (reformare) (1) (denumită în continuare „Directiva privind procedurile”) pot fi interpretate în sensul că se opun legislației unui stat membru în temeiul căreia o cerere este inadmisibilă în cadrul procedurii de azil atunci când solicitantul a ajuns în Ungaria printr-o țară în care nu a fost expus unei persecuții ori unui risc de a suferi vătămări grave sau în care este garantat un nivel adecvat de protecție?
      2.   [inițierea unei proceduri de azil]

                  a)

                  Articolul 6 și articolul 38 alineatul (4) din Directiva privind procedurile, precum și considerentul (34) al acesteia, care impune obligația de examinare a cererilor de protecție internațională, citite în lumina articolului 18 din Carta drepturilor fundamentale (denumită în continuare „carta”), trebuie interpretate în sensul că autoritatea competentă în materie de azil a unui stat membru trebuie să garanteze solicitantului posibilitatea de a iniția procedura de azil în cazul în care aceasta nu a examinat pe fond cererea de azil, invocând motivul de inadmisibilitate menționat la prima întrebare preliminară și a dispus în continuare returnarea solicitantului într-un stat terț care, cu toate acestea, a refuzat să îl admită?

                  b)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare preliminară litera a), care este conținutul exact al acestei obligații? Implică ea obligația de a garanta posibilitatea de a formula o nouă cerere de azil, cu excluderea aplicării consecințelor negative ale cererilor ulterioare prevăzute la articolul 33 alineatul (2) litera (d) și la articolul 40 din Directiva privind procedurile, sau ea înseamnă că procedura de azil trebuie declanșată și desfășurată din oficiu?

                  c)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare litera a), ținând seama și de articolul 38 alineatul (4) din Directiva privind procedurile, statul membru poate, fără a modifica situația de fapt, să reexamineze inadmisibilitatea cererii în cadrul acestei noi proceduri (ceea ce i-ar conferi posibilitatea de a aplica orice tip de procedură prevăzută de capitolul III, de exemplu, aplicând din nou un motiv de inadmisibilitate) sau trebuie să examineze pe fond cererea de azil în legătură cu țara de origine?

                  d)

                  Din articolul 33 alineatul (1) și alineatul (2) literele (b) și (c), precum și din articolele 35 și 38 din Directiva privind procedurile, citite în lumina articolului 18 din cartă, reiese că readmisia de către o țară terță este una dintre condițiile cumulative ale aplicării unui motiv de inadmisibilitate, și anume, adoptarea unei decizii întemeiate pe unul dintre aceste motive, sau este suficient să se verifice existența acestei condiții doar în momentul executării deciziei respective?

            3.   [zonă de tranzit ca loc de luare în custodie publică în cadrul procedurii de azil]

         Următoarele întrebări sunt pertinente în cazul în care este necesar, în conformitate cu răspunsul la a doua întrebare, să se inițieze o procedură de azil.

                  a)

                  Articolul 43 din Directiva privind procedurile trebuie interpretat în sensul că se opune legislației unui stat membru care permite reținerea solicitantului într-o zonă de tranzit pentru o perioadă care depășește patru săptămâni?

                  b)

                  Articolul 2 litera (h) din Directiva 2013/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională (reformare) (2) (denumită în continuare: „Directiva privind condițiile de primire”, aplicabilă în temeiul articolului 26 din Directiva privind procedurile, citită în lumina articolului 6 și a articolului 52 alineatul (3) din cartă, trebuie interpretat în sensul că cazarea într-o zonă de tranzit în împrejurări precum cele din acțiunea principală (zonă care nu poate fi părăsită voluntar din punct de vedere legal în nicio direcție) pentru o perioadă care depășește termenul de patru săptămâni prevăzut la articolul 43 din Directiva privind procedurile, constituie o detenție?

                  c)

                  Faptul că reținerea solicitantului pentru o perioadă care depășește termenul de patru săptămâni prevăzut la articolul 43 din Directiva privind procedurile are loc numai pentru motivul că acesta nu dispune de mijloace materiale pentru a satisface propriile nevoi (de cazare și de masă) este compatibil cu articolul 8 din Directiva privind condițiile de primire, aplicabil în temeiul articolului 26 din Directiva privind procedurile?

                  d)

                  Este compatibil cu articolele 8 și 9 din Directiva privind condițiile de primire, aplicabile în temeiul articolului 26 din Directiva privind procedurile, ca o cazare care constituie o detenție de facto și care depășește termenul de patru săptămâni prevăzut la articolul 43 din Directiva privind procedurile să nu fi fost dispusă printr-o decizie de plasare în detenție, ca solicitantul să nu dispună de nicio cale de atac pentru a contesta legalitatea detenției și a menținerii acesteia, ca detenția de facto să aibă loc fără examinarea necesității sau a proporționalității acesteia sau a eventualelor alternative la aceasta și ca durata exactă a detenției, inclusiv momentul în care aceasta se încheie, să nu fi fost stabilite?

                  e)

                  Articolul 47 din cartă poate fi interpretat în sensul că, în cazul în care o instanță a unui stat membru se confruntă cu o situație de detenție vădit ilegală, aceasta poate, ca măsură provizorie, până la încheierea procedurii administrative, să oblige autoritatea să desemneze, în favoarea resortisantului unei țări terțe, un loc de ședere care să se afle în afara zonei de tranzit și care să nu fie un loc de detenție?

            4.   [zonă de tranzit ca loc de luare în custodie publică care intră în domeniul de competență al poliției pentru străini]

         Următoarele întrebări sunt pertinente în cazul în care, în conformitate cu răspunsul la a doua întrebare, nu este necesară inițierea unei proceduri de azil, ci a unei proceduri care intră în domeniul de competență al poliției pentru străini.

                  a)

                  Considerentele (17) și (24), precum și articolul 16 din Directiva (3) 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (denumită în continuare „Directiva privind returnarea”), citite în lumina articolului 6 și a articolului 52 alineatul (3) din cartă, trebuie interpretate în sensul că cazarea într-o zonă de tranzit în împrejurări precum cele din acțiunea principală (zonă care nu poate fi părăsită voluntar din punct de vedere legal în nicio direcție) constituie o privare de libertate în sensul acestor dispoziții?

                  b)

                  Faptul că luarea în custodie publică a solicitantului unei țări terțe are loc numai pentru motivul că face obiectul unei măsuri de returnare și nu dispune de mijloace materiale pentru a satisface propriile nevoi (de cazare și de masă) este compatibil cu considerentul (16) și cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva privind returnarea, citite în lumina articolului 6 și a articolului 52 alineatul (3) din cartă?

                  c)

                  Este compatibil cu considerentul (16) și cu articolul 15 alineatul (2) din Directiva privind returnarea, citite în lumina articolului 6, a articolului 47 și a articolului 52 alineatul (3) din cartă ca o cazare care constituie o luare în custodie publică de facto să nu fi fost dispusă printr-o decizie de luare în custodie publică, ca solicitantul să nu dispună de nicio cale de atac pentru a contesta legalitatea luării în custodie publică și a menținerii acesteia și ca luarea în custodie publică de facto să aibă loc fără examinarea necesității sau a proporționalității acesteia sau a eventualelor alternative la aceasta?

                  d)

                  Articolul 15 alineatele (1) și (4)-(6), precum și considerentului (16) al Directivei privind returnarea, citite în lumina articolelor 1, 4, 6 și 47 din cartă, pot fi interpretate în sensul că se opun luării în custodie publică în cazul în care aceasta are loc fără a se fi stabilit durata exactă a acesteia sau momentul la care aceasta încetează?

                  e)

                  Dreptul Uniunii poate fi interpretat în sensul că, în cazul în care o instanță a unui stat membru se confruntă cu o situație de luare în custodie publică care este vădit ilegală, aceasta poate, ca măsură provizorie, până la încheierea procedurii administrative, să oblige autoritatea să desemneze, în favoarea resortisantului unei țări terțe, un loc de ședere care să se afle în afara zonei de tranzit și care să nu fie un loc de luare în custodie publică?

            5.   [cale de atac efectivă în ceea ce privește decizia de modificare a țării de returnare]

      Articolul 13 din Directiva privind returnarea, în temeiul căruia resortisantului unei țări terțe i se acordă posibilitatea unei căi de atac efective împotriva „deciziilor referitoare la returnare”, citit în lumina articolului 47 din cartă, trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care calea de atac prevăzută de legislația internă este lipsită de efectivitate, o instanță trebuie să controleze cel puțin o dată cererea introdusă împotriva deciziei de modificare a țării de returnare?

         (1)  JO 2013, L 180, p. 60.

         (2)  JO 2013, L 180, p. 96.

         (3)  JO 2008, L 348, p. 98.


title: Cauza C-932/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Győri Ítélőtábla (Ungaria) la 20 decembrie 2019 – JZ/OTP Jelzálogbank Zrt. și alții

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Győri Ítélőtábla (Ungaria) la 20 decembrie 2019 – JZ/OTP Jelzálogbank Zrt. și alții
      (Cauza C-932/19)
      (2020/C 161/29)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Győri Ítélőtábla

         Părțile din procedura principală

         Apelant: JZ

         Intimate: OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt

         Întrebarea preliminară

      Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) se opune unei norme de drept național care, în contractele de împrumut încheiate cu consumatorii, prevede că este nulă clauza – cu excepția condițiilor contractuale care au fost negociate în mod individual – în temeiul căreia instituția financiară decide să aplice la deblocarea fondurilor destinate achiziționării bunului care face obiectul împrumutului sau al leasingului cursul de cumpărare, iar la rambursare să aplice cursul de vânzare sau un alt curs de schimb decât cel stabilit la deblocarea fondurilor și înlocuiește clauzele nule, atât în ceea ce privește deblocarea fondurilor, cât și rambursarea, cu o dispoziție care aplică cursul de schimb oficial stabilit de Banca Națională a Ungariei pentru valuta corespunzătoare, fără să țină seama de aspectul dacă dispoziția respectivă – având în vedere toate clauzele contractului – protejează realmente consumatorul împotriva consecințelor deosebit de prejudiciabile și, de asemenea, fără să ofere consumatorului posibilitatea să își exprime voința cu privire la aspectul dacă dorește să apeleze la protecția acestei dispoziții normative?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-10/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 10 ianuarie 2020 – Flightright GmbH/Eurowings GmbH

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 10 ianuarie 2020 – Flightright GmbH/Eurowings GmbH
      (Cauza C-10/20)
      (2020/C 161/30)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Flightright GmbH

         Pârâtă: Eurowings GmbH

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Reglementarea referitoare la plata unei compensații în cazul anulării [unui zbor], în conformitate cu articolul 5 coroborat cu articolul 7 din Regulamentul nr. 261/2004 (1), trebuie interpretată în sensul că pasagerii care sunt transportați la destinația finală cu un zbor de redirecționare cu mai mult de o oră înainte de ora de plecare prevăzută, ajungând chiar mai devreme la destinația finală cu acest transport alternativ decât ar fi ajuns cu zborul programat (și anulat), obțin de asemenea o compensație în temeiul unei aplicări prin analogie a articolului 7 din acest regulament?

                  2.

                              a)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1: această compensație, care trebuie în principiu acordată în temeiul articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 261/2004, poate fi redusă în această situație în funcție de distanța de zbor, în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 261/2004, atunci când ora de sosire a zborului de redirecționare este anterioară orei de sosire prevăzute a zborului rezervat inițial?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2 litera (a): există un motiv de excludere a posibilității reducerii, în cazul în care ora de sosire a zborului de redirecționare este situată cu prea mult timp – și anume cu peste trei ore – înaintea orei de sosire prevăzute a zborului rezervat inițial?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-17/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Italia) la 14 ianuarie 2020 – MC/U.T.G. – Prefettura di Foggia

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Italia) la 14 ianuarie 2020 – MC/U.T.G. – Prefettura di Foggia
      (Cauza C-17/20)
      (2020/C 161/31)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: MC

         Pârâtă: U.T.G. – Prefettura di Foggia

         Întrebarea preliminară

      Articolele 91, 92 și 93 din Decretul legislativ nr. 159 din 6 septembrie 2011, în măsura în care nu prevăd o dezbatere precontencioasă în contradictoriu în favoarea persoanei în privința căreia administrația își propune să emită o informazione interdittiva antimafia (raport de informare antimafia care stabilește o interdicție), sunt compatibile cu principiul contradictorialității, astfel cum a fost consacrat și recunoscut ca principiu de drept al Uniunii?


title: Cauza C-18/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 16 ianuarie 2020 – XY

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 16 ianuarie 2020 – XY
      (Cauza C-18/20)
      (2020/C 161/32)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurent: XY

         Autoritate intimată: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Expresiile „elemente sau date noi” care „au apărut sau au fost prezentate de către solicitant”, cuprinse la articolul 40 alineatul (2) alineatul (3) din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (1) (reformare) (denumită în continuare „Directiva privind procedurile”), includ și împrejurările deja existente înainte de încheierea definitivă a procedurii de azil anterioare?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                  2.

                  În cazul în care apar fapte sau elemente de probă noi, care nu au putut fi invocate în cadrul procedurii anterioare din motive care nu pot fi imputate străinului, este suficient ca unui solicitant de azil să i se permită reluarea unei proceduri anterioare care a fost încheiată cu pronunțarea unei decizii definitive?

                  3.

                  În cazul în care, din culpa sa, solicitantul de azil nu a prezentat deja în cursul procedurii anterioare de azil argumentele referitoare la motivele noi invocate, autoritatea publică poate respinge examinarea pe fond a unei cereri ulterioare în temeiul unei norme naționale care stabilește un principiu general aplicabil în cadrul procedurii administrative, deși, în lipsa adoptării unor dispoziții speciale, statul membru nu a transpus corespunzător dispozițiile prevăzute la articolul 40 alineatele (2) și (3) din Directiva privind procedurile și, ca urmare a acestei împrejurări, nu a făcut uz în mod expres de posibilitatea acordată prin articolul 40 alineatul (4) din Directiva privind procedurile, de a prevedea o derogare de la examinarea pe fond a cererii ulterioare?

         (1)  JO 2013, L 180, p. 60.


title: Cauza C-32/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte di appello di Napoli (Italia) la 22 ianuarie 2020 – TJ/Balga Srl

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte di appello di Napoli (Italia) la 22 ianuarie 2020 – TJ/Balga Srl
      (Cauza C-32/20)
      (2020/C 161/35)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte di appello di Napoli

         Părțile din procedura principală

      Apelantă: TJ
      Intimată: Balga Srl

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 30 din cartă trebuie interpretat în sensul că recunoaște, în cazul concedierilor colective nelegale, dreptul la o protecție calificată prin parametri de efectivitate, de eficiență, de adecvare și de disuasiune, întrucât aceste cerințe caracterizează sancțiunile prevăzute de „dreptul Uniunii” pentru a garanta respectarea unor valori fundamentale, cu care legislația națională – sau practica – care asigură măsurile sancționatorii concrete împotriva concedierilor nejustificate trebuie să se conformeze? În consecință, parametrii menționați constituie o limită externă relevantă și utilizabilă în judecarea cauzei în ceea ce privește acțiunile recunoscute instanței naționale pentru a asigura conformitatea cu dreptul Uniunii a legislației sau a practicii naționale de transpunere a Directivei 98/59/CE (1)?

                  2)

                  Pentru a stabili nivelul de protecție impus de dreptul Uniunii în cazul concedierilor colective nelegale, articolul 30 din cartă trebuie interpretat ținând „seama” – și considerându-l, așadar, relevant – de conținutul material al articolului 24 din Carta socială europeană revizuită, la care se face trimitere în Explicații, astfel cum reiese acesta din deciziile Comitetului European pentru Drepturi Sociale, și, prin urmare, dreptul Uniunii se opune unei reglementări naționale și unei practici care, prin excluderea unei măsuri de reintegrare la locul de muncă, limitează protecția la un remediu pur compensatoriu, caracterizat printr-un plafon calculat pe baza criteriului prioritar al vechimii în muncă, iar nu pe baza criteriului reparării prejudiciului suferit de lucrător din cauza pierderii sursei sale de venituri?

                  3)

                  Prin urmare, atunci când apreciază gradul de compatibilitate a legislației interne care transpune sau care prevede măsura de protecție în cazul concedierilor colective nelegale (pentru motivul încălcării criteriilor de selecție), instanța națională trebuie să țină seama de conținutul Cartei sociale europene, astfel cum reiese acesta din deciziile organelor acesteia, și, în orice caz, să considere că este necesară o protecție reparatorie deplină sau care, cel puțin, să aibă o astfel de vocație sub aspectul reparării consecințelor economice care decurg din pierderea contractului de muncă?

                  4)

                  Articolele 20, 21, 34 și 47 din cartă se opun adoptării de către un stat membru a unei reglementări sau a unei practici de transpunere a Directivei 98/59/CE, care prevede numai pentru lucrătorii angajați după data de 7 martie 2015, implicați în aceeași procedură, un regim de sancțiuni care exclude, spre deosebire de cele asigurate celorlalți lucrători cărora li se aplică aceeași procedură, dar care au fost angajați la o dată anterioară, reintegrarea la locul de muncă și, în orice caz, repararea consecințelor care decurg din pierderea veniturilor și din pierderea protecției de securitate socială, recunoscând exclusiv o compensație constând într-un cuantum stabilit cu prioritate pe baza parametrului vechimii în muncă, diferențiind astfel sancțiunea în funcție de data angajării, într-un mod susceptibil să genereze o diversitate de niveluri de protecție bazate pe criteriul menționat, iar nu pe consecințele efectiv suferite ca urmare a pierderii nejustificate a sursei de venituri?

         (1)  Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (JO 1998, L 225, p. 16).


title: Cauza C-33/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Ravensburg (Germania) la 23 ianuarie 2020 – UK/Volkswagen Bank GmbH

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Ravensburg (Germania) la 23 ianuarie 2020 – UK/Volkswagen Bank GmbH
      (Cauza C-33/20)
      (2020/C 161/36)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Ravensburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: UK

         Pârâtă: Volkswagen Bank GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 10 alineatul (2) litera (l) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (1) trebuie interpretat în sensul că în contractul de credit:

                              a)

                              trebuie menționată, ca valoare absolută, rata dobânzii de întârziere aplicabilă la încheierea contractului de credit sau, cel puțin, rata dobânzii de referință aplicabilă (în speță, rata dobânzii de bază, în conformitate cu articolul 247 din BGB [Codul civil german]), din care este stabilită, printr-o majorare, rata dobânzii de întârziere aplicabilă (în speță, de cinci puncte procentuale, în conformitate cu articolul 288 alineatul 1 a doua teză din BGB)?

                              b)

                              trebuie explicat în mod concret mecanismul de ajustare a ratei dobânzii de întârziere sau, cel puțin, trebuie să se facă trimitere la normele naționale care furnizează informații cu privire la ajustarea ratei dobânzii de întârziere (articolul 247 și articolul 288 alineatul 1 a doua teză din BGB)?

                  2)

                  Articolul 10 alineatul (2) litera (r) din Directiva 2008/48/CE trebuie interpretat în sensul că în contractul de credit trebuie menționată o metodă de calcul concretă, inteligibilă pentru consumator, pentru stabilirea compensației aferente rambursării anticipate a creditului, astfel încât consumatorul să poată calcula, cel puțin cu aproximație, cuantumul compensației aferente rezilierii anticipate?

                  3.

                  Articolul 10 alineatul (2) litera (s) din Directiva 2008/48/CE trebuie interpretat în sensul că în contractul de credit:

                              a)

                              trebuie menționate și drepturile de reziliere ale părților la contractul de credit prevăzute de dreptul național, în special dreptul de reziliere al împrumutatului pentru un motiv serios, în conformitate cu articolul 314 din BGB, în cazul contractelor de credit pe durată determinată?

                              b)

                              în privința tuturor drepturilor de reziliere ale părților la contractul de credit, trebuie menționate termenul și forma prevăzute pentru notificarea de reziliere, în cazul exercitării dreptului de reziliere?

         (1)  JO 2008, L 133, p. 66.


title: Cauza C-40/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 27 ianuarie 2020 – AQ, BO, CP/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 27 ianuarie 2020 – AQ, BO, CP/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia
      (Cauza C-40/20)
      (2020/C 161/37)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: AQ, BO, CP

         Intimați: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Clauza 5 din acordul-cadru anexat la Directiva 1999/70/CE (Directiva privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, denumită în continuare „directiva”) (1), intitulată „Măsuri de prevenire a abuzurilor”, coroborată cu considerentele (6) și (7) ale directivei și cu clauza 4 din acest acord-cadru (intitulată „Principiul nediscriminării”), precum și în lumina principiilor echivalenței, efectivității și efectului util al dreptului [Uniunii Europene], se opune unei reglementări naționale, în speță articolul 24 alineatul 3 litera a) și articolul 22 alineatul 9 din Legea 240/2010, care permite universităților să utilizeze, fără limite cantitative, contracte de cercetător pe o durată determinată de trei ani și care pot fi prelungite cu doi ani, fără a condiționa încheierea și prelungirea lor de niciun motiv obiectiv legat de nevoi cu caracter temporar sau excepțional ale universității care le dispune, și care prevede, ca limită unică a recurgerii la mai multe raporturi de muncă pe durată determinată cu aceeași persoană, doar durata de cel mult 12 ani, chiar cu întrerupere?

                  2)

                  Clauza 5 din acordul-cadru, menționată anterior, coroborată cu considerentele (6) și (7) ale directivei și cu clauza 4 din acordul-cadru menționat, citată anterior, precum și în lumina efectului util al dreptului [Uniunii Europene], se opune unei reglementări naționale (în speță articolul 24 și articolul 29 alineatul 1 din Legea 240/2010) care acordă universităților posibilitatea să recruteze exclusiv cercetători pe durată determinată, fără a condiționa decizia în acest sens de existența unor nevoi cu caracter temporar sau excepțional și fără a prevedea vreo limită, prin încheierea de contracte de muncă pe durată determinată succesive pe termen potențial nelimitat pentru a răspunde nevoilor obișnuite care țin de activitățile didactice și de cercetare ale universităților respective?

                  3)

                  Clauza 4 din același acord-cadru se opune unei reglementări naționale precum articolul 20 alineatul 1 din Decretul legislativ nr. 75/2017 (astfel cum a fost interpretat prin Circulara ministerială nr. 3/2017, citată anterior), care, deși recunoaște posibilitatea de definitivare a cercetătorilor pe durată determinată din cadrul instituțiilor publice de cercetare – însă numai dacă au efectuat cel puțin trei ani de serviciu până la 31 decembrie 2017 –, nu permite această posibilitate în favoarea cercetătorilor universitari pe durată determinată pentru simplul motiv că articolul 22 alineatul 16 din Decretul legislativ nr. 75/2017 a inclus raporturile de muncă ale acestora, deși întemeiate potrivit legii pe un contract de muncă subordonată, în „regimul de drept public”, în pofida faptului că articolul 22 alineatul 9 din Legea 240/2010 supune cercetătorii din cadrul instituțiilor de cercetare și al universităților aceleiași reguli privind durata maximă pe care o pot avea raporturile pe durată determinată instituite, sub forma contractelor menționate la articolul 24 din aceeași lege sau a indemnizațiilor de cercetare prevăzute la același articol 22, cu universitățile și instituțiile de cercetare?

                  4)

                  Principiile echivalenței și efectivității și principiul efectului util al dreptului Uniunii Europene, în ceea ce privește acordul-cadru citat anterior, precum și principiul nediscriminării prevăzut în clauza 4 din acest acord-cadru se opun unei reglementări naționale [articolul 24 alineatul 3 litera a) din Legea 240/2010 și articolul 29 alineatul 2 litera d) și articolul 29 alineatul 4 din Decretul legislativ nr. 81/2015] care, chiar în prezența unei reglementări aplicabile tuturor lucrătorilor publici și privați, cuprinsă în cele din urmă în același Decret nr. 81, și care prevede (începând cu anul 2018) durata maximă de 24 de luni (inclusiv prelungirile și reînnoirile) a unui raport de muncă pe durată determinată și condiționează utilizarea acestui tip de raporturi în administrația publică de existența unor „nevoi cu caracter temporar și excepțional”, permite universităților să recruteze cercetători prin încheierea unui contract de muncă pe durată determinată de trei ani, care poate fi prelungit cu doi ani în cazul unei evaluări pozitive a activităților didactice și de cercetare desfășurate în perioada trienală respectivă, fără a condiționa nici încheierea primului contract, nici prelungirea acestuia de existența unor astfel de nevoi cu caracter temporar sau excepțional ale universității, permițându-i chiar să încheie, la finalul perioadei de cinci ani, cu aceeași persoană sau cu alte persoane, încă un contract pe durată determinată de același tip, pentru a răspunde acelorași nevoi care țin de activitățile didactice și de cercetare legate de contractul anterior?

                  5)

                  Clauza 5 din acordul-cadru citat anterior se opune, inclusiv în lumina principiilor efectivității și echivalenței și a clauzei 4 menționate mai sus, ca o reglementare națională [articolul 29 alineatul 2 litera d) și articolul 29 alineatul 4 din Decretul legislativ nr. 81/2015 și articolul 36 alineatele 2 și 5 din Decretul legislativ nr. 165/2001] să înlăture posibilitatea cercetătorilor universitari angajați cu contract pe durată determinată de trei ani și care poate fi prelungit cu alți doi ani [în temeiul articolului 24 alineatul 3 litera a) din Legea 240/2010, citat anterior] de a institui ulterior un raport de muncă pe durată nedeterminată, în lipsa altor măsuri în dreptul italian susceptibile să prevină și să sancționeze abuzurile în utilizarea de către universități a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive?

         (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza C-44/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 27 ianuarie 2020 – Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA)/PC, RE

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 27 ianuarie 2020 – Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA)/PC, RE
      (Cauza C-44/20)
      (2020/C 161/38)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA)

         Intimați: PC, RE

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Clauza 4 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului la 28 iunie 1999 (1), trebuie interpretată în sensul că impune ca perioadele de activitate efectuate de un lucrător pe durată determinată în serviciul autorității în funcții care coincid cu cele ale unui angajat de carieră încadrat în categoria corespunzătoare din cadrul aceleiași autorități să fie luate în considerare pentru stabilirea vechimii sale în muncă, inclusiv în cazul în care titularizarea sa ulterioară pe post are loc în urma unui concurs public, chiar în prezența particularităților procedurii de concurs care determină, așa cum s-a arătat, modificarea în totalitate a raportului de muncă și nașterea, cu întreruperea continuității raportului acceptată de participantul la procedura de concurs, a unui raport de muncă nou caracterizat prin existența unui act de autoritate privind încadrarea, precum și prin obligații speciale și printr-o stabilitate specifică sporită?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, vechimea în muncă anterioară trebuie să fie recunoscută în totalitate sau există un motiv obiectiv pentru diferențierea criteriilor de recunoaștere în raport cu recunoașterea în totalitate în considerarea particularităților amintite mai sus?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, care sunt criteriile pe baza cărora trebuie să se calculeze vechimea care poate fi recunoscută în condiții nediscriminatorii?

         (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 05, p. 129).


title: Cauza C-53/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshofs (Germania) la 3 februarie 2020 – Hengstenberg GmbH & Co. KG/Spreewaldverein e.V.

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshofs (Germania) la 3 februarie 2020 – Hengstenberg GmbH & Co. KG/Spreewaldverein e.V.
      (Cauza C-53/20)
      (2020/C 161/40)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshofs

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Hengstenberg GmbH & Co. KG

         Intimată: Spreewaldverein e.V.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cadrul procedurii referitoare la o modificare care nu este minoră a caietului de sarcini, orice prejudiciu economic, actual sau potențial, care nu este complet improbabil, suferit de o persoană fizică sau juridică poate fi suficient pentru a întemeia interesul legitim în sensul articolului 53 alineatul (2) primul paragraf coroborat cu articolul 49 alineatul (3) primul paragraf și alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 (1), necesar pentru depunerea unei opoziții față de cerere sau pentru introducerea unei căi de atac împotriva deciziei favorabile adoptate cu privire la cerere?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
                  În cadrul procedurii referitoare la o modificare care nu este minoră a caietului de sarcini, un interes legitim în sensul articolului 53 alineatul (2) primul paragraf coroborat cu articolul 49 alineatul (3) primul paragraf și alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 revine (numai) operatorilor economici care fabrică produse sau produse alimentare comparabile, astfel cum sunt operatorii economici care au înregistrat o indicație geografică protejată?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare:

                              a)

                              În ceea ce privește cerințele referitoare la interesul legitim, în sensul articolului 49 alineatul (3) primul paragraf și alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012, este necesar să se diferențieze între procedura prevăzută la articolele 49-52 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012, pe de o parte, și procedura de modificare a caietului de sarcini prevăzută la articolul 53 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012, pe de altă parte și

                              b)

                              Din această cauză, în cadrul procedurii referitoare la o modificare care nu este minoră a caietului de sarcini, un interes legitim în sensul articolului 53 alineatul (2) primul paragraf coroborat cu articolul 49 alineatul (3) primul paragraf și alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 este recunoscut numai producătorilor care produc în regiunea geografică respectivă produse care corespund caietului de sarcini sau care intenționează să realizeze în mod specific o astfel de producție, astfel încât „persoanele din afara regiunii” sunt excluse a priori de la posibilitatea invocării unui interes legitim?

         (1)  Regulamentul nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare (JO 2012, L 343, p. 1).


title: Cauza C-60/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 5 februarie 2020 – VAS „Latvijas dzelzceļš”/Valsts dzelzceļa administrācija

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 5 februarie 2020 – VAS „Latvijas dzelzceļš”/Valsts dzelzceļa administrācija
      (Cauza C-60/20)
      (2020/C 161/41)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Administratīvā apgabaltiesa

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: VAS „Latvijas dzelzceļš”

         Intimată: Valsts dzelzceļa administrācija

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 13 alineatele (2) și (6) din Directiva 2012/34 (1) [articolul 15 alineatele (5) și (6) din Regulamentul 2017/2177 (2)] poate fi aplicat astfel încât organismul de reglementare să poată impune proprietarului unei infrastructuri, care nu este operatorul infrastructurii de servicii, obligația de a garanta accesul la servicii?

                  2)

                  Articolul 13 alineatul (6) din Directiva 2012/34 [articolul 15 alineatele (5) și (6) din Regulamentul nr. 2017/2177] trebuie interpretat în sensul că permite proprietarului unei clădiri să înceteze un contract de locațiune și să supună o infrastructură de servicii unui proces de reconversie?

                  3)

                  Articolul 13 alineatul (6) din Directiva 2012/34 [articolul 15 alineatele (5) și (6) din Regulamentul nr. 2017/2177] trebuie interpretat în sensul că impune organismului de reglementare numai obligația de a verifica dacă operatorul infrastructurii de servicii (în speță, proprietarul infrastructurii de servicii) a decis efectiv să o supună unui proces de reconversie?

         (1)  Directiva 2012/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind instituirea spațiului feroviar unic european (JO 2012, L 343, p. 32).

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare 2017/2177 al Comisiei Europene din 22 noiembrie 2017 privind accesul la infrastructurile de servicii și la serviciile feroviare conexe (JO 2017, L 307, p. 1).


title: Cauza C-67/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Liège (Belgia) la 10 februarie 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)/M.M.

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Liège (Belgia) la 10 februarie 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)/M.M.
      (Cauza C-67/20)
      (2020/C 161/42)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour du travail de Liège

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

         Intimat: M.M.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O cale de atac instituită în dreptul intern în favoarea unui solicitant de azil invitat să obțină examinarea cererii sale de protecție internațională în alt stat membru, care nu are caracter suspensiv și poate dobândi un asemenea caracter numai în cazul privării de libertate în vederea transferului iminent, constituie o cale eficientă de atac în sensul articolului 27 din Regulamentul numit Dublin III (1)?

                  2)

                  Calea eficientă de atac prevăzută la articolul 27 din Regulamentul numit Dublin III trebuie înțeleasă în sensul că se opune exclusiv punerii în aplicare a unei măsuri de transfer forțat în timpul examinării căii de atac îndreptate împotriva deciziei de transfer respective sau că privește interzicerea oricărei măsuri pregătitoare în vederea îndepărtării, cum ar fi deplasarea într-un centru care asigură stabilirea unui traseu de returnare în privința solicitanților de azil invitați să obțină examinarea cererii lor de azil într-o altă țară europeană?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (JO 2013, L 180, p. 31).


title: Cauza C-68/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Liège (Belgia) la 10 februarie 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)/Dna. C.

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Liège (Belgia) la 10 februarie 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)/Dna. C.
      (Cauza C-68/20)
      (2020/C 161/43)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour du travail de Liège

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

         Pârâtă: Dna. C.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O cale de atac instituită în dreptul intern în favoarea unui solicitant de azil invitat să obțină examinarea cererii sale de protecție internațională în alt stat membru, care nu are caracter suspensiv și poate dobândi un asemenea caracter numai în cazul privării de libertate în vederea transferului iminent, constituie o cale eficientă de atac în sensul articolului 27 din Regulamentul numit Dublin III (1)?

                  2)

                  Calea eficientă de atac prevăzută la articolul 27 din Regulamentul numit Dublin III trebuie înțeleasă în sensul că se opune exclusiv punerii în aplicare a unei măsuri de transfer forțat în timpul examinării căii de atac îndreptate împotriva deciziei de transfer respective sau că privește interzicerea oricărei măsuri pregătitoare în vederea îndepărtării, cum ar fi deplasarea într-un centru care asigură stabilirea unui traseu de returnare în privința solicitanților de azil invitați să obțină examinarea cererii lor de azil într-o altă țară europeană?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (JO 2013, L 180, p. 31).


title: Cauza C-69/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Liège (Belgia) la 10 februarie 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)/Dna. C.

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Liège (Belgia) la 10 februarie 2020 – Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)/Dna. C.
      (Cauza C-69/20)
      (2020/C 161/44)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour du travail de Liège

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

         Pârâtă: Dna. C.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O cale de atac instituită în dreptul intern în favoarea unui solicitant de azil invitat să obțină examinarea cererii sale de protecție internațională în alt stat membru, care nu are caracter suspensiv și poate dobândi un asemenea caracter numai în cazul privării de libertate în vederea transferului iminent, constituie o cale eficientă de atac în sensul articolului 27 din Regulamentul numit Dublin III (1)?

                  2)

                  Calea eficientă de atac prevăzută la articolul 27 din Regulamentul numit Dublin III trebuie înțeleasă în sensul că se opune exclusiv punerii în aplicare a unei măsuri de transfer forțat în timpul examinării căii de atac îndreptate împotriva deciziei de transfer respective sau că privește interzicerea oricărei măsuri pregătitoare în vederea îndepărtării, cum ar fi deplasarea într-un centru care asigură stabilirea unui traseu de returnare în privința solicitanților de azil invitați să obțină examinarea cererii lor de azil într-o altă țară europeană?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (JO 2013, L 180, p. 31).


title: Cauza C-76/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad – Varna (Bulgaria) la 12 februarie 2020 – „BalevBio” EOOD/Teritorialna direktsia Severna morska, Agentsia „Mitnitsi”

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad – Varna (Bulgaria) la 12 februarie 2020 – „BalevBio” EOOD/Teritorialna direktsia Severna morska, Agentsia „Mitnitsi”
      (Cauza C-76/20)
      (2020/C 161/45)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad – Varna

         Părțile din procedura principală

         Recurentă:„BalevBio” EOOD

         Intimată: Teritorialna direktsia Severna morska, Agentsia „Mitnitsi”

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Regula 3 (a) din Regulile generale de interpretare a [Nomenclaturii combinate] din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1754 (1) al Comisiei din 6 octombrie 2015 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun trebuie interpretată în sensul că, în scopul clasificării unor produse precum cele în discuție în litigiul principal, care sunt compuse din materiale diferite, „poziția care oferă o descriere mai precisă” este întotdeauna acea poziție la care se încadrează materialul preponderent în funcție de cantitate (volum) sau această interpretare este posibilă numai în cazul în care poziția ca atare prevede cantitatea (volumul) drept criteriu pentru o descriere mai precisă, mai clară și mai completă a produsului?

                  2)

                  În funcție de răspunsul la prima întrebare și în contextul Notelor explicative la [Sistemul armonizat] referitoare la pozițiile 4410 și 4419, Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1754 trebuie interpretat în sensul că poziția 4419 nu cuprinde articolele obținute din plăci aglomerate (fibre) în care ponderea liantului (rășina termică) depășește 15 % din greutatea plăcilor?

                  3)

                  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1754 trebuie interpretat în sensul că produse precum cele în discuție în litigiul principal, și anume pahare fabricate dintr-un material compozit cu un conținut de 72,33 % fibre vegetale de lignoceluloză și de 25,2 % din lianți (rășină melaminică), trebuie clasificate la subpoziția 3924 10 00 din anexa I?

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1754 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO 2015, L 285, р. 1).


title: Cauza C-84/20 P: Recurs introdus la 14 februarie 2020 de Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis, împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 11 decembrie 2019 în cauza T-547/19, Archimandritis Sarantis Sarantos și alții/Parlamentul și Consiliul

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/35

      Recurs introdus la 14 februarie 2020 de Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis, împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 11 decembrie 2019 în cauza T-547/19, Archimandritis Sarantis Sarantos și alții/Parlamentul și Consiliul
      (Cauza C-84/20 P)
      (2020/C 161/46)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurenți: Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis, (reprezentant: C. Papasotiriou, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurenților

      Recurenții solicită Curții:

                  —

                  soluționarea acțiunii lor din 31 iulie 2019 fără trimiterea a ordonanței atacate spre rejudecare la Tribunal;

                  —

                  anularea Ordonanței înregistrate cu numărul 923557 din 11 decembrie 2019 a Camerei a noua a Tribunalului Uniunii Europene privind acțiunea menționată și admiterea în întregime a acesteia din urmă;

                  —

                  anularea regulamentului (UE) 2019/1157 (1) din 20 iunie 2019;

                  —

                  obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, recurenții invocă două motive:

                  1.

                  Primul motiv de recurs, prin care se arată că ordonanța atacată, prin faptul că a respins acțiunea ca inadmisibilă și prin faptul că a statuat, în primul rând, că „[…] regulamentul atacat nu produce efecte asupra solicitanților persoane fizice ca urmare a anumitor calități care le sunt specifice sau a unei situații de fapt care îi caracterizează în raport cu oricare altă persoană, ci ca urmare a convingerilor lor, care sunt manifestate, în mod real sau potențial, de un număr nedeterminat de persoane. În consecință, acești solicitanți nu sunt vizați individual de regulamentul atacat în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE”, a încălcat articolul 263 al patrulea paragraf TFUE, articolul 19 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, principiul proporționalității, preambulul Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene precum și articolul 47 și articolul 52 alineatul (1) din aceasta (2000/C 364/01), articolul 5 alineatele (1) și (4) din Tratatul Uniunii Europene (separat și coroborate cu Protocolul nr. 2 în ceea ce privește aplicarea principiului proporționalității), precum și jurisprudența relevantă. Aceasta deoarece prin acțiunea formulată, recurenții susțin că regulamentul atacat încalcă drepturile omului în ceea ce îi privește, printre care și drepturile fundamentale prevăzute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (demnitatea umană, convingerea religioasă, dreptul de obiecție din cauza libertății religioase, viața personală și libertatea, datele cu caracter personal, dreptul la consimțământul explicit pentru orice prelucrare a acestora) regulamentul îi privește direct și individual și,
                        ca urmare a înseși naturii drepturilor încălcate ca drepturi fundamentale ale omului
                     , aceștia au calitatea procesuală să introducă o acțiune în anulare la Tribunal în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, la judecătorii Uniunii care au în mod direct obligația să controleze nevaliditatea regulamentelor în ipoteza încălcării drepturilor fundamentale ale omului.

                  2.

                  Al doilea motiv de recurs, prin care se arată că Tribunalul care a dat ordonanța atacată, prin faptul că a considerat inadmisibilă în fața sa însăși reprezentarea recurentului prin avocatul Christos Papasotiriou, pentru motivul că
                        „[…] al șaselea reclamant nu a recurs la serviciile unui avocat, un terț,

                        pentru a fi reprezentat,

                     ci a acționat în nume propriu, semnând el însuși acțiunea și folosindu-se de statutul său de avocat pe baza documentului de legitimare prevăzut la articolul 51 alineatul (2) din Regulamentul de procedură […]” a efectuat o interpretare eronată contra legem, a prevederilor articolului 19 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și o încălcare a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a principiului proporționalității, precum și a dispozițiilor pertinente din legislația Uniunii pentru garantarea acestuia.

         (1)  Regulamentul (UE) 2019/1157 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2019 privind consolidarea securității cărților de identitate ale cetățenilor Uniunii și a documentelor de ședere eliberate cetățenilor Uniunii și membrilor de familie ai acestora care își exercită dreptul la liberă circulație (JO 2019, L 188, p. 67).


title: Cauza C-90/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Højesteret (Danemarca) la 24 februarie 2020 – Apcoa Parking Danmark A/S/Skatteministeriet

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/37

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Højesteret (Danemarca) la 24 februarie 2020 – Apcoa Parking Danmark A/S/Skatteministeriet
      (Cauza C-90/20)
      (2020/C 161/48)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Højesteret

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Apcoa Parking Danmark A/S

         Intimată: Skatteministeriet

         Întrebarea preliminară

      Articolul 2 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie să fie interpretat în sensul că taxele de control pentru încălcarea regulamentului privind parcarea pe proprietate privată reprezintă o contraprestație pentru furnizarea unui serviciu și că, prin urmare, aceasta este o operațiune supusă TVA-ului?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-104/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal du travail de Nivelles (Belgia) la 27 februarie 2020 – SD/Habitations sociales du Roman Païs SCRL, TE, acționând în calitate de lichidator judiciar al Régie des Quartiers de Tubize ASBL

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/37

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal du travail de Nivelles (Belgia) la 27 februarie 2020 – SD/Habitations sociales du Roman Païs SCRL, TE, acționând în calitate de lichidator judiciar al Régie des Quartiers de Tubize ASBL
      (Cauza C-104/20)
      (2020/C 161/49)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal du travail de Nivelles

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: SD

         Pârâți: Habitations sociales du Roman Païs SCRL, TE, acționând în calitate de lichidator judiciar al Régie des Quartiers de Tubize ASBL

         Întrebarea preliminară

      Articolele 3, 5 și 6 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (1) coroborate cu articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și cu articolul 4 alineatul (1), cu articolul 11 alineatul (3) și cu articolul 16 alineatul (3) din Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă (2) – în măsura în care se opun unei reglementări a unui stat membru care nu impune angajatorilor obligația de a institui un sistem care să permită măsurarea duratei timpului de lucru zilnic efectuat de fiecare lucrător (Hotărârea C-55/18 din 14 mai 2019) – trebuie interpretate în sensul că se opun ca o legislație națională, în speță articolul 1315 din Codul civil belgian care impune persoanei care solicită executarea unei obligații să facă dovada acesteia, să nu prevadă răsturnarea sarcinii probei atunci când lucrătorul invocă depășirea timpului său de lucru normal, atunci când:

                  —

                  aceeași legislație națională, în speță legislația belgiană, nu impune angajatorilor obligația de a institui un sistem fiabil care să permită măsurarea duratei timpului de lucru zilnic efectuat de fiecare lucrător;

                  —

                  iar angajatorul nu a instituit în mod spontan un asemenea sistem;

                  —

                  plasând astfel lucrătorul în imposibilitatea materială de a demonstra această depășire?

         (1)  JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3.

         (2)  JO 1989, L 183, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 88.


title: Cauza C-106/20 P: Recurs introdus la 25 februarie 2020 de Republica Elenă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 19 decembrie 2019 în cauza T-14/18, Republica Elenă/Comisia Europeană

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/38

      Recurs introdus la 25 februarie 2020 de Republica Elenă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 19 decembrie 2019 în cauza T-14/18, Republica Elenă/Comisia Europeană
      (Cauza C-106/20 P)
      (2020/C 161/50)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: Republica Elenă (reprezentanți: E. Tsaousi, E. Leftheriotou și A. Vasilopoulou, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită admiterea recursului și anularea hotărârii atacate a Tribunalului Uniunii Europene din 19 decembrie 2019, în cauza Τ-14/18, prin care s-a respins acțiunea din 16 ianuarie 2018 a Republicii Elene având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2017/2014 a Comisiei din 8 noiembrie 2017, admiterea acestei acțiuni și anularea deciziei Comisiei în măsura în care exclude de la finanțarea Uniunii Europene cheltuieli ale Republicii Elene realizate în sectorul plăților pe suprafață pentru anul de exercițiu 2014, și care corespund cu 5 % din cuantumul total al cheltuielilor efectuate pentru ajutoarele pentru pășuni, într-un cuantum net egal cu 12 482 555,68 euro. În plus, solicită obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive de recurs.
      În special, primul motiv de recurs privește partea din hotărârea atacată în care se respinge motivul invocat deja în ședința în fața Tribunalului de Republica Elenă, privind comunicarea ad hoc, la 15 mai 2019, a Hotărârii Curții în cauza C-341/17 P. Prin intermediul primei părți a motivului se susține că hotărârea atacată ar fi încălcat normele procedurale și dreptul la o protecție juridicțională efectivă, în măsura în care a respins motivul menționat mai sus al Republicii Elene ca fiind inadmisibil, cu o motivare relativă, insuficientă și contradictorie. A doua parte se întemeiază pe o interpretare și o aplicare eronată a articolului 2 din Regulamentul nr. 796/2004, precum și pe motivarea contradictorie și insuficientă a hotărârii atacate, în partea în care a considerat ca nefondat argumentul Republicii Elene.
      Al doilea și al treilea motiv de recurs privesc pe partea în care hotărârea atacată a respins celelalte motive de anulare. Mai ales, prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, se afirmă că hotărârea atacată a denaturat conținutul mijloacelor de probă furnizate în cadrul procedurii, în special, tabelul calculului integral, cu estimarea datelor celor 79 664 de agricultori cu pășuni care au primit ajutoare, a cuantumurilor plătite în mod necuvenit și a sancțiunilor recuperate de Republica Elenă, ceea ce a avut ca rezultat o încălcare a legii și o motivare contradictorie și insuficientă.
      Prin intermediul celui de al treilea motiv de recurs se invocă faptul că hotărârea atacată trebuie anulată, pentru intepretarea și aplicarea eronată a dispozițiilor articolului 31 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1290/2005, ale articolului 52 alineatele (2) și (3), ale Regulamentului nr. 1306/2013 și a articolului 12 alineatele (1)-(6), a Regulamentului delegat nr. 907/2014, încălcarea orientărilor care rezultă din documentele VI533097 și C(2015) 3675 final ale Comisiei, încălcarea obligației de motivare (articolul 296 TFUE), aplicarea eronată a normelor privind probele (repartizarea sarcinii probei astfel încât să dea naștere, pentru Republica Elenă, unei probatio diabolica), precum și interpretarea și aplicarea eronată a principiilor non venire contra factum proprium, ne bis in idem și a principiului general al proporționalității.


title: Cauza C-109/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Högsta domstolen (Suedia) la 27 februarie 2020 – Republica Polonă/PL Holdings Sàrl

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/40

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Högsta domstolen (Suedia) la 27 februarie 2020 – Republica Polonă/PL Holdings Sàrl
      (Cauza C-109/20)
      (2020/C 161/52)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Högsta domstolen

         Părțile din procedura principală

         Recurentă-intimată: Republica Polonă

         Recurentă-intimată: PL Holdings Sàrl

         Întrebarea preliminară

      Articolele 267 și 344 TFUE, astfel cum au fost interpretate în hotărârea pronunțată în cauza Achmea (1), determină nulitatea unei convenții de arbitraj încheiate între un stat membru și un investitor – în cazul în care un contract de investiții conține o clauză arbitrală care este nulă ca urmare a faptului că părțile contractului sunt două state membre – [chiar dacă], după inițierea procedurii de arbitraj de către investitor, statul membru renunță, din proprie inițiativă, să invoce excepții privind competența?

         (1)  Hotărârea Curții de Justiție din 6 martie 2018 (cauza C-284/16, Achmea, EU:C:2018:158).


title: Cauza C-112/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 28 februarie 2020 – M. A./État belge

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/40

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 28 februarie 2020 – M. A./État belge
      (Cauza C-112/20)
      (2020/C 161/53)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Recurent: M. A.

         Intimat: État belge

         Întrebarea preliminară

      Articolul 5 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (1), care impune statelor membre, la punerea în aplicare a directivei, să acorde atenție interesului superior al copilului, coroborat cu articolul 13 din aceeași directivă și articolele 24 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că impun să se acorde atenție interesului superior al copilului, cetățean al Uniunii, chiar și atunci când decizia de returnare este luată numai cu privire la părintele copilului?

         (1)  JO 2008, L 348, p. 98.


title: Cauza C-117/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) la 3 martie 2020 – bpost SA/Autorité belge de la concurrence

text:
               11.5.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/41

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) la 3 martie 2020 – bpost SA/Autorité belge de la concurrence
      (Cauza C-117/20)
      (2020/C 161/54)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d’appel de Bruxelles

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: bpost SA

         Pârâtă: Autorité belge de la concurrence

         În prezența: Publimail SA, Comisia Europeană

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiul non bis in idem, așa cum este garantat de articolul 50 din Cartă, trebuie să fie interpretat în sensul că nu împiedică autoritatea administrativă competentă a unui stat membru să impună o sancțiune pentru încălcarea dreptului european al concurenței, într-o situație precum cea din speță, în care aceeași persoană juridică a fost deja achitată în mod definitiv de o sancțiune administrativă care i-a fost impusă de autoritatea de reglementare națională în sectorul serviciilor poștale pentru o pretinsă încălcare a legislației poștale, având în vedere aceleași fapte sau fapte similare, în măsura în care criteriul unității interesului legal protejat nu este îndeplinit întrucât prezenta cauză vizează două încălcări diferite din două legislații distincte care fac parte din două domenii juridice separate?

                  2)

                  Principiul non bis in idem, așa cum este garantat de articolul 50 din Cartă, trebuie să fie interpretat în sensul că nu împiedică autoritatea administrativă competentă a unui stat membru să impună o sancțiune pentru încălcarea dreptului european al concurenței, într-o situație precum cea din speță, în care aceeași persoană juridică a fost deja achitată în mod definitiv de o sancțiune administrativă care i-a fost impusă de autoritatea de reglementare națională în sectorul serviciilor poștale, pentru o pretinsă încălcare a legislației poștale, având în vedere aceleași fapte sau fapte similare, pentru motivul că o limitare a principiului non bis in idem ar fi justificată de faptul că legislația în materie de concurență urmărește un obiectiv complementar de interes general, respectiv salvarea și menținerea unui sistem fără denaturarea concurenței pe piața internă, și nu excede ceea ce este adecvat și necesar în vederea atingerii obiectivului legitim urmărit de această legislație, și/sau în vederea protejării dreptului și a libertății de a desfășura o activitate comercială al altor operatori în temeiul articolului 16 din Cartă?