title: Cauza T-215/11: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2011 — ADEDY și alții/Consiliul Uniunii Europene

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/29

         Acțiune introdusă la 12 aprilie 2011 — ADEDY și alții/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza T-215/11)
   2011/C 186/54
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamanți: Anotati Dioikisi Enoseon Dimosion Ypallilon (ADEDY) (Atena, Grecia) Sp. Papaspyros (Atena, Grecia), Il. Iliopoulos (Atena, Grecia) (reprezentant: M. Tsipra, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamanților

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei 2011/57/UE a Consiliului din 20 decembrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/320/UE adresată Greciei în vederea consolidării și a aprofundării supravegherii fiscale și de notificare a Greciei să ia măsuri de reducere a deficitului considerate necesare pentru remedierea situației de deficit excesiv, publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 29 ianuarie 2011 (JO L 26, p. 15)

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanții solicită anularea Deciziei 2011/57/UE a Consiliului din 20 decembrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/320/UE adresată Greciei în vederea consolidării și a aprofundării supravegherii fiscale și de notificare a Greciei să ia măsuri de reducere a deficitului considerate necesare pentru remedierea situației de deficit excesiv, publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 29 ianuarie 2011 (JO L 26, p. 15).
   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă următoarele motive de anulare.

               În primul rând, reclamanții afirmă că decizia atacată a fost adoptată cu încălcarea competențelor Comisiei Europene și ale Consiliului prevăzute de tratat. În special, potrivit articolelor 4 și 5 din tratat, este stabilit principiul subsidiarității și al proporționalității. În plus, la articolul 5 alineatul (2) din tratat se prevede în mod expres că orice competență care nu este atribuită de statele membre Uniunii aparține statelor membre. Potrivit articolului 126 și următoarele din tratat, măsurile care pot fi decise în cadrul procedurii privind deficitul public excesiv și care sunt incluse în deciziile aferente nu pot fi prevăzute în mod concret, precis și riguros, întrucât o astfel de competență nu este atribuită de tratat Consiliului.

               În al doilea rând, reclamanții arată că decizia atacată citează, ca temei juridic al adoptării sale, articolul 126 alineatul (9) și articolul 136 din tratat. Cu toate acestea, actul atacat a fost adoptat cu depășirea competențelor atribuite de aceste articole Comisiei Europene și Consiliului, pur și simplu ca măsură de punere în aplicare a unui acord bilateral între cele 15 state membre ale zonei euro care au decis acordarea de împrumuturi bilaterale și Grecia. Totuși, nu este nici recunoscută, nici prevăzută de tratate o competență a Consiliului de adoptare a unui astfel de act.

               În al treilea rând, reclamanții subliniază că decizia atacată, introducând reduceri ale alocațiilor familiale și corelându-le cu criterii de venit, lezează drepturile patrimoniale garantate ale reclamanților și, prin urmare, a fost adoptată cu încălcarea articolului 1 din Protocolul adițional la Convenția europeană a drepturilor omului.


title: Cauza C-564/14 P: Recurs introdus la 9 decembrie 2014 de Raffinerie Heide GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 26 septembrie 2014 în cauza T-631/13, Raffinerie Heide GmbH/Comisia Europeană

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/17

         Recurs introdus la 9 decembrie 2014 de Raffinerie Heide GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 26 septembrie 2014 în cauza T-631/13, Raffinerie Heide GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-564/14 P)
   (2015/C 034/19)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Raffinerie Heide GmbH (reprezentanți: U. Karpenstein și C. Eckart, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 26 septembrie 2014;

               —

               anularea Deciziei 2016/448/UE (1) a Comisiei din 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului, în măsura în care articolul 1 alineatul (1) coroborat cu anexa I punctul A, prin care se respinge înscrierea pe listă a recurentei, în conformitate cu articolul 11 din Directiva 2003/87/CE, precum și cantitatea anuală totală provizorie a cotelor de emisii care trebuie să fie alocate pentru instalarea recurentei, listată cu identificatorul DE 000000000000010;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin intermediul primului motiv, recurenta invocă încălcarea drepturilor sale procedurale. În special, aceasta susține că Tribunalul nu a analizat în niciun moment critica sa esențială, care a fost admisă în cadrul ședinței în fața Tribunalului și potrivit căreia Comisia nu a examinat în mod individual cazurile care prezentau dificultăți excesive pe care i le-a prezentat Germania.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a constatat în mod eronat că un comerț comunitar cu drepturi de emisie exclude în mod automat examinarea cazurilor individuale care prezintă dificultăți excesive. În acest sens, hotărârea atacată ar încălca articolul 11 alineatul (3) și articolul 10a din Directiva 2003/87/CE, precum și Decizia Comisiei 2011/278.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta susține că Tribunalul nu a respectat obligația impusă Comisiei de a interpreta normele în conformitate cu drepturile fundamentale și, prin urmare, a încălcat articolul 51 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „Carta”).

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta invocă un viciu de procedură sub forma unei denaturări a elementelor de probă, deoarece Tribunalul nu ar fi inclus, în motivarea sa, dovezile privind un caz care prezintă dificultăți excesive prezentate de recurentă.

               5.

               În cele din urmă, hotărârea Tribunalului ar încălca drepturile fundamentale consacrate în dispozițiile coroborate ale articolelor 16, 17 și 52 alineatul (1) ale Cartei. Tribunalul ar fi reținut în mod eronat că Decizia Comisiei 2011/278 este în concordanță cu drepturile fundamentale și proporțională.

      (1)  Decizia 2016/448/UE a Comisiei din 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului, JO L 240, p. 27.

      (2)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78.


title: Cauza T-706/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 octombrie 2014 – Holistic Innovation Institute/REA ( „Măsuri provizorii — Proiecte finanțate de Uniunea Europeană în domeniul cercetării și dezvoltării tehnologice — Decizie de respingere a participării la anumite proiecte — Cerere de suspendare a executării — Nerespectarea cerințelor de formă — Inadmisibilitate” )

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/27

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 octombrie 2014 – Holistic Innovation Institute/REA
   (Cauza T-706/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Proiecte finanțate de Uniunea Europeană în domeniul cercetării și dezvoltării tehnologice - Decizie de respingere a participării la anumite proiecte - Cerere de suspendare a executării - Nerespectarea cerințelor de formă - Inadmisibilitate”))
   (2014/C 439/37)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Holistic Innovation Institute, SLU (Pozuelo de Alarcón, Spania) (reprezentant: R. Muñiz García, avocat)

      Pârâtă: Agenţia Executivă pentru Cercetare (REA) (reprezentant: G. Gascard, agent)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei ARES (2014) 2461172 a Agenției Executive pentru Cercetare (REA) din 24 iulie 2014, prin care se exclude participarea reclamantei la proiectele ZONeSEC și Inachus.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-313/14: Acțiune introdusă la 5 mai 2014 – Christian Dior Couture/OAPI (Reprezentare a unui motiv repetitiv în relief)

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/60

         Acțiune introdusă la 5 mai 2014 – Christian Dior Couture/OAPI (Reprezentare a unui motiv repetitiv în relief)
   (Cauza T-313/14)
   2014/C 223/62
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Christian Dior Couture (Paris, Franţa) (reprezentant: M. Sabatier, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 4 martie 2014 pronunțate în cauza R 459/2013-4 prin care s-a respins calea de atac împotriva deciziei examinatorului prin care s-a refuzat acordarea protecției oferite de sistemul mărcilor comunitare pentru înregistrarea internațională care viza Uniunea Europeană a mărcii figurative nr. 1 1 00  187 pentru desemnarea unora dintre produsele desemnate în clasele 9, 14, 18 și 25;

               —

               acceptarea înregistrării mărcii figurative nr. 1 1 00  187 pentru desemnarea ansamblului produselor desemnate în clasele 9, 14, 18 și 25 și, în subsidiar, pentru produsele a căror utilizare este expres dovedită;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în procedura în fața OAPI și în cadrul prezentei acțiuni, în temeiul articolului 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: înregistrarea internațională în Uniunea Europeană a mărcii figurative care reprezintă un motiv repetitiv în relief pentru produsele din clasele 9, 14, 18 și 25.

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și a articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-234/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 noiembrie 2007 — Regatul Țărilor de Jos/Comisia Comunităților Europene (Acțiune în anulare — Decizia 2004/01/CE — Substanțe periculoase — Necesitatea unei autorizări din partea Comisiei pentru menținerea dispozițiilor naționale notificate — Luare de poziție a Comisiei cu privire la întinderea armonizării — Act atacabil — Inadmisibilitate)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/34

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 noiembrie 2007 — Regatul Țărilor de Jos/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-234/04) (1)

   (Acțiune în anulare - Decizia 2004/01/CE - Substanțe periculoase - Necesitatea unei autorizări din partea Comisiei pentru menținerea dispozițiilor naționale notificate - Luare de poziție a Comisiei cu privire la întinderea armonizării - Act atacabil - Inadmisibilitate)
   (2007/C 315/63)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: H. Sevenster, J. van Bakel și M. de Grave, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Simonetti și M. van Beek, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantului: Regatul Danemarcei (reprezentant: J. Molde, agent)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei 2004/1/CE din 16 decembrie 2003 privind dispozițiile naționale de utilizare a parafinelor clorurate cu catenă scurtă notificate de Regatul Țărilor de Jos în temeiul articolului 95 alineatul (4) [CE] (JO 2004, L 1, p. 20) în măsura în care Comisia consideră, în această decizie, că aprobarea sa, în temeiul articolului 95 alineatul (6) CE, este necesară menținerii reglementării olandeze privind utilizarea parafinelor clorurate cu catenă scurtă care nu sunt citate în Directiva 2002/45/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 de efectuare a celei de a douăzecea modificări a Directivei 76/769/CEE a Consiliului referitoare la restricțiile privind introducerea pe piață și utilizarea anumitor substanțe și preparate periculoase (parafine clorurate cu catenă scurtă) (JO L 177, p. 21).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisie.

               3)

               Regatul Danemarcei suportă propriile cheltuieli de judecată

      (1)  JO C 94, 17.4.2004 (fosta cauză C-103/04).


title: Cauza T-586/14: Hotărârea Tribunalului din 16 martie 2016 – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Comisia [„Dumping — Importuri de sticlă solară originară din China — Taxă antidumping definitivă — Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață — Articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 — Denaturare importantă determinată de vechiul sistem de economie planificată — Avantaje fiscale”]

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/36

         Hotărârea Tribunalului din 16 martie 2016 – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Comisia
   (Cauza T-586/14) (1)

   ([„Dumping - Importuri de sticlă solară originară din China - Taxă antidumping definitivă - Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață - Articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Denaturare importantă determinată de vechiul sistem de economie planificată - Avantaje fiscale”])
   (2016/C 156/46)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (Anhui, China) (reprezentanți: Y. Melin și V. Akritidis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn și T. Maxian Rusche, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 470/2014 al Comisiei din 13 mai 2014 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de sticlă solară originară din Republica Populară Chineză (JO L 142, p. 1).

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 470/2014 al Comisiei din 13 mai 2014 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de sticlă solară originară din Republica Populară Chineză, în ceea ce privește Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 372, 20.10.2014.


title: Cauza T-206/13: Acțiune introdusă la 8 aprilie 2013 — Stance/OAPI — Pokarna (STANCE)

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/34

         Acțiune introdusă la 8 aprilie 2013 — Stance/OAPI — Pokarna (STANCE)
   (Cauza T-206/13)
   2013/C 171/63
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Stance, Inc. (San Clemente, Statele Unite) (reprezentanți: R. Kunze și G. Würtenberger, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pokarna Ltd (Secundrabad, India)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei camerei a cincea de recurs din 1 februarie 2013, în cazul R 885/2012-5 referitor la opoziția întemeiată pe înregistrarea mărcii comunitare nr. 005 491 329 împotriva cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 008 957 516 „STANCE”;

               —

               Obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „STANCE” pentru produse din clasa 25 — cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8 957 516

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat:înregistrarea comunitară a mărcii figurative alb negru „STANZA”, pentru produse și servicii din clasele 25 și 35

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția pentru toate produsele contestate

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 65, a articolului 8 alineatul (1) litera (b), a articolului 75 și a articolului 76 alineatele (1) și (2) și a articolului 83 din Regulamentul Consiliului nr. 207/2009.


title: Cauza T-98/09: Ordonanța Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Tubesca/OAPI — Tubos del Mediterráneo (T TUMESA TUBOS DEL MEDITERRANEO S.A.) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative T TUMESA TUBOS DEL MEDITERRANEO S.A. — Mărcile naționale verbale și internaționale figurative anterioare TUBESCA — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               28.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 160/17

         Ordonanța Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Tubesca/OAPI — Tubos del Mediterráneo (T TUMESA TUBOS DEL MEDITERRANEO S.A.)
   (Cauza T-98/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative T TUMESA TUBOS DEL MEDITERRANEO S.A. - Mărcile naționale verbale și internaționale figurative anterioare TUBESCA - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2011/C 160/23
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Tubesca (Ailly-sur-Noye, Franța) (reprezentant: F. Greffe, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului:: Tubos del Mediterráneo, SA (Sagunto, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 17 decembrie 2008 (cauza R 518/2008-4), privind o procedură de opoziție între Tubesca și Tubos del Mediterráneo, SA.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Tubesca la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 102, 1.5.2009.


title: Cauza F-29/07: Acțiune introdusă la data de 28 martie 2007 — Quadu/Parlament

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/37

         Acțiune introdusă la data de 28 martie 2007 — Quadu/Parlament
   (Cauza F-29/07)
   (2007/C 117/60)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Sandro Quadu (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E.Marchal, avocats)

      Pârât: Parlamentul European
   Concluziile reclamantului

               —

               să anuleze decizia din 26 aprilie 2006 a autorității împuternicite să facă numiri prin care reclamantul este numit funcționar al Comunităților Europene, în măsura în care îi stabilește încadrarea în gradul AST 2 treapta 3;

               —

               să oblige pârâtul la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin decizia din 26 aprilie 2006, reclamantul, la momentul respectiv, agent temporar al Parlamentului încadrat în gradul C*4 treapta 7 și reușind la concursul intern pentru angajați administrativi-asistenți (cariera C4-5) nr. C/348, publicat înainte de intrarea în vigoare a Regulamentului (CE, Euratom) de modificare a statutului funcționarilor Comunităților Europene, precum și a regimului aplicabil altor agenți (1) a fost numit funcționar și încadrat în gradul AST 2 treapta 3.
   În acțiunea sa, reclamantul invocă încălcarea anunțului de concurs, precum și a principiului egalității de tratament și nediscriminării. În special, acesta reproșează administrației interpretarea articolului 5 alineatul (4) din anexa XIII la Statutul funcționarilor în sensul că agenții temporari numiți funcționari au dreptul de a-și păstra vechiul grad și vechea treaptă numai în ipoteza în care numirea duce la o trecere într-o categorie superioară.

      (1)  JOUE L 124, 27.4.2004, p. 1.


title: Cauza T-64/08: Acțiune introdusă la 6 februarie 2008 — Nuova Terni Industrie Chimiche/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/41

         Acțiune introdusă la 6 februarie 2008 — Nuova Terni Industrie Chimiche/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-64/08)
   (2008/C 92/81)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Nuova Terni Industrie Chimiche SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: T. Salonico, G. Pellegrino, G. Pellegrino, G. Barone, avvocati)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea nelegalității deciziei atacate și anularea ei în totalitate, în măsura în care prin aceasta, măsura contestată este considerată ajutor de stat, măsură care constituie de fapt o continuare legitimă a măsurii de indemnizare stabilite de statul italian în favoarea Terni (și a avânzilor-cauză ai acesteia) drept despăgubire pentru exproprierea instalațiilor sale electrice care a avut loc în 1962-1963;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente procesului,

               —

               sau, în subsidiar, anularea deciziei în măsura în care:

                           a)

                           stabilește că Italia a pus în aplicare în mod nelegal ajutorul de stat în favoarea ThyssenKrupp, Cementir și Nuova Terni Industrie, cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) din Tratatul CE;

                           b)

                           stabilește că anumite sume trebuie recuperate de la ThyssenKrupp, Cementir și Nuova Terni Industrie; și, în consecință

                           c)

                           obligă Italia să inițieze de îndată recuperarea acestor sume și a dobânzilor;

               —

               Tot în subsidiar, anularea deciziei atacate, în măsura în care obligă Italia să inițieze de îndată recuperarea ajutorului și a dobânzilor, întrucât această recuperare constituie o încălcare a principiului general al încrederii legitime.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-62/08 ThyssenKrupp/Comisia.


title: Cauza T-297/05 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 2 mai 2007 — IPK International — World Tourism Marketing Consultants/Comisia Comunităților Europene (Măsuri provizorii — Articolul 256 CE — Obiectul cererii — Admisibilitate — Lipsa caracterului urgent)

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/24

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 2 mai 2007 — IPK International — World Tourism Marketing Consultants/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-297/05 R)
   (Măsuri provizorii - Articolul 256 CE - Obiectul cererii - Admisibilitate - Lipsa caracterului urgent)
   (2007/C 140/41)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH (München, Germania) (reprezentant: C. Pitschas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Schima, agent, asistat de C. Arhold, avocat)
   Obiectul
   Cerere având ca obiect obținerea suspendării executării silite a Deciziei C(2006) 6452 a Comisiei din 4 decembrie 2006, referitoare la recuperarea unei sume de 318 000 de euro încasată de reclamantă pentru proiectul Ecodata cu titlu de acont.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Amână pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată.


title: Cauza C-604/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de Primera Instancia n °12 de Madrid (Spania) la 28 noiembrie 2011 — Genil 48, S. L. și Comercial Hostelera de Grandes Vinos, S. L./Bankinter S. A. și Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S. A.

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 12 de Madrid (Spania) la 28 noiembrie 2011 — Genil 48, S. L. și Comercial Hostelera de Grandes Vinos, S. L./Bankinter S. A. și Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S. A.
   (Cauza C-604/11)
   2012/C 32/28
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia no 12 de Madrid

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Genil 48, S. L. și Comercial Hostelera de Grandes Vinos, S. L.

      Pârâte: Bankinter S. A. și Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S. A.

      Întrebările preliminare

               1.

               În cazul în care unui client îi este propus un contract swap pe rata dobânzii pentru a compensa riscul variației ratei dobânzii pentru alte produse financiare, acesta trebuie considerat un serviciu de consiliere în investiții potrivit definiției de la articolul 4 alineatul (1) punctul 4 din Directiva Mifid (1)?

               2.

               Omiterea testului de adecvare, prevăzut la articolul 19 alineatul (4) din directiva menționată pentru investitorii obișnuiți, trebuie să determine nulitatea absolută a contractului semnat între investitor și instituția de investiții?

               3.

               În cazul în care serviciul furnizat în condițiile descrise nu este considerat consiliere în investiții, simplul fapt de a proceda la achiziționarea unui instrument financiar complex precum un contract swap pe rata dobânzii, fără a efectua testul de pertinență prevăzut la articolul 19 alineatul (5) din Directiva Mifid, din motive imputabile instituției de investiții, determină nulitatea absolută a contractului?

               4.

               Faptul că o instituție de credit propune un instrument financiar complex asociat altor produse financiare constituie un motiv suficient pentru a exclude aplicarea obligațiilor de a efectua testele de adecvare și de pertinență prevăzute la articolul 19 din Directiva Mifid, pe care instituția de investiții trebuie să le efectueze în privința investitorilor obișnuiți?

               5.

               Pentru a putea exclude aplicarea obligațiilor prevăzute la articolul 19 alineatul (9) din Directiva Mifid, este necesar ca produsul financiar asociat instrumentului financiar propus să fie supus unor standarde de protecție a investitorului similare celor impuse de directiva menționată?

      (1)  Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (JO L 145, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 247).


title: Cauza C-464/12: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – ATP Pension Service A/S/Skatteministeriet (A șasea directivă TVA  — Scutiri  — Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctele 3 și 6  — Fonduri comune de plasament  — Sisteme de pensii ocupaționale  — Administrare  — Operațiuni privind conturile de depozit, conturile curente, plățile, viramentele)

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/8

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – ATP Pension Service A/S/Skatteministeriet
   (Cauza C-464/12) (1)

   ((A șasea directivă TVA - Scutiri - Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctele 3 și 6 - Fonduri comune de plasament - Sisteme de pensii ocupaționale - Administrare - Operațiuni privind conturile de depozit, conturile curente, plățile, viramentele))
   2014/C 135/08
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: ATP Pension Service A/S

      Pârât: Skatteministeriet

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Østre Landsret – Interpretarea articolului 13 secţiunea B litera (d) punctele 3 și 6 din A şasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislaţiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) – Scutiri pentru operaţiuni privind depozitele de fonduri sau conturile curente și pentru gestionarea fondurilor comune de plasament – Prestare de servicii privind plățile către un fond de pensii

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 6 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că pot intra în domeniul de aplicare al acestei dispoziții fondurile de pensii precum cele în discuție în litigiul principal atunci când acestea sunt finanțate de persoana căreia trebuie să i se plătească prestația de pensie, economiile sunt investite potrivit principiului repartizării riscurilor, iar persoanele afiliate sunt cele care suportă riscul investițiilor. Este lipsit de importanță în această privință că contribuțiile sunt plătite de angajator, că cuantumul lor rezultă din contractele colective încheiate între organizațiile patronale și sindicale, că modalitățile financiare de restituire a economiilor sunt diversificate, că contribuțiile sunt deductibile în temeiul normelor aplicabile impozitului pe venit sau că acestora li se poate adăuga un element accesoriu de asigurare.

               2)

               Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 6 din A șasea directivă 77/388 trebuie interpretat în sensul că noțiunea „gestionare de fonduri comune de plasament” în sensul acestei dispoziții include prestările se servicii prin care un organism materializează drepturile persoanelor afiliate la fondurile de pensii prin deschiderea de conturi și prin înscrierea contribuțiilor plătite în contul lor în sistemul regimurilor de pensie. Această noțiune include și serviciile de contabilitate și de informare referitoare la conturi, care sunt prevăzute în anexa II la Directiva 85/611/CEE a Consiliului din 20 decembrie 1985 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind anumite organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM), astfel cum a fost modificată prin Directivele 2001/107/CE și 2001/108/CE ale Parlamentului European și Consiliului din 21 ianuarie 2002.

               3)

               Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 3 din A șasea directivă 77/388 trebuie interpretat în sensul că scutirea de taxa pe valoarea adăugată prevăzută de această dispoziție referitoare la operațiunile privind plățile și viramentele se aplică unor prestări de servicii prin care un organism materializează drepturile persoanelor afiliate la fondurile de pensii prin deschiderea de conturi ale acestor persoane afiliate în sistemul regimurilor de pensie și prin înscrierea contribuțiilor persoanelor afiliate respective în contul lor, precum și operațiunilor care sunt accesorii serviciilor respective sau care formează împreună cu acestea o prestație economică unică.

      (1)  JO C 9, 12.1.2013.


title: Cauza T-385/08: Hotărârea Tribunalului din 8 iulie 2010 — Trautwein/OAPI — (Reprezentarea unui câine) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative reprezentând un câine — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/32

         Hotărârea Tribunalului din 8 iulie 2010 — Trautwein/OAPI — (Reprezentarea unui câine)
   (Cauza T-385/08) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative reprezentând un câine - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2010/C 234/56
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Nadine Trautwein Rolf Trautwein GbR, Research and Development (Leopoldshöhe, Germania) (reprezentanți: C. Czychowski, A. Nordemann și A. Dustmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 30 iunie 2008 (cauza R 1734/2007-1) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn figurativ reprezentând un câine

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Nadine Trautwein Rolf Trautwein GbR, Research and Development la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 313, 6.12.2008.


title: Cauza C-50/11: Ordonanța președintelui Curții din 21 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Ivrea — Italia) — Procura della Repubblica/Lucky Emegor

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/28

         Ordonanța președintelui Curții din 21 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Ivrea — Italia) — Procura della Repubblica/Lucky Emegor
   (Cauza C-50/11) (1)

   2011/C 252/65
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 113, 9.4.2011.


title: Cauza C-344/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Appeal Commissioners – Irlanda) – National Roads Authority/The Revenue Commissioners [Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 13 alineatul (1) al doilea paragraf — Activitate de administrare și de punere la dispoziție a unor infrastructuri rutiere în schimbul plății unei taxe — Activități desfășurate de un organism de drept public ca autoritate publică — Prezența unor operatori privați — Denaturări semnificative ale concurenței — Existența unei concurențe efective sau potențiale]

text:
               6.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 70/3

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Appeal Commissioners – Irlanda) – National Roads Authority/The Revenue Commissioners
   (Cauza C-344/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 13 alineatul (1) al doilea paragraf - Activitate de administrare și de punere la dispoziție a unor infrastructuri rutiere în schimbul plății unei taxe - Activități desfășurate de un organism de drept public ca autoritate publică - Prezența unor operatori privați - Denaturări semnificative ale concurenței - Existența unei concurențe efective sau potențiale])
   (2017/C 070/04)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Appeal Commissioners

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: National Roads Authority

      Pârâtă: The Revenue Commissioners

      Dispozitivul

   Articolul 13 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că, într-o situație cum este cea din litigiul principal, un organism de drept public care desfășoară o activitate care constă în a furniza accesul la un drum în schimbul plății unei taxe nu trebuie considerat în concurență cu operatorii privați care încasează taxe pe alte drumuri cu taxă în aplicarea unui acord cu organismul de drept public în cauză în temeiul unor dispoziții legislative naționale.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza C-248/15 P: Recurs introdus la 27 mai 2015 de Maxcom Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 martie 2015 în cauza T-413/13, City Cicle Industries/Consiliul Uniunii Europene

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/8

         Recurs introdus la 27 mai 2015 de Maxcom Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 martie 2015 în cauza T-413/13, City Cicle Industries/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-248/15 P)
   (2015/C 262/11)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Maxcom Ltd (reprezentanți: L. Ruessmann, avocat, J. Beck, Solicitor)

      Celelalte părți din procedură: City Cycle Industries, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               declararea recursului ca fiind admisibil și întemeiat;

               —

               înlăturarea aprecierilor Tribunalului privind cel de al doilea aspect al primul motiv al acțiunii;

               —

               respingerea în totalitate a primului motiv al acțiunii reclamantei în fața Tribunalului;

               —

               obligarea reclamantei din acțiunea în fața Tribunalului la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului și cererii de intervenție în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă următoarele argumente:

               —

               În mod vădit eronat, Tribunalul a reținut că, potrivit articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul antidumping de bază (1), Consiliul nu putea deduce că reclamantul din acțiunea în fața Tribunalului a efectuat operațiuni de reexpediere pe baza faptului că: (i) reclamantul din acțiunea în fața Tribunalului nu era un producător autohton din Sri Lanka și (ii) nu a efectuat operațiuni de asamblare care să depășească pragul prevăzut la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul antidumping de bază.

               —

               În subsidiar, anularea Regulamentului nr. 501/2013 (2) în măsura în care privește reclamantul din acțiunea în fața Tribunalului nu este justificată chiar dacă aprecierile Consiliului privind reexpedierea au fost incorecte, deoarece Tribunalul a confirmat că reclamantul din acțiunea în fața Tribunalului a efectuat operațiuni de asamblare care nu depășeau pragul prevăzut la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul antidumping de bază și a confirmat, de asemenea, existența celorlalte criterii impuse pentru ca reclamantul din acțiunea în fața Tribunalului să nu fie exceptat de la măsurile împotriva eludării.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 501/2013 al Consiliului din 29 mai 2013 de extindere a taxei antidumping definitive impuse prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 990/2011 asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză la importurile de biciclete expediate din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia, indiferent dacă acestea sunt sau nu declarate ca fiind originare din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia (JO L 153, p. 1).


title: Cauza T-358/11: Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2015 – Italia/Comisia („FEOGA — Secțiunea «Garantare» — FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțare — Depozitare publică a zahărului — Majorarea costurilor legate de locațiunea antrepozitelor — Inventar anual al stocurilor — Inspecții fizice ale locurilor de depozitare — Securitate juridică — Încredere legitimă — Proporționalitate — Obligația de motivare — Existența unui risc de prejudiciu financiar pentru fonduri — Efect util”)

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/13

         Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2015 – Italia/Comisia
   (Cauza T-358/11) (1)

   ((„FEOGA - Secțiunea «Garantare» - FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Depozitare publică a zahărului - Majorarea costurilor legate de locațiunea antrepozitelor - Inventar anual al stocurilor - Inspecții fizice ale locurilor de depozitare - Securitate juridică - Încredere legitimă - Proporționalitate - Obligația de motivare - Existența unui risc de prejudiciu financiar pentru fonduri - Efect util”))
   (2015/C 262/17)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de P. Marchini, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Rossi și D. Nardi, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei de punere în aplicare 2011/244/UE a Comisiei din 15 aprilie 2011 de excludere de la finanțarea din fondurile Uniunii Europene a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Secțiunii „Garantare” a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 102, p. 33), întrucât exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Italiană, precum și de anulare a scrisorilor Comisiei din 3 februarie 2010 și din 3 ianuarie 2011 ca acte pregătitoare ale acestei decizii.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 252, 27.8.2011.


title: Cauza T-66/07: Acțiune introdusă la data de 2 martie 2007 — Agencja Wydawnicza Technopol/OAPI — ( 150 )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/52

         Acțiune introdusă la data de 2 martie 2007 — Agencja Wydawnicza Technopol/OAPI — („150“)
   (Cauza T-66/07)
   (2007/C 95/104)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Agencja Wydawnicza Technopol, Sp. z o. o. (Częstochowa, Polonia) (reprezentant: D. Rzążewska, radca prawny)

      Pârâtă: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 21 decembrie 2006, în cauza R 1035/2006-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: semnul verbal „150 “pentru produse din clasa 16

      Decizia examinatorului: refuzul înregistrării

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară (1), deoarece, în raport cu produsele solicitate, semnul „150 “nu este nici descriptiv și nici insuficient de distinctiv

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993, JO 1994, L 11, p. 1.


title: Cauza T-199/07: Acțiune introdusă la 5 iunie 2007 — Cementownia Odra /Comisia Comunităților Europene

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/39

         Acțiune introdusă la 5 iunie 2007 — Cementownia „Odra”/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-199/07)
   (2007/C 170/75)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Cementownia „Odra” S.A. (reprezentanți: P. K. Rosiak, radca prawny oraz F. Puel, adwokat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Comisiei din 26 martie 2007 privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră, notificat de către Polonia în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea deciziei Comisiei Europene C (2007) 1295 final din 26 martie 2007 privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră notificat de către Polonia în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1), prin care Comisia a constatat că anumite aspecte din planul național polonez de alocare a cotelor de emisie de CO2 pentru perioada 2008-2012, notificat Comisiei la 30 iunie 2006, nu sunt compatibile cu articolul 9 alineatele (1) și (3), articolul 10 și articolul 13 alineatul (2), precum și cu criteriile din anexa III a Directivei 2003/87/CE. Decizia atacată reduce cu 26,7 % limita maximă a emisiei de CO2 pentru perioada 2008-2012 în raport cu limita propusă de Polonia prin planul național de alocare a cotelor de emisie notificat Comisiei.
   Motivele și principalele argumente ale acțiunii sunt identice cu cele din cauza T-195/07.

      (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunităţii și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32).


title: Cauza T-94/13 P: Recurs introdus la 17 februarie 2013 de Ioannis Ntouvas împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 11 decembrie 2012 în cauza F-107/11, Ntouvas/ECDC

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/39

         Recurs introdus la 17 februarie 2013 de Ioannis Ntouvas împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 11 decembrie 2012 în cauza F-107/11, Ntouvas/ECDC
   (Cauza T-94/13 P)
   2013/C 114/62
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Ioannis Ntouvas (Agios Stefanos, Grecia) (reprezentant: V. Kolias, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (Stockholm, Suedia)

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 11 decembrie 2012 în cauza F-107/11, Ntouvas/ECDC, prin care a fost respinsă acțiunea având ca obiect anularea raportului de evaluare a recurentului întocmit pentru exercițiul de evaluare 2010 și prin care acesta a fost obligat la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

               —

               anularea deciziei contestate în primă instanță și

               —

               obligarea ECDC la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului formulat, recurentul invocă 14 motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea normelor de drept referitoare la sarcina probei și la administrarea probelor, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a admis cererea pârâtului privind prelungirea termenului pentru depunerea observațiilor sale în apărare în cadrul procedurii în primă instanță, deși pârâtul nu dovedise existența împrejurărilor care, în opinia sa, justificau o astfel de prelungire a termenului.

               2.

               Al 2-lea motiv este întemeiat pe săvârșirea unei erori de ordin substanțial în ceea ce privește stabilirea situației de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a considerat că cererea formulată în primă instanță fusese comunicată pârâtului la 7 noiembrie 2011, iar nu la 4 noiembrie 2011.

               3.

               Al 3-lea motiv este întemeiat pe aprecierea eronată a situației de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a interpretat și a apreciat greșit documentele din dosar care contraziceau argumentele prezentate de pârât pentru a-și susține cererea de prelungire a termenului în care putea să își formuleze apărarea în primă instanță.

               4.

               Al 4-lea motiv este întemeiat pe calificarea juridică eronată a situației de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a considerat în mod greșit ca fiind „excepționale” circumstanțele invocate de pârât pentru a solicita prelungirea termenului în care putea să își formuleze apărarea în primă instanță.

               5.

               Al 5-lea motiv este întemeiat pe stabilirea eronată și, în subsidiar, pe calificarea juridică eronată a situației de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a considerat în mod greșit că recurentul nu formulase o cerere de judecare în lipsă și, în subsidiar, că afirmațiile acestuia nu constituiau o cerere de judecare în lipsă.

               6.

               Al 6-lea motiv este întemeiat pe aprecierea eronată a documentelor din dosar, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a stabilit că două posturi din cadrul serviciilor pârâtului era semnificativ diferite unul de celălalt.

               7.

               Al 7-lea motiv este întemeiat pe stabilirea eronată a sarcinii probei, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a respins, ca nedovedit, argumentul recurentului potrivit căruia exista un conflict de interese în ceea ce privește cel puțin unul dintre membrii Comitetului paritar pentru evaluări din cadrul pârâtului, deși respectivele elemente de probă constau în documente care figurau în cererea formulată în primă instanță și erau ușor accesibile pârâtului; în subsidiar, Tribunalul nu și-a îndeplinit obligația care îi revenea, în calitate de instanță administrativă sesizată cu un litigiu de dreptul muncii, de a dispune măsurile de organizare a procedurii necesare în vederea obținerii respectivelor documente. În plus, Tribunalul a interpretat în mod greșit temeiul juridic al cererii formulate de recurent, precum și articolul 9 alineatul (6) din Norma de aplicare nr. 20 privind evaluările (denumită în continuare „Norma de aplicare”) adoptată de directorul ECDC la 17 aprilie 2009.

               8.

               Al 8-lea motiv este întemeiat pe interpretarea eronată a argumentului prin care se invocă inexistența unor norme de procedură în cadrul Comitetului paritar pentru evaluări al ECDC și pe faptul că respectivul argument nu a fost examinat.

               9.

               Al 9-lea motiv este întemeiat pe denaturarea elementelor de probă și, în subsidiar, pe modul în care a fost realizată calificarea juridică a situației de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a considerat ca fiind neîntemeiat argumentul invocat de recurent potrivit căruia Comitetul paritar al ECDC nu verificase elementele pe care trebuia să le verifice în temeiul articolului 9 alineatul (4) din Norma de aplicare.

               10.

               Al 10-lea motiv este întemeiat pe aprecierea eronată și, în subsidiar, pe calificarea juridică eronată a situației de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a considerat că avizul emis de Comitetul paritar pentru evaluări al ECDC cuprindea o motivare suficientă.

               11.

               Al 11-lea motiv este întemeiat pe interpretarea eronată a unui argument și pe calificarea juridică eronată a situație de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a interpretat în mod greșit susținerea invocată de recurent referitoare la motivarea insuficientă a avizului Comitetului paritar pentru evaluări al ECDC ca fiind o susținere prin care se invocă săvârșirea unei erori vădite de apreciere și în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a considerat că respectiva motivare era suficientă.

               12.

               Al 12-lea motiv este întemeiat pe aprecierea eronată a situației de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a stabilit că raportul de evaluare contestat nu era afectat de o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește eficiența recurentului în raport cu volumul său de muncă.

               13.

               Al 13-lea motiv este întemeiat pe calificarea juridică eronată a situației de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a considerat că erau proporționale criticile formulate în cadrul raportului de evaluare contestat, chiar dacă ECDC nu îl informase pe recurent, în perioada care a făcut obiectul evaluării, cu privire la pretinsele probleme referitoare la conduita acestuia.

               14.

               Al 14-lea motiv este întemeiat pe aprecierea eronată a situației de fapt, în condițiile în care Tribunalul Funcției Publice a considerat volumul de muncă al recurentului ca fiind mai redus decât a fost în realitate.


title: Cauza C-333/06: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 14 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Regulamentul (CE) nr. 261/2004 — Transport aerian — Refuz la îmbarcare și anularea sau întârzierea prelungită a unui zbor — Compensare și asistență a pasagerilor — Adoptarea de sancțiuni)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/14

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 14 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-333/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Transport aerian - Refuz la îmbarcare și anularea sau întârzierea prelungită a unui zbor - Compensare și asistență a pasagerilor - Adoptarea de sancțiuni)
   (2007/C 183/23)
   Limba de procedură: suedeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: R. Vidal Puig și K. Simonsson, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei (reprezentant: A. Kruse, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea dispozițiilor necesare pentru a se conforma articolului 16 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1) — Adoptarea de sancțiuni eficiente, proporționale și disuasive
   Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că nu a stabilit sancțiuni pentru nerespectarea dispozițiilor articolului 14 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 16 din acest regulament.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere ale acțiunii.

               3)

               Obligă Regatul Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 224, 16.9.2006.


title: Cauza C-155/14 P: Recurs introdus la 3 aprilie 2014 de Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, fostă AlzChem Trostberg GmbH, fostă AlzChem Hart GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 23 ianuarie 2014 în cauza T-391/09, Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, fostă AlzChem Trostberg GmbH, fostă AlzChem Hart GmbH/Comisia Europeană

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/15

         Recurs introdus la 3 aprilie 2014 de Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, fostă AlzChem Trostberg GmbH, fostă AlzChem Hart GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 23 ianuarie 2014 în cauza T-391/09, Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, fostă AlzChem Trostberg GmbH, fostă AlzChem Hart GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-155/14 P)
   2014/C 184/19
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, fostă AlzChem Trostberg GmbH, fostă AlzChem Hart GmbH (reprezentanți: C. Steinle și I. Bodenstein, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

               1.

               Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 23 ianuarie 2014 (cauza T-391/09) în măsura în care aceasta privește recurentele;

               2.

               anularea Deciziei C(2009) 5791 final a Comisiei din 22 iulie 2009 (cazul COMP/39.396 – Reactivi pe bază de carbură de calciu și de magneziu pentru industria oţelului și a gazului), în măsura în care priveşte recurentele;
               cu titlu subsidiar, reducerea amenzilor care au fost aplicate recurentelor la articolul 2 literele (g) și (h) din decizia menționată;
               cu titlu subsidiar, în cazul în care cererea precedentă trebuie să fie respinsă, modificarea articolului 2 literele (g) și (h) din decizie în sensul că SKW Stahl-Metallurgie GmbH răspunde în solidar pentru totalitatea amenzilor aplicate recurentelor; recurentele înțeleg această cerere formulată în subsidiar astfel cum Tribunalul a înțeles-o la punctele 264 și 265 din hotărâre, și anume că vizează majorarea părții amenzii aplicate recurentelor care va fi considerată ca fiind plătită dacă SKW se achită de amenda care i-a fost aplicată de Comisie;

               3.

               cu titlu subsidiar celui de al doilea capăt de cerere, trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare, pentru ca acesta să statueze conform aprecierii juridice cuprinsă în hotărârea Curții;

               4.

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurente în cadrul procedurii în fața Tribunalului și al procedurii în fața Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului din 23 ianuarie 2014 pronunțate în cauza T-391/09, în măsura în care aceasta privește recurentele. Prin hotărârea amintită, Tribunalul a admis în parte și a respins în parte acțiunile formulate de recurente împotriva Deciziei C(2009) 5791 final a Comisiei din 22 iulie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.396 – Reactivi pe bază de carbură de calciu și de magneziu pentru industria oţelului și a gazului).
   Recurentele invocă în total cinci motive de recurs:

               1.

               Prin intermediul primului motiv, recurentele critică faptul că, cu încălcarea întinderii imputării răspunderii care rezultă din articolul 81 CE (devenit articolul 101 TFUE), a principiului răspunderii personale, a prezumției de nevinovăție și a principiului răspunderii pentru culpă, Tribunalul i-a imputat comportamentul contrar dreptului privind înțelegerile al SKW-Stahl-Technik GmbH & Co. KG (denumită în continuare „SKW”) întrucât a respins răsturnarea prezumției unei influențe decisive. Începând din aprilie 2004, cu ocazia unui vid de putere existent imediat anterior vânzării prevăzute a acestei societăți către un terț, SKW ar fi participat la o înțelegere, din proprie inițiativă și contrar instrucțiunilor exprese precizate de recurente. În acest caz foarte deosebit care se distinge clar de volumul de cauze cu privire la care s-a pronunțat până în prezent, Tribunalul ar fi refuzat în mod eronat să se pronunțe conform echității într-o speță cu caracter special.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele critică faptul că Tribunalul ar fi respins, cu încălcarea dreptului de a fi ascultat și a obligației de motivare, argumentația lor potrivit căreia decizia Comisiei ar fi trebuit să fie anulată întrucât partea de răspundere în raporturile interne dintre debitorii solidari nu ar fi fost stabilită în conformitate cu hotărârea pronunțată între timp de Tribunal în cauza Siemens Österreich (Hotărârea din 3 martie 2011, cauzele T-122/07-T-124/07, Rep., p. II-793). Această argumentație în susținerea recursului nu ar fi fost nici tardivă, nici insuficientă.

               3.

               În ceea ce privește cuantumul amenzii, prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament întrucât nu a redus – așa cum a procedat în cauza paralelă Gigaset – amenzile aplicate recurentelor, ținând seama de erorile de calcul al amenzii, în special neluarea în considerare a taxei de intrare și luarea în considerare în mod eronat a unei reduceri în temeiul clemenței în ceea ce privește amenda SKW.

               4.

               Recurentele salută faptul că, atunci când a stabilit din nou amenzile, Tribunalul a stabilit din nou și partea din amendă „care va fi considerată plătită în ipoteza în care SKW plătește amenda care i-a fost aplicată prin decizia atacată” (dispozitiv 2 prima liniuță). Cu toate acestea, prin intermediul celui de al patrulea motiv, invocat cu titlu subsidiar, recurentele critică faptul că, cu încălcarea principiului securității juridice, a principiului nulla poena sine lege certa și a obligației de motivare, cu ocazia stabilirii din nou, Tribunalul nu a stabilit expres, atât față de Arques Industries AG („Arques”) [devenită Gigaset AG („Gigaset”)], cât și față de recurente, dublul efect extinctiv al plății efectuate de SKW.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv invocat cu titlu subsidiar, recurentele critică faptul că, la stabilirea din nou a amenzilor, Tribunalul a aplicat, în special cu încălcarea principiilor care guvernează stabilirea în solidar a amenzilor (articolul 81 CE și articolul 23 din Regulamentul nr. 1/2003 (1)), o reducere în temeiul clemenței cât privește partea considerată ca fiind plătită în caz de plată de către SKW, în condițiile în care SKW nu ar fi cooperat cu Comisia în conformitate cu Comunicarea privind clemența.

      (1)  Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269).


title: Cauza C-472/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék (fostă Fővárosi Bíróság) — Ungaria) — Banif Plus Bank Zrt./Csaba Csipai, Viktória Csipai (Directiva 93/13/CEE — Clauze abuzive care figurează în contractele încheiate cu consumatorii — Examinare din oficiu de către instanța națională a caracterului abuziv al unei clauze — Obligația instanței naționale care a constatat din oficiu caracterul abuziv al unei clauze de a invita părțile să își prezinte observațiile înainte de a stabili consecințele unei asemenea constatări — Clauze contractuale care trebuie să fie luate în considerare cu ocazia examinării caracterului abuziv)

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/14

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék (fostă Fővárosi Bíróság) — Ungaria) — Banif Plus Bank Zrt./Csaba Csipai, Viktória Csipai
   (Cauza C-472/11) (1)

   (Directiva 93/13/CEE - Clauze abuzive care figurează în contractele încheiate cu consumatorii - Examinare din oficiu de către instanța națională a caracterului abuziv al unei clauze - Obligația instanței naționale care a constatat din oficiu caracterul abuziv al unei clauze de a invita părțile să își prezinte observațiile înainte de a stabili consecințele unei asemenea constatări - Clauze contractuale care trebuie să fie luate în considerare cu ocazia examinării caracterului abuziv)
   2013/C 114/19
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Törvényszék (fostă Fővárosi Bíróság)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Banif Plus Bank Zrt.

      Pârâți: Csaba Csipai, Viktória Csipai

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Fővárosi Bíróság — Interpretarea articolului 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273) — Legislație națională care prevede limite în examinarea de către instanța națională a caracterului abuziv al contractelor așa-zis de adeziune atunci când părțile nu îi solicită în mod expres să constate acest caracter abuziv — Posibilitatea instanței naționale care a constatat caracterul abuziv al unei condiții contractuale generale care figurează în contractul supus aprecierii sale, în lipsa unei cereri specifice în acest sens, de a solicita părților în litigiu să prezinte o declarație referitoare la clauza contractuală menționată pentru a putea examina problema nulității contractului pentru acest motiv

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretate în sensul că instanța națională care a constatat din oficiu caracterul abuziv al unei clauze contractuale nu are obligația, pentru a putea stabili consecințele acestei constatări, să aștepte ca consumatorul, informat cu privire la drepturile sale, să prezinte o declarație prin care să solicite anularea clauzei menționate. Cu toate acestea, principiul contradictorialității impune, în regulă generală, instanței naționale care a constatat din oficiu caracterul abuziv al unei clauze contractuale să informeze părțile în litigiu cu privire la acest aspect și să le dea posibilitatea să îl discute în contradictoriu, potrivit modalităților prevăzute în această privință de normele naționale de procedură.

               2.

               Pentru a efectua o apreciere cu privire la caracterul eventual abuziv al clauzei contractuale pe care se întemeiază cererea cu care este sesizată, instanța națională trebuie să țină seama de toate celelalte clauze din contract.

      (1)  JO C 370, 17.12.2012.


title: Cauza C-680/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Frankfurt am Main (Germania) la 20 decembrie 2013 — Condor Flugdienst GmbH/Andreas Plakolm

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Frankfurt am Main (Germania) la 20 decembrie 2013 — Condor Flugdienst GmbH/Andreas Plakolm
   (Cauza C-680/13)
   2014/C 85/26
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgerichts Frankfurt am Main

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Condor Flugdienst GmbH

      Intimat: Andreas Plakolm

      Întrebarea preliminară

   Noțiunea de anulare, definită la articolului 2 litera (l) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1), trebuie interpretată în sensul că, într-o situație precum cea din prezenta cauză, privește și cazul în care deși zborul demarează sub numărul de zbor inițial, însă nu cum a fost programat inițial ca zbor non stop, ci este operat cu o escală programată înainte de plecare, precum și cu un alt aparat de zbor și cu un alt operator de transport aerian în sistem de subcontractare (subcharter)?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza T-199/16: Ordonanța Tribunalului din 20 martie 2017 – Kohrener Landmolkerei și DHG/Comisia [„Acțiune în anulare — Sistemul specialităților tradiționale garantate — Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 — Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/304 — Termen pentru transmiterea de către autoritățile naționale competente a actului de opoziție către Comisie — Acțiune vădit nefondată”]

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/20

         Ordonanța Tribunalului din 20 martie 2017 – Kohrener Landmolkerei și DHG/Comisia
   (Cauza T-199/16) (1)

   ([„Acțiune în anulare - Sistemul specialităților tradiționale garantate - Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/304 - Termen pentru transmiterea de către autoritățile naționale competente a actului de opoziție către Comisie - Acțiune vădit nefondată”])
   (2017/C 178/27)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Kohrener Landmolkerei GmbH (Penig, Germania) și DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH (Frohburg, Germania) (reprezentant: A. Wagner, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial D. Triantafyllou, J. Guillem Carrau și J. Herkommer, ulterior D. Triantafyllou și J. Herkommer, agenți)

      Obiectul

   Cerere formulată în temeiul articolului 263 TFUE prin care se solicită anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/304 al Comisiei din 2 martie 2016 de înregistrare a unei denumiri în Registrul specialităților tradiționale garantate [Heumilch/Haymilk/Latte fieno/Lait de foin/Leche de heno (STG)] (JO 2016, L 58, p. 28)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit nefondată.

               2)

               Kohrener Landmolkerei GmbH și DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 232, 27.6.2016.


title: Cauzele conexate T-90/07 P și T-99/07 P: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 18 decembrie 2008 — Belgia și Comisia/Genette ( Recurs — Funcție publică — Funcționari — Pensii — Transferul drepturilor de pensie naționale — Decizie prin care se refuză retragerea unei cereri de transfer și introducerea unei noi cereri de transfer — Comptența Tribunalului Funcției Publice — Modificarea obiectului litigiului — Inadmisibilitatea acțiunii în primă instanță )

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/45

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 18 decembrie 2008 — Belgia și Comisia/Genette
   (Cauzele conexate T-90/07 P și T-99/07 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Funcționari - Pensii - Transferul drepturilor de pensie naționale - Decizie prin care se refuză retragerea unei cereri de transfer și introducerea unei noi cereri de transfer - Comptența Tribunalului Funcției Publice - Modificarea obiectului litigiului - Inadmisibilitatea acțiunii în primă instanță’)
   (2009/C 44/78)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurente: Regatul Belgiei (reprezentanți: L. Van den Broeck și C. Pochet, agenți, asistați de L. Markey, avocat) și Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Joris și D. Martin, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Emmanuel Genette (Gorze, Franța) (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)
   Obiectul
   Două recursuri formulate împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 16 ianuarie 2007, Genette/Comisia (F-92/05, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se solicită anularea acestei hotărâri
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 16 ianuarie 2007, Genette/Comisia (F-92/05, nepublicată încă în Repertoriu).

               2)

               Respinge ca inadmisibilă acțiunea formulată de domnul Genette în fața Tribunalului Funcției Publice în cauza F-92/05.

               3)

               Domnul Genette suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalul Funcției Publice, cât și prezentei proceduri.

               4)

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalul Funcției Publice, cât și prezentei proceduri.

               5)

               Regatul Belgiei suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalul Funcției Publice, cât și prezentei proceduri.

      (1)  JO C 117, 29.5.2007.


title: Cauza F-44/06 și 94/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 17 aprilie 2007 — C și F/Comisie (Funcționari — Articolul 78 din Statutul funcționarilor — Pensie de invaliditate — Executarea unei hotărâri a Tribunalului de Primă Instanță — Acțiune în anulare și în despăgubiri)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/40

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 17 aprilie 2007 — C și F/Comisie
   (Cauza F-44/06 și 94/06) (1)

   (Funcționari - Articolul 78 din Statutul funcționarilor - Pensie de invaliditate - Executarea unei hotărâri a Tribunalului de Primă Instanță - Acțiune în anulare și în despăgubiri)
   (2007/C 96/82)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: C și F (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J. van Rossum, S. Orlandi și J.-N. Louis, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: J. Curall, agent)
   Obiectul cauzelor conexate
   În cauza F-44/06:
   Pe de o parte, anularea deciziei din 13 iunie 2005 prin care s-a respins, în privința reclamantului, luarea oricărei măsuri pentru executarea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene pronunțată în cauza T-376/02, acțiunea fiind formulată de același reclamant împotriva deciziei din 14 ianuarie 2002, și, pe de altă parte, anularea deciziei din 23 februarie 2006 prin care reclamantul a fost pensionat și prin care i-a fost acordat beneficiul unei pensii de invaliditate stabilită în conformitate cu articolul 78 alineatul (2) din Statutul funcționarilor, cu efect retroactiv, începând cu 1 februarie 2002.
   În cauza F-94/06:
   Pe de o parte, anularea deciziei din 23 februarie 2006 prin care reclamantul a fost pensionat și prin care i-a fost acordat beneficiul unei pensii de invaliditate stabilită în conformitate cu articolul 78 alineatul (2) din Statutul funcționarilor, cu efect retroactiv începând cu 1 februarie 2002, și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese.
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Obligă Comisia Comunităților Europene să plătească reclamantului suma de 2 000 Euro pentru prejudiciul moral pe care l-a suferit.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată și două treimi din cheltuielile reclamantului în cauzele F-44/06, C/Comisie, și F-94/06, F/Comisie.

      (1)  F-44/06 — JO C 154, 1.7.2006, p. 25 și F-94/06 — JO C 237 30.9.2006, p. 22.


title: Cauza C-343/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Corte d'appello di Torino (Italia) la 25 iulie 2007 — Bavaria N.V. și Bavaria Italia s.r.l./Bayerischer Brauerbund e.V.

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/5

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Corte d'appello di Torino (Italia) la 25 iulie 2007 — Bavaria N.V. și Bavaria Italia s.r.l./Bayerischer Brauerbund e.V.
   (Cauza C-343/07)
   (2007/C 247/08)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Corte d'appello di Torino
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Bavaria N.V. și Bavaria Italia s.r.l.

      Pârâtă: Bayerischer Brauerbund e.V.
   Întrebările preliminare

               1)

               Este sau nu Regulamentul (CE) nr. 1347/2001 (1) al Consiliului din 28 iunie 2001 nul, eventual și ca o consecință a nulității altor acte, având în vedere următoarele:
               Încălcarea unor principii generale

                           —

                           întrucât prevederile coroborate ale articolului 1 alineatul (1) și ale anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2081/1992 (2) sunt nule, în măsura în care permit înregistrarea indicațiilor geografice privitoare la „bere”, care reprezintă o băutură alcoolică inclusă (în mod greșit) în anexa I menționată mai sus în categoria „produse alimentare” prevăzută la articolul 1 alineatul (1) și nu este cuprinsă la categoria „produse agricole” prevăzută de anexa I la tratatul CE și de articolele 32 (fostul articol 38) și 37 (fostul articol 43) din acesta, indicate de către Consiliu ca temei juridic al propriilor competențe pentru adoptarea Regulamentului (CEE) nr. 2081/1992;

                           —

                           întrucât articolul 17 din Regulamentul (CEE) nr. 2081/1992 este nul, în măsura în care prevede o procedură de înregistrare accelerată ce poate limita și prejudicia în mod substanțial drepturile operatorilor interesați, prin aceea că nu prevede niciun drept de opoziție, fiind încălcate în mod vădit principiile transparenței și securității juridice, astfel cum apare evident, în special, atât în lumina complexității procedurii de înregistrare a IGP „Bayerisches Bier” în sine, care a durat mai mult de șapte ani, între 1994 și 2001, cât și a recunoașterii exprese cuprinse în considerentul al treisprezecelea al Regulamentului (CE) nr. 692/2003 (3), prin al cărui articol 15 a fost abrogat articolul 17 din Regulamentul (CEE) nr. 2081/1992 pentru motivele sus-menționate;

                     Nerespectarea unor cerințe de formă

                           —

                           întrucât indicația „Bayerisches Bier” nu îndeplinește condițiile cerute de articolul 17 din Regulamentul (CEE) nr. 2081/1992 pentru a putea fi înregistrată în conformitate cu procedura simplificată prevăzută de această dispoziție, în măsura în care, cu ocazia formulării cererii de înregistrare, această indicație nu era „protejată legal” și nici „consacrată prin uzanță” în Germania;

                           —

                           întrucât nici guvernul german, înainte de a prezenta Comisiei cererea de înregistrare, nici Comisia însăși, după primirea cererii, nu au examinat în mod corespunzător îndeplinirea condițiilor de înregistrare a indicației „Bayerisches Bier”, contrar jurisprudenței Curții (hotărârea din 6 decembrie 2001 în cauza C-269/99, Kuhre Spreewalder Gurken);

                           —

                           întrucât cererea de înregistrare a indicației „Bayerisches Bier” nu a fost formulată în termen de către guvernul german, în conformitate cu prevederile articolului 17 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2081/1992 (șase luni de la intrarea în vigoare a regulamentului, la data de 24 iulie 1993), dat fiind că cererea formulată inițial de către reclamantă prevedea opt indicații diferite, cu posibilitatea unor variații ulterioare și nedefinite, care au convers în indicația unică actuală „Bayerisches Bier” numai la mult timp după expirarea termenului final de 24 ianuarie 1994.

                     Nerespectarea unor cerințe de fond

                           —

                           întrucât indicația „Bayerisches Bier” nu îndeplinește cerințele de fond stabilite de articolul 2 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2081/1992 în vederea înregistrării sale cu titlul de indicație geografică protejată, dat fiind caracterul generic al acestei indicații care a desemnat în mod tradițional berea produsă potrivit unei metode de producție specifice, originară din Bavaria, datând din secolul XIX și care ulterior s-a răspândit în restul Europei și al lumii (fiind denumită „metoda bavareză” pe bază de fermentație la rece) ce constituie chiar și în prezent termenul generic pentru bere într-un număr de limbi europene (daneză, suedeză, finlandeză) și care, în orice caz, poate cel mult indica în mod generic și unic „berea produsă în Bavaria germană”, cu o tipologie oarecare între foarte numeroasele și diversificatele variante existente, fără ca prin aceasta să se poată identifica vreo „legătură directă” (hotărârea Curții din 7 noiembrie 2000 în cauza C-312/98, Warsteiner) între o calitate specifică, notorietate sau o altă caracteristică a produsului (bere) și originea sa geografică specifică (Bavaria) și fără a fi aplicabile prevederile referitoare la „cazuri excepționale” cerute de dispoziția sus-menționată pentru a permite înregistrarea unei indicații geografice care include denumirea unui stat;

                           —

                           întrucât, astfel cum a fost indicat în paragraful anterior, indicația „Bayerisches Bier” este o indicație „generică” ce nu poate face obiectul unei înregistrări în sensul articolului 3 alineatul (1) și al articolului 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2081/1992;

                           —

                           întrucât indicația „Bayerisches Bier” nu ar fi trebuit înregistrată în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2081/1992, atât timp cât, ținându-se cont de „reputația, renumele și durata utilizării” mărcilor Bavaria, „Bayerisches Bier” este „de natură să inducă în eroare consumatorul cu privire identitatea adevărată a produsului”?

               2)

               În subsidiar, în cazul în care întrebarea formulată la punctul 1) va fi considerată inadmisibilă sau lipsită de temei, trebuie sau nu să fie interpretat Regulamentul (CE) nr. 1347/2001 al Consiliului din 28 iunie 2001 în sensul că recunoașterea IGP „Bayerisches Bier” — astfel cum este prevăzută de acest regulament — nu prejudiciază validitatea și posibilitatea de utilizare a mărcilor anterioare aparținând terților care cuprind cuvântul „Bavaria”?

      (1)  JO L 182, p. 3.

      (2)  JO L 208, p. 1.

      (3)  JO L 99, p. 1.


title: Cauza T-411/08: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — Artisjus Magyar Szerzői Jogvédő Iroda Egyesület/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/54

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — Artisjus Magyar Szerzői Jogvédő Iroda Egyesület/Comisia
   (Cauza T-411/08)
   (2008/C 301/91)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Artisjus Magyar Szerzői Jogvédő Iroda Egyesület (Budapesta, Ungaria) (reprezentanți: Z. Hegymegi-Barakonyi și P. Vörös, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 3 și a articolului 4 alineatul (2) din decizie în măsura în care acestea se referă la reclamantă, precum și a articolului 4 alineatul (3) din decizie în măsura în care se raportează la articolul 3;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea formulată, reclamanta solicită anularea parțială a Deciziei Comisiei C(2008) 3435 final din 16 iulie 2008 (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) potrivit căreia membrii CISAC (1) din SEE au participat la o practică concertată, încălcând articolul 81 CE și articolul 53 SEE, prin coordonarea delimitărilor teritoriale ale mandatelor de reprezentare reciprocă pe care și le acordă într-un mod care limitează o licență la teritoriul național al fiecărei societăți de gestiune colectivă.
   Reclamanta solicită anularea articolului 3 și a articolului 4 alineatele (2) și (3) din decizia atacată referitoare la trei forme specifice de exploatare (internet, transmisie prin satelit și retransmisie prin cablu) în măsura în care potrivit acestor articole reclamanta a încălcat articolul 81 CE prin coordonarea, împreună cu alți membri ai CISAC, a clauzelor de delimitare teritorială a acordurilor de reprezentare reciprocă într-un mod care a limitat o licență la teritoriul național al fiecărei societăți de gestiune colectivă a drepturilor de autor („SGCD”).
   Reclamanta contestă decizia atacată în temeiul a patru motive, și anume lipsa de competență, încălcarea unei norme fundamentale de procedură, încălcarea Tratatului CE și abuzul de putere al Comisiei.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive:
   În primul rând, potrivit reclamantei, Comisia a încălcat dreptul acesteia la apărare prin faptul că a adoptat decizia atacată și prin faptul că s-a îndepărtat în mod fundamental de poziția pe care a exprimat-o în comunicarea privind obiecțiunile.
   În al doilea rând, reclamanta susține că decizia este contrară articolului 253 CE prin faptul că este lipsită de o motivare adecvată și nu identifică punctul de pornire al practicii concertate invocate.
   În al treilea rând, reclamanta afirmă că decizia încalcă articolul 81 CE și articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (2) în măsura în care Comisia nu a prezentat dovezi suficiente pentru a demonstra, în mod corespunzător cerințelor legale, existența unei practici concertate și, în consecință, nu și-a îndeplinit obligația de probă.
   În al patrulea rând, se afirmă că decizia încalcă articolul 86 alineatul (2) CE în măsura în care reclamanta este o întreprindere însărcinată cu gestiunea serviciilor de interes economic general și în măsura în care aplicarea dreptului comunitar al concurenței, astfel cum rezultă din decizia atacată, se opune realizării sarcinilor specifice care îi sunt atribuite.
   În plus, potrivit reclamantei, Comisia a abuzat de puterile conferite de articolul 81 CE prin eludarea unei proceduri prevăzute în mod specific de Tratatul CE, pentru a trata împrejurările prezentei cauze. În continuare, reclamanta susține că decizia este contrară articolului 151 alineatul (4) CE prin faptul că nu respectă diversitatea culturală. În sfârșit, se afirmă că decizia încalcă principiul securității juridice în măsura în care impune un comportament pe care Comisia nu l-a definit.

      (1)  Confederația Internațională a Societăților de Autori și Compozitori („CISAC”).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-222/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 3 mai 2007 — UTECA (Unión de Televisiones Comerciales Asociadas)/Federación de Asociaciones de Productores Audiovisuales, Ente Público RTVE și Administración del Estado

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/14

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 3 mai 2007 — UTECA (Unión de Televisiones Comerciales Asociadas)/Federación de Asociaciones de Productores Audiovisuales, Ente Público RTVE și Administración del Estado
   (Cauza C-222/07)
   (2007/C 155/26)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Tribunal Supremo
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: UTECA (Unión de Televisiones Comerciales Asociadas)

      Alte părți: Federación de Asociaciones de Productores Audiovisuales, Ente Público RTVE și Administración del Estado
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 din Directiva 89/552/CEE (1) a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune, așa cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997, le permite statelor membre să impună operatorilor de televiziune obligația de a aloca un procentaj din veniturile de exploatare pentru finanțarea anticipată a filmelor cinematografice și de televiziune europene?

               2)

               În cazul în care răspunsul la întrebarea precedentă ar fi afirmativ, rezultă că o normă națională care, pe lângă faptul că prevede obligația de finanțare anticipată prezentată anterior, rezervă un procent de 60 % din finanțarea obligatorie menționată pentru operele având ca limbă originală spaniola este conformă cu această directivă și cu articolul 12 din Tratatul CE, coroborat cu celelalte dispoziții speciale la care se referă acesta?

               3)

               Obligația impusă de o normă națională operatorilor de televiziune de a aloca un procentaj din veniturile de exploatare pentru finanțarea anticipată a filmelor cinematografice, din care un procent de 60 % trebuie să fie destinat special operelor având ca limbă originală spaniola, constituie un ajutor de stat în favoarea industriei menționate, în sensul articolului 87 din Tratatul CE?

      (1)  JO L 298, p. 23.

      (2)  JO L 202, p. 60.


title: Cauza C-347/07: Acțiune introdusă la 25 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/8

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-347/07)
   (2007/C 223/09)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: C. Cattabriga, agent)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, întrucât nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/41/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 de abrogare a unor directive privind igiena alimentară și normele sanitar-veterinare referitoare la producția și comercializarea anumitor produse de origine animală destinate consumului uman și de modificare a Directivelor 89/662/CEE (2) și 92/118/CEE (3) ale Consiliului, precum și a Deciziei 95/408/CE (4) a Consiliului sau, în orice caz, întrucât nu a comunicat astfel de acte Comisiei, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 din această directivă.

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2004/41/CE a expirat la 1 ianuarie 2006.

      (1)  JO L 157, p. 33.

      (2)  JO L 395, p. 13, Ediţie specială, 03/vol. 7, p. 202.

      (3)  JO L 62, p. 49, Ediţie specială, 03/vol. 12, p. 132.

      (4)  JO L 243, p. 17.


title: Cauza T-809/16: Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2016 – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank/SRB

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/49

         Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2016 – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank/SRB
   (Cauza T-809/16)
   (2017/C 030/56)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG (Bregenz, Austria) (reprezentant: G. Eisenberger, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comitetului unic de rezoluție SRB/ES/SRF/2016/06 din 15 aprilie 2016 („Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund [SRB/ES/SRF/2016/06]”), precum și a deciziei Comitetului unic de rezoluție SRB/ES/SRF/2016/13 din 20 mai 2016 („Decision of the Executive Session of the Board of 20 May 2016 on the adjustment of the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund supplementing the Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund [SRB/ES/SRF/2016/13]”), cel puțin în măsura în care aceste decizii o privesc pe reclamantă;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               —

               Primul motiv întemeiat pe vădita încălcarea a unor condiții de formă esențiale, ca urmare a insuficientei (inexistentei) aduceri la cunoștință a deciziilor atacate

               —

               Al doilea motiv întemeiat pe vădita încălcarea a unor condiții de formă esențiale, ca urmare a insuficientei motivări a deciziilor atacate