title: Cauza F-92/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 24 septembrie 2015 – Weissenfels/Parlamentul (Funcție publică — Funcționari — Acțiune în despăgubire — Răspunderea extracontractuală a Uniunii — Conținutul unui e-mail trimis de administrație unui funcționar pensionat — Atingere adusă onoarei reclamantului — Lipsă — Transmiterea de către agenții care reprezintă instituția a unor date cu caracter personal ale reclamantului către avocatul său în cadrul unei proceduri în fața Tribunalului — Încălcare a Regulamentului nr. 45/2001 — Afirmații false referitoare la fapte)

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/49

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 24 septembrie 2015 – Weissenfels/Parlamentul
   (Cauza F-92/14) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Acțiune în despăgubire - Răspunderea extracontractuală a Uniunii - Conținutul unui e-mail trimis de administrație unui funcționar pensionat - Atingere adusă onoarei reclamantului - Lipsă - Transmiterea de către agenții care reprezintă instituția a unor date cu caracter personal ale reclamantului către avocatul său în cadrul unei proceduri în fața Tribunalului - Încălcare a Regulamentului nr. 45/2001 - Afirmații false referitoare la fapte))
   (2015/C 363/58)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Roderich Weissenfels (Freiburg im Breisgau, Germania) (reprezentant: G. Maximini, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: J. Steele și S. Seyr, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a respingerii de către Parlamentul European a cererii reclamantului de reparare a prejudiciului suferit ca urmare a încălcării dreptului său la respectarea vieții private și a dispozițiilor Regulamentului nr. 45/2001 cu prilejul examinării unei cauze anterioare și, pe de altă parte, cerere de daune-interese pentru prejudiciul moral pretins suferit

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Weissenfels suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Parlamentul European.

      (1)  JO C 448, 15.12.2014, p. 40.


title: Cauza T-295/10: Acțiune introdusă la 7 iulie 2010 — Camara/Consiliul

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/51

         Acțiune introdusă la 7 iulie 2010 — Camara/Consiliul
   (Cauza T-295/10)
   ()
   2010/C 234/91
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Kerfalla Person Camara (reprezentant: J.-C. Tchikaya, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea Regulamentului (UE) nr. 1284/2009 al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva Republicii Guineea, în măsura în care în vizează pe reclamant;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul solicită anularea Regulamentului (UE) nr. 1284/2009 al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva Republicii Guineea (1), în măsura în care reclamantul este inclus pe lista persoanelor fizice și juridice, a entităților și a organismelor ale căror fonduri și resurse economice sunt înghețate în temeiul articolului 6 din regulamentul menționat.
   În susținerea acțiunii sale, reclamantul invocă trei motive, întemeiate:

               —

               pe o eroare vădită de apreciere în raport cu includerea reclamantului pe lista persoanelor fizice și juridice, a entităților și a organismelor ale căror fonduri și resurse economice sunt înghețate;

               —

               pe o încălcare a articolului 215 alineatul (3) TFUE, întrucât regulamentul atacat nu cuprinde nicio garanție juridică, în special procedurală;

               —

               pe o încălcare a Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în măsura în care regulamentul atacat ar încălca: (i) principiul nediscriminării prin menținerea numelui reclamantului pe lista persoanelor sancționate ca urmare a originii lor sociale (ii) dreptul la apărare, întrucât nu prevede o procedură de comunicare către reclamant a probelor incriminatoare reținute împotriva sa, (iii) dreptul la o acțiune în justiție efectivă, întrucât Consiliul nu l-a informat pe reclamant în legătură cu căile de atac și (iv) dreptul de proprietate al reclamantului.

      (1)  JO L 346, p. 26.


title: Cauza C-270/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 18 mai 2017 – Openbaar Ministerie/Tadas Tupikas

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 18 mai 2017 – Openbaar Ministerie/Tadas Tupikas
   (Cauza C-270/17)
   (2017/C 277/34)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Openbaar Ministerie

      Pârât: Tadas Tupikas

      Întrebarea preliminară

   O procedură în apel

               —

               în care s-a efectuat o examinare a situației de fapt a cauzei și

               —

               în urma căreia s-a pronunțat o (nouă) condamnare a persoanei și/sau s-a confirmat condamnarea pronunțată în primă instanță,

               —

               în condițiile în care MEA [mandatul european de arestare] urmărește punerea în executare a acestei condamnări,

         constituie „procesul în urma căruia a fost pronunțată decizia” în sensul articolului 4a alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584/JAI (1)?

      (1)  Decizia-cadru a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO 2002, L 190, p.1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza T-494/10: Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2013 — Bank Saderat Iran/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă — Eroare vădită de apreciere” )

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/12

         Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2013 — Bank Saderat Iran/Consiliul
   (Cauza T-494/10) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă - Eroare vădită de apreciere)
   2013/C 79/20
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Bank Saderat Iran (Teheran, Iran) (reprezentanți: inițial S. Gadhia și S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC, și R. Blakeley, barrister, ulterior S. Gadhia, S. Ashley, R. Blakeley și D. Wyatt, QC, și în final S. Ashley, R. Blakeley, D. Wyatt, S. Jeffrey și A. Irvine, solicitors)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Bolaert și M. Konstantinidis, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39, rectificare în JO L 197, p. 19), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 195, p. 25), a Deciziei 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 281, p. 81), a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1), a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 319, p. 71), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 961/2010 (JO L 319, p. 11) și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1, rectificare în JO L 322, p. 31), în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă

      Dispozitivul

               1.

               Anulează, în măsura în care privesc Bank Saderat Iran:

                           —

                           punctul 7 din tabelul B din anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC;

                           —

                           punctul 5 din tabelul B din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           punctul 7 din tabelul B din titlul I al anexei la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413;

                           —

                           punctul 7 din tabelul B din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 423/2007;

                           —

                           Decizia 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413;

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 961/2010;

                           —

                           punctul 7 din tabelul B din titlul I al anexei IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 961/2010.

               2.

               Menține efectele Deciziei 2010/413, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644 și prin Decizia 2011/783, în ceea ce privește Bank Saderat Iran, până când anularea Regulamentului nr. 267/2012 începe să producă efecte.

               3.

               Respinge în rest acțiunea.

               4.

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Bank Saderat Iran.

               5.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza C-242/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal de Justiça (Portugalia) la 27 aprilie 2016 – José Rui Garrett Pontes Pedroso/Netjets Management Limited

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal de Justiça (Portugalia) la 27 aprilie 2016 – José Rui Garrett Pontes Pedroso/Netjets Management Limited
   (Cauza C-242/16)
   (2016/C 251/17)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal de Justiça

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: José Rui Garrett Pontes Pedroso

      Pârâtă: Netjets Management Limited

      Întrebările preliminare

               1)

               În contextul factual din litigiu – angajatul este pilot de aviație civilă, iar activitatea pe care o realizează, în conformitate cu contractul său de muncă, acoperă întreg spațiul aerian european –, este sau nu este afectată determinarea „locul[lui] în care angajatul își desfășoară în mod obișnuit activitatea” și/sau a „ultimul[ui] loc în care acesta și-a desfășurat activitatea”, în sensul articolului 19 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 44/2001 (1) al Consiliului din 22 decembrie 2000?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ, cu alte cuvinte în cazul în care această determinare nu este afectată:

                           i)

                           trebuie/poate să se considere „locul în care angajatul își desfășoară în mod obișnuit activitatea”, în sensul dispoziției respective de drept comunitar, ca fiind aeroportul în care este staționată aeronava pilotată de angajat și din care acesta inițiază călătoria ca urmare a căreia iau naștere atribuțiile sale?
                           și/sau trebuie/poate să se considere ca fiind locul pe care părțile îl desemnează drept „gateway airport” (aeroport de intrare), din care angajatul era transportat la aeroportul în care era staționată aeronava pe care trebuia să o piloteze și în care se întorcea ulterior?
                           și/sau trebuie/se poate să se considere ca fiind locul în care sunt înmatriculate aeronavele pilotate de angajat?
                           și/sau trebuie/poate să se considere ca fiind locul din care angajatul a primit instrucțiuni, comunicări și informații cu privire la operațiunile de zbor, la diverse aspecte referitoare la raportul său profesional cu intimata și la procedura care a condus la încetarea acestuia?

                           ii)

                           trebuie/poate să se considere „ultimul loc în care acesta și-a desfășurat activitatea”, în sensul dispoziției respective de drept comunitar, ca fiind aeroportul în care este staționată ultima aeronavă pilotată de angajat înaintea încetării contractului său de muncă?
                           sau trebuie/poate să se considere ca fiind locul pe care părțile îl desemnează drept „gateway airport” (aeroport de intrare), din care angajatul a fost transportat pentru ultima dată înainte de încetarea contractului său de muncă la aeroportul în care era staționată aeronava pe care urma să o piloteze și în care s-a întors ulterior?

               3)

               În contextul factual din litigiu, expresia „întreprinderea care l-a angajat pe acesta”, în sensul articolului 19 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000, poate fi interpretată ca fiind „centrul de operațiuni” al întreprinderii care figurează ca angajator în contractul de muncă încheiat cu angajatul, în care are loc procesul de angajare a piloților (prin primirea și prelucrarea candidaturilor aferente) și în care aceștia beneficiază de pregătire inițială și complementară, cu toate că respectivul „centru de operațiuni” funcționează și face parte [din] altă întreprindere, independentă de aceasta din punct de vedere juridic, deși ambele întreprinderi aparțin aceluiași grup economic?

               4)

               În contextul factual din litigiu, expresiile „administrația centrală” sau „centrul de afaceri”, în sensul articolului 60 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000, pot fi interpretate ca fiind „centrul de operațiuni” al întreprinderii care figurează ca angajator în contractul de muncă încheiat cu angajatul, în care sunt reglementate toate aspectele privind operațiunile desfășurate de aceasta (de la monitorizarea întreținerii, operațiunile de zbor și orarul zborurilor și până la operarea, întreținerea și pilotarea aeronavelor, precum și operațiunile terestre și cele de catering) și din care se transmit piloților toate instrucțiunile, unde aceștia beneficiază de pregătire inițială și complementară, sunt gestionate aspecte ce țin de resursele umane și se organizează ședințele disciplinare sau se soluționează reclamațiile, cu toate că respectivul „centru de operațiuni” funcționează și se află [în] altă întreprindere, independentă de aceasta din punct de vedere juridic, deși ambele întreprinderi aparțin aceluiași grup economic?

               5)

               Având în vedere conținutul considerentului (13) al Regulamentului (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000, în care se arată că, în cazul contractelor de asigurare, contractelor încheiate cu consumatorii și al contractelor de muncă, partea defavorizată trebuie să fie protejată prin norme de competență mai favorabile intereselor sale decât normele generale prevăzute în prezentul regulament, articolul 19 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000, menționat anterior, trebuie interpretat în modul mai favorabil angajatului?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO L 12, p. 1; Ediție specială, 19/vol. 03, p. 74).


title: Cauza T-675/16: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2016 – Wirecard/EUIPO (mycard2go)

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/28

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2016 – Wirecard/EUIPO (mycard2go)
   (Cauza T-675/16)
   (2016/C 410/39)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Wirecard AG (Aschheim, Germania) (reprezentant: A. Bayer, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementul verbal „mycard2go” – cererea de înregistrare nr. 14 303 416

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 21 iulie 2016 în cauza R 282/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și trimiterea cauzei în fața pârâtului pentru a se continua procedura de înregistrare privind marca Uniunii Europene nr. 14 303 416;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii desfășurate în fața camerei de recurs a EUIPO.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-46/09: Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2009 – Comisia Comunităților Europene/Republica Estonia

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/12

         Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2009 – Comisia Comunităților Europene/Republica Estonia
   (Cauza C-46/09)
   2009/C 90/18
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Randvere și K. Simonsson)

      Pârâtă: Republica Estonia

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin netranspunerea în mod corect în dreptul național a dispozițiilor Directivei 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2000 privind instalațiile portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură (1), Republica Estonia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 din Directiva 2000/59/CE;

               —

               obligarea Republicii Estonia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Rezultă din articolul 11 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2000/59/CE că Republica Estonia are obligația de a stabili criterii în vederea selectării navelor, altele decât navele de pescuit și de agrement cu o capacitate maximă de 12 pasageri, care urmează a fi inspectate.
   Articolul 11 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2000/59 prevede că, dacă autoritatea competentă nu este satisfăcută de rezultatele unei inspecții, aceasta se asigură că nava nu părăsește portul înainte de a deversa deșeurile provenite din exploatare și reziduurile de încărcătură într-o instalație portuară de preluare, conform articolelor 7 și 10.
   Republica Estonia și-a anunțat intenția de a completa legislația estoniană în vederea transpunerii în mod corect a acestor dispoziții ale directivei. Comisia nu dispune de informații referitoare la adoptarea unor astfel de modificări.

      (1)  JO L 332, p. 81, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 22.


title: Cauza C-281/15: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 12 mai 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht München – Germania) – Soha Sahyouni/Raja Mamisch [Trimitere preliminară — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (UE) nr. 1259/2010 — Domeniu de aplicare — Recunoașterea unei hotărâri de divorț privat pronunțate de o instanță religioasă într-un stat terț — Necompetență vădită a Curții]

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/5

         Ordonanța Curții (Camera întâi) din 12 mai 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht München – Germania) – Soha Sahyouni/Raja Mamisch
   (Cauza C-281/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 1259/2010 - Domeniu de aplicare - Recunoașterea unei hotărâri de divorț privat pronunțate de o instanță religioasă într-un stat terț - Necompetență vădită a Curții])
   (2016/C 279/08)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht München

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Soha Sahyouni

      Pârât: Raja Mamisch

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de Oberlandesgericht München (Tribunalul Regional Superior din München, Germania) prin decizia din 2 iunie 2015.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza T-712/15: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2015 – Crédit Mutuel Arkéa/BCE

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/33

         Acțiune introdusă la 3 decembrie 2015 – Crédit Mutuel Arkéa/BCE
   (Cauza T-712/15)
   (2016/C 059/38)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq-Kerhuon, Franța) (reprezentant: H. Savoie, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Băncii Centrale Europene din 5 octombrie 2015 (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B8NLR5984/28) de stabilire a cerințelor prudențiale aplicabile Grupului Crédit Mutuel.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că decizia Băncii Centrale Europene din 5 octombrie 2015 (denumită în continuare „decizia”) ar fi nelegală pentru motivul că nu ar respecta dispozițiile dreptului european care limitează competența BCE în materie de supraveghere prudențială doar la instituțiile de credit. Acest motiv se împarte în patru aspecte.

                           —

                           Primul aspect, potrivit căruia dreptul aplicabil BCE în materie de supraveghere bancară ar limita strict competența sa doar la instituțiile de credit și alte instituții financiare.

                           —

                           Al doilea aspect, potrivit căruia Confédération nationale du Crédit Mutuel (CNCM) nu ar fi o instituție de credit iar supravegherea Crédit Mutuel de către BCE nu ar putea avea loc la nivelul său.

                           —

                           Al treilea aspect, potrivit căruia imposibilitatea BCE de a exercita în privința CNCM o competență de supraveghere prudențială ar fi confirmată de faptul că nu dispune de nicio competență sancționatorie, după cum ar recunoaște BCE.

                           —

                           Al patrulea aspect, potrivit căruia în lipsa competenței de a dispune cea mai mică măsură în privința CNCM, ar fi în van și greșit din punct de vedere juridic că decizia intenționa să instituie măsuri corective în privința grupului Crédit Mutuel, care nu ar avea nicio existență juridică.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că decizia ar trebui de asemenea anulată pentru motivul că ar considera în mod nelegal că ansamblul Crédit Mutuel constituie un grup în sensul dispozițiilor europene aplicabile în materie de supraveghere prudențială. Acest motiv se împarte în trei aspecte:

                           —

                           Primul aspect, potrivit căruia principiul general stabilit de reglementarea europeană ar fi, pe de o parte, o supraveghere prudențială a instituțiilor de credit pe o bază individuală și, pe de altă parte, o supraveghere consolidată la nivelul grupurilor mutualiste presupunând că ar fi asimilabile unei entități unice.

                           —

                           Al doilea aspect, potrivit căruia condițiile juridice fixate de reglementarea europeană care permit o supraveghere prudențială consolidată la nivelul grupurilor bancare nu ar fi îndeplinite.

                           —

                           Al treilea aspect, potrivit căruia niciuna dintre cele trei condiții care permit o supraveghere prudențială consolidată la nivelul ansamblului Crédit Mutuel nu ar fi întrunită în speță.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că decizia ar trebui deopotrivă anulată în măsura în care ar spori în mod nelegal de la 8 % la 11 % cerința privind fondurile proprii de nivel 1 de bază aplicabilă grupului Crédit Mutuel Arkéa. Acest motiv se împarte în două aspecte:

                           —

                           Primul aspect, potrivit căruia decizia este viciată de o eroare de drept.

                           —

                           Al doilea aspect, potrivit căruia decizia este viciată și de erori de apreciere.


title: Cauza T-187/13: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2013 — Jannatian/Consiliul

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/29

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2013 — Jannatian/Consiliul
   (Cauza T-187/13)
   2013/C 171/56
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Mahmoud Jannatian (Teheran, Iran) (reprezentanți: E. Rosenfeld și S. Monnerville, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               să anuleze, în măsura în care îl privesc pe reclamant: (i) Poziția comună 2008/479/PESC a Consiliului din 23 iunie 2008 de modificare a Poziției comune 2007/140/PESC privind măsuri restrictive împotriva Iranului (1); (ii) Decizia 2008/475/CE a Consiliului din 23 iunie 2008 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (2); (iii) Poziția comună 2008/652/PESC a Consiliului din 7 august 2008 de modificare a Poziției comune 2007/140/PESC privind măsuri restrictive împotriva Iranului (3); (iv) Decizia 2009/840/PESC a Consiliului din 17 noiembrie 2009 de punere în aplicare a Poziției comune 2007/140/PESC privind măsuri restrictive împotriva Iranului (4); (v) Decizia 2010/413/PESC Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (5); (vi) Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (6); (vii) Regulamentul (CE) nr. 1100/2009 al Consiliului din 17 noiembrie 2009 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Deciziei 2008/475/CE (7); (viii) Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (8) și (ix) Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (9); și

               —

               să oblige Consiliul la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe lipsa de autoritate a Consiliului

                           —

                           Reclamantul arată că, potrivit articolului 215 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, măsuri restrictive pot fi adoptate numai la inițiativa comună a Comisiei și a Înaltului Reprezentant. Deciziile și regulamentele atacate au fost adoptate de Consiliu singur. Acestea sunt, așadar, afectate de o lipsă de autoritate.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de motivare

                           —

                           Reclamantul susține că motivul invocat pentru a-l menționa pe domnul Jannatian în anexa II este prea imprecis pentru a îndeplini condițiile stabilite de jurisprudență în ceea ce privește obligația de motivare. Pentru a respecta obligația de motivare, Consiliul ar fi trebuit să stabilească elementele concrete și specifice care caracterizau existența unei susțineri efective oferite de reclamant Guvernului Iranului sau activităților de proliferare nucleară ale Iranului. Deciziile și regulamentele atacate sunt, așadar, afectate de motivare.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantului
               Reclamantul arată că: în primul rând, în măsura în care, nu prezintă motivarea, deciziile și regulamentele atacate încalcă, așadar, dreptul la apărare al reclamantului; în al doilea rând, nelegalitatea deciziilor și a regulamentelor atacate afectează aceste proceduri întrucât, pe de o parte, se opune posibilității reclamantului de a-și prezenta apărarea și, pe de altă parte, compromit capacitatea Curții de a examina legitimitatea deciziilor și a regulamentelor atacate. Rezultă că drepturile reclamantului la protecție jurisdicțională sunt încălcate; și, în sfârșit, din moment ce reclamantul a fost privat de drepturile la apărare și întrucât capacitatea Curții de a examina legitimitatea deciziilor și a regulamentelor atacate în raport cu măsurile de înghețare a fondurilor — care sunt prin natura lor „deosebit de opresive” — este nedeterminată, reclamantului i-a fost impusă o restricție nejustificată a dreptului său de proprietate.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe o lipsă de probe împotriva reclamantului

                           —

                           Reclamantul susține că Consiliul nu a adus elementele de probă și informațiile pe care s-a întemeiat pentru a adopta deciziile și regulamentele atacate.

               5.

               Al cincilea motiv se întemeiază pe o eroare de fapt
               Reclamantul arată că, contrar celor indicate în deciziile și în regulamentele atacate, reclamantul nu mai era vicepreședintele Organizației pentru Energie Atomică a Iranului la datele la care a fost înscris la listele persoanelor și entităților cărora li se aplică unele măsuri restrictive. Prin urmare, Consiliul a săvârșit o eroare de fapt prin aceea că l-a înscris pe reclamant pentru unicul motiv că, la data diverselor decizii și regulamente atacate, era vicepreședintele Organizației pentru Energie Atomică a Iranului.

               6.

               Al șaselea motiv se întemeiază pe o eroare de drept
               Reclamantul susține că articolul 20 litera (b) nu se aplică per se persoanelor care au funcții de conducere în cadrul unei entități înscrise în anexa VIII. În plus, articolul 20 litera (b) prevede înscrierea persoanelor „care

                     sunt implicate

                  în activitățile nucleare sensibile cu risc de proliferare ale Iranului”. Prin înscrierea reclamantului în anexa II fără a aduce niciun element de probă cu privire la faptul că reclamantul a oferit susținere activă și efectivă activităților nucleare ale Iranului la momentul înscrierii sale în anexa II, Consiliul a săvârșit o eroare de drept.

               7.

               Al șaptelea motiv se întemeiază pe o eroare vădită în aprecierea faptelor și pe încălcarea principiului proporționalității

                           —

                           Reclamantul susține că în speță nu există obiective de interes general de natură să justifice măsurile atât de restrictive adoptate în sarcina persoanelor care au avut pentru o perioadă scurtă funcții de conducere în cadrul OEAI. În plus, chiar dacă măsurile ar trebui considerate justificate de un obiectiv de interes general, acestea ar fi în orice caz nelegitime, întrucât nu respectă o proporționalitate rezonabilă între mijloacele utilizate și scopul urmărit.

      (1)  JO 2008, L 163, p. 43.

      (2)  JO 2008, L 163, p. 29.

      (3)  JO 2008, L 213, p. 58.

      (4)  JO 2009, L 303, p. 64.

      (5)  JO 2010, L 195, p. 39.

      (6)  JO 2010, L 281, p. 81.

      (7)  JO 2009, L 303, p. 31.

      (8)  JO 2010, L 281, p. 1.

      (9)  JO 2012, L 88, p. 1.


title: Cauza T-191/09: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — HIT Trading și Berkman Forwarding/Comisia [ „Uniune vamală — Import de lămpi fluorescente compacte cu balast electronic integrat (CFL-i) originare din Pakistan — Recuperare ulterioară a taxelor la import — Cerere de remitere a taxelor la import — Articolul 220 alineatul (2) litera (b) și articolul 239 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92” ]

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/13

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — HIT Trading și Berkman Forwarding/Comisia
   (Cauza T-191/09) (1)

   (Uniune vamală - Import de lămpi fluorescente compacte cu balast electronic integrat (CFL-i) originare din Pakistan - Recuperare ulterioară a taxelor la import - Cerere de remitere a taxelor la import - Articolul 220 alineatul (2) litera (b) și articolul 239 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92)
   2011/C 38/21
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: HIT Trading BV (Lelystad, Țările de Jos) și Berkman Forwarding BV (Barendrecht, Țările de Jos) (reprezentant: A.T.M. Jansen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Bouyon și H. van Vliet, agenți, asistați de Y. van Gerven, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2009) 747 final a Comisiei din 12 februarie 2009 prin care se constată că recuperarea ulterioară a anumitor taxe la import a fost justificată și că remiterea acestor taxe nu a fost justificată (dosar REC 01/08)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Hit Trading BV și Berkman Forwarding BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 180, 1.8.2009.


title: Cauza C-184/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – A/B [Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă și comercială — Competența în materia obligațiilor de întreținere — Regulamentul (CE) nr. 4/2009 — Articolul 3 literele (c) și (d) — Cerere cu privire la o obligație de întreținere în favoarea copiilor minori concomitentă cu o procedură de separare a părinților, inițiată în alt stat membru decât cel în care copiii au reședința obișnuită]

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – A/B
   (Cauza C-184/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă și comercială - Competența în materia obligațiilor de întreținere - Regulamentul (CE) nr. 4/2009 - Articolul 3 literele (c) și (d) - Cerere cu privire la o obligație de întreținere în favoarea copiilor minori concomitentă cu o procedură de separare a părinților, inițiată în alt stat membru decât cel în care copiii au reședința obișnuită])
   (2015/C 302/10)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: A

      Pârât: B

      Dispozitivul

   Articolul 3 literele (c) și (d) din Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care o instanță dintr-un stat membru este sesizată cu o acțiune privind separarea sau desființarea legăturii conjugale dintre părinții unui copil minor, iar o instanță din alt stat membru este sesizată cu o acțiune privind răspunderea părintească asupra acestui copil, o cerere având ca obiect o obligație de întreținere față de același copil este accesorie numai acțiunii privind răspunderea părintească, în sensul articolului 3 litera (d) din acest regulament.

      (1)  JO C 194, 24.6.2014.


title: Cauza C-382/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 23 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – C.E. Franzen, H.D. Giesen, F. van den Berg/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank [Trimitere preliminară — Securitatea socială a lucrătorilor migranți — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolul 13 alineatul (2) și articolul 17 — Muncă ocazională într-un alt stat membru decât statul de reședință — Legislație aplicabilă — Refuz de acordare a alocațiilor familiale și reducere a pensiei pentru limită de vârstă de către statul de reședință]

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/4

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 23 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – C.E. Franzen, H.D. Giesen, F. van den Berg/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
   (Cauza C-382/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Securitatea socială a lucrătorilor migranți - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 13 alineatul (2) și articolul 17 - Muncă ocazională într-un alt stat membru decât statul de reședință - Legislație aplicabilă - Refuz de acordare a alocațiilor familiale și reducere a pensiei pentru limită de vârstă de către statul de reședință])
   (2015/C 205/05)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Centrale Raad van Beroep

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: C.E. Franzen, H.D. Giesen, F. van den Berg

      Pârâtă: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară o activitate independentă și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006, trebuie interpretat în sensul că rezidentul unui stat membru care intră în domeniul de aplicare al acestui regulament, cu modificările ulterioare, și care lucrează câteva zile pe lună în temeiul unui contract de muncă ocazională pe teritoriul unui alt stat membru este supus legislației din statul de angajare atât în zilele în care desfășoară o activitate salariată, cât și în zilele în care nu desfășoară o astfel de activitate.

               2)

               Articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1408/71, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1992/2006, coroborat cu alineatul (1) al aceluiași articol trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiile principale, nu se opune ca un lucrător migrant, supus legislației din statul membru de angajare, să primească, în temeiul unei dispoziții naționale a statului membru de reședință, prestațiile aferente sistemului de asigurare pentru limită de vârstă și alocațiile familiale din acest din urmă stat.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza C-126/06: Ordonanța Curții (camera a opta) din data de 19 ianuarie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Dioikiticko Protodikeio Tripolis — Grecia) — Carrefour — Marinopoulos AE/Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis (Libera circulație a mărfurilor — Articolul 28 CE — Restricții cantitative — Măsuri cu efect echivalent — Comercializarea produselor de panificație congelate)

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/10

         Ordonanța Curții (camera a opta) din data de 19 ianuarie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Dioikiticko Protodikeio Tripolis — Grecia) — Carrefour — Marinopoulos AE/Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis
   (Cauza C-126/06) (1)

   (Libera circulație a mărfurilor - Articolul 28 CE - Restricții cantitative - Măsuri cu efect echivalent - Comercializarea produselor de panificație congelate)
   (2007/C 82/19)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Dioikitko Protodikeio Tripolis
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Carrefour — Marinopoulos AE

      Pârâtă: Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Dioikitko Protodikeio Tripolis — Interpretarea articolului 28 CE — Comercializarea produselor de panificație semipreparate (produse „bake-off”) — Necesitatea unei autorizații
   Dispozitivul
   Articolul 28 CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care supune vânzarea produselor „bake-off ”acelorași cerințe ca și cele aplicabile procesului complet de fabricație și comercializare a pâinii și produselor de panificație tradiționale.

      (1)  JO C 108, 6.5.2006.


title: Cauza C-89/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Rose Marie Bark/Galileo Joint Undertaking, în lichidare [Întreprinderi comune — Contracte încheiate cu membrii personalului — Regim aplicabil — Regulamentul (CE) nr. 876/2002]

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/9

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Rose Marie Bark/Galileo Joint Undertaking, în lichidare
   (Cauza C-89/12) (1)

   (Întreprinderi comune - Contracte încheiate cu membrii personalului - Regim aplicabil - Regulamentul (CE) nr. 876/2002)
   2013/C 171/15
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Rose Marie Bark

      Pârâtă: Galileo Joint Undertaking, în lichidare

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Hof van Cassatie van België — Interpretarea articolului 11 alineatul (2) din Statutul întreprinderii comune Galileo, anexat la Regulamentul (CE) nr. 876/2002 al Consiliului din 21 mai 2002 de constituire a întreprinderii comune Galileo (JO L 138, p. 1) — Contracte pe perioadă determinată încheiate cu membrii personalului — Contracte care ar trebui să se orienteze după „regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților Europene” — Aplicare obligatorie a dispozițiilor din Statutul funcționarilor referitoare la condițiile de salarizare

      Dispozitivul

   Articolul 11 alineatul (2) din statutul întreprinderii comune Galileo, care figurează în anexa la Regulamentul (CE) nr. 876/2002 al Consiliului din 21 mai 2002 de constituire a întreprinderii comune Galileo, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1943/2006 al Consiliului din 12 decembrie 2006, trebuie interpretat în sensul că Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților Europene și, mai precis, condițiile de salarizare stabilite în cadrul acestuia nu se aplică membrilor personalului întreprinderii comune Galileo care beneficiază de un contract de muncă pe durată determinată.

      (1)  JO C 133, 5.5.2012.


title: Cauza C-203/13: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Bulgară

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/12

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Bulgară
   (Cauza C-203/13)
   2013/C 164/23
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet, M. Heller și P.Mihailova, agenți)

      Pârâtă: Republica Bulgară

      Concluzii

   Comisia solicită

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a transpunerea articolului 3 alineatul (7) și punctul 1 litera (a) al doilea paragraf și literele (b), (c), (d), (f), (h) și (i) din anexa I la Directiva 2009/72/CE sau, în orice caz, prin necomunicarea adoptării acestor măsuri Comisiei, Republica Bulgară nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 alineatul (1) din Directiva 2009/72/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE,

               —

               obligarea Republicii Bulgare, în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata unor penalități cu titlu cominatoriu de 8 448 de euro pe zi de la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză pentru încălcarea obligației de a comunica măsurile de transpunere a Directivei 2009/72/CE Comisiei,

               —

               obligarea Republicii Bulgare la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru adoptarea măsurilor de transpunere a directivei a expirat la 3 martie 2011.

      (1)  JO L 211, 14.8.2009, p. 55.


title: Cauza F-77/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 12 decembrie 2012 Van Neyghem/Consiliul (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2007 — Refuzare a promovării — Anulare — Măsuri de executare — O nouă analiză comparativă a meritelor)

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/31

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 12 decembrie 2012 Van Neyghem/Consiliul
   (Cauza F-77/11) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2007 - Refuzare a promovării - Anulare - Măsuri de executare - O nouă analiză comparativă a meritelor)
   2013/C 38/59
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Kris Van Neyghem (Tienen, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și J. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei adoptate în executarea Hotărârii în cauza F-53/08, prin care se respinge candidatura reclamantului pentru promovarea la gradul AST 7 în cadrul exercițiului de promovare 2007, precum și o cerere de reparare a prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte un sfert din cheltuielile de judecată efectuate de domnul Van Neyghem.

               3.

               Domnul Van Neyghem suportă trei sferturi din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 340, 19.11.2011, p. 40.


title: Cauza T-218/10: Acțiune introdusă la 12 mai 2010 — DHL International/OAPI — Service Point Solutions (SERVICEPOINT)

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/26

         Acțiune introdusă la 12 mai 2010 — DHL International/OAPI — Service Point Solutions (SERVICEPOINT)
   (Cauza T-218/10)
   2010/C 195/41
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: DHL International GmbH (Bonn, Germania) (reprezentant: K.-U. Jonas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Service Point Solutions, SA (Barcelona, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 25 februarie 2010 în cauza R 62/2009-2;

               —

               obligarea pârâtului și, dacă este cazul, a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care include elementul verbal „SERVICEPOINT” pentru produse și servicii din clasele 16, 20, 35 și 39.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Service Point Solutions, S.A.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă care include elementul verbal „Service Point” pentru produse și servicii din clasele 8, 9, 16, 20, 35, 38, 39 și 42, marca figurativă care include elementul verbal „service point” pentru produse și servicii din clasa 16 și marca figurativă care include elementul verbal „service point” pentru produse și servicii din clasele 9 și 42.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) întrucât nu există un risc de confuzie între mărcile în conflict și încălcarea articolului 7 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 întrucât camera de recurs nu a luat în considerare diferite înscrisuri.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-318/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 3 martie 2008 — The National Association of Licensed Opencast Operators/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/43

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 3 martie 2008 — The National Association of Licensed Opencast Operators/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-318/07) (1)

   (2008/C 107/75)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 247, 20.10.2007.


title: Cauza C-484/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht München I – Germania) – Tobias Mc Fadden/Sony Music Entertainment Germany GmbH [Trimitere preliminară — Societatea informațională — Libera circulație a serviciilor — Rețea locală fără cablu (WLAN) profesională — Punere la dispoziția publicului — Răspunderea furnizorilor de servicii intermediari — Simplă transmitere — Directiva 2000/31/CE — Articolul 12 — Limitarea răspunderii — Utilizator necunoscut al acestei rețele — Încălcarea drepturilor titularilor de drepturi asupra unei opere protejate — Obligația de protejare a rețelei — Răspundere civilă a profesionistului]

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht München I – Germania) – Tobias Mc Fadden/Sony Music Entertainment Germany GmbH
   (Cauza C-484/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Societatea informațională - Libera circulație a serviciilor - Rețea locală fără cablu (WLAN) profesională - Punere la dispoziția publicului - Răspunderea furnizorilor de servicii intermediari - Simplă transmitere - Directiva 2000/31/CE - Articolul 12 - Limitarea răspunderii - Utilizator necunoscut al acestei rețele - Încălcarea drepturilor titularilor de drepturi asupra unei opere protejate - Obligația de protejare a rețelei - Răspundere civilă a profesionistului])
   (2016/C 419/05)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht München I

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Tobias Mc Fadden

      Pârâtă: Sony Music Entertainment Germany GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (Directiva privind comerțul electronic) coroborat cu articolul 2 litera (a) din această directivă și cu articolul 1 alineatul (2) din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998, trebuie interpretat în sensul că o prestare de servicii, precum cea în discuție în litigiul principal, furnizată de operatorul unei rețele de comunicații și care constă în punerea acesteia în mod gratuit la dispoziția publicului constituie un „serviciu al societății informaționale” în sensul acestei prime dispoziții atunci când este realizată de furnizorul respectiv în scopuri publicitare pentru bunurile vândute sau pentru serviciile furnizate de acesta.

               2)

               Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2000/31 trebuie interpretat în sensul că, pentru ca serviciul vizat la această dispoziție, constând în furnizarea de acces la o rețea de comunicații, să fie considerat furnizat, acest acces nu trebuie să depășească cadrul procedeului tehnic, automat și pasiv care asigură executarea transmiterii informațiilor solicitate, fără a trebui îndeplinită nicio altă cerință suplimentară.

               3)

               Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2000/31 trebuie interpretat în sensul că condiția prevăzută la articolul 14 alineatul (1) litera (b) din această directivă nu se aplică prin analogie articolului 12 alineatul (1) menționat.

               4)

               Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2000/31 coroborat cu articolul 2 litera (b) din această directivă trebuie interpretat în sensul că nu există alte cerințe, în afara celor menționate la această dispoziție, pe care trebuie să le respecte furnizorul de servicii care furnizează accesul la o rețea de comunicații.

               5)

               Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2000/31 trebuie interpretat în sensul că se opune ca o persoană care a fost lezată prin încălcarea drepturilor sale asupra unei opere să poată solicita unui furnizor de acces la o rețea de comunicații o despăgubire pentru motivul că acest acces a fost utilizat de terți pentru a-i încălca drepturile, precum și rambursarea cheltuielilor de punere în întârziere sau a cheltuielilor de judecată aferente cererii sale de despăgubire. În schimb, dispoziția menționată trebuie interpretată în sensul că nu se opune ca persoana respectivă să solicite interzicerea continuării acestei încălcări, precum și plata cheltuielilor de punere în întârziere și a cheltuielilor de judecată împotriva unui furnizor de acces la o rețea de comunicații ale cărui servicii au fost utilizate pentru a săvârși această încălcare, în ipoteza în care aceste cereri vizează sau sunt consecința adoptării unei somații de către o autoritate sau de către o instanță națională prin care se interzice acestui furnizor să continue încălcarea menționată.

               6)

               Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2000/31 coroborat cu articolul 12 alineatul (3) din această directivă trebuie interpretat, ținând seama de cerințele care decurg din protecția drepturilor fundamentale, precum și din normele prevăzute de Directivele 2001/29 și 2000/48, în sensul că nu se opune, în principiu, adoptării unei somații precum cea în discuție în litigiul principal, care impune, sub sancțiunea unor penalități cu titlu cominatoriu, unui furnizor de acces la o rețea de comunicații care permite publicului să se conecteze la internet să împiedice terții să pună la dispoziția publicului, prin intermediul acestei conexiuni la internet, o anumită operă protejată de dreptul de autor sau părți din aceasta, pe o platformă de schimb pe internet (peer-to-peer), atunci când acest furnizor are posibilitatea de a alege măsurile tehnice pe care să le adopte pentru a se conforma acestei somații, chiar dacă această alegere se reduce numai la măsura constând în protejarea conexiunii la internet prin intermediul unei parole, dacă utilizatorii acestei rețele sunt obligați să își divulge identitatea pentru a obține parola solicitată și nu pot, așadar, să acționeze în mod anonim, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 46, 9.2.2015.


title: Cauza C-491/15 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 ianuarie 2017 – Rainer Typke/Comisia Europeană [Recurs — Acces la documentele instituțiilor — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Articolul 3 — Noțiunea de document — Articolul 2 alineatul (3) — Documente deținute de o instituție — Calificarea informațiilor cuprinse într-o bază de date — Obligația întocmirii unui document inexistent — Absență — Documente existente care pot fi extrase dintr-o bază de date]

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 ianuarie 2017 – Rainer Typke/Comisia Europeană
   (Cauza C-491/15 P) (1)

   ([Recurs - Acces la documentele instituțiilor - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Articolul 3 - Noțiunea de document - Articolul 2 alineatul (3) - Documente deținute de o instituție - Calificarea informațiilor cuprinse într-o bază de date - Obligația întocmirii unui document inexistent - Absență - Documente existente care pot fi extrase dintr-o bază de date])
   (2017/C 063/05)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Rainer Typke (reprezentant: C. Cortese, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Clotuche-Duvieusart și B. Eggers, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îl obligă pe domnul Rainer Typke la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 27, 25.1.2016.


title: Cauza C-131/08 P: Recurs introdus la 1 aprilie 2008 de Dorel Juvenile Group, Inc. împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 24 ianuarie 2008 în cauza T-88/06 — Dorel Juvenile Group, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/10

         Recurs introdus la 1 aprilie 2008 de Dorel Juvenile Group, Inc. împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 24 ianuarie 2008 în cauza T-88/06 — Dorel Juvenile Group, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-131/08 P)
   (2008/C 158/14)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurent: Dorel Juvenile Group, Inc. (reprezentant: G. Simon, Rechtsanwältin)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   Concluziile recurentului
   Recurentul solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 24 ianuarie 2008 în cauza T-88/06;

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 11 ianuarie 2006 (cauza R 616/2004-2);

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Recurentul afirmă că aprecierea condițiilor pentru înregistrarea unei mărci, efectuată de Tribunalul de Primă Instanță (denumit în continuare „TPI”), este prea restrictivă. Recurentul susține că TPI a apreciat caracterul sintagmei „SAFETY 1st” printr-o analiză separată a elementului „1st” și și-a întemeiat hotărârea pe prezumția că, întrucât elementul „1st” era lipsit de caracter distinctiv, un asemenea caracter nu putea fi dobândit prin combinarea cu elementul „SAFETY” al mărcii. În opinia recurentului, TPI ar fi trebuit să aprecieze caracterul distinctiv al mărcii în funcție de percepția ca un întreg a sintagmei „SAFETY 1st” de către consumatorul mediu. Separarea de către Tribunal a mărcii „SAFETY 1st” în părțile componente nu reflectă percepția și abordarea consumatorilor.
   Hotărârea atacată se întemeiază pe un criteriu potrivit căruia expresia „safety first” este utilizată pentru a desemna produse acoperite de marca a cărei înregistrare se solicită „ca informație referitoare la calitatea sau caracteristicile produselor”. Recurentul susține că acest criteriu este pertinent în contextul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, dar nu și în raport cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) din regulamentul respectiv. Prin urmare, Tribunalul și-a întemeiat opinia că semnul în cauză intra sub incidența articolului 7 alineatul (1) litera (b) pe faptul că nu îndeplinea criteriile pentru protecție aplicabile potrivit articolului 7 alineatul (1) litera (c).
   În sfârșit, recurentul susține că TPI nu a ținut seama de faptul că articolul 12 litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 (1) constituie un corectiv al interpretării articolului 7 alineatul (1) litera (b).

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-555/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Consiliul de Stat, Grecia) la 3 noiembrie 2011 — Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados „EEAE” , Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis „SPATE” , Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon „PSAS” , Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon „SEMA” , Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon „PSAS” /Ypourgos Anaptixis e Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/33

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Consiliul de Stat, Grecia) la 3 noiembrie 2011 — Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados „EEAE”, Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis „SPATE”, Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon „PSAS”, Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon „SEMA”, Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon „PSAS”/Ypourgos Anaptixis e Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados
      (Cauza C-555/11)
      (2012/C 25/61)
      Limba de procedură: greaca

         Instanța de trimitere

      Symvoulio tis Epikrateias (Consiliul de Stat, Grecia)

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamante: Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados „EEAE”, Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis „SPATE”, Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon „PSAS”, Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon „SEMA”, Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon „PSAS”

         Pârâți: Ypourgos Anaptixis (Ministrul Dezvoltării) și Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados

         Întrebarea preliminară

      Articolul [2] punctul 3 al doilea paragraf din Directiva 2002/92/CE, potrivit căruia „[a]ceste activități nu sunt considerate intermediere de asigurări în cazul în care sunt realizate de o întreprindere de asigurare [în sensul primului paragraf al aceleiași dispoziții] sau de un angajat al unei întreprinderi de asigurare care acționează sub răspunderea unei întreprinderi de asigurare”, trebuie să fie interpretat în sensul că permite unui angajat al unei întreprinderi de asigurări care nu îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 4 alineatul (1) din directivă să desfășoare, ocazional și nu ca profesie principală, activitatea de intermediere de asigurări, chiar dacă acest angajat nu se află într-un raport de muncă cu întreprinderea, care supraveghează în orice caz actele sale, sau în sensul că directiva permite această activitate numai în cazul în care este exercitată în cadrul unui raport de muncă?


title: Cauza F-19/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 7 iulie 2011 — Galvan/Comisia (Funcție publică — Persoană care solicită recunoașterea calității sale de funcționar sau de agent al Uniunii Europene — Acțiune — Inadmisibilitate vădită — Nerespectarea procedurii precontencioase)

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/31

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 7 iulie 2011 — Galvan/Comisia
   (Cauza F-19/11)
   (Funcție publică - Persoană care solicită recunoașterea calității sale de funcționar sau de agent al Uniunii Europene - Acțiune - Inadmisibilitate vădită - Nerespectarea procedurii precontencioase)
   2012/C 138/69
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Mario Galvan (Besano, Italia) (reprezentant: S. Costantino, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul

   Cerere a reclamantului prin care urmărește să i se recunoască statutul de agent al Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2.

               Domnul Galvan suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-411/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Social de Madrid — Spania) — Félix Palacios de la Villa/Cortefiel Servicios SA (Directiva 2000/78/CE — Egalitate de tratament în materie de încadrare în muncă și de muncă — Domeniul de aplicare — Convenție colectivă care prevede încetarea de drept a raporturilor de muncă atunci când lucrătorul împlinește 65 de ani și beneficiază de o pensie pentru limită de vârstă — Discriminare pe motive de vârstă — Justificare)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Social de Madrid — Spania) — Félix Palacios de la Villa/Cortefiel Servicios SA
   (Cauza C-411/05) (1)

   (Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament în materie de încadrare în muncă și de muncă - Domeniul de aplicare - Convenție colectivă care prevede încetarea de drept a raporturilor de muncă atunci când lucrătorul împlinește 65 de ani și beneficiază de o pensie pentru limită de vârstă - Discriminare pe motive de vârstă - Justificare)
   (2007/C 297/09)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Juzgado de lo Social de Madrid
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Félix Palacios de la Villa

      Pârâtă: Cortefiel Servicios SA
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Juzgado de lo Social de Madrid — Interpretarea articolului 2 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 5/vol. 06, p. 7) — Reglementare națională de transpunere care cuprinde o dispoziție tranzitorie ce consideră valabile clauzele de pensionare obligatorie stabilite în convenții colective și nejustificate de obiective ale politicii de ocupare a forței de muncă
   Dispozitivul
   Interzicerea oricărei discriminări pe motive de vârstă, precum cea instituită de Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în cauză în acțiunea principală, în temeiul căreia sunt considerate valabile clauzele de pensionare obligatorie care figurează în convenții colective și care impun, drept unice condiții, ca lucrătorul să fi împlinit limita de vârstă pentru pensionare, stabilită la 65 de ani prin reglementarea națională, și să îndeplinească celelalte criterii în materie de securitate socială pentru a avea dreptul la o pensie pentru limită de vârstă de tip contributiv, atunci când

               —

               respectiva măsură, deși întemeiată pe vârstă, este justificată în mod obiectiv și rezonabil, în cadrul legislației naționale, de un obiectiv legitim privind politica de ocupare a forței de muncă și piața muncii și

               —

               mijloacele puse în aplicare pentru realizarea acestui obiectiv de interes general nu par necorespunzătoare și inutile în acest sens.

      (1)  JO C 36, 11.2.2006.


title: Cauza T-432/16: Acțiune introdusă la 26 iulie 2016 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (медведь)

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/22

      Acțiune introdusă la 26 iulie 2016 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (медведь)
      (Cauza T-432/16)
      (2016/C 364/22)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Germania) (reprezentant: A. Lingenfelser, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca UE care conţine elementul verbal „медведь” – cererea de înregistrare nr. 14 397 921

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 17 mai 2016 în cauza R 240/2016-1

         Concluzii

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate şi admiterea cererii formulate de reclamantă de înregistrare a mărcii în conflict.

         Motivul invocat

                  —

                  marca în litigiu nu este descriptivă şi are caracter distinctiv.


title: Cauza C-22/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul București (România) la data de 15 ianuarie 2016 – Fondul Proprietatea SA/SC Hidroelectrica SA

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul București (România) la data de 15 ianuarie 2016 – Fondul Proprietatea SA/SC Hidroelectrica SA
   (Cauza C-22/16)
   (2016/C 118/14)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Tribunalul București

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamantă: Fondul Proprietatea SA

      Pârâtă: SC Hidroelectrica SA

      Întrebările preliminare

               1)

               În înțelesul articolului 107 TFUE participația unei societăți românești cu capital de stat la capitalul unei societăți mixte (româno-turce) este echivalentă unui ajutor de stat supus notificării prevăzut de articolul 108 alineatul (3) TFUE?
               Este o finanțare de stat, care are caracter selectiv și poate afecta schimburile comerciale între statele membre UE?

               2)

               Această participație a unei societăți cu capital de stat, producătoare de energie electrică, poate fi considerată că încalcă principiul separării sistemelor de transport și operatorilor de transport și de sistem instituit prin articolul 9 din Directiva 2009/[7]2/CE (1) privind normele adoptate pentru piața internă a energiei electrice?

      (1)  Directiva 2009/72/CE a Parlamentului european și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piaţa internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE (JO L 211, p. 55)


title: Cauza C-264/11 P: Recurs introdus la 27 mai 2011 de Kaimer GmbH & Co. Holding KG și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 24 martie 2011 în cauza T-379/06, Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG, Sanha Italia Srl./Comisia Europeană

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/22

         Recurs introdus la 27 mai 2011 de Kaimer GmbH & Co. Holding KG și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 24 martie 2011 în cauza T-379/06, Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG, Sanha Italia Srl./Comisia Europeană
   (Cauza C-264/11 P)
   2011/C 269/42
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG, Sanha Italia Srl. (reprezentant: J. Brück, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 24 martie 2011 în cauza T-379/06 (Kaimer și alții/Comisia), în măsura în care Tribunalul a respins acțiunea în anulare a Deciziei Comisiei din 20 septembrie 2006 [C(2006) 4180, cazul COMP/F-1/38.121 — Fitinguri];

               —

               cu titlu subsidiar, anularea Hotărârii Tribunalului din 24 martie 2011 în cauza T-379/06 (Kaimer și alții/Comisia), în măsura în care Tribunalul a respins acțiunea și a redus amenda stabilită la articolul 2 din Decizia Comisiei din 20 septembrie 2006 [C(2006) 4180, cazul COMP/F-1/38.121 — Fitinguri];

               —

               cu titlu mai subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este formulat împotriva hotărârii prin care Tribunalul a respins în parte acțiunea introdusă de recurente având ca obiect anularea Deciziei C(2006) 4180 final a Comisiei din 20 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F-1/38.121 — Fitinguri).
   În susținerea recursului sunt invocate trei motive.
   Prin intermediul primului motiv, recurentele critică Tribunalul pentru faptul că a denaturat elementele de probă. Tribunalul își întemeiază constatarea privind pretinsul moment de debut al încălcării pe un anumit element de probă, deși, spre deosebire de caracterul clar al acestuia, Tribunalul îl interpretează ca fiind o dovadă a începerii încălcării. O apreciere corespunzătoare a acestui element de probă ar fi demonstrat situația contrară, și anume că exista o anumită incertitudine cu privire la comportamentul recurentelor pe piață. Acest înscris poate fi apreciat în mod direct din punct de vedere probatoriu, fără a fi necesară recurgerea la alte probe.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele critică aprecierea eronată a depozițiilor martorilor principali ai acuzării. Al doilea motiv de recurs cuprinde două aspecte. Primul aspect privește săvârșirea de către Tribunal a unei erori de drept, prin faptul că acesta atribuie o valoare probatorie specifică declarațiilor date de martorii principali ai acuzării. În cadrul acestor declarații date în prezenta procedură este vorba despre martori principali care trebuie să furnizeze Comisiei elemente de probă cu o valoare adăugată semnificativă în vederea obținerii celei mai importante reduceri posibile a amenzii. Situația respectivă determină o tendință excesiv de incriminatoare a depozițiilor, astfel încât acestea nu au o valoare probatorie specifică. În cadrul motivării hotărârii, Tribunalul nu a analizat această împrejurare.
   Al doilea aspect privește faptul că Tribunalul nu a clarificat o contradicție între depozițiile martorilor principali ai acuzării, ceea ce determină o motivare eronată și insuficientă a hotărârii. În cadrul procedurii, primul martor principal al acuzării nu a numit pe recurente printre participanții la încălcare, deși declarația acestuia a fost completă și a determinat o scutire integrală de la plata amenzii. Obiecțiunile reținute împotriva recurentelor se întemeiază pe depozițiile următorilor martori principali ai acuzării. Contradicția ar fi trebuit explicată, în condițiile în care Tribunalul ar fi atribuit o valoare probatorie specifică depoziției primei întreprinderi care a cooperat cu Comisia.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentele invocă o încălcare a Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a Convenției europene pentru apărarea drepturilor și a libertăților fundamentale (denumită în continuare„CEDO”). În opinia recurentelor, încălcarea acestor reglementări legale prioritare s-a produs prin prisma a două aspecte. Pe de o parte, controlul caracterului plauzibil pe care Tribunalul îl efectuează în procedurile privind aplicarea de amenzi în cazuri de înțelegeri nu îndeplinește cerințele prevăzute de Carta drepturilor fundamentale și de CEDO în materia căii de atac efective. În acest context, recurentele susțin că deciziile Comisiei în materie de amenzi au cel puțin un caracter penal. Pe de altă parte, nici procedura desfășurată la Comisie nu corespunde cerințelor prevăzute de CEDO și de Carta drepturilor fundamentale. În motivarea acestei critici, recurentele susțin că însăși Comisia stabilește situația de fapt, acuzarea întreprinderilor și sancțiunea pe care o va aplica, inclusiv cuantumul acesteia. O asemenea procedură ar putea fi acceptată numai atunci când deciziile Comisiei sunt supuse unui controlului integral din partea unei instanțe. După cum s-a arătat în cuprinsul primului element al motivării celui de al treilea motiv de recurs, Tribunalul se limitează să verifice deciziile Comisiei numai cu privire la contradicțiile evidente, fără a recurge la constatări proprii cu privire la situația de fapt.


title: Cauza T-683/14 P: Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – Morgan/OAPI („Recurs — Funcție publică — Funcționari — Raport asupra evoluţiei carierei — Exercițiul de evaluare 2010/2011 — Denaturare — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere”)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/52

         Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – Morgan/OAPI
   (Cauza T-683/14 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Raport asupra evoluţiei carierei - Exercițiul de evaluare 2010/2011 - Denaturare - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere”))
   (2016/C 027/66)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Rhys Morgan (Alicante, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentanți: iniţial M. Paolacci şi A. Lukošiūtė, ulterior A. Lukošiūtė, agenţi)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Tribunal Funcției Publice de Uniunii Europene (Camera a treia) din 8 iulie 2014, Morgan/OAPI (F-26/13, RepFP, EU:F:2014:180), și prin care se urmărește anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Rhys Morgan suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 431, 1.12.2014.


title: Cauza T-81/16: Acțiune introdusă la 18 februarie 2016 – Pirelli Tyre/EUIPO (două benzi curbe pe partea laterală a unui pneu)

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/51

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2016 – Pirelli Tyre/EUIPO (două benzi curbe pe partea laterală a unui pneu)
   (Cauza T-81/16)
   (2016/C 156/68)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pirelli Tyre SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: T. Müller, F. Togo, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca de poziție a UE constând în două benzi curbe plasate pe partea laterală a unui pneu – cererea de înregistrare nr. 13 388 293

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 9 decembrie 2015 în cauza R 1019/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea mai multor principii de formă și procedurale în aprecierea motivelor absolute;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-659/16: Hotărârea Tribunalului din 14 iunie 2017 – LG Electronics/EUIPO (Second Display) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Second Display — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/28

         Hotărârea Tribunalului din 14 iunie 2017 – LG Electronics/EUIPO (Second Display)
   (Cauza T-659/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Second Display - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 249/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: LG Electronics, Inc. (Seoul, Republica Coreea) (reprezentanți: T. de Haan și P. Péters, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Ivanauskas, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 10 iunie 2016 (cauza R 106/2016-1), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal Second Display ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă LG Electronics, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 402, 31.10.2016.


title: Cauza T-416/16: Acțiune introdusă la 31 iulie 2016 – Othman/Consiliul

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/21

      Acțiune introdusă la 31 iulie 2016 – Othman/Consiliul
      (Cauza T-416/16)
      (2016/C 364/20)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Razan Othman (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii reclamantului ca fiind admisibilă și fondată;

                  —

                  în consecință, anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 și a actelor subsecvente de punere în aplicare a acesteia, în măsura în care acestea îl privesc pe reclamant;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-410/16, Makhlouf/Consiliul.


title: Cauza F-99/09: Acțiune introdusă la 8 decembrie 2009 — Papathanasiou/OAPI

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/52

         Acțiune introdusă la 8 decembrie 2009 — Papathanasiou/OAPI
   (Cauza F-99/09)
   2010/C 134/88
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Elisavet Papathanasiou (Alicante, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Pe de o parte, anularea clauzei cuprinse în contractul reclamantei care prevede rezilierea de drept a contractului de muncă în cazul în care reclamanta nu va fi înscrisă pe lista de rezervă a unui concurs general organizat pentru OAPI. Pe de altă parte, constatarea lipsei efectelor concursurilor OAPI/AD/01/07, OAPI/AD/02/07, OAPI/AST/01/07 și OAPI/AST/02/07 asupra contractului reclamantei. În plus, solicitarea de despăgubiri

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea scrisorii OAPI din 12 martie 2009 și a deciziilor OAPI cuprinse în aceasta, potrivit cărora raportul de muncă al reclamantei încetează începând cu 16 martie 2009, cu un termen de preaviz de 8 luni, și constatarea derulării în continuare a raportului de muncă al reclamantei cu OAPI. În măsura în care Tribunalul consideră necesar, reclamanta solicită, în plus, anularea scrisorilor OAPI din 3 august 2009 (suspendarea termenului de preaviz cu 3 luni) și din 9 octombrie 2009 (respingerea reclamației) — scrisori pe care reclamanta le apreciază ca fiind lipsite de caracter autonom;

               —

               anularea sau declararea nulității clauzei de reziliere prevăzute la articolul 5 din contractului de muncă al reclamantei încheiat cu OAPI, iar cu titlu subsidiar:

                           —

                           declararea că încetarea contractului de muncă al reclamantei nu se poate întemeia nici pe viitor pe clauza de reziliere prevăzută în acest contract;

                           —

                           cu titlu mai subsidiar, declararea că, în orice caz, procedurile de concurs menționate în scrisoarea OAPI din 12 martie 2009 nu erau de natură să declanșeze efectele negative ale clauzei de reziliere;

               —

               obligarea OAPI la plata de despăgubiri către reclamantă, într-un cuantum adecvat stabilit de Tribunal, pentru prejudiciile morale suferite ca urmare a deciziilor menționate în primul capăt de cerere;

               —

               în cazul în care activitatea reclamantei a încetat efectiv la momentul pronunțării hotărârii de către Tribunal și/sau a încetat plata remunerațiilor datorate reclamantei de OAPI, în pofida menținerii raportului de muncă ca urmare a comportamentului nelegal al OAPI:

                           —

                           obligarea OAPI de a continua, în aceleași condiții, raportul de muncă cu reclamanta și de a o reîncadra în serviciu, precum și obligarea la plata de despăgubiri către reclamantă, care să acopere toate prejudiciile materiale suferite de aceasta, în special prin plata tuturor remunerațiilor neplătite și a altor cheltuieli efectuate de reclamantă ca urmare a comportamentului nelegal al OAPI (după deducerea alocațiilor de șomaj primite);

                           —

                           cu titlu subsidiar, în măsura în care, din motive de drept sau de fapt, nu se realizează reîncadrarea reclamantei în serviciu și/sau continuarea raportului de muncă în aceleași condiții, obligarea OAPI la plata de despăgubiri către reclamantă pentru prejudiciile materiale suferite ca urmare a încetării nelegale a activității sale, ce corespund diferenței dintre veniturile efective la care se poate aștepta și veniturile pe care reclamanta le-ar fi fost obținut în cazul în care contractul s-ar fi derulat în continuare, fiind luate în considerare și prestațiile de pensie și alte drepturi.

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-463/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 23 august 2013 — Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/44

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 23 august 2013 — Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato
   (Cauza C-463/13)
   2013/C 344/76
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

      Intimate: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 49 și următoarele TFUE și articolul 56 și următoarele TFUE și principiile consacrate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în Hotărârea din 16 februarie 2012 [cauzele conexe C-72/10 și C-77/10] trebuie interpretate în sensul că se opun atribuirii printr-o procedură de cerere de ofertă a unor licențe cu o durată mai mică decât cea a licențelor atribuite în trecut în cazul în care procedura de cerere de ofertă menționată a fost inițiată în scopul remedierii consecințelor excluderii ilegale a anumitor operatori din procedura de cerere de ofertă anterioară?

               2.

               Articolul 49 și următoarele TFUE și articolul 56 și următoarele TFUE și principiile consacrate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în Hotărârea din 16 februarie 2012 [cauzele conexe C-72/10 și C-77/10], citată anterior, trebuie interpretate în sensul că se opun ca cerința reorganizării sistemului printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare ale licențelor să constituie o justificare adecvată pentru o durată redusă a licențelor care fac obiectul procedurii de cerere de ofertă în raport cu durata licențelor atribuite în trecut?


title: Cauza F-126/05: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera întâi) din data de 16 ianuarie 2007 — Borbély/Comisie (Funcționari — Rambursarea cheltuielilor — Indemnizație de instalare — Indemnizație zilnică — Cheltuieli de călătorie la intrarea în funcție — Loc de recrutare — Competență de plină jurisdicție)

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/47

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera întâi) din data de 16 ianuarie 2007 — Borbély/Comisie
   (Cauza F-126/05) (1)

   (Funcționari - Rambursarea cheltuielilor - Indemnizație de instalare - Indemnizație zilnică - Cheltuieli de călătorie la intrarea în funcție - Loc de recrutare - Competență de plină jurisdicție)
   (2007/C 42/82)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Andrea Borbely (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: R. Stötzel, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și H. Kraemer, agenți)
   Obiectul cauzei
   Anularea deciziei Comisiei prin care îi sunt refuzate reclamantei beneficiul indemnizației de instalare, al indemnizației zilnice, precum și rambursarea cheltuielilor de călătorie ca urmare a stabilirii locului său de recrutare la Bruxelles
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Anulează Decizia Comisiei Comunităților Europene din 2 martie 2005 în măsura în care aceasta refuză să acorde reclamantei indemnizația de instalare prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din anexa VII din Statut și indemnizația zilnică prevăzută la articolul 10 alineatul (1) al aceleiași anexe.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata către reclamantă conform prevederilor statutare în vigoare, a valorii indemnizațiilor menționate, majorate cu daune-interese moratorii începând de la data la care acestea au fost efectiv datorate și până la data plății efective, la nivelul dobânzii fixate de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare și aplicabil în perioada respectivă, majorat cu două puncte.

               3)

               Respinge acțiunea pentru restul capetelor de cerere.

               4)

               Obligă fiecare parte la suportarea propriilor cheltuieli.

      (1)  JO C 60 din 11.3.2006, p. 54.


title: Cauza C-168/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Mons (Belgia) la 25 martie 2016 – Sandra Nogueira, Victor Perez-Ortega, Virginie Mauguit, Maria Sanchez-Odogherty, José Sanchez-Navarro/Crewlink Ltd

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour du travail de Mons (Belgia) la 25 martie 2016 – Sandra Nogueira, Victor Perez-Ortega, Virginie Mauguit, Maria Sanchez-Odogherty, José Sanchez-Navarro/Crewlink Ltd
   (Cauza C-168/16)
   (2016/C 191/22)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour du travail de Mons

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Sandra Nogueira, Victor Perez-Ortega, Virginie Mauguit, Maria Sanchez-Odogherty, José Sanchez-Navarro

      Pârâtă: Crewlink Ltd

      Întrebarea preliminară

   Ținând seama:

               —

               de cerințele de previzibilitate a soluțiilor și de securitate juridică care au stat la baza adoptării normelor în materie de competență judiciară și de executarea a hotărârilor în materie civilă și comercială, astfel cum au fost prevăzute de Convenția din 27 septembrie 1968 privind competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 1972, L 299, p. 32, Ediție specială, 19/vol. 10, p. 3,), astfel cum a fost modificată prin Convenția din 29 noiembrie 1996 privind aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei (JO 1997, [C] 15, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 11, p. 164) denumită „Convenția de la Bruxelles”, precum și prin Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) (a se vedea în special Hotărârea din 19 iulie 2012, Mahamdia, C-154/11, [EU:C:2012:491], punctele 44 și 46),

               —

               de particularitățile legate de sectorul navigației aeriene europene, în cadrul căruia personalul navigant pe seama unei companii aeriene al cărei sediu social este stabilit în cadrul unuia dintre statele Uniunii Europene și care este pus la dispoziția acestei companii aeriene de o altă societate al cărei sediu social este stabilit în cadrul aceluiași stat, personal care survolează în fiecare zi teritoriul Uniunii Europene pornind de la o bază de reședință care poate fi situată, precum în speță, în cadrul unui alt stat membru,

               —

               de particularitățile proprii prezentului litigiu astfel cum au fost descrise în motivarea prezentei hotărâri,

               —

               de criteriul dedus din noțiunea „bază de reședință” – astfel cum a fost definită în anexa III la Regulamentul (CEE) nr. 3922/91 –, utilizat de Regulamentul nr. 883/2004 pentru a determina legislația din domeniul securității sociale aplicabilă membrilor echipajului de comandă și ai echipajului de cabină începând de la 28 iunie 2012,

               —

               de concluziile deduse din jurisprudența dezvoltată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în temeiul hotărârilor citate în motivele prezentei decizii,

         noțiunea „locul obișnuit de executare a contractului de muncă”, astfel cum este prevăzută la articolul 19 punctul 2 din Regulamentul nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000, nu poate fi interpretată în sensul că este asimilabilă noțiunii „bază de reședință”, definită în anexa III la Regulamentul nr. 3922/91 al Consiliului din 16 decembrie 1991 ca fiind „[l]ocația desemnată de către operator pentru membrul echipajului de unde acesta începe în mod normal și încheie un timp de muncă și unde, în condiții normale, operatorul nu este responsabil de cazarea membrului respectiv al echipajului”, pentru a se stabili statul contractant (și, în consecință, competența sa) pe teritoriul căruia angajații își desfășoară în mod obișnuit munca atunci când acești angajați, în calitatea lor de membri ai personalului navigant, sunt puși la dispoziția unei companii supuse dreptului uneia dintre țările Uniunii care efectuează transport internațional de pasageri pe cale aeriană pe întregul teritoriu al Uniunii Europene, din moment ce acest criteriu de legătură, dedus din „baza de reședință” înțeleasă ca „centru efectiv al raportului de muncă”, în măsura în care toți angajații își încep în mod sistematic ziua de lucru și o încheie în acest loc, organizându-și aici activitatea zilnică, și în proximitatea căreia își stabilesc pe perioada raporturilor contractuale în cursul căreia au fost puși la dispoziția acestei companii aeriene, reședința efectivă, este cel care prezintă, în același timp, cele mai strânse legături cu un stat contractant și asigură protecția cea mai adecvată părții defavorizate în cadrul raportului contractual?