title: Cauza T-83/10: Acțiune introdusă la 19 februarie 2010 — Riva Fire/Comisia

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/65

         Acțiune introdusă la 19 februarie 2010 — Riva Fire/Comisia
   (Cauza T-83/10)
   2010/C 100/96
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Riva Fire SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: M. Merola, avocat, M. Pappalardo, avocat, T. Ubaldi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

   În principal:

               —

               Anularea în totalitate a deciziei în cazul în care din investigație ar rezulta că în vederea adoptării sale de colegiul comisarilor, acestuia din urmă nu i-a fost prezentat ansamblul de elemente de fapt și de drept pe care s-a întemeiat decizia;

               —

               anularea în orice caz a articolului 1 din decizie în măsura în care menționează că reclamanta a participat la un acord continuu și/sau la practici concertate referitoare la fier-beton armat sub formă de bare sau role, având drept obiect sau drept efect stabilirea prețurilor și limitarea și/sau controlul producției sau al vânzărilor în cadrul pieței comune;

               —

               în consecință, anularea articolului 2 din decizia Comisiei în măsura în care se aplică reclamantei o amendă de 26,9 milioane de euro.

         În subsidiar:

               —

               Reducerea cuantumului amenzii de 26,9 milioane de euro prevăzute în sarcina reclamantei conform articolului 2 decizie, și recalcularea acestei amenzi.

         Și în orice caz,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentului proces.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta vizează anularea Deciziei C(2002) 7492 definitiv a Comisiei Comunităților Europene din 30 septembrie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 65 din Tratatul CECO (COMP/37.956 — Fier-beton armat, readoptare), astfel cum a fost completată și modificată prin Decizia C (2009) 9912 definitiv a Comisiei din 8 decembrie 2009. În susținerea acțiunii sale, societatea invocă opt motive de anulare.
   Prin intermediul , reclamanta invocă lipsa de competență a Comisiei de a constata o încălcare a articolului 65 alineatul (1) CECO în legătură cu fapte care intră în domeniul de aplicare al acestei norme chiar și ulterior ieșirii din vigoare a Tratatului CECO și de a o sancționa în temeiul articolului 7 alineatul (1) și al articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (1), deși aceste norme se referă doar la încălcări ale articolelor 81 CE și 82 CE (devenite articolele 101 TFUE și 102 TFUE).
   Prin intermediul , reclamanta susține că decizia atacată încalcă articolul 10 alineatele (3) și (5) din Regulamentul (CEE) nr. 17/62 (2) și articolul 14 alineatele (1) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003, întrucât din decizie nu rezultă dacă, în speță, Comisia a consultat în mod corespunzător comitetul consultativ, astfel cum prevăd articolele menționate și dacă respectivul comitet a obținut toate informațiile necesare pentru a aprecia pe deplin, pe fond, încălcarea imputată întreprinderilor destinatare ale deciziei.
   Prin intermediul , reclamanta susține încălcarea de către Comisie a articolului 36 alineatul (1) CECO, întrucât, prin refuzarea dezvăluirii criteriilor pe care le-ar fi utilizat pentru stabilirea amenzilor care trebuiau aplicate, aceasta a limitat posibilitatea destinatarilor obiecțiunilor de a prezenta observații.
   Prin intermediul , reclamanta susține că decizia atacată încalcă articolele 10 și 11 din Regulamentul (CE) nr. 773/2004 (3) al Comisiei, astfel cum a fost modificat în întregime de Comisie, și dreptul la apărare al întreprinderilor în cauză întrucât, în urma anulării de către Tribunal a deciziei inițiale a Comisiei, aceasta din urmă a readoptat decizia atacată fără a trimite întreprinderilor o nouă comunicare privind obiecțiunile.
   Prin intermediul , reclamanta contestă nemotivarea și contradictorialitatea motivării deciziei în măsura în care, pe de o parte, piața geografică de referință este limitată la teritoriul Republicii Italiene, și pe de altă parte, se susține că pretinsa înțelegere poate avea efecte asupra schimburilor comunitare în vederea aplicării principiului lex mitior.
   Prin intermediul , reclamanta invocă faptul că analiza Comisiei, astfel cum este prezentată în decizie, cuprinde anumite erori de apreciere a situației de fapt, care au determinat aplicarea greșită a articolului 65 CECO cu privire la diverse aspecte ale încălcării imputate, între care în special părțile din înțelegere referitoare la stabilirea prețului de bază al fier-betonului, stabilirea prețurilor pentru suplimentele de dimensiune, precum și limitarea sau controlul producției și/sau al vânzărilor.
   Prin intermediul , reclamanta susține că decizia atacată este greșită și insuficient motivată (și care urmare a unei erori de investigare), în măsura în care reclamantei i se impută .
   Prin intermediul , reclamanta invocă încălcarea articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003, a Comunicării Comisiei privind cooperarea din 1996 și a Liniilor directoare ale Comisiei privind metoda de stabilire a amenzilor din 1998.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, 4.1.2003, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Regulamentul nr. 17 Primul regulament de punere în aplicare a articolelor 85 și 86 din tratat (JO L 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE (JO L 123, p. 18, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 242).


title: Cauza T-320/13: Acțiune introdusă la 13 iunie 2013 — DelSolar (Wujiang)/Comisia

text:
               27.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/19

         Acțiune introdusă la 13 iunie 2013 — DelSolar (Wujiang)/Comisia
   (Cauza T-320/13)
   2013/C 215/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: DelSolar (Wujiang) Ltd (Wujiang City, China) (reprezentanți: L. Catrain González, avocat, E. Wright și H. Zhu, Barristers)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului (UE) nr. 513/2013 al Comisiei (1), în măsura în care i se aplică reclamantei;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare vădită de drept întrucât a extins domeniul de aplicare al articolului 2 alineatul (7) litera (c) a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51) (denumit în continuare „regulamentul de bază”) și a examinat pretinsele denaturări importante care, având în vedere că nu erau determinate de vechiul sistem de economie planificată, nu intrau în mod evident în domeniul de aplicare al acestui articol.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că Comisia a concluzionat în mod eronat că costurile de producție și situația financiară globală a reclamantei făceau obiectul unor denaturări importante determinate de vechiul sistem de economie planificată, astfel cum sunt prevăzute la articolul 2 alineatul (7) litera (c) a treia liniuță din regulamentul de bază.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare de apreciere întrucât nici subvențiile neglijabile, nici regimul fiscal preferențial de care beneficiază reclamanta și filiala sa, Delta Greentech (China) Co. Ltd. (desemnate împreună „DelSolar Group”), nu erau „determinate de vechiul sistem de economie planificată”.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta susține că decizia prin care Comisia a respins cererea de statut de economie de piață a reclamantei pe singurul temei al existenței unui regim fiscal preferențial și a unor subvenții neglijabile este disproporționată și inutilă.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 513/2013 al Comisiei din 4 iunie 2013 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule și plachete) originare sau expediate din Republica Populară Chineză și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 182/2013 prin care se supun înregistrării importurile de acest tip originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO L 152, p. 5).


title: Cauza C-472/15 P: Recurs introdus la 4 septembrie 2015 de Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) și Sace BT SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 25 iunie 2015 în cauza T-305/13, SACE și Sace BT/Comisia

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/19

         Recurs introdus la 4 septembrie 2015 de Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) și Sace BT SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 25 iunie 2015 în cauza T-305/13, SACE și Sace BT/Comisia
   (Cauza C-472/15 P)
   (2015/C 381/23)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurente: Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) și Sace BT SpA (reprezentanți: M. Siragusa și G. Rizza, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Italiană

      Concluziile recurentelor

   SACE solicită Curții admiterea prezentului recurs și, prin urmare, anularea deciziei Tribunalului astfel cum este inclusă în dispozitivul hotărârii atacate și admiterea, fără a mai fi necesară trimiterea spre rejudecare a cauzei la Tribunal, a concluziilor formulate de recurente în cererea introductivă, și anume:

               —

               anularea în integralitate a Deciziei C (2013) 1501 def. a Comisiei din 20 martie 2013 privind măsurile SA.23425 puse în aplicare de Italia în anii 2004 și 2009 în favoarea SACE BT S.p.A.;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în parte, în mod limitat a motivului/motivelor admis(e);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură, inclusiv a cheltuielilor efectuate în procedura privind măsurile provizorii T-305/13 R.

      Motivele și principalele argumente

         Primul motiv, privind posibilitatea de a imputa statului italian măsurile în litigiu: încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție în Hotărârea Stardust Marine (cauza C-482/99); caracterul vădit eronat al interpretării punctului 177 litera (b) punctul (i) din decizie; aprecierea faptelor afectate de inexactități materiale, care rezultă din documentele depuse la dosar și din denaturarea conținutului deciziei; caracterul nelogic al deciziei; motivarea deciziei atacate completate necorespunzător; aplicarea eronată a principiului conform căruia legalitatea unei decizii în materie de ajutoare de stat trebuie apreciată în lumina informațiilor de care putea să dispună Comisia când a adoptat-o, având în vedere cele două scrisori din partea Ministerului italian al Economiei și Finanțelor (denumit în continuare „MEF”) către SACE S.p.A., depuse de guvernul italian în anexa la memoriul în intervenție al Italiei

               —

               Hotărârea atacată se întemeiază pe principiul următor: faptul că operațiunea în litigiu urmărește interesele întreprinderii publice, care coincid cu un obiectiv de interes general, nu înseamnă în mod necesar că întreprinderea menționată a putut adopta decizia sa fără să țină cont de cerințele autorităților publice. Potrivit Tribunalului, nimic nu se opune ca statul să impună unei întreprinderi publice să efectueze o operațiune de tip antreprenorial care, chiar ipotetic conformă cu criteriul investitorului privat într-o economie de piață, ar rămâne în orice caz imputabilă statutului. Prin urmare, Comisia nu ar fi obligată, pentru a îndeplini criteriul imputabilității, să demonstreze că comportamentul întreprinderii publice ar fi fost diferit dacă ar fi acționat în mod autonom. Printr-un astfel de raționament, Tribunalul s-a îndepărtat de la principiile stabilite în Hotărârea Stardust Marine. Din hotărârea atacată rezultă că simplul fapt că o întreprindere publică este controlată de stat și se supune unui regim special în termeni de organizare a fi suficient, în sine, să se concluzioneze că autoritățile publice sunt încă și în orice caz implicate în adoptarea deciziilor de intervenție în favoarea filialelor întreprinderii publice menționate. Prin urmare, în speță, posibilitatea de a imputa statutului ar fi putut fi exclusă doar dacă s-ar fi demonstrat că consiliul de administrație al societății mamă a adoptat o decizie cu un conținut care nu permite, în paralel, urmărirea inclusiv a unor interese generale. În speță, o astfel de decizie ar fi putut lua doar forma lichidării SACE BT, în raport cu care de altfel, prin definiție, Comisia nu ar fi obiectat. Dacă în schimb măsura adoptată de întreprinderea publică putea în teorie să corespundă și unui obiectiv de interes general sau putea fi adoptată ținând cont de acest interes, ar trebui să se prezume că consiliul de administrație a acționat în acest sens întrucât nu avea posibilitatea de a decide fără a ține cont de cerințele autorităților publice și nu se poate permite și nici nu este posibil să se dovedească contrariul.

               —

               Indiciile generale utilizate în materia imputabilității de către Comisie și aprobate de Tribunal nu țin cont de gradul de autonomie cu care consiliul de administrație al SACE S.p.A. exercita și continuă să exercite gestionarea întreprinderii: și aceasta nu doar dacă indiciile menționate sunt considerate independente unele de altele, ci și dacă sunt considerate în ansamblu. Astfel de indicii nu permit să se demonstreze altceva decât faptul că în 2009, statul italian controla SACE S.p.A. în calitate de proprietar al întregului acționariat. În Hotărârea Stardust Marine, s-a stabilit totuși că indiciile utilizate în vederea demonstrării implicării statului trebuie să fie strâns legate de măsurile în cauză, având în vedere întinderea și conținutul lor, precum și condițiile pe care le includ. În hotărârea atacată s-a admis în mod expres că indiciile imputabilității utilizate în decizie – cu excepția unuia, toate ținând de activitățile SACE în domeniul asigurării împotriva riscurilor nelegate de piață, sector în care SACE BT nu este prezent – privesc dimpotrivă contextul general în care SACE S.p.A. își desfășoară activitatea, iar nu împrejurările care caracterizează prezenta cauză și contextul în care măsurile atacate au fost adoptate. În pofida acestui fapt, Tribunalul a omis să declare că astfel de indicii, prin natura lor, nu sunt potrivite pentru a fonda direct prezumția implicării concrete a statului în adoptarea măsurilor în cauză. Procedând astfel, Tribunalul s-a focalizat, în cadrul examinării imputabilității, pe ansamblul raporturilor dintre stat și întreprinderile care sunt organizate după modelul întreprinderilor publice, calificate expres de lege drept societăți pe acțiuni, în ordinea juridică italiană, care lipsesc astfel de orice relevanță obiectul specific, natura specifică și conținutul specific al măsurilor în cauză, precum și motivațiile concrete care susțin adoptarea lor. În realitate, indicii utilizați de comisie indică faptul că este foarte improbabil să fi existat o implicare a statului în adoptarea măsurilor atacate.

               —

               În schimb, în analiza sa privind cerința imputabilității, Tribunalul a ignorat împrejurarea necontestată că potrivit legii, MEF nu poate asigura nici conducerea, nici coordonarea societăților cu participare publică, astfel cum a invocat SACE în acțiune, invocând dispoziții relevante. În plus, Tribunalul a săvârșit o eroare aplicând principiul potrivit căruia legalitatea unei decizii în materie de ajutoare de stat trebuie apreciată în lumina informațiilor de care putea dispune Comisia când a adoptat decizia respectivă, având în vedere cele două scrisori din partea MEF către SACE S.p.A., depuse de guvernul italian în anexa la memoriul în intervenție al Italiei. Astfel, aceste scrisori doar confirmă principiul autonomiei de gestionare care caracterizează raportul dintre MEF/SACE S.p.A., care era cunoscut de Comisie, întrucât guvernul italian explicase în mai multe rânduri Comisiei în cursul procedurii formale de examinare inițiate conform articolului 108 alineatul (2) TFUE. Aceste două documente nu au fost invocate, așadar, decât pentru a confirma ceea ce fusese deja invocat și nu includeau nicio modificare semnificativă a elementelor esențiale ale măsurilor în cauză.

         Al doilea motiv, privind lipsa unui avantaj conferit SACE BT în a doua măsură în litigiu: încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și aplicarea eronată a MEIP; aprecierea faptelor a căror inexactitate materială rezultă din documentele depuse la dosar; denaturarea argumentului potrivit căruia SACE S.p.A. a beneficiat, în fapt, de o majorare implicită de 5/12 din nivelul comisionului încasat în raport cu cel plătit de SACE BT întreprinderilor private de reasigurare; calificare eronată a acestui argument drept nou motiv inadmisibil

               —

               Tribunalul, demonstrând, cum a fost și cazul Comisiei, o cunoaștere și o înțelegere limitate ale dinamicii sectorului asigurărilor, în ceea ce privește în special reasigurarea pentru excedent de daună, a săvârșit erori grave și vădite, constatând fapte a căror inexactitate materială rezultă din documente depuse la dosar. Expunerea la risc a reasigurătorului pentru excedent de daună nu crește atunci când participarea reasigurătorului este foarte importantă: astfel, o cotă mai mare de participare la excedentul de daună corespunde unui comision încasat proporțional. În plus, pentru reasigurător, riscul nu este mai mare atunci când cedentul are dificultăți financiare, întrucât în cadrul unui astfel de contract de asigurare pentru excedent de daună, riscul de pierdere principal pentru reasigurător nu este legat de dificultățile societății cedente, ci de riscul de insolvabilitate al dobânditorilor asigurați. Putem menționa în plus că riscul de faliment al societății cedente SACE BT, chiar în cazul unor dificultăți financiare, era total inexistent, întrucât plata către societatea mamă a comisionului în vederea încheierii contractului de reasigurare era efectuată printr-o plată unică în prealabil, astfel încât în lipsa unei plăți, acoperirea reasigurării nu ar fi fost pur și simplu activată. Contractul de asigurare pentru excedent de daună nu privea doar 25 % din riscurile reasigurate de SACE BT și prin urmare este greșit să se considere că un al doilea contract, care prevede un comision suplimentar, ar fi putut fi negociat cu SACE S.p.A. în ceea ce privește soldul asigurării, după cum s-a invocat în hotărâre. În sfârșit, Tribunalul a interpretat greșit argumentul potrivit căruia – întrucât SACE S.p.A. nu este parte în contract și astfel nu este vizată de reasigurarea riscurilor decât din 5 iunie 2009, chiar dacă ea a primit ca remunerație un comision calculat pe bază anuală – societatea a beneficiat, în fapt, de o majorare implicită de 5/12 a nivelului comisionului încasat în raport cu cel al comisionului plătit de SACE BT reasigurătorilor privați, în considerarea perioadei de riscuri deja terminată fără să se fi produs nicio daună. Întrucât aceste circumstanțe reies din decizia atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept afirmând că acestea nu au fost aduse la cunoștința Comisiei în cursul procedurii administrative. Sace s-a limitat să formuleze – în contextul și cu titlu de completare a celui de al doilea motiv de recurs – un argument care demonstrează o nouă lipsă a unei cerințe esențiale a unui avantaj și, prin urmare, Tribunalul a calificat în mod greșit argumentul în cauză drept nou motiv inadmisibil.

         Al treilea motiv, privind lipsa unui avantaj pretins conferit SACE BT de a treia și de a patra măsură în litigiu: încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și aplicarea eronată a MEIP; caracterul necorespunzător al completării motivării deciziei atacate

               —

               Consiliul de administrație al SACE S.p.A. a acționat într-un mod cu totul similar cu ceilalți operatori privați care, având în vedere nivelul ridicat de incertitudine și de urgență în contextul pieței din anul 2009, au efectuat infuzii de capital analoge către filialele lor, în pofida lipsei unor previziuni referitoare la fluxurile de lichidități viitoare care ar răspunde, din punct de vedere contabil, așteptărilor în materie de rentabilitate, cel puțin pe termen lung. Această situație obiectivă, care rezultă dintr-o simplă observație a dinamicii pieței la o dată precisă, ar fi trebuit să prevaleze asupra oricărei considerații teoretice sau speculative în cadrul aplicării MEIP din partea Comisiei. În plus, decizia de a nu cita niciun singur caz concret al unei societăți private care, în condițiile normale ale pieței, în contextul unor grave dificultăți legate de criză, în legătură cu care s-ar fi decis de către acționarii săi intrarea în lichidare, mai degrabă decât recapitalizarea. Tribunalul nu a explicat în orice caz de ce SACE ar fi fost obligată să aprecieze în prealabil rentabilitatea viitoare a SACE BT și să transmită Comisiei previziunile corespunzătoare, în timp ce din situația de pe piață rezulta că investitorii privați nu au procedat astfel. În sfârșit, întrucât Comisia a estimat, în cursul procedurii formale de examinare, că nu avea obligația să acorde toată atenția argumentelor invocate de SACE în vederea aplicării criteriului empiric al MEIP, Tribunalul a săvârșit o eroare declarând că aceasta putea în mod legal să le respingă, având în vedere ipoteza abstractă că operațiunile de capital efectuate de operatorii privați ar putea de asemenea să nu fie conforme cu MEIP, întrucât cuprind elemente de ajutor.


title: Cauza T-131/12: Acțiune introdusă la 23 martie 2012 — Spa Monopole/OAPI — Orly International (SPARITUAL)

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/24

         Acțiune introdusă la 23 martie 2012 — Spa Monopole/OAPI — Orly International (SPARITUAL)
   (Cauza T-131/12)
   2012/C 165/41
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgia) (reprezentanți: L. De Brouwer, E. Cornu și É. De Gryse, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Orly International, Inc. (Van Nuys, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 ianuarie 2012 în cauza R 2396/2010-1;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca verbală „SPARITUAL” pentru produse din clasa 3 — marca comunitară solicitată nr. 3631884

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: înregistrările Benelux ale mărcilor verbale „SPA” și „Les Thermes de Spa” pentru produse și servicii din clasele 3, 32 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge opoziția

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 la evaluarea renumelui mărcii verbale „SPA” din clasa 32 și încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 la evaluarea riscului de a se obține un profit necuvenit din renumele mărcii „SPA”.


title: Cauza T-483/10: Acțiune introdusă la 8 octombrie 2010 — The Pukka Luggage Company/OAPI — Jesus Miguel Azpiroz Arruti (PUKKA)

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/50

         Acțiune introdusă la 8 octombrie 2010 — The Pukka Luggage Company/OAPI — Jesus Miguel Azpiroz Arruti (PUKKA)
   (Cauza T-483/10)
   ()
   2010/C 328/78
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Pukka Luggage Company Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: K. E. Gilbert și M. H. Blair, Solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Jesús Miguel Azpiroz Arruti (San Sebastian, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 iulie 2010 în cauza R 1175/2008-4;

               —

               În subsidiar, anularea deciziei atacate cu privire la admiterea opoziției în privința „bagaje”;

               —

               Sau în subsidiar, anularea deciziei atacate cu privire la admiterea opoziției în privința „valize rigide, valize pe rotile rigide”;

               —

               obligarea OAPI și a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată și a cheltuielilor suportate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „PUKKA” pentru produse din clasa 18 — cererea de înregistrare nr. 4061545

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă spaniolă „PUKAS” înregistrată sub numărul 1570450 pentru produse din clasa 18; marca figurativă comunitară „PUKAS” înregistrată sub numărul 19802 pentru produse și servicii din clasele 25, 28 și 39

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în parte

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: reclamanta consideră că decizia atacată încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul Consiliului (CE) nr. 207/2009 întrucât camera de recurs a apreciat în mod eronat similitudinea bunurilor și similitudinea mărcii în litigiu în raport cu marca anterioară.


title: Cauza T-233/08: Acțiune introdusă la 16 iunie 2008 — MPDV Mikrolab/OAPI (ROI ANALYZER)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/49

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2008 — MPDV Mikrolab/OAPI (ROI ANALYZER)
   (Cauza T-233/08)
   (2008/C 223/86)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor (Mosbach, Germania) (reprezentant: W. Göpfert, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs pronunțată la 15 aprilie 2008 în cauza R 1525/2006-4;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ROI ANALYZER” pentru produse și servicii din clasele 9, 35 și 42 (cererea de înregistrare nr. 4 866 042)

      Decizia examinatorului: respinge în parte înregistrarea

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât marca solicitată nu este lipsită de caracter distinctiv și nu există obligația de disponibilitate în privința acesteia.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza F-129/15: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 17 decembrie 2015 – Morin/Comisia

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/102

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 17 decembrie 2015 – Morin/Comisia
   (Cauza F-129/15) (1)

   (2016/C 048/121)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 414, 14.12.2015, p. 44.


title: Cauza C-504/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 8 noiembrie 2012 — Uwe Schönefeld/Land Berlin

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/29

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 8 noiembrie 2012 — Uwe Schönefeld/Land Berlin
   (Cauza C-504/12)
   2013/C 26/56
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Uwe Schönefeld

      Pârât: Land Berlin

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul european primar și/sau derivat, în special, în speță, Directiva 2000/78/CE (1), trebuie interpretat, în ceea ce privește interdicția completă a discriminării nejustificate pe motive de vârstă, în sensul că vizează și normele naționale privind remunerația funcționarilor landului?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: din interpretarea dreptului european primar și/sau derivat rezultă că reprezintă o discriminare directă sau indirectă pe motive de vârstă o dispoziție națională conform căreia nivelul salariului de bază al unui funcționar la momentul intrării în funcția publică depinde în mod decisiv de vârsta funcționarului, iar apoi creșterea salariului depinde în special în raport cu vechimea în funcția publică?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: interpretarea dreptului european primar și/sau derivat se opune justificării unei astfel de dispoziții naționale prin obiectivul legislativ de a recompensa experiența în muncă?

               4.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările anterioare: din interpretarea dreptului primar și/sau derivat rezultă că o lege tranzitorie conform căreia funcționarii deja numiți sunt încadrați într-o treaptă a noului sistem numai în funcție de cuantumul salariului de bază obținut conform vechii legislații (discriminatorii) la data stabilită pentru trecerea la noul sistem, iar la avansarea în treptele superioare se va ține seama numai de vechimea în muncă acumulată după intrarea în vigoare a legii tranzitorii, indiferent de vechimea în muncă acumulată anterior de funcționar reprezintă — până în momentul la care funcționarul ajunge la treapta cea mai înaltă — o perpetuare a discriminării pe motive de vârstă deja existente?

               5.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare: interpretarea dreptului primar și/sau derivat privind justificarea acestui tratament diferențiat continuu se opune obiectivului legislativ conform căruia prin intermediul legii tranzitorii se urmărește nu (numai) protejarea funcționarilor angajați în ziua reîncadrării, ci (și) așteptările funcționarilor deja numiți în ceea ce privește perspectiva obținerii venitului preconizat conform vechii legislații, în cadrul gradului lor?
               Perpetuarea discriminării funcționarilor deja angajați poate fi justificată prin faptul că alternativa legislativă (încadrarea individuală în treaptă a funcționarilor deja angajați pe criteriul vechimii în funcție) implică sarcini administrative considerabile?

               6.

               În cazul unui răspuns negativ în ceea ce privește justificarea de la întrebarea a cincea: atât timp cât nu s-a pus în aplicare o legislație nediscriminatorie privind remunerația și pentru funcționarii deja numiți, din interpretarea dreptului primar și/sau derivat poate rezulta o altă consecință juridică decât aceea care constă în a remunera în mod retroactiv și continuu funcționarii deja numiți în conformitate cu treapta de salarizare cea mai înaltă din cadrul gradului lor?
               Consecința juridică a încălcării principiului nediscriminării rezultă, așadar, direct din dreptul european primar și/sau derivat, în special, în speță, din Directiva 2000/78/CE, sau dreptul persoanei discriminate aplicarea principiului, recunoscut în dreptul Uniunii, al răspunderii statelor membre pentru transpunerea incorectă a prevederilor dreptului Uniunii?

      (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza C-522/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf la 22 noiembrie 2007 — Dinter GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf la 22 noiembrie 2007 — Dinter GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf
   (Cauza C-522/07)
   (2008/C 37/13)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Düsseldorf
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Dinter GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Düsseldorf
   Întrebările preliminare

               1)

               Nota complementară 5 litera (b) de la capitolul 20 din Nomenclatura Combinată (1) trebuie interpretată în sensul că prin noțiunea de sucuri de fructe cu zahăr adăugat se înțelege și noțiunea de sucuri de fructe, cărora în realitate nu li se adaugă zahăr și al căror conținut respectiv de zahăr adăugat a fost obținut prin calcul în conformitate cu nota complementară 5 litera (a) de la capitolul 20 al Nomenclaturii Combinate?

               2)

               Nota complementară 5 litera (b) de la capitolul 20 din Nomenclatura Combinată trebuie interpretată în sensul că formularea „produs din fructe sau prin diluarea unui suc concentrat de fructe” nu face decât să explice mai detaliat noțiunea de „suc de fructe în stare naturală”, însă în realitate această formulare se aplică tuturor categoriilor de sucuri de fructe (nefermentate sau fără adaos de alcool) în starea în care se află la momentul prezentării lor în vamă?

               3)

               În cazul unor răspunsuri afirmative la ambele întrebări menționate anterior: este validă nota complementară 5 litera (b) de la capitolul 20 din Nomenclatura Combinată?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1810/2004 al Comisiei din 7 septembrie 2004 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 327, p. 1).


title: Cauza T-102/11: Acțiune introdusă la 22 februarie 2011 — American Express Marketing & Development/OAPI (IP ZONE)

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/15

         Acțiune introdusă la 22 februarie 2011 — American Express Marketing & Development/OAPI (IP ZONE)
   (Cauza T-102/11)
   2011/C 130/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: American Express Marketing & Development Corp. (New York, Statele Unite) (reprezentanți: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda și S. Kirschstein-Freund, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 decembrie 2010 în cauza R 1125/2010-2;

               —

               în subsidiar, modificarea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 decembrie 2010 în cauza R 1125/2010-2 și declararea căii de atac drept întemeiată;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor efectuate în cadrul procedurii desfășurate în fața camerei de recurs și în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „IP ZONE”, pentru servicii din clasa 42.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a considerat că marca nu are un caracter distinctiv suficient și este descriptivă în raport cu serviciile în cauză.


title: Cauza C-383/15 P: Ordonanța Curții (Camera a doua) din 20 ianuarie 2016 – Skype Ultd/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Sky plc, fostă British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (Recurs — Marcă comunitară — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/5

         Ordonanța Curții (Camera a doua) din 20 ianuarie 2016 – Skype Ultd/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Sky plc, fostă British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd
   (Cauza C-383/15 P) (1)

   ((Recurs - Marcă comunitară - Nepronunțare asupra fondului))
   (2016/C 136/07)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Skype Ultd (reprezentanți: A. Carboni, M. Browne, solicitors)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: P. Bullock, agent), Sky plc, fostă British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (reprezentanți: D. Rose și J. Curry, solicitors)

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra recursului.

               2)

               Obligă Skype Ultd la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      (1)  JO C 354, 26.10.2015.


title: Cauza T-710/16: Ordonanța Tribunalului din 21 martie 2017 – La Patrouille/EUIPO – Alpha Industries (AEROBATIX)

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/34

         Ordonanța Tribunalului din 21 martie 2017 – La Patrouille/EUIPO – Alpha Industries (AEROBATIX)
   (Cauza T-710/16) (1)

   (2017/C 178/53)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a noua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 462, 12.12.2016.


title: Cauza C-470/10: Ordonanța președintelui Curții din 17 februarie 2011 — Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               11.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 173/9

         Ordonanța președintelui Curții din 17 februarie 2011 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-470/10) (1)

   2011/C 173/21
   Limba de procedură: portugheza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza T-199/11 P: Recurs introdus la 30 martie 2011 de Guido Strack împotriva Hotărârii pronunțate la 20 ianuarie 2011 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-132/07, Strack/Comisia

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/30

         Recurs introdus la 30 martie 2011 de Guido Strack împotriva Hotărârii pronunțate la 20 ianuarie 2011 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-132/07, Strack/Comisia
   (Cauza T-199/11 P)
   2011/C 232/54
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Guido Strack (Köln, Germania) (reprezentant: Rechtsanwalt H. Tettenborn)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea în tot a Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 20 ianuarie 2011, pronunțată în cauza F-132/07, și admiterea concluziilor recurentului în această procedură;

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 17 septembrie 2009 în cauza F-132/07, în măsura în care prin aceasta se respinge cererea recurentului de pronunțare a hotărârii în lipsă;

               —

               anularea deciziei Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene de reatribuire a cauzei F-132/07 Camerei a doua, atribuită mai întâi Camerei întâi;

               —

               anularea deciziei Comisiei din 23 iulie 2007, precum și a deciziilor tacite care o completează din 9 august 2007 și din 11 septembrie 2007 și a deciziei din 9 noiembrie 2007, în măsura în care sunt respinse cererile de autorizare prezentate de recurent la 9 aprilie 2007, la 11 mai 2007 și la 11 octombrie 2007 în vederea publicării de documente (sub toate aspectele juridice relevante, în special articolele 17, 17a, 19 și 24 din Statutul funcționarilor, precum și eventualele dispoziții în materia drepturilor de autor și a protecției datelor) și în vederea depunerii unor plângeri împotriva unor (foști) comisari și funcționari ai Comisiei;

               —

               obligarea Comisiei la plata către recurent a unor despăgubiri în cuantum de minim 10 000 de euro pentru prejudiciul imaterial — medical și moral — suferit ca urmare a deciziilor a căror anulare se solicită.

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

               —

               în plus, invocând jurisprudența constantă în materie a Curții Europene a Drepturilor Omului, recurentul solicită o despăgubire minimă de 2 000 de euro, al cărei cuantum să fie stabilit de Tribunal, pentru durata excesivă a procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă douăzeci de motive.

               —

               Acesta invocă printre altele: necompetența organului care a adoptat deciziile atacate, refuzul ilicit de a pronunța o hotărâre în lipsă, caracterul ilicit al prelungirilor de termen acordate Comisiei, neconexarea, cum s-ar fi impus, a cauzei cu alte cauze între părți, prezentarea eronată a situației de fapt în raportul pregătitor de ședință și, în hotărârea atacată, parțialitatea raportorului, încălcarea regimului lingvistic al Tribunalului Funcției Publice și discriminarea recurentului pe criteriul limbii, precum și netraducerea pieselor de procedură.

               —

               În plus, recurentul susține că Tribunalul Funcției Publice ar fi săvârșit erori de drept și nu ar fi motivat suficient hotărârea sa. Aceasta printre altele în ceea ce privește interpretarea și aplicarea articolelor 11, 17, 17a, 19, 25, precum și 90 și următoarele din Statutul funcționarilor Uniunii Europene, a articolelor 6, 10 și 13 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și a articolelor 11, 41, 47 și 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.


               28.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/9

         Acțiune introdusă la 13 ianuarie 2014 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-4/14)
   (2014/C 163/08)
   La data de 13 ianuarie 2014, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Gjermund Mathisen și Auður Ýr Steinarsdóttir, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgia, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că prin faptul că nu a adoptat sau notificat Autorității, fără întârziere, în termenul prevăzut, toate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 4 din capitolul XXIX din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2007/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 mai 2007 privind introducerea pe piață a articolelor pirotehnice), astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 21 din act și al articolului 7 din Acordul privind SEE;

               2.

               să dispună ca Islanda să suporte cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Prezenta cerere se referă la nerespectarea de către Islanda, până cel târziu la data de 26 august 2013, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 26 iunie 2013 referitor la faptul că statul islandez nu a transpus în ordinea sa juridică națională Directiva 2007/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 mai 2007 privind introducerea pe piață a articolelor pirotehnice („actul”), conform dispoziției de la punctul 4 din capitolul XXIX din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Islanda nu și-a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 21 din act și al articolului 7 din Acordul privind SEE, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a pune în aplicare actul în termenul prevăzut și nu a notificat Autoritatea AELS de Supraveghere cu privire la aceste măsuri.


title: Cauza C-604/14 P: Ordonanța Curții (Camera a patra) din 21 ianuarie 2016 – Alcoa Trasformazioni Srl/Comisia Europeană, Republica Italiană (Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Ajutoare de stat — Ajutor acordat de Republica Italiană în favoarea Alcoa Trasformazioni Srl — Rambursare efectuată de Fondul de compensare a unei părți din cheltuielile cu energia electrică facturate acestei societăți de către furnizorul acesteia — Incompatibilitate cu piața comună — Avantaj — Obligația Comisiei Europene de a efectua o analiză economică)

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/2

         Ordonanța Curții (Camera a patra) din 21 ianuarie 2016 – Alcoa Trasformazioni Srl/Comisia Europeană, Republica Italiană
   (Cauza C-604/14 P) (1)

   ((Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Ajutoare de stat - Ajutor acordat de Republica Italiană în favoarea Alcoa Trasformazioni Srl - Rambursare efectuată de Fondul de compensare a unei părți din cheltuielile cu energia electrică facturate acestei societăți de către furnizorul acesteia - Incompatibilitate cu piața comună - Avantaj - Obligația Comisiei Europene de a efectua o analiză economică))
   (2016/C 136/02)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Alcoa Trasformazioni Srl (reprezentanți: O. W. Brouwer, advocaat, T. Salonico și M. Siragusa, avvocati)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci și É. Gippini Fournier, agenți), Republica Italiană

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Alcoa Trasformazioni Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza C-89/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 22 februarie 2013 — Luigi D’Aniello și alții/Poste Italiane SpA

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 22 februarie 2013 — Luigi D’Aniello și alții/Poste Italiane SpA
   (Cauza C-89/13)
   2013/C 156/29
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Napoli

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Luigi D’Aniello și alții

      Pârâtă: Poste Italiane SpA

      Întrebările preliminare

               1.

               Este contrară principiului echivalenței o dispoziție din dreptul intern care, în aplicarea Directivei 1999/70/CE (1), prevede efecte economice în ipoteza suspendării nelegale a executării unui contract de muncă ce conține o clauză nulă privind durata determinată a contractului, efecte care sunt diferite și semnificativ mai reduse față de cele ale ipotezei suspendării nelegale a executării unui contract de drept civil comun ce conține o clauză nulă privind durata determinată a contractului?

               2.

               Este conform cu dreptul Uniunii, în domeniul său de aplicare, ca o sancțiune să determine avantajarea angajatorului abuziv în dauna lucrătorului care face obiectul abuzului, astfel încât durata procesului, chiar normală, să producă în mod direct prejudicii lucrătorului în avantajul angajatorului și ca efectul reparatoriu să fie proporțional redus odată cu prelungirea duratei procesului, până aproape de anularea acestuia?

               3.

               În domeniul de aplicare al dreptului Uniunii, în sensul articolului 51 din Carta de la Nisa, este conform cu articolul 47 din [Carta drepturilor fundamentale] și cu articolul 6 din CEDO ca durata procesului, chiar normală, să producă în mod direct prejudicii lucrătorului în avantajul angajatorului și ca efectul reparatoriu să fie proporțional redus odată cu prelungirea duratei procesului, până aproape de anularea acestuia?

               4.

               Având în vedere explicațiile prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/78/CE (2) și la articolul 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/54/CE (3), în noțiunea de condiții de încadrare în muncă prevăzută la clauza 4 din Directiva 1999/70/CE sunt cuprinse și efectele întreruperii nelegale a raportului de muncă?

               5.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă, efectele diferite prevăzute în dreptul intern, determinate de întreruperea nelegală a raportului de muncă pe perioadă nedeterminată și pe perioadă determinată, sunt justificabile în sensul clauzei 4?

               6.

               Principiile generale ale dreptului comunitar în vigoare, precum principiile securității juridice, protecției încrederii legitime, egalității armelor în proces, protecției jurisdicționale efective, dreptului la o instanță independentă și, mai general, la un proces echitabil, garantate la articolul 6 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană [astfel cum a fost modificat prin articolul 1 alineatul (8) din Tratatul de la Lisabona și la care face trimitere articolul 46 din Tratatul privind Uniunea] coroborat cu articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950, cu articolele 46 și 47 și cu articolul 52 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, proclamată la Nisa la 7 decembrie 2000, astfel cum este preluată în Tratatul de Lisabona trebuie interpretate în sensul că se opun ca statul italian să adopte, după un timp apreciabil (nouă ani), o dispoziție legală precum articolul 32 alineatul 7 din Legea nr. 183/10, care modifică efectele proceselor în curs, producând în mod direct prejudicii lucrătorului în avantajul angajatorului, și ca efectul reparatoriu să fie proporțional redus odată cu prelungirea duratei procesului, până aproape de anularea acestuia?

               7.

               În cazul în care Curtea de Justiție nu recunoaște principiilor menționate valoarea de principii fundamentale ale dreptului Uniunii Europene, în vederea aplicării orizontale și generalizate a acestora, și, astfel, numai caracterul neconform al unei dispoziții precum articolul 32 alineatele 5-7 din Legea nr. 183/10 în raport cu obligațiile prevăzute de Directiva 1999/70/CE și de Carta de la Nisa, o societate, precum pârâta, trebuie considerată instituție publică, în scopul aplicării directe, verticale, ascendente a dreptului european, în special a clauzei 4 din Directiva 1999/70/CE și a Cartei de la Nisa?

               8.

               În cazul în care Curtea de Justiție a Uniunii Europene ar răspunde în mod afirmativ la întrebările 1, 2, 3 sau 4, principiul cooperării loiale, în calitate de principiu fondator al Uniunii Europene, permite neaplicarea unei dispoziții interpretative precum articolul 1 alineatul 13 din Legea nr. 92/12, care face imposibilă respectarea principiilor rezultate din răspunsurile la întrebările 1-4?

      (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).

      (2)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).

      (3)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (JO L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).


title: Cauza T-562/12: Acțiune introdusă la 24 decembrie 2012 — Dalli/Comisia

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/24

         Acțiune introdusă la 24 decembrie 2012 — Dalli/Comisia
   (Cauza T-562/12)
   2013/C 46/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: John Dalli (St. Julians, Malta) (reprezentanți: L.Levi, A. Alamanou și S. Rodrigues, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei orale din 16 octombrie 2012 de încetare a mandatului său cu efect imediat, adoptată de președintele Comisiei Europene;

               —

               obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri pentru prejudiciul moral și material suferit;

               —

               obligarea pârâtei să suporte toate cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 245 TFUE și 247 TFUE, întrucât decizia atacată a fost adoptată de o autoritate necompetentă.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat, cu titlu subsidiar, pe încălcarea articolului 17 alineatul (6) TUE și a principiului general al securității juridice, întrucât decizia atacată nu poate fi considerată în sensul că atrage o demisie a reclamantului.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe erori vădite și pe încălcarea normelor de procedură întrucât decizia atacată nu este fondată pe motive valide, iar concluziile OLAF pe care se bazează decizia atacată au rezultat în urma unei proceduri nelegale.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare, întrucât reclamantul nu a putut să evalueze sau să aprecieze faptele reținute în sarcina sa.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, întrucât reclamantul nu a putut să cunoască care erau obiectivele urmărite în mod legitim prin decizia atacată și dacă a fost examinată o altă măsură mai puțin severă.


title: Cauza F-5/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 18 iunie 2015 – CX/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Sancțiune disciplinară — Eliberare din funcție — Lipsa audierii funcționarului vizat de către AIPN — Nerespectarea dreptului de a fi ascultat)

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/47

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 18 iunie 2015 – CX/Comisia
   (Cauza F-5/14) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Sancțiune disciplinară - Eliberare din funcție - Lipsa audierii funcționarului vizat de către AIPN - Nerespectarea dreptului de a fi ascultat))
   (2015/C 245/58)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: CX (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Ehrbar, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei de eliberare din funcție a reclamantului în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (h) din anexa IX la statut fără reducerea drepturilor sale de pensie în urma unei anchete interne inițiate în urma unei anchete a OLAF inițiate împotriva unei întreprinderi și cerere de daune interese pentru prejudiciile moral și material pretins suferite

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia din 16 octombrie 2013 prin care Comisia Europeană a aplicat CX sancțiunea eliberării din funcție fără reducerea pro tempore a pensiei.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de CX, inclusiv a celor aferente procedurii măsurilor provizorii în cauza F-5/14 R.

      (1)  JO C 85, 22.3.2014, p. 27.


title: Cauza T-22/11: Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2011 — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband/Comisia

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/21

         Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2011 — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband/Comisia
   (Cauza T-22/11) (1)

   2012/C 39/41
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauza T-401/07: Acțiune introdusă la 2 noiembrie 2007 — Caixa Geral de Depósitos, SA/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/17

         Acțiune introdusă la 2 noiembrie 2007 — Caixa Geral de Depósitos, SA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-401/07)
   (2008/C 8/33)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Caixa Geral de Depósitos, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: Nuno Mimoso Ruiz, Francisca Ponce de Leão Paulouro și Carla Farinhas, advogados)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Considerarea prezentei acțiuni în anulare formulate în temeiul articolului 230 din Tratatul CE și, în paralel și simultan, a acțiunii formulate în temeiul articolului 238 CE, potrivit clauzei compromisorii prevăzute la articolul 18 din contractul încheiat la 15 noiembrie 1995 între Comisie și CGD, ca fiind corect introduse;

               —

               anularea articolului 1 din Decizia Comisiei C (2007) 3772 din 31 iulie 2007 în conformitate cu prevederile articolului 230 CE;

               —

               indiferent de admiterea sau respingerea acțiunii formulate în temeiul articolului 230 din Tratatul CE, examinarea acțiunii introduse în temeiul articolului 238 din Tratatul CE și a celor solicitate prin aceasta și obligarea Comisiei la plata sumei de 1 925 858,61 euro, majorată cu dobânzile de întârziere, calculate de la data notificării efectuate la 7 martie 2003 până la 30 aprilie 2003 la nivelul ratei legale de 7 %, în conformitate cu Portaria (Decretul) nr. 263/99 din 12 aprilie 1999 și, cu începere de la 1 mai 2003 până la data efectuării plății integrale, la nivelul ratei legale de 4 %, în conformitate cu Portaria nr. 291/03 din 8 aprilie 2003;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată precum și a cheltuielilor efectuate de CGD.

         Motivele și principalele argumente
   În pofida faptului că, teoretic, statul poate să se abțină să solicite CGD restituirea sumei solicitate de către Comisie, decizia atacată înlătură de la început ipoteza scutirii de la plata sumei pe care Comisia însăși o datora CGD.
   Deoarece, în cadrul deciziei atacate, Comisia nu distinge între poziția juridică a statului și aceea a reclamantei, CGD are interes în anularea deciziei atacate, care deși este adresată Republicii Portugheze, o privește direct și individual pe reclamantă. Decizia atacată este afectată de următoarele vicii:

               —

               lipsa motivării: din cadrul deciziei atacate lipsește orice explicație cu privire la modul în care Comisia a stabilit valoarea contribuției acordate în avans de FEDER care, potrivit acesteia, trebuie să îi fie restituită. Pe de altă parte, motivarea este incoerentă, cuprinde lacune, imprecizii și erori.

               —

               eroare de fapt: decizia atacată pornește de la principiul că intermediarul plătește beneficiarilor subvenții ale dobânzilor asupra împrumuturilor ce constituie obiectul subvenției globale, ceea ce nu corespunde realității, aceste subvenții fiind scăzute din dobânzile pe care beneficiarii le datorează CGD.

               —

               eroare de drept: încălcarea normelor juridice privitoare la aplicarea Tratatului CE și încălcarea contractului încheiat între Comisie și CGD: faptul că, la 31 decembrie 2001, contribuția din partea FEDER reprezenta echivalentul a 82 % din totalul subvenționării dobânzilor scadente nu este, în speță, contrar articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 (1). Este adevărat că articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 (2) face trimitere la avansurile sau plățile definitive privind „cheltuielile efectuate”, însă există sarcini (altele decât plățile) privind subvenționarea dobânzilor care nu vor apărea decât după 31 decembrie 2001. Se poate dovedi Comisiei că debitele corespunzătoare fluxului subvențiilor din partea FEDER restante (neajunse la scadență) ale fiecărui împrumut sunt cheltuieli ale FEDER angajate efectiv și plătite. Dovada faptului că aceste cheltuieli sau sarcini sunt angajate efectiv nu se face prin achitarea anticipată a acestor subvenții către beneficiarii finali, ci prin stabilirea responsabilităților ce decurg — cu alte cuvinte care sunt „asumate” — din contracte de împrumut cu forță obligatorie care au fost executate până la acea dată. Nu există nicio obligație de a efectua anticipat „plata subvențiilor” neajunse la scadență la 31 decembrie 2001 și nici, în subsidiar, de a deschide un cont special pentru depunerea contraprestației naționale.

               —

               încălcarea principiilor proporționalității, securității juridice și al protejării încrederii legitime: la punctele 19 și 26 din decizia atacată, Comisia pretinde că cele două cerințe alternative care permit să se considere că cheltuielile au fost efectuate înainte de 31 decembrie 2001 sunt cuprinse în orientările comunicate cu ocazia unei reuniuni a CDRR (Comitetul pentru Dezvoltarea și Reconversia Regiunilor) ce a avut loc la 29 mai 2002, deși aceste orientări au fost distribuite CDRR ulterior datei de 31 decembrie 2001. Reclamanta recunoaște că aceste orientări pot contribui la certificarea încheierii subvențiilor globale destinate subvenționării dobânzii și că dobânzile datorate de către împrumutat nu includ aceste subvenții. Cu toate acestea, este necesar ca deciziile de aplicare și cele privitoare la contractele încheiate în acest sens să fie deopotrivă conforme sau conciliabile cu aceste soluții, ceea ce nu se întâmplă în cazul decizei SGAIA și al contractului în discuție. În orientările menționate, Comisia admite că există și alte metode ce permit luarea în considerare a cheltuielilor respective. Una dintre aceste metode este „asumarea” integrală a finanțării subvenționării dobânzilor nescadente după încheierea programului. Or, tocmai această „asumare” se produce efectiv din momentul în care CGD nu poate să solicite beneficiarilor plata unor sume mai mari decât dobânzile ce nu cuprind subvențiile. Astfel, decizia atacată nu ține seama de soluțiile ce oferă un grad mai mare de conformitate cu SGAIA, mai ușor de executat și mai puțin dezavantajoase pentru intermediar și beneficiari, deopotrivă apte să asigure protecția intereselor aflate în joc. Pe de altă parte, Republica Portugheză și CGD aveau încrederea legitimă că vor putea beneficia de subvenție în condiții diferite de cele care rezultă din orientările amintite, orientări care nu au fost comunicate decât după încheierea programului.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 al Consiliului din 24 iunie 1988 privind funcțiile Fondurilor structurale și eficacitatea lor, precum și coordonarea activităților proprii între ele și cu operațiunile Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente (JO L 185, p. 9).

      (2)  Regulamentul (CEE) al Consiliului nr. 4253/88 din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce privește coordonarea colaborării între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente (JO L 374, p. 1).


title: Cauzele conexate C-478/08 și C-479/08: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 9 martie 2010 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Italia) — Buzzi Unicem SpA și alții [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Principiul „poluatorul plătește” — Directiva 2004/35/CE — Răspunderea pentru mediul înconjurător — Aplicabilitate ratione temporis — Poluare anterioară datei prevăzute pentru transpunerea directivei menționate și care continuă după această dată — Reglementare națională care impută costurile de reparare a daunelor legate de această poluare mai multor întreprinderi — Cerința unei erori sau a unei neglijențe — Cerința unei legături de cauzalitate — Măsuri de reparare — Obligația de consultare a întreprinderilor în cauză — Anexa II la directiva menționată]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/10

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 9 martie 2010 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Italia) — Buzzi Unicem SpA și alții
   (Cauzele conexate C-478/08 și C-479/08) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Principiul „poluatorul plătește” - Directiva 2004/35/CE - Răspunderea pentru mediul înconjurător - Aplicabilitate ratione temporis - Poluare anterioară datei prevăzute pentru transpunerea directivei menționate și care continuă după această dată - Reglementare națională care impută costurile de reparare a daunelor legate de această poluare mai multor întreprinderi - Cerința unei erori sau a unei neglijențe - Cerința unei legături de cauzalitate - Măsuri de reparare - Obligația de consultare a întreprinderilor în cauză - Anexa II la directiva menționată)
   2010/C 134/16
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Buzzi Unicem SpA, ISAB Energy srl, Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-478/08), Dow Italia Divisione Commerciale Srl (C-479/08)

      Pârâți: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d'Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Sviluppo Italia SpA, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia)

      Cu participarea: ENI Divisione Exploration and Production SpA, ENI SpA, Edison SpA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Interpretarea articolului 174 CE și a Directivei 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului (JO L 143, p. 56, Ediție specială, 15/vol. 11, p. 168) și a principiului „poluatorul plătește” — Legislație națională care conferă administrației competența de a ordona unor întreprinzători privați să efectueze măsuri de reparare, indiferent de realizarea unei anchete prin care să se stabilească persoana răspunzătoare de poluarea în cauză

      Dispozitivul

               1.

               În cazul poluării mediului, situație care se regăsește în prezentele cauze:

                           —

                           atunci când nu sunt îndeplinite condițiile de aplicare ratione temporis și/sau ratione materiae a Directivei 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului, o astfel de situație este supusă dreptului național, respectându-se normele tratatului și fără a se aduce atingere altor acte de drept derivat;

                           —

                           Directiva 2004/35/CE nu se opune unei reglementări naționale care permite autorității competente, în cadrul acestei directive, să presupună existența unei legături de cauzalitate, inclusiv în cazul poluării cu caracter difuz, între operatori și o poluare constatată, și aceasta în considerarea vecinătății instalațiilor acestora cu zona poluării. Cu toate acestea, în conformitate cu principiul „poluatorul plătește”, în vederea unei astfel de prezumții privind legătura de cauzalitate, această autoritate trebuie să dispună de indicii plauzibile de natură să constituie temeiul prezumției, cum ar fi vecinătatea instalației operatorului cu poluarea constatată și identitatea dintre substanțele poluante identificate și componentele utilizate de acest operator în cadrul activității sale;

                           —

                           articolul 3 alineatul (1), articolul 4 alineatul (5) și articolul 11 alineatul (2) din Directiva 2004/35/CE trebuie interpretate în sensul că atunci când decide să impună măsuri de reparare a daunelor aduse mediului unor operatori ale căror activități fac parte din Anexa III la această directivă, autoritatea competentă nu este obligată să stabilească nici eroarea, nici neglijența și nici intenția dolozivă a operatorilor ale căror activități au cauzat daunele aduse mediului. În schimb, autorității competente îi revine sarcina, pe de o parte, să cerceteze în prealabil originea poluării constatate, această autoritate dispunând în acest scop de o marjă de apreciere în ceea ce privește procedurile, mijloacele utilizate și durata unei astfel de cercetări. Pe de altă parte, autoritatea competentă este obligată să stabilească potrivit normelor naționale în materia probelor, o legătură de cauzalitate între activitățile operatorilor vizați de măsurile de reparare și această poluare;

                           —

                           în măsura în care obligația de reparare revine operatorilor numai în considerarea contribuției acestora la poluare sau la riscul de poluare, autoritatea competentă trebuie, în principiu, să stabilească nivelul contribuției fiecăruia dintre acești operatori la poluarea pe care autoritatea respectivă încearcă să o remedieze și, fără să aducă atingere articolului 9 din Directiva 2004/35/CE, să țină seama, în cadrul calculului costurilor acțiunilor de reparare pe care le pune în sarcina acestor operatori, de contribuția fiecăruia.

               2.

               Articolul 7 și articolul 11 alineatul (4) din Directiva 2004/35/CE, coroborate cu Anexa II la aceasta, trebuie interpretate în sensul că:

                           —

                           autoritatea competentă are posibilitatea să modifice substanțial măsurile de reparare a daunelor aduse mediului care au fost decise în urma unei proceduri contradictorii angajate în colaborare cu operatorii în cauză și care au fost deja executate sau au făcut obiectul unui început de executare. Totuși, în vederea adoptării unei astfel de decizii:

                                       —

                                       autoritatea competentă este obligată să asculte operatorii cărora le sunt impuse astfel de măsuri, cu excepția cazului în care urgența situației mediului impune o acțiune imediată a autorității competente;

                                       —

                                       autoritatea competentă este de asemenea obligată să invite în mod special persoanele pe terenul cărora ar trebui să se aplice aceste măsuri să își prezinte observațiile de care aceasta va ține seama;

                                       —

                                       autoritatea competentă trebuie să țină seama de criteriile prevăzute la punctul 1.3.1. al Anexei II la Directiva 2004/35 și să indice în decizia sa motivele care justifică alegerea sa, precum și, după caz, motivele care sunt de natură să justifice că o examinare detaliată în raport cu criteriile menționate nu se impunea sau nu a putut fi efectuată, ca urmare — de exemplu — a urgenței situației mediului.

                           —

                           În circumstanțe precum cele din acțiunile principale, Directiva 2004/35 nu se opune unei reglementări naționale care permite autorității competente să condiționeze exercitarea dreptului de a utiliza propriile terenuri al operatorilor vizați de măsurile de reparare a daunelor aduse mediului, de realizarea lucrărilor impuse de acestea, chiar în condițiile în care terenurile menționate nu ar fi vizate de aceste măsuri, deoarece au făcut deja obiectul măsurilor anterioare de reabilitare sau nu au fost niciodată poluate. Cu toate acestea, o astfel de măsură trebuie să fie justificată de obiectivul de a împiedica agravarea situației mediului în zona în care sunt puse în aplicare măsurile menționate sau, în aplicarea principiului precauției, de obiectivul prevenirii apariției sau a reapariției altor daune aduse mediului pe respectivele terenuri ale operatorilor, adiacente întregului țărm care face obiectul măsurilor de reparare menționate.

      (1)  JO C 19, 24.1.2009.


title: Cauza T-159/09: Hotărârea Tribunalului din 18 iunie 2012 — Biofrescos/Comisia [ „Uniune vamală — Creveți congelați originari din Indonezia — Certificate de origine nevalabile — Recuperare ulterioară a taxelor la import — Cerere de remitere a taxelor la import — Articolul 220 alineatul (2) litera (b) și articolul 239 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92” ]

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/17

         Hotărârea Tribunalului din 18 iunie 2012 — Biofrescos/Comisia
   (Cauza T-159/09) (1)

   (Uniune vamală - Creveți congelați originari din Indonezia - Certificate de origine nevalabile - Recuperare ulterioară a taxelor la import - Cerere de remitere a taxelor la import - Articolul 220 alineatul (2) litera (b) și articolul 239 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92)
   2012/C 227/23
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda (Linda-a-Velha, Portugalia) (reprezentant: A. de Magalhães Menezes, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, P. Guerra e Andrade și L. Bouyon, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2009) 72 final a Comisiei din 16 ianuarie 2009 prin care s-a constatat că este necesar să se procedeze la recuperarea ulterioară a taxelor la import și că remiterea acestor taxe nu este justificată într-un caz determinat.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza C-522/15 P: Ordonanța președintelui Curții din 18 decembrie 2015 – Comisia Europeană/Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/23

         Ordonanța președintelui Curții din 18 decembrie 2015 – Comisia Europeană/Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA
   (Cauza C-522/15 P) (1)

   (2016/C 136/32)
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 406, 7.12.2015.


title: Cauza C-576/15: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 5 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Veliko Tarnovo – Bulgaria) – Маya Маrinova ET/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxa pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 2 alineatul (1) litera (a) — Articolul 9 alineatul (1) — Articolul 14 alineatul (1) — Articolele 73, 80 și 273 — Principiile neutralității fiscale și proporționalității — Fraudă fiscală — Nereguli în contabilitate — Disimulare de livrări și de venituri — Stabilirea bazei de impozitare]

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/5

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 5 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Veliko Tarnovo – Bulgaria) – Маya Маrinova ET/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
      (Cauza C-576/15) (1)

      ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 2 alineatul (1) litera (a) - Articolul 9 alineatul (1) - Articolul 14 alineatul (1) - Articolele 73, 80 și 273 - Principiile neutralității fiscale și proporționalității - Fraudă fiscală - Nereguli în contabilitate - Disimulare de livrări și de venituri - Stabilirea bazei de impozitare])
      (2016/C 441/07)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Маya Маrinova ET

         Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

         Dispozitivul

      Articolul 2 alineatul (1) litera (a), articolul 9 alineatul (1), articolul 14 alineatul (1) și articolele 73 și 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, precum și principiul neutralității fiscale trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia, în lipsa din depozitul unei persoane impozabile a mărfurilor care i-au fost furnizate și în lipsa înregistrării în contabilitatea persoanei impozabile respective a documentelor fiscale aferente acestora, administrația fiscală poate prezuma că persoana impozabilă în cauză a vândut ulterior mărfurile respective unor terți și poate stabili baza de impozitare pentru vânzarea mărfurilor în cauză în funcție de elementele de fapt de care dispune, în temeiul unor norme care nu sunt prevăzute de directiva menționată. Revine însă instanței de trimitere sarcina să verifice că dispozițiile acestei reglementări naționale nu depășesc ceea ce este necesar pentru a asigura colectarea în mod corect a taxei pe valoarea adăugată și a evita frauda.

         (1)  JO C 27, 25.1.2016.


title: Cauza C-85/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Telefónica Móviles España, SA/Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones [Servicii de telecomunicații — Directiva 97/13/CE — Autorizații generale și licențe individuale — Taxe și redevențe aplicabile întreprinderilor titulare de licențe individuale — Articolul 11 alineatul (2) — Interpretare — Legislație națională care nu prevede o destinație specială a unei taxe — Majorarea taxei pentru sistemele digitale, fără a fi modificată pentru sistemele analogice de primă generație — Compatibilitate]

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/10

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Telefónica Móviles España, SA/Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones
   (Cauza C-85/10) (1)

   (Servicii de telecomunicații - Directiva 97/13/CE - Autorizații generale și licențe individuale - Taxe și redevențe aplicabile întreprinderilor titulare de licențe individuale - Articolul 11 alineatul (2) - Interpretare - Legislație națională care nu prevede o destinație specială a unei taxe - Majorarea taxei pentru sistemele digitale, fără a fi modificată pentru sistemele analogice de primă generație - Compatibilitate)
   2011/C 139/16
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Telefónica Móviles España, SA

      Pârâte: Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal Supremo — Interpretarea articolului 11 alineatul (2) din Directiva 97/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 aprilie 1997 privind un cadru comun pentru autorizațiile generale și licențele individuale în domeniul serviciilor de telecomunicații (JO L 117, p. 15) — Taxe și redevențe aplicabile întreprinderilor titulare de licențe individuale — Impunerea unor sarcini pecuniare peste cele autorizate de directivă și a căror finalitate nu este prevăzută de aceasta — Penalizarea tehnologiilor mai avansate în raport cu cele învechite

      Dispozitivul

   Cerințele prevăzute la articolul 11 alineatul (2) din Directiva 97/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 aprilie 1997 privind un cadru comun pentru autorizațiile generale și licențele individuale în domeniul serviciilor de telecomunicații, potrivit cărora este necesar ca o redevență impusă operatorilor de servicii de telecomunicații pentru utilizarea unor resurse rare să urmărească obiectivul de a asigura o utilizare optimă a unor asemenea resurse și să țină seama de necesitatea de a promova dezvoltarea serviciilor inovatoare și a concurenței, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care prevede impunerea unei redevențe operatorilor de servicii de telecomunicații, titulari de licențe individuale, pentru utilizarea frecvențelor radio, fără a prevedea o destinație specifică a veniturilor obținute din această redevență, și care majorează în mod semnificativ cuantumul acesteia în privința unei anumite tehnologii, fără a fi modificată în privința altei tehnologii.

      (1)  JO C 134, 22.5.2010.


title: Cauza T-434/12: Hotărârea Tribunalului din 16 ianuarie 2014 — Steiff/OAPI (etichetă sub formă de steguleț cu buton metalic aplicată în zona mediană a urechii unei jucării de pluș) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare care constă în fixarea printr-un buton a unei etichete în zona mediană a urechii unei jucării de pluș — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/36

         Hotărârea Tribunalului din 16 ianuarie 2014 — Steiff/OAPI (etichetă sub formă de steguleț cu buton metalic aplicată în zona mediană a urechii unei jucării de pluș)
   (Cauza T-434/12) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare care constă în fixarea printr-un buton a unei etichete în zona mediană a urechii unei jucării de pluș - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2014/C 52/67
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Margarete Steiff GmbH (Giengen an der Brenz, Germania) (reprezentant: D. Fissl, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Pohlmann, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 19 iulie 2012 (cauza R 1692/2011-1) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn care constă în fixarea printr-un buton a unei etichete în zona mediană a urechii unei jucării de pluș

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Margarete Steiff GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 366, 24.11.2012.


title: Cauza C-645/13: Ordonanța Președintelui Curții din 18 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia n ° 34 de Barcelona – Spania) – Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito/Evaristo Méndez Sena, Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Sena, Victoriana Pérez Bicéntez

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/10

         Ordonanța Președintelui Curții din 18 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia no 34 de Barcelona – Spania) – Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito/Evaristo Méndez Sena, Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Sena, Victoriana Pérez Bicéntez
   (Cauza C-645/13) (1)

   (2015/C 056/14)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 71, 8.3.2014.


title: Cauza C-433/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Fiscalitate — Directiva 2006/112/CE — TVA — Bază de impozitare — Taxă aplicabilă livrării de vehicule neînmatriculate încă în statul membru în cauză, în funcție de valoarea și de consumul mediu al acestora — „Normverbrauchsabgabe” )

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/14

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-433/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Fiscalitate - Directiva 2006/112/CE - TVA - Bază de impozitare - Taxă aplicabilă livrării de vehicule neînmatriculate încă în statul membru în cauză, în funcție de valoarea și de consumul mediu al acestora - „Normverbrauchsabgabe”)
   2011/C 55/24
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: D. Triantafyllou, agent)

      Pârâtă: Republica Austria (reprezentanți: E. Riedl și C. Pesendorfer, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 78 și 79 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Vânzarea unui autovehicul — Includerea în baza de impozitare a unei taxe pe livrarea de vehicule neînmatriculate încă în statul membru în cauză în funcție de valoarea și de consumul mediu al acestora („Normverbrauchsabgabe”)

      Dispozitivul

               1.

               Prin includerea taxei pe consum tip („Normverbrauchsabgabe”) în baza de impozitare a taxei pe valoarea adăugată percepută în Austria la livrarea unui automobil, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 78 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Comisia Europeană și Republica Austria suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-396/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Constanța — România) — Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța/executarea unor mandate europene de arestare emise împotriva lui Ciprian Vasile Radu (Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Decizia-cadru 2002/584/JAI — Mandat european de arestare și procedurile de predare între statele membre — Mandat european de arestare emis în scopul urmăririi penale — Motive de refuz al executării)

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/5

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Constanța — România) — Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța/executarea unor mandate europene de arestare emise împotriva lui Ciprian Vasile Radu
   (Cauza C-396/11) (1)

   (Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Mandat european de arestare și procedurile de predare între statele membre - Mandat european de arestare emis în scopul urmăririi penale - Motive de refuz al executării)
   2013/C 86/07
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Constanța

      Partea din procedura principală

   Ciprian Vasile Radu

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Curtea de Apel Constanța — Interpretarea Deciziei-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3), precum și a articolului 6 TUE și a Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special a articolelor 6, 48 și 52 din aceasta — Mandat european de arestare emis în scopul urmăririi penale — Posibilitatea statului de executare a mandatului de a refuza cererea de predare a persoanei căutate, din cauza nerespectării Convenției pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, a Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și din cauza netranspunerii totale sau parțiale a Deciziei-cadru 2002/584/JAI de către statul membru emitent al mandatului

      Dispozitivul

   Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretată în sensul că autoritățile judiciare de executare nu pot refuza executarea unui mandat european de arestare emis în scopul efectuării urmăririi penale pentru motivul că persoana căutată nu a fost audiată în statul membru emitent anterior emiterii acestui mandat de arestare.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011


title: Cauza T-305/09: Acțiune introdusă la 30 iulie 2009 — Unicid/Comisia

text:
               10.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 244/12

         Acțiune introdusă la 30 iulie 2009 — Unicid/Comisia
   (Cauza T-305/09)
   2009/C 244/19
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Union nationale interprofessionnelle cidricole (Unicid) (Paris, Franța) (reprezentanți: V. Ledoux și B. Néouze, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în totalitate a deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta solicită anularea Deciziei C (2008) 7846 final (1) a Comisiei din 10 decembrie 2008 prin care Comisia a constatat că schema-cadru de acțiuni care pot fi întreprinse de asociațiile interprofesionale agricole franceze, constând în ajutoare pentru asistență tehnică, pentru producerea și comercializarea de produse agricole de calitate, pentru cercetare și dezvoltare și pentru acțiuni de publicitate în favoarea producătorilor primari și a întreprinderilor care desfășoară activități de prelucrare și comercializare a produselor agricole, finanțată prin cotizații voluntare, care au devenit obligatorii prin decret interministerial și care urmează a fi prelevate de la membrii organizațiilor interprofesionale, reprezintă un ajutor de stat compatibil cu piața comună.
   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzelor T-293/09, CNIEL/Comisia și T-302/09, CNIPT/Comisia.

      (1)  JO 2009, C 116, p. 14.