title: Cauza T-446/07: Acțiune introdusă la 7 decembrie 2007 — Royal Appliance International/OAPI — BSH Bosch und Siemens Hausgeräte (Centrixx)

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/30

         Acțiune introdusă la 7 decembrie 2007 — Royal Appliance International/OAPI — BSH Bosch und Siemens Hausgeräte (Centrixx)
   (Cauza T-446/07)
   (2008/C 37/47)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Royal Appliance International GmbH (Hilden, Germania) (reprezentanți: K.-J. Michaeli și M. Schork, Rechtsanwälte)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (München, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 3 octombrie 2007 în cauza R 572/2006-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Royal Appliance International GmbH

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Centrixx” pentru produse din clasa 7 (cererea nr. 3 016 227)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală germană „sensixx” pentru produse din clasa 7 (nr. 30 244 090)

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia camerei de opoziție și refuză înregistrarea

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât camera de recurs nu a aplicat în mod corect principiile consacrate de jurisprudența comunitară pentru aprecierea riscului de confuzie.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-163/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 2 aprilie 2012 — Società Cooperativa Autonoleggio Piccola arl și Gianpaolo Vivani/Comune di Grottaferrata

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 2 aprilie 2012 — Società Cooperativa Autonoleggio Piccola arl și Gianpaolo Vivani/Comune di Grottaferrata
   (Cauza C-163/12)
   2012/C 165/24
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Società Cooperativa Autonoleggio Piccola arl, Gianpaolo Vivani

      Pârâtă: Comune di Grottaferrata

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 49 TFUE, articolul 3 din Tratatul UE, articolele 3, 4, 5 și 6 din Tratatul UE, articolele 101 și 102 TFUE, precum și Regulamentul CEE nr. 2454/1992 (1) și Regulamentul CE nr. 12/1998 (2) se opun aplicării articolului 3 alineatul 3 și a articolului 11 din Legea nr. 21 din 1992 în măsura în care prevăd că „3. [s]ediul transportatorului și garajul trebuie să fie situate exclusiv pe teritoriul comunei care a eliberat autorizația” și, respectiv, că „[r]ezervările de transport pentru serviciul de închiriere cu șofer se efectuează la garaj. Începerea și terminarea fiecărui serviciu de închiriere cu șofer trebuie să aibă loc la garajul situat pe teritoriul comunei care are a acordat autorizația, cu revenire la acesta, în timp ce preluarea și sosirea la destinație a utilizatorului pot avea loc și pe teritoriul altor comune”?

               2.

               Articolul 49 TFUE, articolul 3 din Tratatul UE, articolele 3, 4, 5 și 6 din Tratatul UE, articolele 101 și 102 TFUE, precum și Regulamentul CEE nr. 2454/1992 și Regulamentul CE nr. 12/1998 se opun aplicării articolelor 5 și 10 din Legea regională Lazio nr. 58 din 26 octombrie 1993, în măsura în care prevăd că „[p]reluarea utilizatorului și începerea serviciului au loc exclusiv pe teritoriul comunei care a eliberat autorizația” și, respectiv, că „preluarea utilizatorului și începerea serviciului au loc exclusiv pe teritoriul comunei care a eliberat licența sau autorizația și se efectuează pentru orice destinație, pe baza acordului șoferului pentru destinațiile aflate în afara teritoriului comunei”?

      (1)  JO L 251, p. 1.

      (2)  JO L 4, p. 10, Ediție specială, 07/vol. 4, p. 184.


title: Cauza T-217/16: Acțiune introdusă la 10 mai 2016 – Internacional de Productos Metálicos/Comisia

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/38

         Acțiune introdusă la 10 mai 2016 – Internacional de Productos Metálicos/Comisia
   (Cauza T-217/16)
   (2016/C 251/44)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Internacional de Productos Metálicos, S.A. (Vitoria Gasteiz, Spania) (reprezentanți: C. Cañizares Pacheco, E. Tejedor de la Fuente și A. Monreal Lasheras, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea motivelor de anulare invocate și anularea articolului 2 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/278 al Comisiei din 26 februarie 2016 de abrogare a taxei antidumping definitive impuse asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite elemente de fixare din fier sau oțel expediate din Malaysia, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca provenind din Malaysia;

               —

               recunoașterea expresă a aplicării retroactive a efectelor articolului 1 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/278 al Comisiei din 26 februarie 2016 de abrogare a taxei antidumping definitive impuse asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite elemente de fixare din fier sau oțel expediate din Malaysia, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca provenind din Malaysia.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta contestă regulamentul menționat anterior, în măsura în care, deși a abrogat taxele antidumping impuse inițial asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel, originare din Republica Populară Chineză și din Malaysia, ca urmare a deciziilor adoptate de organismele relevante ale OMC, articolul 2 din acesta limitează posibilitatea de rambursare a taxelor plătite refuzând să confere un caracter retroactiv acestei abrogări, fapt care permite subzistența în ordinea juridică a unor taxe antidumping contrare reglementării OMC, fără ca vreun motiv de ordine publică să justifice această decizie.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe nelegalitatea articolului 2 din regulamentul atacat pentru încălcarea acordului antidumping.

                           —

                           În această privință, reclamanta afirmă că, având în vedere că însăși Comisia recunoaște, în regulamentul atacat, că abrogarea taxelor antidumping rezultă din încălcarea acordului antidumping de către Consiliu, legalitatea articolului contestat trebuie să fie apreciată ținând cont de obligațiile pe care Uniunea le-a contractat prin subscrierea la acest acord.

                           —

                           Pe de altă parte, astfel cum rezultă din acordul antidumping, Uniunea, ca parte contractantă la acest acord, nu putea institui taxe anti-dumping decât respectând procedura stabilită în acest acord internațional. Dat fiind că Consiliul a încălcat mai multe dispoziții ale acestui acord atunci când a impus taxele antidumping abrogate, astfel cum se recunoaște în mod expres prin Regulamentul (UE) 2016/278, Uniunea Europeană nu a avut niciodată dreptul de a impune drepturile abrogate și, prin urmare, nu putea limita în niciun fel efectele abrogării.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe securitatea juridică și pe principiul interzicerii îmbogățirii fără justă cauză

                           —

                           În această privință, reclamanta afirmă că necesitatea de a recunoaște efectul retroactiv al abrogării taxelor antidumping rezultă din finalitatea regulamentului atacat, care recunoaște încălcarea acordului antidumping săvârșită de Consiliu ca urmare a instituirii taxelor abrogate.

                           —

                           Pe de altă parte, având în vedere că Curtea impune statelor membre să restituie sumele încasate cu încălcarea dreptului Uniunii, aceeași concluzie se impune în ceea ce privește sumele percepute de Uniune cu încălcarea propriului drept, inclusiv acordul antidumping. Dacă s-ar nega aplicarea retroactivă a abrogării, particularii ar trebui să suporte efectele unui comportament nelegal fără a aștepta niciun fel de reparare a prejudiciilor nelegale pe care nu ar fi trebuit să le suporte vreodată.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe principiul protecției încrederii legitime.

                           —

                           Potrivit reclamantei, recunoașterea încălcării obligațiilor internaționale asumate de Uniunea Europeană săvârșită prin impunerea unor taxe antidumping contrare acordului antidumping a dat naștere unor speranțe întemeiate privind adoptarea de către Comisie a unei reglementări în concordanță cu încălcarea recunoscută de aceasta însăși, fără să se poată permite subzistența efectelor nelegale cauzate de taxe antidumping ilegale.


title: Cauza T-344/08: Acțiune introdusă la 25 august 2008 — EnBW Energie Baden-Württemberg/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/42

         Acțiune introdusă la 25 august 2008 — EnBW Energie Baden-Württemberg/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-344/08)
   (2008/C 272/83)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: EnBW Energie Baden-Württemberg AG (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți A. Bach și A. Hahn, Rechtsanwälte)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei D (2008) 4931 a Comisiei Comunităților Europene din 16 iunie 2008 privind o cerere de acces la dosarul administrativ în cauza COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei D (2008) 4931 a Comisiei Comunităților Europene din 16 iunie 2008 privind o cerere de acces la dosarul administrativ în cauza COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz, în măsura în care Comisia a refuzat de asemenea să acorde reclamantei accesul parțial la documentele din dosar;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă Decizia Comisiei din 16 iunie 2008 prin care se respinge o cerere de acces la dosarul administrativ în cauza COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă trei motive.
   În primul rând, reclamanta invocă încălcarea articolului 4 alineatul (2) prima și a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1), întrucât excepțiile prevăzute în acele dispoziții ar fi fost interpretate sau aplicate în mod eronat. În plus, reclamanta susține că, întrucât a negat în mod injust existența unui interes public superior al reclamantei de a avea acces dosarele cauzei COMP/F/38.899, Comisia a încălcat articolul 4 alineatul (2) in fine din regulament. În sfârșit, se invocă o încălcare a articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât ar fi trebuit să se acorde accesul cel puțin la o parte din documentele incluse în dosarul cauzei COMP/F/38.899.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza F-98/10: Acțiune introdusă la 7 octombrie 2010 — Cervelli/Comisia

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/42

         Acțiune introdusă la 7 octombrie 2010 — Cervelli/Comisia
   (Cauza F-98/10)
   ()
   2011/C 13/83
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Francesca Cervelli (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J. R. García-Gallardo Gil-Fournier și M. Arias Díaz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei prin care se refuză acordarea indemnizației de expatriere reclamantei

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea nulității deciziei de respingere a Comisiei din 30 iunie 2010;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauze conexate T-246/08 și T/332/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2009 — Melli Bank/Consiliul [ Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive îndreptate împotriva Republicii Islamice Iran în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Acțiune în anulare — Control jurisdicțional — Proporționalitate — Egalitate de tratament — Obligația de motivare — Excepție de nelegalitate — Articolul 7 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 ]

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/37

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2009 — Melli Bank/Consiliul
   (Cauze conexate T-246/08 și T/332/08) (1)

   („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive îndreptate împotriva Republicii Islamice Iran în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Acțiune în anulare - Control jurisdicțional - Proporționalitate - Egalitate de tratament - Obligația de motivare - Excepție de nelegalitate - Articolul 7 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007”)
   2009/C 205/67
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Melli Bank plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: inițial R. Gordon, QC, J. Stratford și M. Hoskins, barristers, R. Gwynne și T. Din, solicitors, ulterior D. Anderson, QC, M. Hoskins, S. Gadhia, D. Murray și M. Din, solicitors)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și E. Finnegan, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Republica franceză (reprezentanți: G. de Bergues, E. Belliard și L. Butel, agenți); Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: V. Jackson, agent, asistat de S. Lee, barrister); și Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Boelaert și P. Aalto, agenți)

      Obiectul

   În cauzele T-246/08 și T-332/08, anularea punctului 4 din tabelul B din anexa la Decizia 2008/475/CE a Consiliului din 23 iunie 2008 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 163, p. 29), în ceea ce privește Melli Bank, și, în cauza T-332/08, dacă este necesar, o declarație privind inaplicabilitatea articolului 7 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului din 19 aprilie 2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 103, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Melli Bank plc suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Consiliul Uniunii Europene, inclusiv cele efectuate în procedurile referitoare la măsurile provizorii.

               3)

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Franceză și Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, inclusiv cele efectuate în procedurile referitoare la măsurile provizorii.

      (1)  JO C 197, 2.8.2008.


title: Cauza C-460/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal du travail de Bruxelles, Belgia) — Nadine Paquay/Société d'architectes Hoet + Minne SPRL (Politică socială — Protecția femeilor gravide — Directiva 92/85/CEE — Articolul 10 — Interzicerea concedierii între începutul sarcinii și terminarea concediului de maternitate — Perioadă de protecție — Decizie de concediere a unei lucrătoare în cursul acestei perioade de protecție — Notificarea și aplicarea deciziei de concediere după expirarea perioadei menționate — Egalitate de tratament între lucrători de sex masculin și lucrători de sex feminin — Directiva 76/207/CEE — Articolul 2 alineatul (1), articolul 5 alineatul (1) și articolul 6 — Discriminare directă pe criterii de sex — Sancțiuni)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/16

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal du travail de Bruxelles, Belgia) — Nadine Paquay/Société d'architectes Hoet + Minne SPRL
   (Cauza C-460/06) (1)

   (Politică socială - Protecția femeilor gravide - Directiva 92/85/CEE - Articolul 10 - Interzicerea concedierii între începutul sarcinii și terminarea concediului de maternitate - Perioadă de protecție - Decizie de concediere a unei lucrătoare în cursul acestei perioade de protecție - Notificarea și aplicarea deciziei de concediere după expirarea perioadei menționate - Egalitate de tratament între lucrători de sex masculin și lucrători de sex feminin - Directiva 76/207/CEE - Articolul 2 alineatul (1), articolul 5 alineatul (1) și articolul 6 - Discriminare directă pe criterii de sex - Sancțiuni)
   (2007/C 297/24)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Tribunal du travail de Bruxelles
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Nadine Paquay

      Pârâtă: Société d'architectes Hoet + Minne SPRL
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal du travail de Bruxelles — Interpretarea articolului 2 alineatul (1), a articolului 5 alineatul (1) și a articolul 6 din Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (JO L 39, p. 40, Ediție specială, 5/vol. 01, p. 164), precum și a articolului. 10 din Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează (JO L 348, p. 1, Ediție specială, 5/vol. 03, p. 1) — Interzicerea concedierii — Concedierea unei lucrătoare, ca urmare a sarcinii sau a nașterii unui copil, în cursul perioadei de protecție prevăzute de directivă, dar notificată acestei lucrătoare și aplicată după expirarea perioadei respective
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 10 din Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează [A zecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] trebuie interpretat în sensul că acesta interzice nu numai notificarea unei decizii de concediere ca urmare a sarcinii și/sau a nașterii unui copil în cursul perioadei de protecție menționate în alineatul (1) din acest articol, ci și luarea de măsuri pregătitoare pentru o astfel de decizie înainte de expirarea acestei perioade.

               2)

               O decizie de concediere ca urmare a sarcinii și/sau a nașterii unui copil este contrară articolului 2 alineatul (1) și articolului 5 alineatul (1) din Directiva 76/207 a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă, indiferent de momentul la care această decizie de concediere este notificată și chiar dacă aceasta este notificată după sfârșitul perioadei de protecție prevăzute de articolul 10 din Directiva 92/85. Dat fiind că o astfel de decizie de concediere este contrară atât articolului 10 din Directiva 92/85, cât și articolului 2 alineatul (1) și articolului 5 alineatul (1) din Directiva 76/207, măsura aleasă de către un stat membru în temeiul articolului 6 din această din urmă directivă pentru sancționarea încălcării acestor dispoziții trebuie să fie cel puțin echivalentă cu aceea prevăzută de legislația națională pentru punerea în aplicare a articolelor 10 și 12 din Directiva 92/85.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza F-77/14: Acțiune introdusă la 7 august 2014 – ZZ/Consiliul

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/68

      Acțiune introdusă la 7 august 2014 – ZZ/Consiliul
      (Cauza F-77/14)
      (2014/C 395/84)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Pappas, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Obiectul și descrierea litigiului

      Constatarea inaplicabilităţii articolului 8 din anexa VII la Statutul funcționarilor, astfel cum a fost modificat prin articolul 1 punctul 67 litera (d) din Regulamentul nr. 1023/2013, în măsura în care stabilește o legătură între acordarea beneficiilor prevăzute la acest articol și statutul de expatriat sau cel de persoană care are reședința în afara țării de origine, şi anularea Dispozițiilor generale de punere în aplicare privind cheltuielile de călătorie de la locul de repartizare până la locul de origine adoptate de Consiliu la 1 ianuarie 2014, care stabilesc aceeași legătură.

         Concluziile reclamantului

                  —

                  Constatarea faptului că, în temeiul articolului 277 TFUE, articolul 1 punctul 67 litera (d) din Regulamentul nr. 1023/2013 nu trebuie aplicat în măsura în care condiționează rambursarea cheltuielilor de călătorie anuală prevăzute la articolul 7 din anexa VII la statut de statutul de persoană care are reședința în afara țării de origine sau de cel de expatriat;

                  —

                  anularea articolului 1 din DGA din 1 ianuarie 2014, în măsura în care acesta condiționează rambursarea cheltuielilor de călătorie anuală prevăzute la articolul 7 din anexa VII la statut de statutul de persoană care are reședința în afara țării de origine sau de cel de expatriat;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-816/14: Acțiune introdusă la 17 decembrie 2014 – Tayto Group/OAPI – MIP Metro (REAL HAND COOKED)

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/26

         Acțiune introdusă la 17 decembrie 2014 – Tayto Group/OAPI – MIP Metro (REAL HAND COOKED)
   (Cauza T-816/14)
   (2015/C 056/37)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tayto Group Ltd (Craigavon, Regatul Unit) (reprezentanți: R. Kunze, Solicitor, și G. Würtenberger, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „REAL HAND COOKED” – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 0 62  688

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 6 octombrie 2014 în cauza R 842/2013-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b), și a articolelor 64, 75, 76 și 83 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-553/14 P: Recurs introdus la 1 decembrie 2014 de Kyocera Mita Europe BV împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 16 septembrie 2014 în cauza T-35/11, Kyocera Mita Europe BV/Comisia Europeană

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/27

         Recurs introdus la 1 decembrie 2014 de Kyocera Mita Europe BV împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 16 septembrie 2014 în cauza T-35/11, Kyocera Mita Europe BV/Comisia Europeană
   (Cauza C-553/14 P)
   (2015/C 046/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Kyocera Mita Europe BV (reprezentanți: P. De Baere, avocat, P. Muñiz, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicit Curții:

               —

               anularea în totalitate a Ordonanței Tribunalului pronunțată în cauza T-35/11;

               —

               declararea admisibilității recursului;

               —

               trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecarea motivelor de fond ale recursului;

               —

               obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și a celor aferente procedurii aflate pe rolul Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul se întemeiază pe următoarele două motive:
   În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în interpretarea și aplicarea articolului 263 TFUE, atunci când a concluzionat că regulamentul „cuprindea măsuri de punere în aplicare” în sensul respectivei dispoziții.
   În al doilea rând, Tribunalul a încălcat dreptul recurentei de a fi ascultată, a săvârșit o eroare în calificarea juridică a elementelor de probă prezentate de recurentă și, în mod subsidiar, a denaturat aceste elemente.


title: Cauza C-546/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Udine (Italia) la 28 noiembrie 2014 – Degano Trasporti S.a.s. di Ferruccio Degano & C., în lichidare

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Udine (Italia) la 28 noiembrie 2014 – Degano Trasporti S.a.s. di Ferruccio Degano & C., în lichidare
   (Cauza C-546/14)
   (2015/C 081/05)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Udine

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Degano Trasporti S.a.s. di Ferruccio Degano & C., în lichidare

      Întrebările preliminare

   Principiile și normele conținute la articolul 4 alineatul (3) TUE și în Directiva 2006/112/C (1) a Consiliului, astfel cum au fost deja interpretate în Hotărârea din 17 [iulie] 2008, Comisia/Italia, C-132/06, în Hotărârea din 11 decembrie 2008, Comisia/Italia, C-174/07, și în Hotărârea din 29 martie 2012, [Belvedere Costruzioni,] C-500/10, trebuie interpretate și în sensul că se opun unei dispoziții de drept intern (și, așadar, în speță, unei interpretări a articolelor 162 și 182ter din Legea privind falimentul) care ar permite să se constate admisibilitatea unei oferte de concordat preventiv care prevede, odată cu lichidarea patrimoniului debitorului, plata doar parțială a creanței statului privind TVA-ul, în măsura în care nu se recurge la instrumentul tranzacției fiscale și, pe baza constatărilor unui expert independent și în urma controlului formal al instanței, nu se estimează că plata acelei creanțe ar fi superioară în cazul lichidării prin procedura falimentului?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-619/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de tribunal du travail de Bruxelles (Belgia) la 30 noiembrie 2011 — Patricia Dumont de Chassart/Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de tribunal du travail de Bruxelles (Belgia) la 30 noiembrie 2011 — Patricia Dumont de Chassart/Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés
   (Cauza C-619/11)
   2012/C 49/27
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal du travail de Bruxelles (Belgia)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Patricia Dumont de Chassart

      Pârât: Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

      Întrebarea preliminară

   Articolul 79 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (1), încalcă principiile generale de egalitate și de nediscriminare consacrate, printre altele, la articolul 14 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950, coroborate eventual cu articolele 17, 39 și/sau 43 din versiunea consolidată a Tratatului de instituire a Comunității Europene, atunci când este interpretat în sensul că nu ar permite decât părintelui defunct să beneficieze de regulile de asimilare a perioadelor de asigurare, de încadrare în muncă sau de activitate independentă prevăzute la articolul 72 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, astfel încât, în consecință, articolul 56 bis alineatul 1 din Legile privind alocațiile familiale coordonate la 19 decembrie 1939 exclude, în cazul părintelui supraviețuitor, oricare ar fi naționalitatea acestuia, cu condiția să fie resortisant al unui stat membru sau cu condiția să intre în domeniul de aplicare rationae personae al Regulamentului nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității care a prestat într-un alt stat al Uniunii Europene în cursul perioadei de 12 luni vizată la articolul 56 bis alineatul 1 din Legile privind alocațiile familiale coordonate la 19 decembrie 1939, posibilitatea de a face dovada că îndeplinea condiția potrivit căreia, în calitatea sa de solicitant în sensul articolului 51 alineatul 3 punctul 1 din Legile privind alocațiile familiale coordonate la 19 decembrie 1939, acesta ar fi putut pretinde șase alocații lunare forfetare în cursul celor 12 lunii imediat anterioare decesului, în timp ce părintele supraviețuitor, de naționalitate belgiană sau resortisant al unui alt stat membru al Uniunii Europene care ar fi lucrat exclusiv în Belgia în perioada de 12 luni vizată la articolul 56 bis alineatul 1 din Legile privind alocațiile familiale coordonate la 19 decembrie 1939, eventual deoarece nu ar fi părăsit niciodată teritoriul belgian, ar avea permisiunea să facă o asemenea dovadă?

      (1)  JO L 149, p. 2, Ediție specială, 5/vol. 1, p. 26.


title: Cauza T-260/13: Ordonanța Tribunalului din 28 octombrie 2015 – Ryanair/Comisia

text:
               21.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 429/29

         Ordonanța Tribunalului din 28 octombrie 2015 – Ryanair/Comisia
   (Cauza T-260/13) (1)

   (2015/C 429/39)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 189, 29.6.2013.


title: Cauza T-370/17: Acțiune introdusă la 12 iunie 2017 – KPN/Comisia

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/47

         Acțiune introdusă la 12 iunie 2017 – KPN/Comisia
   (Cauza T-370/17)
   (2017/C 249/64)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: KPN BV (Haga, Țările de Jos) (reprezentanți: P. van Ginneken și G. Béquet, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2016) 5165 final a Comisiei Europene din 3 august 2016 privind declararea unei concentrări ca fiind incompatibilă cu piața internă și cu Acordul privind SEE în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului în cauza M. 7978 – Vodafone/Liberty Global/Dutch JV;

               —

               trimiterea cauzei la Comisie pentru reexaminare în conformitate cu articolul 10 alineatul (5) din Regulamentul nr. 139/2004 şi

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare vădită în evaluarea pieței de conţinut sportiv și că, în consecinţă, analiza concurenţei efectuată de Comisie este neîntemeiată.

                           —

                           Reclamanta susține că conținutul sportiv nu este substituibil și că acesta este esențial pentru abonați. Potrivit reclamantei, acest lucru face conținutul sportiv (și în special conținutul sportiv indispensabil) esențial pentru furnizorii de televiziune care doresc să concureze (printre altele) pe piețele de servicii de televiziune.

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că, întrucât a considerat contrariul, Comisia a săvârșit o eroare vădită în evaluarea pieţei sau a piețelor de conţinut sportiv. Potrivit reclamantei, aceste erori în definirea pieței au consecinţe asupra evaluării ulterioare a Comisiei în cadrul acestei decizii şi în cele din urmă asupra deciziei Comisiei de a autoriza fuziunea.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare vădită în evaluarea interesului de a bloca intrările pe piața furnizării cu ridicata de canale de televiziune sportive premium cu plată.

                           —

                           Reclamanta susține că înainte de fuziune Ziggo avea deja capacitatea și interesul de a bloca accesul concurenților la conținutul indispensabil. Potrivit reclamantei, Comisia cunoştea acest lucru și fuziunea permite astfel extinderea blocajului la piețe noi, precum piețele de pachete multiplay fix-mobil.

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că Comisia a considerat în mod eronat că consumul de conținut pe dispozitive mobile este scăzut și că, prin urmare, aceste piețe nu vor fi afectate de fuziune. În plus, reclamanta susține că Comisia a apreciat în mod eronat că piețele de pachete multiplay fix-mobil se află doar într-un stadiu incipient în Țările de Jos.

                           —

                           Prin urmare, potrivit reclamantei, Comisia a concluzionat în mod eronat că fuziunea nu ar avea niciun efect negativ asupra blocării conținutului sportiv pe piețele de pachete multiplay fix-mobil.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat de ce societatea în comun nu ar avea interesul să blocheze accesul concurenților din aval la conținutul indispensabil.

                           —

                           Reclamanta susține că concluziile Comisiei menționate în cadrul motivelor anterioare sunt insuficient motivate.


title: Cauza T-507/11: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2011 — Peek & Cloppenburg/OAPI — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

text:
               10.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 362/18

         Acțiune introdusă la 26 septembrie 2011 — Peek & Cloppenburg/OAPI — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)
   (Cauza T-507/11)
   2011/C 362/26
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Peek & Cloppenburg KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: S. Abrar, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Peek & Cloppenburg (Hamburg, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei R 262/2005-1 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 februarie 2011;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Reclamanta

      Marca comunitară vizată: Marca verbală „Peek & Cloppenburg”

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Peek & Cloppenburg

      Marca sau semnul invocat: Alte semne anterioare, și anume denumirea socială „Peek & Cloppenburg” valabilă în Germania

      Decizia diviziei de opoziție: Admiterea opoziției

      Decizia camerei de recurs: Respingerea căii de atac

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009, având în vedere că nu se poate interzice utilizarea mărcii mai recente „Peek & Cloppenburg” și că nu există un drept de a solicita interzicerea utilizării mărcii la nivel federal potrivit articolului 12 din Legea germană privind mărcile, precum și încălcarea articolului 76 alineatul (1) prima teză din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât camera de recurs trebuia să aștepte pronunțarea unei decizii de către Bundesgerichtshof și rămânerea definitivă a unei hotărâri în cadrul procedurii germane având ca obiect anularea mărcii.


title: Cauza C-387/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Ancona — Italia) — MI.VER Srl, Daniele Antonelli/Provincia di Macerata (Deșeuri — Noțiunea stocare temporară — Directiva 75/442/CEE — Decizia 2000/532/CE — Posibilitatea de a amesteca deșeuri care corespund unor coduri diferite — Noțiunea amestec de ambalaje )

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Ancona — Italia) — MI.VER Srl, Daniele Antonelli/Provincia di Macerata
   (Cauza C-387/07) (1)

   (Deșeuri - Noțiunea „stocare temporară’ - Directiva 75/442/CEE - Decizia 2000/532/CE - Posibilitatea de a amesteca deșeuri care corespund unor coduri diferite - Noțiunea „amestec de ambalaje’)
   (2009/C 32/12)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale di Ancona
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: MI.VER Srl, Daniele Antonelli

      Pârâtă: Provincia di Macerata
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Ancona — Interpretarea Directivei 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39) și a Deciziei 2000/532/CE a Comisiei din 3 mai 2000 de înlocuire a Deciziei 94/3/CE de stabilire a unei liste de deșeuri în temeiul articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului privind deșeurile și a Deciziei 94/904/CE a Consiliului de stabilire a unei liste de deșeuri periculoase în temeiul articolului 1 alineatul (4) din Directiva 91/689/CEE a Consiliului privind deșeurile periculoase (JO L 226, p. 3, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 69) — Noțiunea „stocare temporară” — Posibilitatea producătorului de a amesteca deșeurile făcând trimitere la coduri diferite din Catalogul european al deșeurilor prevăzut în Decizia 2000/532/CE
   Dispozitivul

               1)

               Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, și Decizia 2000/532/CE a Comisiei din 3 mai 2000 de înlocuire a Deciziei 94/3/CE de stabilire a unei liste de deșeuri în temeiul articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului privind deșeurile și a Deciziei 94/904/CE a Consiliului de stabilire a unei liste de deșeuri periculoase în temeiul articolului 1 alineatul (4) din Directiva 91/689/CEE a Consiliului privind deșeurile periculoase nu se opun ca producătorul de deșeuri să amestece deșeuri care corespund unor coduri diferite din lista anexată la Decizia 2000/532, la momentul stocării temporare a acestora, până la colectare, în locul unde sunt produse. Cu toate acestea, statele membre sunt obligate să adopte măsuri prin care să oblige producătorul de deșeuri să trieze și să stocheze separat deșeurile, la momentul stocării temporare a acestora, până la colectare, în locul unde sunt produse, utilizând în acest scop codurile din lista menționată, în cazul în care consideră că astfel de măsuri sunt necesare pentru a atinge obiectivele stabilite la articolul 4 primul paragraf din Directiva 75/442, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1882/2003.

               2)

               Din moment ce reglementarea națională preia lista deșeurilor anexată la Decizia 2000/532, codul 15 01 06 care corespunde „amestecului de ambalaje” poate fi utilizat pentru a desemna deșeuri constituite din ambalaje compuse din materiale diferite, amestecate între ele.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007.


title: Cauza C-167/08: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Draka NK Cables Ltd, AB Sandvik international, VO Sembodja BV, Parc Healthcare International Limited/Omnipol Ltd [Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 43 alineatul (1) — Competența judiciară și executarea hotărârilor — Noțiunea parte ]

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/18

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Draka NK Cables Ltd, AB Sandvik international, VO Sembodja BV, Parc Healthcare International Limited/Omnipol Ltd
   (Cauza C-167/08) (1)

   (Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 43 alineatul (1) - Competența judiciară și executarea hotărârilor - Noțiunea «parte»)
   2009/C 141/30
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Draka NK Cables Ltd, AB Sandvik international, VO Sembodja BV, Parc Healthcare International Limited

      Pârâtă: Omnipol Ltd

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van Cassatie van België — Interpretarea articolului 43 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) — Noțiunea de parte — Acțiune introdusă de un creditor în numele și pe seama debitorului său — Hotărâre privind cererea de încuviințare a executării.

      Dispozitivul

   Articolul 43 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că un creditor nu poate introduce o acțiune împotriva unei hotărâri privind o cerere de încuviințare a executării dacă nu a intervenit în mod oficial în calitate de parte în proces în cadrul litigiului în care un alt creditor al acestui debitor a solicitat această încuviințare a executării.

      (1)  JO C 183, 19.07.2008.


title: Cauza C-319/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Ischia (Italia) la 15 iulie 2008 — Lucia Anna Giorgia Iacono/Telecom Italia SpA

text:
               13.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Ischia (Italia) la 15 iulie 2008 — Lucia Anna Giorgia Iacono/Telecom Italia SpA
   (Cauza C-319/08)
   (2008/C 236/17)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Giudice di Pace di Ischia
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Lucia Anna Giorgia Iacono

      Pârâtă: Telecom Italia SpA
   Întrebarea preliminară
   Dispozițiile comunitare prevăzute la articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, în Directiva 2002/22/CE (1), în Directiva 1999/44/CE (2), în Recomandarea 2001/310/CE a Comisiei (3) și în Directiva 1998/257/CE (4) au efect direct obligatoriu și trebuie să fie interpretate în sensul că litigiile „în materia comunicațiilor electronice între utilizatorii finali și operatori care rezultă din nerespectarea dispozițiilor privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor finali prevăzute în actele cu putere de lege, în deciziile autorității, în condițiile contractuale și în lista serviciilor” (litigii prevăzute la articolul 2 din Decizia nr. 173/07/CONS a autorității de garantare) nu trebuie să facă obiectul încercării obligatorii de conciliere prevăzute sub sancțiunea imposibilității de a introduce o acțiune în justiție, aceste dispoziții prevalând asupra normei care rezultă din articolul 3 alineatul 1 din decizia menționată a autorității de garantare în domeniul comunicațiilor?

      (1)  JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213.

      (2)  JO L 171, p. 12, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 89.

      (3)  JO L 109, p. 56.

      (4)  JO L 115, p. 31 (Recomandare a Comisiei).


title: Cauza T-315/11: Acțiune introdusă la 17 iunie 2011 — Fortress Participations/OAPI — Fortress Investment Group și Fortress Investment Group (UK) (FORTRESS)

text:
               13.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/33

         Acțiune introdusă la 17 iunie 2011 — Fortress Participations/OAPI — Fortress Investment Group și Fortress Investment Group (UK) (FORTRESS)
   (Cauza T-315/11)
   2011/C 238/56
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Fortress Participations BV (Rotterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: M. L. J. van de Braak, avocat, B. Ladas, Solicitor și S. Malynicz, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Fortress Investment Group LLC (New York, USA) și Fortress Investment Group (UK) Ltd (Londra, Regatul Unit)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 martie 2011 în cauza R 355/2009-2 și

               —

               obligarea pârâtului și a celorlalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs să suporte propriile cheltuieli de judecată efectuate în procedura în fața Oficiului și a Tribunalului, precum și cele ale reclamantei.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală comunitară „FORTRESS” înregistrată cu numărul 2095784 pentru servicii din clasele 35, 36 și 42

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: celelalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Motivarea cererii de declarare a nulității: cererea de declarare a nulității se întemeiază pe cauzele de nulitate relativă, în conformitate cu articolul 53 alineatul (1) litera (c) coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul Consiliului (CE) nr. 207/2009. Aceasta se întemeiază și pe mai multe mărci din Regatul Unit neînregistrate „FORTRESS”, „FORTRESS INVESTMENT” și „FORTRESS INVESTMENT GROUP”, utilizate în comerț.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs nu a analizat corespunzător problema forței de atracție asupra clientelei („goodwill”) conform dreptului din Regatul Unit privind utilizarea abuzivă a unei denumiri („passing off”) și nu a analizat corespunzător riscul de prezentare înșelătoare și prejudiciul care putea fi cauzat.


title: Cauza T-309/16: Acțiune introdusă la 19 iunie 2016 – Cafés Pont/EUIPO – Giordano Vini (Art’s Café)

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/27

         Acțiune introdusă la 19 iunie 2016 – Cafés Pont/EUIPO – Giordano Vini (Art’s Café)
   (Cauza T-309/16)
   (2016/C 296/36)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Cafés Pont, SL (Sabadell, Spania) (reprezentanți: E. Manresa Medina și J. M. Manresa Medina, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Giordano Vini SpA (Diano d’Alba, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „Art’s Café” — marca Uniunii Europene nr. 5 622 345

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de decădere

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 1 aprilie 2016 în cauza R 1110/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               pronunțarea unei hotărâri prin care se admite cererea, revocându-se decăderea pentru neutilizare a mărcii Uniunii Europene nr. 5 622 345 și confirmând utilizarea respectivei mărci; și

               —

               obligarea pârâtului și a eventualilor intervenienți în susținerea sa la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               Încălcarea articolului 51 alineatul (1) literele (a) și (b) și a articolului 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-296/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Dongguan Nanzha Leco Stationery/Consiliul [ Dumping — Importuri de mecanisme cu levier originare din China — Stabilirea marjei de dumping — Statut de întreprindere care funcționează în condiții de economie de piață — Comparație între valoarea normală și prețul de export — Aplicarea unei metode diferite față de cea utilizată în cadrul anchetei inițiale — Articolul 2 alineatul (7) litera (a) și alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 ]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/55

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Dongguan Nanzha Leco Stationery/Consiliul
   (Cauza T-296/06) (1)

   („Dumping - Importuri de mecanisme cu levier originare din China - Stabilirea marjei de dumping - Statut de întreprindere care funcționează în condiții de economie de piață - Comparație între valoarea normală și prețul de export - Aplicarea unei metode diferite față de cea utilizată în cadrul anchetei inițiale - Articolul 2 alineatul (7) litera (a) și alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 384/96”)
   2009/C 267/93
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd (Dongguan, China) (reprezentant: A. Bentley, QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat de G. Gerrisch, avocat)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. van Vliet și T. Scharf, agenți); IML Industria Meccanica Lombarda Srl (Offanengo, Italia); Interkov spol. s r.o. (Bráník, Republica Cehă); MI.ME.CA. Srl (Ricengo, Italia) și NIKO — kovinarsko podjetje, d.d., Železniki (Železniki, Slovenia) (reprezentant: R. Bierwagen, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare parțială a Regulamentului (CE) nr. 1136/2006 al Consiliului din 24 iulie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit la importurile de mecanisme cu levier originare din Republica Populară Chineză (JO L 205, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 47, p. 89), în măsura în care acest regulament se aplică reclamantei

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene, de IML Industria Meccanica Lombarda Srl, de Interkov spol. s r.o., de MI.ME.CA. Srl și de NIKO — kovinarsko podjetje, d.d., Železniki.

               3.

               Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza T-209/09: Acțiune introdusă la 27 mai 2009 — Alder Capital/OAPI — Halder Holdings (ALDER CAPITAL)

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/56

         Acțiune introdusă la 27 mai 2009 — Alder Capital/OAPI — Halder Holdings (ALDER CAPITAL)
   (Cauza T-209/09)
   2009/C 180/104
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Alder Capital Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: H. Hartwig și A. von Mühlendahl, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Halder Holdings BV (Haga, Olanda)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 februarie 2009 în cauza R 486/2008-2;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs;

               —

               obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs în măsura în care Halder Holdings BV devine intervenient în prezentul litigiu.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: Marca verbală „ALDER CAPITAL” pentru servicii din clasa 36

      Titularul mărcii comunitare: Reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: Mărcile verbale „Halder” și „Halder Investments” înregistrate în Benelux pentru servicii din clasele 35 și 36; înregistrarea internațională a mărcii verbale „Halder” pentru servicii din clasele 35 și 36; denumirile sociale și comerciale neînregistrate „Halder”, „Halder Holdings”„Halder Investments” și „Halder Interest” utilizate în comerț.

      Decizia diviziei de anulare: Declară nulitatea mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: Respinge recursul
   Motivele invocate:

               1)

               Încălcarea articolelor 57 și 58 din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului (devenite articolul 58 și respectiv articolul 59 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului) precum și a articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 216/96 (1) al Comisiei, în măsura în care camera de recurs a admis în mod eronat cererea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul său, cu privire la reexaminarea aspectului utilizării serioase;

               2)

               Încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenit articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului] și a articolului 55 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenit articolul 56 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului] coroborat cu articolul 41 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenit articolul 42 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului] și cu articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenit articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului] întrucât camera de recurs nu a respins de la bun început cererea de declarare a nulității formulată de cealaltă parte în procedură, în măsura în care această cerere era întemeiată pe drepturi anterioare cedate unui terț;

               3)

               Încălcarea articolului 56 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenit articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului] coroborat cu articolul 15 din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului (devenit articolul 15 din nr. 207/2009 al Consiliului) precum și a articolului 10 din Directiva 89/104/CEE (2) a Consiliului și a normei 40 alineatul (6) coroborată cu norma 22 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 2868/95 (3) al Comisiei, în măsura în care camera de recurs a considerat în mod eronat că cealaltă parte în procedură a demonstrat utilizarea serioasă, pretutindeni, a tuturor mărcilor anterioare;

               4)

               În subsidiar, încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009], în măsura în care camera de recurs a apreciat în mod greșit că există un risc de confuzie între mărcile în cauză.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 216/96 al Comisiei din 5 februarie 1996 de stabilire a regulamentului de procedură al camerelor de recurs ale Oficiului pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci și desene și modele industriale) (JO L 28, p. 11, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 221).

      (2)  Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1998 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).

      (3)  Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza C-247/10 P: Recurs introdus la 18 mai 2010 de Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 4 martie 2010 în cauza T-407/06, Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd/Consiliul Uniunii Europene

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/25

         Recurs introdus la 18 mai 2010 de Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 4 martie 2010 în cauza T-407/06, Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-247/10 P)
   ()
   2010/C 209/35
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (reprezentant: M. Sánchez Rydelski, avocat)

      Celelalte părți în proces: Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Confédération européenne de l'industrie de la chaussure (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas, Calzaturificio Elisabet Srl, Calzaturificio Iacovelli di Iacovelli Giuseppe & C. Snc, Calzaturificio Leopamy Srl, Calzaturificio Lunella Srl, Calzaturificio Mia Shoe Snc di Gattafoni Carlo & C., Calzaturificio Primitempi di Monaldi Geri, Calzaturificio R. G. di Rossi & Galiè Srl, Calz. S. G. di Seghetta Giampiero e Sergio Snc, Carim Srl, Florens Shoes SpA, Gattafoni Shoe Snc di Gattafoni Giampaolo & C., Grif Srl, Missouri Srl, New Swing Srl, Podosan Medical Shoes di Cirilli Michela, Viviane Sas

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 4 martie 2010 în cauza T-407/06;

               —

               anularea Regulamentului (CE) nr. 1472/2006 (1) al Consiliului de instituire a unui drept antidumping definitiv asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte din piele originare din China și din Vietnam, în măsura în care o privește pe recurentă;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în prezenta procedură de recurs și în procedura din cauza T-407/06 desfășurată la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că, potrivit articolului 17 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (2) al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene („regulamentul de bază”), Comisia poate decide în mod legal să nu examineze și să nu se pronunțe asupra cererilor recurentei privind statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață („SEP”) și tratamentul individual („TI”).
   Recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în cadrul aprecierii privind încălcarea dreptului său la apărare, în contextul încălcării dovedite a articolului 20 alineatul (5) din regulamentul de bază.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam (JO L 275, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 50, p. 3).

      (2)  JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223.


title: Cauza C-227/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 14 mai 2012 — Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, TUI Airlines Nederland BV, acționând în numele ArkeFly/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               18.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 250/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 14 mai 2012 — Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, TUI Airlines Nederland BV, acționând în numele ArkeFly/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
   (Cauza C-227/12)
   2012/C 250/14
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Amsterdam

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, TUI Airlines Nederland BV, acționând în numele ArkeFly

      Pârât: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 7 și 16 din Regulament (CE) nr. 261/2004 (1), coroborate cu principiul cooperării loiale, consacrat în dreptul Uniunii, trebuie interpretate (în coroborare cu legea națională) în sensul că abilitează sau obligă o autoritate administrativă, precum pârâtul, să dispună măsuri coercitive împotriva unor operatori de transport aerian pentru neplata compensației datorate pasagerilor în caz de întârziere, chiar dacă acești pasageri au posibilitatea să introducă o acțiune în justiție în acest scop, astfel cum prevede articolul 33 din Convenția de la Montreal (2)?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă: obligațiile impuse sub sancțiunea plății de penalități cominatorii, precum cele în speță, fac parte din rândul posibilităților existente pentru a asigura respectarea legii?

               3.

               Situația este diferită dacă:

                           (a)

                           operatorii de transport aerian au informat sau nu au informat pasagerii cu privire la aceste drepturi?

                           (b)

                           în cazul unei pretinse nerespectări a articolului 14 din regulament, înainte de impunerea unei obligații sub sancțiunea plății de penalități cominatorii a fost aplicată operatorilor de transport aerian o sancțiune pentru încălcarea acestui articol?

                           (c)

                           pasagerii respectivi au adus sau nu au adus la cunoștința operatorilor de transport aerian faptul că solicită plata compensației?

                           (d)

                           pârâtul nu a optat pentru un instrument care constă în luarea de măsuri coercitive (caz în care, pârâtul efectuează plata către pasageri, pe cheltuiala operatorilor de transport aerian, în cazul în care aceștia nu își îndeplinesc obligația), ci pentru un instrument care constă în impunerea unei obligații sub sancțiunea plății de penalități cominatorii (caz în care, dacă nu își îndeplinesc obligația, operatorii de transport aerian trebuie să plătească pârâtului o sumă echivalentă cu totalitatea compensațiilor datorate, sumă care va fi vărsată la bugetul de stat)?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218)

      (2)  Convenția de la Montreal pentru unificarea anumitor norme referitoare la transportul aerian internațional, aprobată prin Decizia 2001/539/CE a Consiliului (JO L 194, p. 38, Ediție specială, 07, vol. 08, p. 112)


title: Cauza F-21/05: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 iunie 2009 — De Geest/Consiliul

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/37

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 iunie 2009 — De Geest/Consiliul
   (Cauza F-21/05) (1)

   2009/C 193/63

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 171, 9.7.2005, p. 28.


title: Cauza C-445/11 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 decembrie 2012 — Bavaria NV/Comisia Europeană (Recurs — Concurență — Înțelegere — Piața olandeză a berii — Decizie a Comisiei de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Amenzi — Durata procedurii administrative — Nivelul amenzii)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/9

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 decembrie 2012 — Bavaria NV/Comisia Europeană
   (Cauza C-445/11 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Înțelegere - Piața olandeză a berii - Decizie a Comisiei de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Amenzi - Durata procedurii administrative - Nivelul amenzii)
   2013/C 46/16
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Recurentă: Bavaria NV (reprezentanți: O. Brouwer, P.W. Schepens și N. Al-Ani, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Van Nuffel și F. Ronkes Agerbeek, agenți, asistați de M. Slotboom, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea extinsă) din 16 iunie 2011, Bavaria/Comisia (T-235/07), prin care Tribunalul a anulat articolul 1 din Decizia C(2007) 1697 a Comisiei din 18 aprilie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/B/37.766 — Piața olandeză a berii), în măsura în care Comisia Europeană a constatat în cuprinsul acestuia că Bavaria NV participase la o încălcare constând în coordonarea ocazională a unor condiții comerciale, altele decât prețurile, oferite consumatorilor individuali în sectorul „horeca” din Țările de Jos

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Bavaria NV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 340, 19.11.2011.


title: Cauza T-717/15: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2015 – Drugsrus/EMA

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/74

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2015 – Drugsrus/EMA
   (Cauza T-717/15)
   (2016/C 038/100)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Drugsrus Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanţi: M. Howe şi S. Ford, Barristers, și R. Sanghvi, Solicitor)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei cuprinse în email-ul EMA din data de 8 octombrie 2015, potrivit căreia Drugsrus nu este autorizată să redenumească drept Eklira Genuair un produs importat ca Bretaris Genuair;

               —

               obligarea EMA la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv.
   Reclamanta susține că EMA a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că este inadmisibilă redenumirea medicamentelor autorizate printr-o procedură centralizată. Aceasta afirmă că, potrivit normelor TFUE privind libera circulație a mărfurilor, un importator paralel poate reambala și/sau redenumi un produs în vederea distribuirii paralele doar dacă o asemenea reambalare sau redenumire este necesară în mod obiectiv pentru ca produsul importat să aibă efectiv acces pe piața statului membru importator.


title: Cauza C-174/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Den Haag – Țările de Jos) – Vereniging Openbare Bibliotheken/Stichting Leenrecht [Trimitere preliminară — Drept de autor și drepturi conexe — Dreptul de închiriere și de împrumut al operelor protejate — Directiva 2006/115/CE — Articolul 1 alineatul (1) — Împrumutul de copii ale unor opere — Articolul 2 alineatul (1) — Împrumutul de obiecte — Împrumutul unei copii a unei cărţi în format digital — Biblioteci publice]

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Den Haag – Țările de Jos) – Vereniging Openbare Bibliotheken/Stichting Leenrecht
   (Cauza C-174/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Dreptul de închiriere și de împrumut al operelor protejate - Directiva 2006/115/CE - Articolul 1 alineatul (1) - Împrumutul de copii ale unor opere - Articolul 2 alineatul (1) - Împrumutul de obiecte - Împrumutul unei copii a unei cărţi în format digital - Biblioteci publice])
   (2017/C 014/07)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Den Haag

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Vereniging Openbare Bibliotheken

      Pârâtă: Stichting Leenrecht

      cu participarea: Vereniging Nederlands Uitgeversverbond, Stichting LIRA, Stichting Pictoright

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 1 alineatul (1), articolul 2 alineatul (1) litera (b) și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale trebuie interpretate în sensul că noțiunea „împrumut” în sensul acestor dispoziții include și împrumutul unei copii a unei cărți în format digital atunci când acest împrumut este efectuat prin plasarea respectivei copii pe serverul unei biblioteci publice și permițând unui utilizator să reproducă această copie prin descărcare pe propriul calculator, în condițiile în care doar o singură copie poate fi descărcată în perioada de împrumut, iar după expirarea acestei perioade copia descărcată de utilizator nu mai poate fi utilizată de acesta.

               2)

               Dreptul Uniunii și în special articolul 6 din Directiva 2006/115 trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să supună aplicarea articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2006/115 condiției ca o copie a cărții în format digital pusă la dispoziție de biblioteca publică să fi fost pusă în circulație printr-o primă vânzare sau printr-un prim altfel de transfer al proprietății acestei copii în Uniunea Europeană de către titularul dreptului de distribuție publică sau cu acordul acestuia, în sensul articolului 4 alineatul (2) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională.

               3)

               Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2006/115 trebuie interpretat în sensul că se opune ca derogarea pentru împrumutul public pe care o prevede să se aplice punerii la dispoziție de către o bibliotecă publică a unei copii a unei cărți în format digital în cazul în care această copie a fost obținută din surse nelegale.

      (1)  JO C 213, 29.6.2015.


title: Cauza T-243/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Grecia/Comisia Comunitătilor Europene ( FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Culturi arabile — Ulei de măsline — Audit financiar — Termen de 24 de luni )

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/31

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Grecia/Comisia Comunitătilor Europene
   (Cauza T-243/05) (1)

   („FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Culturi arabile - Ulei de măsline - Audit financiar - Termen de 24 de luni’)
   (2007/C 247/49)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos și E. Svolopoulou, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunitătilor Europene (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe și L. Visaggio, agenți, asistați de N. Korogiannakis, avocat)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei 2005/354/CE a Comisiei din 29 aprilie 2005 privind excluderea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de către statele membre în temeiul Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare” (JO L 112, p. 14), în măsura în care aceasta exclude anumite cheltuieli efectuate de către Republica Elenă în sectoarele culturilor arabile și al uleiului de măsline, precum și în materie de audit financiar.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2005/354/CE a Comisiei din 29 aprilie 2005 privind excluderea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de către statele membre în temeiul Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare”, în măsura în care aceasta impune Republicii Elene o corecție specifică de 200 146,68 euro pentru exercițiile financiare 1996-1998 (ajutor la consumul de ulei de măsline).

               2)

               Respinge acțiunea în ceea ce privește celelalte capete de cerere.

               3)

               Republica Elenă suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, 70 % din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie, aceasta din urmă suportând 30 % din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 205, 20.8.2005.


title: Cauza F-18/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 4 noiembrie 2008 — Marcuccio/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Cerere — Respingere explicită notificată ulterior respingerii implicite — Act pur confirmativ — Reclamație tardivă — Inadmisibilitate vădită)

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/45

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 4 noiembrie 2008 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-18/07) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Cerere - Respingere explicită notificată ulterior respingerii implicite - Act pur confirmativ - Reclamație tardivă - Inadmisibilitate vădită)
   (2009/C 6/91)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, assistés par A. Dal Ferro, avocat)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea Deciziei din 25 octombrie 2005 de respingere a cererii reclamantului de a se recunoaște că este afectat de o boală gravă, în scopul aplicării articolului 72 din Statutul funcționarilor și al sistemului comun de asigurări de boală al instituțiilor Comunităților Europene.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 223, 22.9.2007, p. 18.


title: Cauza F-14/10: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 30 iunie 2011 — Marcuccio/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Asigurări sociale — Accident — Procedură de recunoaștere a unei invalidități permanente parțiale în sensul articolului 73 din statut — Durata procedurii — Acțiune în despăgubire — Acțiune în mod vădit nefondată — Articolul 94 din Regulamentul de procedură)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/52

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 30 iunie 2011 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-14/10) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Asigurări sociale - Accident - Procedură de recunoaștere a unei invalidități permanente parțiale în sensul articolului 73 din statut - Durata procedurii - Acțiune în despăgubire - Acțiune în mod vădit nefondată - Articolul 94 din Regulamentul de procedură)
   2011/C 252/113
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Cerere de obligare a pârâtei la repararea prejudiciului suferit de reclamant din cauza duratei procedurii de recunoaștere a unei invalidități parțiale

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea domnului Marcuccio ca fiind în mod vădit nefondată.

               2.

               Îl obligă pe domnul Marcuccio să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Îl obligă pe domnul Marcuccio la plata către Tribunal a sumei de 1 000 de euro în temeiul articolului 94 din Regulamentul de procedură.

      (1)  JO C 134, 22.5.10. p. 54.


               20.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/11

         Acțiune introdusă la 6 aprilie 2013 de DB Schenker împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-4/13)
   2013/C 174/07
   La data de 6 aprilie 2013, întreprinderile Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS (formând împreună „DB Schenker”), reprezentate de Jon Midthjell, avocat, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, 0151 Oslo, Norvegia, au introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere, la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamanții cer Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să anuleze decizia Autorității AELS de Supraveghere din 7 februarie 2013 pronunțată în cauza 73038 (DB Schenker – acces la documente), în măsura în care prin respectiva decizie se refuză accesul la documentele de inspecție în cauza 34250 (Norway Post/Privpak);

               2.

               să impună Autorității AELS de Supraveghere (și oricăror intervenienți) suportarea costurilor.

      Situația în fapt și în drept și motivele invocate:

               —

               Reclamanții, întreprinderile Schenker Nord AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS fac parte din DB Schenker Group, un grup internațional de servicii de expediere de mărfuri și de logistică. Schenker Nord AB gestionează operațiunile comerciale ale grupului în Norvegia, Suedia și Danemarca, inclusiv filialele Schenker Privpak AS și Schenker Privpak AB.

               —

               Reclamanții au prezentat, la 3 august 2010, o cerere de acces la documente în cauza 34250, conform normelor privind accesul public la documente stabilite prin Decizia nr. 407/08/COL a Autorității AELS de Supraveghere la 27 iunie 2008 (normele privind accesul la documente – RAD). Într-o decizie din data de 16 august 2011, Autoritatea AELS de Supraveghere a refuzat accesul la anumite documente din dosarul respectiv („documente de inspecție”). Decizia a fost anulată printr-o hotărâre a Curții de Justiție a AELS în cauza E-14/11, din 21 decembrie 2012, în măsura în care prin respectiva decizie s-a refuzat accesul total sau parțial la documentele de inspecție în cauza 34250, Norway Post/Privpak.

               —

               La 5 septembrie 2012, au fost adoptate noi norme privind accesul public la documente, prin Decizia nr. 300/12/COL a Autorității AELS de Supraveghere. La 7 februarie 2013, Autoritatea AELS de Supraveghere a adoptat o decizie prin care se refuza accesul la un număr de documente de inspecție, conform noilor norme privind accesul public la documente. Reclamanții urmăresc anularea deciziei respective în temeiul articolului 36 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție.

         Reclamanții susțin că, printre altele, Autoritatea AELS de Supraveghere:

               —

               a adoptat un punct de plecare neconform cu legea, considerând că RAD 2012 nu fac parte din legislația SEE și nu sunt supuse principiului interpretării omogene, conferind noilor norme un efect retroactiv neconform cu legea;

               —

               a încălcat articolul 4 alineatul (4) din RAD 2012 și obligația de motivare, a se vedea articolul 16 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție; și

               —

               a încălcat dreptul la acces parțial stipulat la articolul 4 alineatul (9) din RAD 2012 și obligația de motivare, a se vedea articolul 16 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție.


title: Cauza T-217/10: Acțiune introdusă la 11 mai 2010 — Rautaruukki Oyj/OAPI — Manuel Vigil Pérez (MONTERREY)

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/26

         Acțiune introdusă la 11 mai 2010 — Rautaruukki Oyj/OAPI — Manuel Vigil Pérez (MONTERREY)
   (Cauza T-217/10)
   2010/C 195/40
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Rautaruukki Oyj (Helsinki, Finlanda) (reprezentant: J. Tanhuanpää, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Manuel Vigil Pérez (Madrid, Spania)

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 24 februarie 2010 în cauza R 1001/2009-2;

               —

               anularea în totalitate a deciziei diviziei de opoziție nr. B 1173707;

               —

               înregistrarea mărcii reclamantului „MONTERREY” pentru toate produsele din clasele 6 și 19, în conformitate cu cererea de înregistrare nr. 5276936 a mărcii comunitare depuse de reclamant;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în acest proces, cât și a celor efectuate în procedura desfășurată în fața camerei de recurs; și

               —

               obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamant în procedura desfășurată în fața camerei de recurs, în cazul în care aceasta va deveni parte în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamantul

      Marca comunitară vizată: marca verbală „MONTERREY” pentru produse și servicii din clasele 6, 19 și 37

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea nr. 1695663 a mărcii spaniole figurative „MONTERREY” pentru servicii din clasa 37; înregistrarea nr. 1695662 a mărcii spaniole figurative „MONTERREY” pentru servicii din clasa 36

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge în parte calea de atac

      Motivele invocate:

               În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               În temeiul primului motiv, reclamantul susține că decizia atacată încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a apreciat în mod eronat similitudinea produselor și a serviciilor.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantul consideră că decizia atacată încalcă norma 99 din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei de punere în aplicare a Regulamentului nr. 40/94 al Consiliului, întrucât camera de recurs a presupus incorect că traducerea unui drept anterior corespunde textului original relevant.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantul susține că decizia atacată încalcă principiul protecției încrederii legitime, principiul egalității de tratament și principiul legalității.


title: Cauza T-172/14: Acțiune introdusă la 20 martie 2014 – Stahlwerk Bous/Comisia

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/46

         Acțiune introdusă la 20 martie 2014 – Stahlwerk Bous/Comisia
   (Cauza T-172/14)
   2014/C 142/59
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Stahlwerk Bous GmbH (Bous, Germania) (reprezentanți: H. Höfler, C. Kahle și V. Winkler, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de deschidere a procedurii oficiale de investigare în conformitate cu articolul 108 alineatul (2) TFUE, adoptată de pârâtă în cazul Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) – Germania, sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie și care a fost publicată împreună cu invitația de a prezenta observații (JO 2014, C 37, p. 73);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în esență următoarele motive.

               1.

               Încălcarea unor norme fundamentale de procedură

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că pârâta nu și-a motivat suficient, în conformitate cu articolul 296 alineatul (2) TFUE, decizia de inițiere a unei proceduri oficiale de investigare în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE. Decizia de deschidere a procedurii nu conține o apreciere materială specifică, întemeiată pe aspecte de fapt și de drept, în ceea ce privește întrunirea tuturor elementelor constitutive în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

               2.

               Încălcarea tratatelor

                           —

                           Reclamanta susține în cadrul acestui motiv că decizia Comisiei de deschidere a procedurii de investigare încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE. Ea precizează în această privință că Curtea de Justiție a Uniunii Europene a statuat deja în Hotărârea din 13 martie 2001, PreussenElektra (C-379/98, Rec., p. I-2099), că prin Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (denumită în continuare „EEG”) nu se acordă ajutor de stat. Reclamanta susține că EEG se aplică în continuare fără modificări substanțiale. În special au rămas nemodificate aspectele esențiale pentru aprecierea din perspectiva dreptului în materia ajutoarelor de stat. Același lucru este valabil și în ceea ce privește decizia pârâtei din 22 mai 2002 (JO C 164, p. 5), prin care pârâta a constatat că EEG nu constituie ajutor de stat.

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că plafonarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile nu întrunește elementele prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE pentru a fi calificată drept ajutor de stat. În această privință, ea susține în special că plafonarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile nu constituie un avantaj pe care o întreprindere nu l-ar fi obținut în condiții de piață normale, că această plafonare nu are caracter selectiv, că în cazul plafonării în cauză nu este vorba despre un ajutor acordat de stat sau prin intermediul resurselor de stat și că ea nu conduce nici la o denaturare a concurenței, nici la o eventuală afectare a schimburilor comerciale dintre statele membre.

               3.

               Compatibilitatea cu piața comună

                           —

                           În cazul în care Tribunalul consideră că în speță există un ajutor de stat, în opinia reclamantei, acest lucru ar fi compatibil cu piața comună în conformitate cu articolul 107 alineatul (3) literele (b) și (c) TFUE.


title: Cauza T-489/15: Acțiune introdusă la 26 august 2015 – LG Electronics/OAPI – Cyrus Wellness Consulting (VIEWTY SNAP)

text:
               12.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/43

         Acțiune introdusă la 26 august 2015 – LG Electronics/OAPI – Cyrus Wellness Consulting (VIEWTY SNAP)
   (Cauza T-489/15)
   (2015/C 337/48)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: LG Electronics, Inc. (Seul, Republica Corea) (reprezentant: M. Graf, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Cyrus Wellness Consulting (Berlin, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „VIEWTY SNAP” – cererea de înregistrare nr. 9 125 055

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 12 iunie 2015 în cauza R 1938/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-376/14: Ordonanța Tribunalului din 21 martie 2016 – Yassin/Consiliul

text:
               10.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/20

         Ordonanța Tribunalului din 21 martie 2016 – Yassin/Consiliul
   (Cauza T-376/14) (1)

   (2016/C 165/24)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 245, 28.7.2014.


title: Cauza T-369/07: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2007 — Republica Letonia/Comisia Comunităților Europene

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/66

         Acțiune introdusă la 26 septembrie 2007 — Republica Letonia/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-369/07)
   (2007/C 269/121)
   Limba de procedură: letona
   Părțile

      Reclamantă: Republica Letonia (reprezentanți: E. Balode-Buraka și K. Bārdina)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C(2007)3409 a Comisiei din 13 iulie 2007 privind modificarea planului național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră, notificat de Letonia conform articolului 3 alineatul (3) din Decizia C/2006/5612 (final) a Comisiei din 29 noiembrie 2006 privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră, pe care Letonia îl notificase conform Directivei 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               judecarea cauzei potrivit procedurii accelerate.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta consideră că, interpretând într-un mod foarte larg prerogativele care îi sunt conferite de articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, Comisia a limitat într-o măsură considerabilă drepturile suverane ale Republicii Letonia în domeniul energetic, în special în ceea ce privește alegerea resurselor energetice și alimentarea cu energie electrică, încălcând astfel competențele prevăzute la articolul 175 alineatul (2) litera (c) din Tratatul CE.
   De asemenea, reclamanta apreciază că, întrucât aplicarea metodei de calcul pe care a elaborat-o în vederea determinării volumului total de cote de emisie autorizate conduce la dezavantajarea statelor membre ale căror emisii totale sunt reduse, Comisia a încălcat principiul nediscriminării.
   Reclamanta consideră, de asemenea, că s-a încălcat primul criteriu din anexa III la Directiva 2003/87/CE, deoarece, la adoptarea deciziei sale, Comisia nu a ținut cont de obligațiile internaționale ale Republicii Letonia în temeiul Protocolului de la Kyoto.
   În sfârșit, se pretinde că decizia a fost adoptată cu încălcarea unor reguli de procedură importante, prin faptul că nu a fost respectat termenul stabilit la articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE pentru respingerea planului.

      (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlementului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, 25.10.2003, p. 32).


title: Cauza F-29/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 septembrie 2011 — Arnaldos Rosauro și alții/Comisia [Funcție publică — Funcționari — Numire — Articolul 5 alineatul (2) din anexa III la statut — Concursuri interne de trecere într-o altă categorie publicate înainte de 1 mai 2004 — Candidați înscriși pe listele de rezervă înainte de 1 mai 2006 — Încadrare în grad — Aplicarea unui factor de multiplicare subunitar — Pierderea punctelor de promovare]

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/34

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 septembrie 2011 — Arnaldos Rosauro și alții/Comisia
   (Cauza F-29/06) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Numire - Articolul 5 alineatul (2) din anexa III la statut - Concursuri interne de trecere într-o altă categorie publicate înainte de 1 mai 2004 - Candidați înscriși pe listele de rezervă înainte de 1 mai 2006 - Încadrare în grad - Aplicarea unui factor de multiplicare subunitar - Pierderea punctelor de promovare)
   2011/C 340/66
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Andres Arnaldos Rosauro și alții (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial S. Rodrigues și A. Jaume, ulterior S. Rodrigues, și, în final, S. Rodrigues, A. Blot și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și H. Krämer, agenți)

      Obiectul

   Anularea deciziilor Comisiei de numire a reclamanților, funcționari din categoria C și laureați ai unui concurs intern de trecere într-o altă categorie, în gradele B*3/B*4, de menținere a remunerațiilor acestora la nivelul anterior schimbării categoriei ca urmare a aplicării unui coeficient de multiplicare și de revocare a punctelor de promovare ale acestora

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006, p. 19.