title: Cauza C-427/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 31 august 2010 — Banca Antoniana Popolare Veneta spa, care a absorbit Banca Nazionale dell’Agricoltura spa/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/26

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 31 august 2010 — Banca Antoniana Popolare Veneta spa, care a absorbit Banca Nazionale dell’Agricoltura spa/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
      (Cauza C-427/10)
      ()
      (2010/C 288/44)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte Suprema di Cassazione

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Banca Antoniana Popolare Veneta spa, care a absorbit Banca Nazionale dell’Agricoltura spa

         Pârâte: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Principiile efectivității, nediscriminării și neutralității fiscale în domeniul taxei pe valoarea adăugată se opun unei reglementări sau unei practici naționale care reconsideră dreptul cesionarului/comitentului la restituirea TVA-ului plătit în mod eronat ca plată nedatorată de drept comun, spre deosebire de cel exercitat de debitorul principal (furnizorul sau prestatorul de servicii), într-un termen mult mai lung pentru primul decât pentru al doilea, astfel încât cererea primului, formulată după ce termenul limită pentru cel de al doilea a expirat, poate conduce la obligarea acestuia din urmă la restituire, fără ca acesta să mai poată solicita restituirea taxei de către autoritatea fiscală, toate acestea fără a fi prevăzut niciun mijloc de conexare a procedurilor inițiate sau care urmează să fie inițiate în fața unor instanțe diferite, menit să prevină conflictele sau contradicțiile?

                  2.

                  Independent de răspunsul la întrebarea precedentă, este compatibilă cu principiile menționate anterior o practică sau o jurisprudență națională care permite pronunțarea unei hotărâri prin care furnizorul/prestatorul de servicii este obligat la restituire în favoarea cesionarului/comitentului, [furnizor/prestator] care nu a exercitat acțiunea în restituire în fața unei alte instanțe în termenele impuse, în temeiul unei interpretări a jurisprudenței, urmată de practica administrativă, potrivit căreia operațiunea era supusă TVA-ului?


title: Cauza C-64/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 12 februarie 2015 – BP Europa SE/Hauptzollamt Hamburg-Stadt

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/37

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 12 februarie 2015 – BP Europa SE/Hauptzollamt Hamburg-Stadt
   (Cauza C-64/15)
   (2015/C 138/50)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: BP Europa SE

      Intimat: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 10 alineatul (4) din Directiva 2008/118/CE (1) trebuie interpretat în sensul că se consideră că cerințele pe care le prevede sunt îndeplinite numai atunci când ansamblul produselor care se deplasează în regim suspensiv de accize nu a ajuns la destinație sau, ținând seama de dispozițiile articolului 10 alineatul (6) din Directiva 2008/118/CE, reglementarea respectivă se poate aplica și în situațiile în care o parte din cantitatea de produse accizabile care se deplasează în regim suspensiv de accize nu a ajuns la destinație?

               2)

               Articolul 20 alineatul (2) din Directiva 2008/118/CE trebuie interpretat în sensul că deplasarea produselor accizabile în regim suspensiv de accize se încheie numai atunci când destinatarul a descărcat complet mijlocul de transport care a ajuns la acesta, astfel încât deficitul cantitativ se constată în timpul procedurii de descărcare, și astfel în timpul deplasării?

               3)

               Se opune articolul 10 alineatul (2) coroborat cu articolul 7 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/118/CE unei prevederi din dreptul național, potrivit căreia competența statului membru de destinație de a colecta impozit (pe lângă excluderea cazurilor reglementate la articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2008/118/CE) este condiționată numai de depistarea producerii unei nereguli și de imposibilitatea de a determina unde s-a produs neregula sau este necesar să se constate în plus că produsele accizabile au fost eliberate pentru consum prin ieșirea lor din regimul suspensiv de accize?

               4)

               Articolul 7 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/118/CE trebuie interpretat în sensul că în cazul în care se constată producerea unei nereguli în sensul articolului 10 alineatul (2) din Directiva 2008/118/CE, se consideră că produsele accizabile transportate în regim suspensiv de acciză, care nu au ajuns la destinație sunt eliberate pentru consum în toate situațiile în care nu se poate furniza dovada prevăzută la articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2008/118/CE privind distrugerea totală sau pierderea iremediabilă a cantității lipsă constatate?

      (1)  Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (JO L 9, p. 12).


title: Cauza T-452/11: Acțiune introdusă la 8 august 2011 — Western Digital și Western Digital Ireland/Comisia

text:
               15.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/6

         Acțiune introdusă la 8 august 2011 — Western Digital și Western Digital Ireland/Comisia
   (Cauza T-452/11)
   2011/C 305/08
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Western Digital Corp. (Dover, Delaware, Statele Unite) și Western Digital Ireland, Ltd (Grand Cayman, Insulele Cayman) (reprezentanți: F. González Díaz, lawyer, și P. Stuart, Barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Obligarea pârâtei să prezinte chestionarele pe care le a trimis terților în cursul primei și a celei de a doua etape a investigației sale referitoare la achiziționarea propusă de către Western Digital Corporation a Viviti Technologies Ltd. și achiziționarea propusă de către Seagate a activității privind discurile dure a Samsung Electronics Co. Ltd;

               —

               obligarea pârâtei să acorde accesul la dosarul său prenotificare și postnotificare a tranzacției Seagate, incluzând, în special, accesul la versiunile neconfidențiale ale întregii corespondențe și a tuturor înregistrărilor contactelor dintre Seagate, Samsung și Comisie până la data notificării și la întreaga comunicare internă din cadrul Comisiei – atât în cazul Seagate/Samsung, cât și în cazul Western Digital Ireland/Viviti Technologies – privind prioritatea celor două tranzacții;

               —

               anularea deciziei de prioritate inclusă în decizia (2011/C 165/04) a Comisiei Europene din 30 mai 2011 în cazul COMP/M.6203 – Western Digital Ireland/Viviti Technologies, de a iniția o a doua etapă a investigației în ceea ce privește concentrarea propusă, potrivit articolului 6 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 139/2004 (1) al Consiliului (JO 2011, C 165, p. 3) și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că pârâta nu are competența pentru a adopta o regulă de prioritate pe baza datei notificării unei concentrări.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că pârâta a săvârșit o eroare de drept și a încălcat principiile generale ale echității și bunei administrări în măsura în care

                           —

                           regula de prioritate aleasă de pârâtă nu are temei în dreptul comunitar, nu urmează o jurisprudență consacrată și nu este inerentă regimului de control al concentrărilor;

                           —

                           regula de prioritate aleasă de pârâtă conduce la rezultate inadecvate și

                           —

                           regula de prioritate aleasă de pârâtă încalcă principii generale de drept.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că pârâta a încălcat încrederea legitimă a reclamantelor că achiziționarea propusă de Western Digital Corporation a Viviti Technologies Ltd. va fi analizată în lumina structurii pieței care exista la momentul la care aceasta a fost semnată, anunțată și prenotificată Comisiei.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că pârâta a încălcat principiile bunei administrări, echității, proporționalității și nediscriminării prin impunerea unor obligații suplimentare în sarcina reclamantelor și prin nedezvăluirea faptului că exista o tranzacție paralelă care afecta aceleași piețe relevante.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi [Regulamentul (CE) privind concentrările economice] (JO L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201).


title: Cauza C-201/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 22 aprilie 2014 – Smaranda Bara și alții/Președintele Casei Naționale de Asigurări de Sănătate, Casa Naţională de Asigurări de Sănătate (CNAS), Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF)

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 22 aprilie 2014 – Smaranda Bara și alții/Președintele Casei Naționale de Asigurări de Sănătate, Casa Naţională de Asigurări de Sănătate (CNAS), Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF)
   (Cauza C-201/14)
   2014/C 223/07
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Cluj

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamanți: Smaranda Bara și alții

      Pârâți: Președintele Casei Naționale de Asigurări de Sănătate, Casa Naţională de Asigurări de Sănătate (CNAS), Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF)

      Întrebările preliminare

               1)

               Este autoritatea naţională fiscală, ca reprezentant al ministerului de resort al unui stat membru, instituţie financiară în înţelesul art. 124 din TFUE?

               2)

               Este posibil ca pe calea unui act asimilat celor administrative, respectiv a unui protocol încheiat între autoritatea naţională fiscală şi o altă instituţie a statului, să se reglementeze transferul bazei de date privind veniturile realizate de cetăţenii unui stat membru de la autoritatea naţională fiscală către o altă instituţie a statului membru fără a ne afla în prezenţa unui acces preferenţial astfel cum este definit în art. 124 din TFUE?

               3)

               Transferul bazei de date făcut cu scopul de a stabili în sarcina cetăţenilor statului membru a unor obligaţii de plată cu titlu de contribuţie socială, către instituţia statului membru în beneficiul căreia operează transferul, se circumscrie noţiunii de considerent de ordin prudenţial în înţelesul art. 124 din TFUE?

               4)

               Pot fi prelucrate datele personale de către o autoritate căreia nu i-au fost destinate aceste date în condiţiile în care această operaţiune aduce, cu caracter retroactiv, prejudicii patrimoniale?


title: Cauza C-464/15: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 30 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht Wiener Neustadt – Austria) – Admiral Casinos & Entertainment AG/Balmatic Handelsgesellschaft mbH și alții (Trimitere preliminară — Articolul 56 TFUE — Libera prestare a serviciilor — Jocuri de noroc — Reglementare a unui stat membru care interzice, sub sancțiune penală, exploatarea de aparate de tip slot machine cu câștig limitat (kleines Glücksspiel) în lipsa unei concesiuni acordate de autoritatea competentă — Restricţie — Justificare — Proporționalitate — Apreciere a proporționalității atât pe baza obiectivului reglementării la momentul adoptării sale, cât și a efectelor acesteia cu ocazia punerii sale în aplicare — Efecte constatate în mod empiric cu certitudine)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/25

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 30 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht Wiener Neustadt – Austria) – Admiral Casinos & Entertainment AG/Balmatic Handelsgesellschaft mbH și alții
   (Cauza C-464/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Jocuri de noroc - Reglementare a unui stat membru care interzice, sub sancțiune penală, exploatarea de aparate de tip slot machine cu câștig limitat (kleines Glücksspiel) în lipsa unei concesiuni acordate de autoritatea competentă - Restricţie - Justificare - Proporționalitate - Apreciere a proporționalității atât pe baza obiectivului reglementării la momentul adoptării sale, cât și a efectelor acesteia cu ocazia punerii sale în aplicare - Efecte constatate în mod empiric cu certitudine))
   (2016/C 335/34)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht Wiener Neustadt

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Admiral Casinos & Entertainment AG

      Pârâți: Balmatic Handelsgesellschaft mbH, Robert Schnitzer, Suayip Polat KG, Ülkü Polat, Attila Juhas, Milazim Rexha

      Dispozitivul

   Articolul 56 TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că, cu ocazia controlului proporționalității unei reglementări naționale restrictive în domeniul jocurilor de noroc, trebuie să se țină seama nu numai de obiectivul acestei reglementări, astfel cum se prezenta la momentul adoptării acesteia, ci și de efectele reglementării menționate, apreciate posterior adoptării sale.

      (1)  JO C 398, 30.11.2015.


title: Cauza T-166/16: Hotărârea Tribunalului din 18 mai 2017 – Panzeri/Parlamentul („Normele referitoare la cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European — Indemnizație pentru asistență parlamentară — Recuperarea sumelor plătite în mod nedatorat”)

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/21

         Hotărârea Tribunalului din 18 mai 2017 – Panzeri/Parlamentul
   (Cauza T-166/16) (1)

   ((„Normele referitoare la cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Indemnizație pentru asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod nedatorat”))
   (2017/C 221/27)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Pier Antonio Panzeri (Calusco d’Adda, Italia) (reprezentant: C. Cerami, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Lorenz, A. Caiola, G. Corstens și S. Seyr, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și care are ca obiect anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului European din 11 februarie 2016 referitoare la recuperarea de la reclamant a unei sume de 83 764,34 euro și a notei de debit aferente din aceeași zi.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă pe domnul Pier Antonio Panzeri la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 200, 6.6.2016.


title: Hotărârea Curții din 1 februarie 2008 în cauza E-4/07 Jón Gunnar Þorkelsson/Gildi-lífeyrissjóður (Fondul de pensii Gildi) [Drepturile la pensia de invaliditate — Libera circulație a lucrătorilor — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Regulamentul (CEE) nr. 574/72]

text:
               29.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 23/13

      HOTĂRÂREA CURȚII

   din 1 februarie 2008
   în cauza E-4/07 Jón Gunnar Þorkelsson/Gildi-lífeyrissjóður (Fondul de pensii Gildi)

      [Drepturile la pensia de invaliditate — Libera circulație a lucrătorilor — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Regulamentul (CEE) nr. 574/72]

   (2009/C 23/10)
   În cauza E-4/07, Jón Gunnar Þorkelsson/Gildi-lífeyrissjóður (Fondul de pensii Gildi) — Cerere adresată Curții de către Héraðsdómur Reykjavíkur (Tribunalul districtual Reykjavík), Islanda, referitor la normele privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul SEE, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Henrik Bull, judecător raportor și Thorgeir Örlygsson, judecător, a emis la 1 februarie 2008 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Noțiunea de „securitate socială”, în sensul articolului 29 din Acordul SEE și al Regulamentului (CEE) nr. 1408/71, acoperă dreptul la o prestație de invaliditate prevăzută în sistemele de fonduri de pensii, precum cea vizată de procedura principală, inclusiv pensiile pe baza unei proiectări a drepturilor.

               2.

               Articolul 45 alineatul (5) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 nu permite ca dreptul la prestații de invaliditate având la bază proiectarea drepturilor, precum cele vizate de procedura principală, să fie condiționat de contribuția unui membru al unui fond de pensii la un fond care aparține unui anumit grup de fonduri pentru o anumită perioadă înainte de data unui accident, excluzând astfel contribuțiile la sistemele de securitate socială în alte state SEE, în legătură cu munca prestată acolo.

               3.

               În temeiul Regulamentului (CEE) nr. 574/72, persoanele își prezintă cererile în statul în care au fost rezidenți și unde au avut drepturi de securitate socială în momentul accidentării. Cu toate acestea, înaintarea unei cereri instituțiilor competente din alt stat SEE nu aduce prejudicii dreptului la prestații în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 1408/71. În toate cazurile, fiecare instituție vizată trebuie să ia decizia finală dacă solicitantului trebuie să i se acorde prestația cerută de la instituția respectivă.


title: Cauza C-124/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vergabekammer Südbayern (Germania) la 10 martie 2017 – Vossloh Laeis GmbH/Stadtwerke München GmbH

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vergabekammer Südbayern (Germania) la 10 martie 2017 – Vossloh Laeis GmbH/Stadtwerke München GmbH
   (Cauza C-124/17)
   (2017/C 178/09)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Vergabekammer Südbayern

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Vossloh Laeis GmbH

      Pârâtă: Stadtwerke München GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispoziția unui stat membru care impune unui operator economic, pentru a obține autocorectarea, să clarifice faptele și împrejurările legate de infracțiune sau de abatere și de prejudiciul astfel cauzat, printr-o colaborare activă nu numai cu autoritățile însărcinate cu investigația, ci și cu autoritatea contractantă, este compatibilă cu prevederile articolului 80 din Directiva 2014/25/UE (1) coroborat cu articolul 57 alineatul (6) al doilea paragraf din Directiva 2014/24/UE (2)?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 1): articolul 57 alineatul (6) al doilea paragraf din Directiva 2014/24/UE trebuie interpretat, în acest context, în sensul că, pentru ca respectivul operator economic să obțină autocorectarea, acesta are obligația să informeze autoritatea contractantă cu privire la situația de fapt pentru ca aceasta să poată aprecia dacă măsurile luate (tehnice, organizaționale și în materie de personal, precum și cele privind repararea prejudiciilor cauzate) sunt adecvate și suficiente?

               3)

               În ceea ce privește motivele de excludere facultative prevăzute la articolul 57 alineatul (4) din Directiva 2014/24/UE perioada maximă de excludere sau termenul pentru excludere este, potrivit articolului 57 alineatul (7) din Directiva 2014/24/UE, de trei ani de la data la care a avut loc respectivul eveniment. Producerea evenimentului respectiv coincide cu apariția motivului de excludere, menționat la articolul 57 alineatul (4) din Directiva 2014/24/UE, sau momentul determinant este cel în care autoritatea contractantă dispune de informații sigure și solide cu privire la existența motivului de excludere?

               4)

               Potrivit acestui articol, în cazul motivului de excludere prevăzut la articolul 57 alineatul (4) litera (d) din Directiva 2014/24/UE, când un operator economic participă la o înțelegere, evenimentul în sensul articolului 57 alineatul (7) din Directiva 2014/24/UE este reprezentat de încetarea participării la înțelegere sau momentul în care autoritatea contractantă dispune de informații sigure și solide cu privire la participarea la înțelegere?

      (1)  Directiva 2014/25/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și de abrogare a Directivei 2004/17/CΕ, JO L 94, p. 243.

      (2)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE, JO L 94, p. 65.


title: Cauza C-252/10 P: Recurs introdus la 18 mai 2010 de Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 2 martie 2010 în cauza T-70/05, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Agenția Europeană pentru Siguranța Maritimă (EMSA)

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/19

         Recurs introdus la 18 mai 2010 de Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 2 martie 2010 în cauza T-70/05, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Agenția Europeană pentru Siguranța Maritimă (EMSA)
   (Cauza C-252/10 P)
   ()
   2010/C 221/31
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (reprezentanți: N. Korogiannakis, M. Dermitzakis, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Agenția Europeană pentru Siguranța Maritimă (EMSA)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului;

               —

               anularea deciziei EMSA de a nu selecta oferta prezentată de recurentă în cadrul procedurii de cerere de ofertă EMSA C-1/01/04, privind contractul intitulat „Validarea SafeSeaNet și dezvoltări viitoare” și de a atribui contractul altui ofertant și

               —

               obligarea EMSA la plata cheltuielilor de judecată și la plata altor cheltuieli ale reclamantei, inclusiv cele efectuate de aceasta în cadrul procedurii inițiale, chiar și în cazul respingerii prezentului recurs, precum și a celor privind prezentul recurs în cazul admiterii acestuia.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că hotărârea atacată ar trebui să fie anulată din următoarele motive:

               Mai întâi, recurenta afirmă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin adoptarea unei interpretări eronate a Regulamentului financiar (1), a normelor de aplicare și a Directivei 92/50 (2), și în special a articolului 97 din Regulamentul financiar, a articolului 138 din normele de aplicare și a articolului 17 alineatul (1) din Directiva 92/50.

               În continuare, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin declararea, la punctul 178 din hotărâre, că, întrucât societatea Evropaïki Dynamiki cunoștea aprofundat caietul de sarcini, aceasta putea să deducă avantajele relative ale ofertei selectate. Tribunalul pare să recunoască în mod implicit în această hotărâre faptul că informațiile furnizate de autoritatea contractantă erau limitate. Cu toate acestea, în loc să anuleze decizia atacată, Tribunalul a dat o nouă interpretare complet eronată a obligației de motivare, în măsura în care a asociat aceasta din urmă cu calitățile personale ale destinatarului acestei decizii.

               În plus, presupunerea Tribunalului este eronată în măsura în care recurenta nu putea (și nu poate nici în prezent) să înțeleagă avantajele relative (dacă acestea există) ale ofertei selectate, cu atât mai mult cu cât Tribunalul nu și-a motivat suficient hotărârea în vederea identificării cu claritate a acestor avantaje.

               În sfârșit, potrivit recurentei, Tribunalul pare să fi săvârșit o eroare de drept prin declararea, în legătură cu motivul întemeiat pe existența unei erori vădite de apreciere, a faptului că recurenta își limitase argumentele la afirmații generale, și nu demonstrase, prin urmare, dacă, și în ce mod, erorile invocate afectaseră rezultatul final al evaluării ofertelor. Tribunalul pare să se contrazică prin respingerea motivului întemeiat pe insuficienta motivare, cerând însă în același timp ca societatea Evropaïki Dynamiki să demonstreze „în detaliu” în ce măsură erorile invocate apar în raportul comitetului de evaluare.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

      (2)  Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50).


title: Cauza C-483/06: Ordonanța președintelui Curții din 11 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/33

         Ordonanța președintelui Curții din 11 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-483/06) (1)

   (2007/C 297/56)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza T-515/12: Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2012 — El Corte Inglés/OAPI — English Cut (The English Cut)

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/66

         Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2012 — El Corte Inglés/OAPI — English Cut (The English Cut)
   (Cauza T-515/12)
   2013/C 26/131
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: E. Seijo Veiguela, J. Rivas Zurdo și I. Munilla Muñoz, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: The English Cut, SL (Málaga, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 septembrie 2012 în cauza R 1673/2011-1 și declararea faptului că, în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, calea de atac introdusă la OAPI de persoana care a formulat opoziția ar fi trebuit să fie admisă și ar fi trebuit să fie anulată decizia diviziei de opoziție prin care s-a admis înregistrarea totală a mărcii comunitare (verbale) nr. 8 868 747„The English Cut”;

               —

               obligarea părților care se opun prezentei acțiuni la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: The English Cut, SL.

      Marca comunitară vizată: marca denominativă „The English Cut” pentru produse din clasa 25 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 8 868 747.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: mărcile naționale și comunitare verbale și figurative „El Corte Inglés” pentru produse din clasele 25 și 35.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-255/07: Acțiune introdusă la 30 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/21

         Acțiune introdusă la 30 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-255/07)
   (2007/C 183/35)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și D. Kukovec, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că prin neadoptarea actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 (1) privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Spaniei nu a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2004/18/CE în dreptul intern a expirat la 31 ianuarie 2006.

      (1)  JO L 134, p. 114.


title: Cauza C-48/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Țările de Jos) la 3 februarie 2017 – X/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Țările de Jos) la 3 februarie 2017 – X/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Cauza C-48/17)
   (2017/C 112/34)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: X

      Pârât: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Întrebările preliminare

               1)

               Având în vedere obiectivul, conținutul și domeniul de aplicare ale Regulamentului Dublin (1) și ale Directivei privind procedurile de azil (2), statul membru solicitat trebuie să răspundă la cererea de reexaminare prevăzută la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare (3) într-un termen de două săptămâni?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, trebuie aplicat, având în vedere articolul 5 alineatul (2) ultima teză din Regulamentul de punere în aplicare, termenul maxim de o lună prevăzut la articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 (4) [devenit articolul 25 alineatul (1) din Regulamentul Dublin]?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima și la a doua întrebare, statul membru solicitat dispune, având în vedere termenul „depune eforturi” care figurează la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare, de un termen rezonabil pentru a răspunde la cererea de reexaminare?

               4)

               În cazul în care statul membru solicitat trebuie efectiv să răspundă într-un termen rezonabil la cererea de reexaminare prevăzută la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare, se mai poate vorbi despre un termen rezonabil după șapte săptămâni și jumătate, astfel cum este situația în cauza principală? În cazul unui răspuns negativ la această întrebare, ce trebuie să se înțeleagă prin „termen rezonabil”?

               5)

               În cazul în care statul membru solicitat nu răspunde la cererea de reexaminare nici în termen de două săptămâni, nici într-un termen rezonabil, ce consecințe trebuie deduse din aceasta? În acest caz, statul membru solicitant este responsabil de examinarea pe fond a cererii de azil depuse de străin sau responsabil este statul membru solicitat?

               6)

               În cazul în care trebuie să se considere că, din motivul absenței unui răspuns în timp util la cererea de reexaminare prevăzută la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare, statul membru solicitat devine responsabil de examinarea pe fond a cererii de azil, care este termenul în care statul membru solicitant, mai precis pârâtul din cauza principală, trebuie să comunice această informație străinului?

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (JO 2013, L 180, p. 31).

      (2)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO 2013, L 180, p. 60).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1560/2003 al Comisiei din 2 septembrie 2003 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 343/2003 al Consiliului de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO 2003, L 222, p. 3, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 140).

      (4)  Regulamentul Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO 2003, L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56).


title: Cauza T-340/16: Acțiune introdusă la 28 iunie 2016 – Flatworld Solutions/EUIPO – Outsource2India (Outsource 2 India)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/47

         Acțiune introdusă la 28 iunie 2016 – Flatworld Solutions/EUIPO – Outsource2India (Outsource 2 India)
   (Cauza T-340/16)
   (2016/C 305/63)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Flatworld Solutions Pvt. Ltd (Bangalore, India) (reprezentanți: S. Gillert, K. Vanden Bossche, B. Köhn Gerdes, J. Schumacher, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Outsource2India Ltd (Friedrichshafen, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marcă figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementele verbale „Outsource2India Ltd” – Marca Uniunii Europene nr. 6 035 547

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 aprilie 2016 în cauza R 611/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în întregime;

               —

               confirmarea Deciziei diviziei de anulare din 3 februarie 2015;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-263/08: Acțiune introdusă la 7 iulie 2008 — Becker Flugfunkwerk/OAPI — Harman Becker Automotive Systems (BECKER AVIONIC SYSTEMS)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/55

         Acțiune introdusă la 7 iulie 2008 — Becker Flugfunkwerk/OAPI — Harman Becker Automotive Systems (BECKER AVIONIC SYSTEMS)
   (Cauza T-263/08)
   (2008/C 223/98)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Becker Flugfunkwerk GmbH (Rheinmünster, Germania) (reprezentant: O. Griebenow, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Harman Becker Automotive Systems GmbH (Karlsbad, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 aprilie 2008 în cauza R 398/2007-1 și

               —

               respingerea opoziției nr. B 484 503 referitoare la cererea nr. 1 829 563 de înregistrare a unei mărci comunitare.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „BECKER AVIONIC SYSTEMS” pentru produse din clasa 9, cererea nr. 1 829 563.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea nr. 1 258 929 din Regatul Unit a mărcii verbale „BECKER” pentru produse din clasa 9; înregistrarea germană nr. 1 039 843 a mărcii figurative „BECKER” pentru produse din clasa 9; înregistrarea germană nr. 1 016 927 a mărcii figurative „BECKER” pentru produse din clasa 37; înregistrarea finlandeză nr. 116 880 a mărcii verbale „BECKER” pentru produse din clasa 9; înregistrarea elenă nr. 82339 a mărcii verbale „BECKER” pentru produse din clasa 9; înregistrarea internațională nr. 473 178 a mărcii verbale „BECKER” pentru produse din clasa 9.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția cu privire la toate produsele vizate.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului întrucât nu există niciun risc de confuzie între mărcile în conflict.


title: Cauza T-684/14: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2014 – Krka/Comisia

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/34

         Acțiune introdusă la 19 septembrie 2014 – Krka/Comisia
   (Cauza T-684/14)
   (2014/C 431/57)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Krka Tovarna Zdravil d.d. (Novo Mesto, Slovenia) (reprezentanți: T. Ilešič și M. Kocmut, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2014) 4955 final a Comisiei din 9 iulie 2014 adoptate în cazul AT.39612 – Perindopril (SERVIER), notificată reclamantei la 11 iulie 2014, în măsura în care o vizează pe reclamantă, în special a articolului 4, a articolului 7 alineatul (4) litera (a) și a articolelor 8 și 9;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta cauză;

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri adecvate.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o analiză eronată realizată de Comisie cu privire la contextul juridic, de fapt și economic al situației reclamantei.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe concluzia eronată a Comisiei potrivit căreia reclamanta și Servier sunt concurenți actuali sau potențiali în sensul articolului 101 TFUE.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că concluzia eronată a Comisiei potrivit căreia soluționarea amiabilă de către reclamantă și Servier referitoare la brevete are drept obiect restrângerea concurenței în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE se întemeiază pe o analiză eronată de fapt și de drept, precum și pe o aplicare eronată a principiilor stabilite în materie de restricții prin obiect.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a dreptului la apărare al reclamantei întrucât nu a examinat în mod coerent contractul de cesiune și de licență și a concluzionat în mod nejustificat că acest contract constituie o restricție prin obiect în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că Comisia a concluzionat în mod nejustificat că acordurile încheiate între reclamantă și Servier aveau drept efect restrângerea concurenței în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe neexaminarea corectă de către Comisie a argumentelor invocate de reclamantă în temeiul articolului 101 alineatul (3) TFUE.


title: Cauza T-579/10: Hotărârea Tribunalului din 7 mai 2013 — macros consult/OAPI — MIP Metro (makro) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară figurativă makro — Denumirea socială macros consult GmbH — Drept dobândit anterior cererii de înregistrare a unei mărci comunitare și care conferă titularului său dreptul de a interzice utilizarea mărcii comunitare solicitate — Semne neînregistrate care beneficiază de o protecție în dreptul german — Articolul 5 din Markengesetz — Articolul 8 alineatul (4), articolul 53 alineatul (1) litera (c) și articolul 65 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               22.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/8

         Hotărârea Tribunalului din 7 mai 2013 — macros consult/OAPI — MIP Metro (makro)
   (Cauza T-579/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară figurativă makro - Denumirea socială macros consult GmbH - Drept dobândit anterior cererii de înregistrare a unei mărci comunitare și care conferă titularului său dreptul de a interzice utilizarea mărcii comunitare solicitate - Semne neînregistrate care beneficiază de o protecție în dreptul german - Articolul 5 din Markengesetz - Articolul 8 alineatul (4), articolul 53 alineatul (1) litera (c) și articolul 65 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 178/13
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts — und Finanztechnologie (Ottobrunn, Germania) (reprezentanți: inițial T. Raible, ulterior M. Daubenmerkl, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial R. Manea, ulterior G. Schneider, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: J. C. Plate și R. Kaase, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 18 octombrie 2010 (cauza R 339/2009-4) privind o procedură de declarare a nulității între macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts- und Finanztechnologie și MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts- und Finanztechnologie la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 55, 19.2.2011.


title: Cauza C-386/13: Acțiune introdusă la 5 iulie 2013 — Comisia Europeană/Republica Cipru

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/34

         Acțiune introdusă la 5 iulie 2013 — Comisia Europeană/Republica Cipru
   (Cauza C-386/13)
   2013/C 260/63
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, K. Herrmann și Μ. Patakia, agenți)

      Pârâtă: Republica Cipru

      Concluziile reclamantei

               —

               declararea faptului că, întrucât nu a adoptat toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2009/28/CE (1) privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE (2) și 2003/30/CE (3) sau, în orice caz, întrucât nu a comunicat astfel de acte Comisiei, Republica Cipru a încălcat obligațiile care îi revin conform articolului 27 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               obligarea Republicii Cipru, conform articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 11 404,80 pentru fiecare zi de întârziere începând cu data pronunțării hotărârii Curții;

               —

               obligarea Republicii Cipru la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (denumită în continuare „Directiva 2009/28/CE”). Conform articolului 1, directiva stabilește un cadru comun pentru promovarea energiei din surse regenerabile. Aceasta stabilește obiective naționale obligatorii privind ponderea globală a energiei din surse regenerabile în cadrul consumului final brut de energie și ponderea energiei din surse regenerabile utilizată în transporturi. Directiva definește normele referitoare la transferurile statistice între statele membre, la proiectele comune între statele membre și cu țări terțe, la garanțiile de origine, la procedurile administrative, la informare și formare și la accesul energiei din surse regenerabile la rețeaua de energie electrică. Ea stabilește criteriile de durabilitate pentru biocarburanți și biolichide.

               2.

               Conform articolului 27 din Directiva 2009/28/CE, statele membre trebuie să adopte dispozițiile naționale necesare pentru a se conforma directivei până la 5 decembrie 2010 și să comunice Comisiei măsurile pe care le-au adoptat; o astfel de comunicare este inerentă obligației de transpunere a directivelor Uniunii Europene în dreptul intern și obligației de cooperare loială, iar aceasta este confirmată și de articolul 260 alineatul (3) TFUE.

               3.

               În temeiul scrisorilor autorităților cipriote și al măsurilor naționale comunicate, în cursul procedurii precontencioase și înainte de a decide să introducă prezenta acțiune, Comisia a constatat că Republica Cipru nu a adoptat toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a adapta pe deplin cadrul juridic național dispozițiilor Directivei 2009/28/CE și a decis să formuleze o acțiune în fața Curții, în conformitate cu articolul 258 TFUE coroborat cu articolul 260 alineatul (3) TFUE, prin care urmărește declararea faptului că Republica Cipru a încălcat obligațiile care rezultă din articolul 27 alineatul (1) din directiva sus-menționată.

      (1)  JO L 140, p. 16.

      (2)  JO L 283, p. 33, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 36.

      (3)  JO L 123, p. 42, Ediție specială, 13/vol. 39, p. 170.


title: Cauza C-427/12: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2012 — Comisia Europeană/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/12

         Acțiune introdusă la 19 septembrie 2012 — Comisia Europeană/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-427/12)
   2012/C 355/20
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Smulders, C. Zadra, E. Manhaeve, agenți)

      Pârâți: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 80 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 528/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012 privind punerea la dispoziție pe piață și utilizarea produselor biocide (1), în măsura în care prevede adoptarea de măsuri de stabilire a taxelor care se plătesc Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA) printr-un act de punere în aplicare, potrivit articolului 291 TFUE, iar nu printr-un act delegat, în conformitate cu articolul 290 TFUE;

               —

               menținerea efectelor dispoziției anulate, precum și a oricărui act care va fi adoptat în temeiul acesteia, până la intrarea în vigoare, într-un termen rezonabil, a unei noi dispoziții destinate să o înlocuiască;

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

         Cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea ar considera că prezenta cerere de anulare parțială nu este admisibilă,

               —

               anularea în întregime a regulamentului menționat;

               —

               menținerea efectelor regulamentului menționat anterior, precum și a oricărui act care ar fi adoptat în temeiul acestuia până la intrarea în vigoare, într-un termen rezonabil, a unei noi dispoziții destinate să îl înlocuiască;

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia invocă în susținerea acțiunii sale un motiv unic, întemeiat pe încălcarea Tratatului și în special a sistemului de atribuire a competențelor de reglementare pe care legiuitorul Uniunii le poate atribui Comisiei în temeiul articolelor 290 și 291 TFUE.
   Comisia susține că în mod eronat Consiliul și Parlamentul ar fi decis să confere Comisiei competențe de executare în temeiul articolului 291 TFUE, cu scopul de a stabili taxele care se plătesc Agenției Europene pentru Produse Chimice. Potrivit Comisiei, actul pe care aceasta este chemată să îl adopte în temeiul articolului 80 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 528/2012 ar fi în realitate un act delegat în sensul articolului 290 TFUE, întrucât urmărește să completeze anumite elemente neesențiale ale actului legislativ. Prin urmare, având în vedere natura atribuirii de competențe în favoarea Comisiei, dar și obiectul actului care urmează a fi adoptat în temeiul acestor competențe, un asemenea act ar trebui să fie adoptat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 290 TFUE, iar nu potrivit procedurilor prevăzute la articolul 291 TFUE.

      (1)  JO L 167, p. 1.


title: Cauza T-122/07: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2007 — Siemens și VA TECH Transmission & Distribution/Comisia Comunităților Europene

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/31

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2007 — Siemens și VA TECH Transmission & Distribution/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-122/07)
   (2007/C 140/52)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: Siemens Aktiengesellschaft Österreich (Viena, Austria) și VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG (Viena, Austria) (reprezentanți: H. Wollmann și F. Urlesberger, Rechtsanwälte)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               anularea articolului 1 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se impută reclamantelor încălcarea articolului 81 CE și/sau a articolului 53 din Acordul SEE pentru perioadele de timp de la 20 septembrie 1998 până la 13 decembrie 2000, de la 1 aprilie 2002 până la 9 octombrie 2002 și de la 21 ianuarie 2004 până la 11 mai 2004;

               —

               anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care se referă la reclamante;

               —

               în subsidiar, reducerea amenzii aplicate reclamantelor prin articolul 2 litera (l) din decizie, la o sumă care să nu depășească 1 980 000 de euro și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantele contestă Decizia Comisiei C (2006) 6762 final din 24 ianuarie 2007 în cauza COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz. În decizia atacată, reclamantelor și altor întreprinderi le-a fost aplicată o amendă pentru încălcarea articolului 81 CE, precum și a articolului 53 din Acordul SEE. În opinia Comisiei, reclamantele au participat la un ansamblu de acorduri și comportamente concertate referitoare la sectorul „Instalații de comutație cu izolație în gaz”.
   În susținerea acțiunii lor, reclamantele invocă în primul rând o încălcare a articolului 81 alineatul (1), CE precum și a articolului 23 din Regulamentul nr. 1/2003 (1). În această privință, reclamantele critică faptul că amenda aplicată societății VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co KEG, în comparație cu amenzile altor întreprinderi, este disproporționat de mare. Mai mult, prin modul în care Comisia a încercat să împartă o amendă solidară la diferite întreprinderi, a încălcat principiul ne bis in idem. În plus, reclamantele invocă faptul că pârâta a apreciat în mod greșit durata încălcării. În afară de aceasta, Comisia a stabilit fără probe concludente că încălcarea pretinsă până la 13 decembrie 2000 a avut drept scop sau drept efect o restricționare a concurenței în cadrul Comunității. În final, în cadrul primului motiv se invocă faptul că, la calcularea amenzii, în mod greșit nu s-ar fi ținut cont nici de circumstanțe atenuante, nici de Comunicarea privind clemența.
   În al doilea rând, reclamantele susțin că pârâta a încălcat norme fundamentale de procedură. În această privință, se impută încălcarea principiului contradictorialității.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurenţă prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1).


title: Cauza T-554/10: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2010 — Evropaïki Dynamiki/Frontex

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/54

         Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2010 — Evropaïki Dynamiki/Frontex
   (Cauza T-554/10)
   ()
   2011/C 30/95
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis și M. Dermitzakis, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe (FRONTEX)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei FRONTEX de a respinge oferta reclamantei, depusă în urma cererii de ofertă Frontex/OP/98/2010 — Proiect pilot EUROSUR de anvergură (JO 2010, S 90-134098), precum și a deciziilor conexe subsecvente adoptate de FRONTEX, inclusiv decizia de a atribui contractul ofertantului selectat;

               —

               anularea Deciziei FRONTEX de a respinge oferta reclamantei, depusă pentru Lotul 1 și Lotul 6 din cererea de ofertă Frontex/OP/87/2010 — Contractul cadru (JO 2010, S 66-098323), precum și a deciziilor conexe subsecvente adoptate de FRONTEX, inclusiv decizia de a atribui contractele respective ofertanților selectați;

               —

               obligarea FRONTEX la plata de despăgubiri pentru prejudiciul suferit de reclamantă ca urmare a procedurii de atribuire în litigiu, în cuantum de 9 358 915,00 EUR;

               —

               obligarea FRONTEX la plata de despăgubiri pentru prejudiciul suferit de reclamantă ca urmare a pierderii unei oportunități și pentru prejudiciul adus reputației și credibilității sale, în cuantum de 935 891,00 EUR, și

               —

               obligarea FRONTEX la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta acțiune, chiar dacă aceasta este respinsă.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză, reclamanta urmărește anularea Deciziilor pârâtei din 16 septembrie 2010 și din 20 octombrie 2010 de a respinge oferta sa în cadrul cererii de ofertă Frontex/OP/98/2010 — Proiect pilot EUROSUR de anvergură (JO 2010, S 90-134098) și Lotul 1 și Lotul 6 din cererea de ofertă Frontex/OP/87/2010 — Contractul cadru (JO 2010, S 66-098323), precum și a deciziilor conexe subsecvente adoptate de FRONTEX, inclusiv decizia de a atribui contractele respective ofertanților selectați. Reclamanta solicită de asemenea despăgubiri pentru prejudiciile pretins cauzate în urma cererii de ofertă.
   În susținerea pretențiilor sale, reclamanta invocă următoarele motive.
   În primul rând, reclamanta arată că pârâta a încălcat articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar (1), și obligația de motivare, întrucât FRONTEX a refuzat să îi dea reclamantei suficiente justificări sau explicații.
   În continuare, reclamanta arată că pârâta a săvârșit erori de apreciere numeroase și semnificative, a încălcat principiul nediscriminării și nu a respectat criteriile de excludere, încălcând astfel articolul 93 alineatul (1) litera (f) și articolul 94 din Regulamentul financiar.
   În cele din urmă, reclamanta susține că pârâta a încălcat principiul bunei administrări întrucât a amestecat, în mod nelegal, criteriile de selecție și de atribuire.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002 L 248, p. 1, Ediție specială 01/vol. 3, p. 198).


title: Cauza T-557/17: Acțiune introdusă la 17 august 2017 – Liaño Reig/SRB

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/24

         Acțiune introdusă la 17 august 2017 – Liaño Reig/SRB
   (Cauza T-557/17)
   (2017/C 357/32)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Carmen Liaño Reig (Alcobendas, Spania) (reprezentant: F. López Antón, avocat)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               în temeiul celor expuse la motivele 3.1-3.4 ale prezentei acțiuni, anularea ca neîntemeiată și contrară regulamentului și Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene a instrumentului de rezoluție care constă în conversia în acțiuni nou emise de Banco Popular Español, S.A. a instrumentului de capital de nivel 2 referitor la bonuri subordonate emise de BPE Financiaciones, S.A., cu numărul ISIN XS0550098569, identificate ca #4, decis la articolul 6 alineatul 1 litera d) din decizie;

               —

               în cazul admiterii capătului de cerere formulat la punctul anterior, dat fiind că potrivit celor prevăzute în considerentul (91) și la articolul 85 alineatul (4) ultimul paragraf din directivă, anularea unei decizii luate de o autoritate de rezoluție nu afectează niciun act administrativ adoptat ulterior și nicio tranzacție încheiată ulterior pe baza deciziei anulate, obligarea Comitetului unic de rezoluție, conform articolului 87 alineatul (3) din regulament, să o despăgubească pe reclamantă pentru pierderea suferită ca urmare a anulării deciziei menționate la punctul anterior.
               În acest scop, pierderea suferită de reclamantă este stabilită la valoarea actuală la data plății a sumei de 50 000 de euro corespunzătoare valorii nominale a bonului cu data scadenței la 22 octombrie 2020 emis de BPE Financiaciones, S.A. cu numărul ISIN XS0550098569 a cărui titulară era reclamanta la data deciziei, majorată cu dobânzi la rata anuală fixă de 6,873 % pe care le-ar fi produs bonul menționat de la 7 iunie 2017 (data deciziei) până la 22 octombrie 2020 (data scadenței bonului respectiv);

               —

               în subsidiar față de capetele de cerere cuprinse la punctele anterioare și în temeiul celor expuse la motivul 3.5 al prezentei acțiuni, obligarea SRB să o despăgubească pe reclamantă cu o sumă egală cu cea pe care aceasta ar fi perceput-o ca titulară a bonului cu numărul ISIN XS0550098569 emis de BPE Financiaciones, S.A. în cazul în care această societate ar fi fost lichidată la data deciziei ca o consecință a procedurii de insolvență ordinare, ținând seama de faptul că reclamanta nu a primit o compensație sau o contraprestație nici ca urmare a conversiei în acțiuni nou emise de Banco Popular Español, S.A. a bonului menționat al cărui titular era, nici în virtutea transmiterii acestor acțiuni către Banco Santander, S.A.;

               —

               în cazul în care (astfel cum consideră reclamanta) nu ar fi îndeplinite condițiile stabilite în legislația spaniolă pentru a se putea iniția împotriva BPE Financiaciones, S.A. o procedură de insolvență ordinară care ar conduce la lichidarea acestei societăți la data deciziei, stabilirea la 50 000 de euro a sumei care trebuie percepută de reclamantă cu titlu de despăgubiri, corespunzător valorii nominale a bonului menționat al cărui titular era emis de BPE Financiaciones, S.A.;

               —

               în cazul în care ar fi îndeplinite condițiile stabilite în legislația spaniolă pentru a se putea iniția împotriva BPE Financiaciones, S.A. o procedură de insolvență ordinară care ar conduce la lichidarea acestei societăți la data deciziei, calcularea cuantumului despăgubirii solicitate conform aprecierii care trebuie efectuate potrivit celor prevăzute la articolul 20 alineatele (16)-(18) din regulament;

               —

               în subsidiar față de capetele de cerere cuprinse la punctele anterioare și în temeiul celor expuse la motivul 3.6 al prezentei acțiuni, obligarea SRB la despăgubirea reclamantei cu o sumă proporțională cu cea care i-ar fi revenit în cazul în care s-ar fi convertit în acțiuni ale Banco Popular Español, S.A. toate bonurile subordonate emise de Banco Popular Español, S.A. existente la data deciziei care nu au fost convertite în acțiuni ale entității menționate conform celor prevăzute la articolul 6 alineatul 1 litera d) din decizie.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauzele T-478/17, Mutualidad de la Abogacía și Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Comitetul unic de rezoluție, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno și SFL/Comitetul unic de rezoluție, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, T-483/17, García Suárez și alții/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, T-484/17, Fidesban și alții/Comitetul unic de rezoluție și T-497/17, Sáchez del Valle și Calatrava Real State 2015/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, și T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Comisia și Comitetul unic de rezoluție.


title: Cauza C-59/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgerichts Hamburg (Germania) la 7 februarie 2014 – Firma Ernst Kollmer Fleischimport und -export/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgerichts Hamburg (Germania) la 7 februarie 2014 – Firma Ernst Kollmer Fleischimport und -export/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-59/14)
   2014/C 142/17
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Firma Ernst Kollmer Fleischimport und -export

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Întrebările preliminare

               1)

               Într-un caz în care încălcarea unei dispoziții de drept al Uniunii este descoperită doar după producerea prejudiciului, abaterea a cărei existență este necesară pentru începutul curgerii termenului de prescripție, în temeiul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 (1) și care este definită la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95, presupune în mod cumulativ, pe lângă acțiunea sau omisiunea unui agent economic, și producerea unui prejudiciu pentru bugetul general al Uniunii sau pentru bugetele gestionate de către aceasta, astfel încât termenul de prescripție curge abia după producerea prejudiciului sau termenul de prescripție curge independent de momentul producerii prejudiciului, odată cu acțiunea sau omisiunea agentului economic, săvârșită cu încălcarea unei dispoziții de drept al Uniunii?

               2)

               În ipoteza în care răspunsul la prima întrebare este că termenul de prescripție curge abia după producerea prejudiciului:
               în contextul rambursării unei restituiri la export acordate în mod definitiv, prejudiciul, așa cum este definit la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 se produce deja la momentul plății sumei egale cu restituirea la export în sensul articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 565/80, fără să fi fost eliberată garanția prevăzută la articolul 6 din Regulamentul nr. 565/80 ori prejudiciul se produce abia la momentul eliberării garanției și anume la acordarea definitivă a restituirii la export?

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).


title: Cauzele conexate C-463/10 P și C-475/10 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 octombrie 2011 — Deutsche Post AG, Republica Federală Germania/Comisia Europeană [Recurs — Ajutoare de stat — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Articolul 10 alineatul (3) — Decizie privind un ordin de furnizare a informațiilor — Act atacabil în sensul articolului 263 TFUE]

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 octombrie 2011 — Deutsche Post AG, Republica Federală Germania/Comisia Europeană
   (Cauzele conexate C-463/10 P și C-475/10 P) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolul 10 alineatul (3) - Decizie privind un ordin de furnizare a informațiilor - Act atacabil în sensul articolului 263 TFUE)
   2011/C 355/10
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Deutsche Post AG (reprezentanți: J. Sedemund și T. Lübbig, Rechtsanwälte, Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, J. Möller și N. Graf Vitzthum, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Martenczuk și T. Maxian Rusche, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 14 iulie 2010, Deutsche Post/Comisia (T-570/08), prin care Tribunalul a admis excepția de inadmisibilitate invocată de Comisie și a respins astfel ca inadmisibilă acțiunea privind anularea deciziei care ar fi cuprinsă în scrisoarea Comisiei din 30 octombrie 2008 privind ordinul de furnizare a informațiilor în procedura de ajutor de stat în favoarea Deutsche Post AG — Interpretare eronată a noțiunii „act atacabil” în sensul articolului 230 CE — Nerespectarea naturii și a efectelor juridice ale actului atacat — Încălcarea principiului protecției jurisdicționale efective

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Ordonanțele Tribunalului Uniunii Europene din 14 iulie 2010, Deutsche Post/Comisia (T-570/08) și Germania/Comisia (T-571/08).

               2.

               Respinge excepțiile de inadmisibilitate invocate de Comisia Europeană în fața Tribunalului Uniunii Europene.

               3.

               Trimite cauzele la Tribunalul Uniunii Europene pentru ca acesta să se pronunțe asupra concluziilor formulate de Deutsche Post AG (T-570/08) și de Republica Federală Germania (T-571/08), prin care se solicită anularea deciziei Comisiei din 30 octombrie 2008 privind ordinul adresat Republicii Federale Germania de furnizare a informațiilor în procedura de ajutor de stat în favoarea Deutsche Post AG.

               4.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/1

         (2009/C 44/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 32, 7.2.2009

   Publicații anterioare

      JO C 19, 24.1.2009

      JO C 6, 10.1.2009

      JO C 327, 20.12.2008

      JO C 313, 6.12.2008

      JO C 301, 22.11.2008

      JO C 285, 8.11.2008

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza C-192/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 aprilie 2017 – Cobra SpA/Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 aprilie 2017 – Cobra SpA/Ministero dello Sviluppo Economico
   (Cauza C-192/17)
   (2017/C 231/09)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Cobra SpA

      Intimat: Ministero dello Sviluppo Economico

      Întrebările preliminare

               1)

               Directiva 1999/5/CE (1) trebuie interpretată în sensul că fabricantul, care recurge la procedura prevăzută la al doilea paragraf din anexa III, în situația în care există standarde armonizate care prevăd seria principalelor testări radio care trebuie efectuate, trebuie să se adreseze unui organism notificat și să însoțească ulterior marcajul CE (care atestă conformitatea cu cerințele principale prevăzute de aceeași directivă) de numărul de identificare al organismului notificat respectiv?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare și în ipoteza în care fabricantul – după ce a recurs la procedura prevăzută la al doilea paragraf din anexa III, în situația în care există standarde armonizate care prevăd seria principalelor testări radio care trebuie efectuate – a sesizat, însă, din inițiativă proprie un organism notificat, solicitându-i să confirme lista testărilor menționate mai sus, acesta trebuie să însoțească marcajul CE care atestă conformitatea cu cerințele principale prevăzute de Directiva 1999/5/CE de numărul de identificare al organismului notificat?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare și în ipoteza în care fabricantul – după ce a recurs la procedura prevăzută la al doilea paragraf din anexa III, în situația în care există standarde armonizate care prevăd seria principalelor testări radio care trebuie efectuate, și după ce a sesizat ulterior din inițiativă proprie un organism notificat, solicitându-i să confirme lista testărilor menționate mai sus – a însoțit din inițiativă proprie produsul de numărul de identificare al organismului sesizat, acesta trebuie să aplice numărul de identificare al organismului inclusiv pe produs și pe ambalajul aferent?

      (1)  Directiva 1999/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 1999 privind echipamentele hertziene și echipamentele terminale de telecomunicații și recunoașterea reciprocă a conformității acestora (JO L 91. P. 10. Ediție specială, 13/vol. 26, p. 73)


title: Cauza T-381/09: Acțiune introdusă la 25 septembrie 2009 — RWE Transgas/Comisia

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/22

         Acțiune introdusă la 25 septembrie 2009 — RWE Transgas/Comisia
   (Cauza T-381/09)
   2009/C 297/33
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: RWE Transgas a.s. (Praga, Republica Cehă) (reprezentanți: W. Deselaers, D. Seeliger și S. Einhaus, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea considerentului (89) litera (a) a treia teză al Deciziei C (2009) 4694 a Comisiei din 12 iunie 2009, în măsura în care înscrierile contabile ale reclamantei și ale Gazprom trebuie analizate cumulativ și, împreună, nu pot depăși 50 %, atât timp cât între acestea există contracte substanțiale de furnizare a gazului pe termen lung;

               —

               în subsidiar, anularea în tot a deciziei și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta, în calitate de importator de gaz în Republica Cehă, formulează acțiune împotriva unei scrisori a Comisiei din 12 iunie 2009 adresată autorității germane de reglementare în domeniul energiei (Bundesnetzagentur) prin care i se solicită modificarea anumitor aspecte ale derogării acordate în privința proiectului de gazoduct Ostseepipeline-Anbindungsleitung (denumit în continuare „OPAL”), în conformitate cu articolul 22 din Directiva 2003/55/CE (1). Reclamanta critică faptul că una dintre condițiile impuse de Comisie determină reducerea, chiar limitarea accesului său la capacitățile de transport și de depozitare ale OPAL în Republica Cehă.
   În susținerea acțiunii, reclamanta arată, în primul rând, că pârâta i-a încălcat dreptul la apărare întrucât nu i-a dat ocazia să își prezinte poziția cu privire la condiția impusă, înainte de adoptarea acesteia.
   În al doilea rând, reclamanta susține că pârâta i-a încălcat dreptul de acces la dosar întrucât nu i-a dat ocazia să consulte actele de procedură.
   În sfârșit, pârâta este criticată pentru încălcarea articolului 22 alineatul (4) din Directiva 2003/55/CE, precum și a principiilor proporționalității și egalității și a obligației de motivare (articolul 253 CE).

      (1)  Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE (JO L 176, p. 57, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 80).


title: Cauza T-243/09: Acțiune introdusă la 18 iunie 2009 — Fedecom/Comisia

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/43

         Acțiune introdusă la 18 iunie 2009 — Fedecom/Comisia
   (Cauza T-243/09)
   2009/C 205/78
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Fédération de l’Organisation Economique Fruits et Légumes (Fedecom) (Paris, Franța) (reprezentant: C. Galvez, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate în temeiul articolului 230 al patrulea paragraf din Tratatul CE;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei C(2009) 203 final din 28 ianuarie 2009 (1) prin care Comisia declarase incompatibile cu piața comună ajutoarele de stat acordate de Republica Franceză producătorilor de fructe și legume în cadrul „planurilor de urgență” care urmăresc să faciliteze comercializarea de produse agricole recoltate în Franța și obligase Republica Franceză să recupereze ajutoarele în cauză.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă trei motive întemeiate pe:

               —

               o nerespectare a noțiunii de ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE, în măsura în care Comisia ar fi considerat că plata cotizațiilor voluntare de către producători în cadrul planurilor de urgență (contribuțiile profesionale) constituie resurse de stat;

               —

               o nerespectare a prevederilor articolului 87 alineatul (3) CE, în măsura în care Comisia ar fi considerat că măsurile puse în aplicare în cadrul planurilor de urgență nu erau compatibile cu piața comună fără a efectua o analiză aprofundată a fiecărui plan de urgență;

               —

               o încălcare a principiului încrederii legitime, în măsura în care inacțiunea Comisiei timp de zece ani, deși aceasta trebuia să fie informată în mod obligatoriu despre existența planurilor de urgență, ar fi putut determina încrederea legitimă a producătorilor în legalitatea planurilor de urgență.

      (1)  JO L 127, p. 11.


title: Cauza C-390/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 2 octombrie 2009 — Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 2 octombrie 2009 — Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
   (Cauza C-390/09)
   2009/C 312/32
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Reti Televisive Italiane SpA (RTI)

      Pârâtă: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 18 și 18a din Directiva 89/552/CEE (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE (2), trebuie considerate dispoziții suficient de precise și necondiționate, de natură, după împlinirea termenului de transpunere, să aibă întâietate în fața normelor contrare de drept intern, să completeze, potrivit unei interpretări corecte a articolului 249 al treilea paragraf din tratat, normele naționale în materie și să fie aplicate de o autoritate administrativă, precum AGCOM, care are competențe de punere în aplicare a normelor de transpunere în temeiul legislației naționale?

               2.

               Articolele 18 și 18a din Directiva 89/552/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE, trebuie interpretate în sensul că, având în vedere durata minimă obligatorie de 15 minute a ferestrelor de difuzare consacrate teleshopping-ului, orice altă formă de teleshopping, chiar având o durată mai mare de 3 minute dar mai mică de 15 minute, trebuie considerată „spot de teleshopping” și supusă limitelor orare în vigoare pentru spoturile publicitare?

               3.

               Articolul 1 litera (c), articolele 10 și 11 și articolul 18 alineatul (3) din Directiva 89/552/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE, trebuie interpretate în sensul că anunțurile difuzate de către producător în legătură cu propriile sale programe, transmise gratuit, intră în noțiunea de publicitate în vederea aplicării normelor de identificare a mesajelor publicitare în raport cu restul programelor și a introducerii publicității în emisiunile de televiziune?

               4.

               Articolul 1 litera (c), articolele 10 și 11 și articolul 18 alineatul (3) din Directiva 89/552/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE, trebuie interpretate în sensul că activitățile de informare și de comunicare instituțională prevăzute de Legea italiană nr. 150 din 7 iunie 2000, inclusiv mesajele de utilitate socială și de interes public, intră în noțiunea de publicitate în vederea aplicării normelor de identificare a mesajelor publicitare în raport cu restul programelor și a introducerii publicității în emisiunile de televiziune?

      (1)  JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215.

      (2)  JO L 265, p. 42, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 232.


title: Cauza T-86/15: Acțiune introdusă la 20 februarie 2015 – Aston Martin Lagonda/OAPI (Reprezentarea unui calandru poziționat în partea din față a unui autovehicul)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/58

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2015 – Aston Martin Lagonda/OAPI (Reprezentarea unui calandru poziționat în partea din față a unui autovehicul)
   (Cauza T-86/15)
   (2015/C 138/75)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aston Martin Lagonda Ltd (Gaydon, Regatul Unit) (reprezentant: D. Farnsworth, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară indicată ca „altele”, reprezentând un calandru poziționat în partea din față a unui autovehicul – cererea de înregistrare nr. 12 218 418

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 18 decembrie 2014 în cauza R 1795/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care menține concluziile examinatorului potrivit cărora caracterul distinctiv al mărcii solicitate lipsea prima facie pentru produsele și serviciile în discuție;

               —

               admiterea publicării cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 12 218 418 și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-416/06: Ordonanța Tribunalului din 21 ianuarie 2011 — Sumitomo Chemical Agro Europe/Comisia

text:
               19.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/27

         Ordonanța Tribunalului din 21 ianuarie 2011 — Sumitomo Chemical Agro Europe/Comisia
   (Cauza T-416/06) (1)

   2011/C 89/53
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 42, 24.2.2007.


title: Cauza T-435/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 iunie 2009 — Danjaq/OAPI — Mission Productions (Dr. No) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Dr. No — Opoziția titularului unor mărci verbale neînregistrate și a semnelor Dr. No și Dr. NO — Lipsa condiției referitoare la existența unor mărci anterioare — Lipsa unui semn distinctiv utilizat în comerț — Articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b), alineatul (2) litera (c) și alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b), alineatul (2) litera (c) și alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Obligația de motivare — Articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/16

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 iunie 2009 — Danjaq/OAPI — Mission Productions (Dr. No)
   (Cauza T-435/05) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Dr. No - Opoziția titularului unor mărci verbale neînregistrate și a semnelor Dr. No și Dr. NO - Lipsa condiției referitoare la existența unor mărci anterioare - Lipsa unui semn distinctiv utilizat în comerț - Articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b), alineatul (2) litera (c) și alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b), alineatul (2) litera (c) și alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Obligația de motivare - Articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 193/22
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Danjaq, LLC (Santa Monica, California, Statele Unite) (reprezentanți: G. Hobbs, QC, G. Hollingworth, barrister, S. Skrein și L. Berg, solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Mission Productions Gesellschaft für Film-, Fernseh- und Veranstaltungsproduktion mbH (Munchen, Germania) (reprezentant: K. Lewinsky, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 21 septembrie 2005 (cauza R 1118/2004-1) privind o procedură de opoziție între Danjaq, LLC și Mission Productions Gesellschaft für Film-, Fernseh- und Veranstaltungsproduktion mbH.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Danjaq, LLC la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza C-517/13: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance de Namur – Belgia) – Proximus SA, fostă Belgacom SA, preluând acțiunea introdusă de Belgacom Mobile SA/Province de Namur (Trimitere preliminară — Rețele și servicii de comunicații electronice — Directiva 97/13/CE — Articolele 4 și 11 — Directiva 2002/20/CE — Articolul 6 — Condiții aferente autorizației generale și drepturilor de utilizare a frecvențelor radio și a numerelor și obligații specifice — Articolul 13 — Redevență pentru drepturile de instalare a infrastructurii — Domeniu de aplicare — Reglementare provincială — Taxă pe stâlpii și/sau pe unitățile de emisie și de recepție a rețelei de telefonie mobilă)

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance de Namur – Belgia) – Proximus SA, fostă Belgacom SA, preluând acțiunea introdusă de Belgacom Mobile SA/Province de Namur
   (Cauza C-517/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Rețele și servicii de comunicații electronice - Directiva 97/13/CE - Articolele 4 și 11 - Directiva 2002/20/CE - Articolul 6 - Condiții aferente autorizației generale și drepturilor de utilizare a frecvențelor radio și a numerelor și obligații specifice - Articolul 13 - Redevență pentru drepturile de instalare a infrastructurii - Domeniu de aplicare - Reglementare provincială - Taxă pe stâlpii și/sau pe unitățile de emisie și de recepție a rețelei de telefonie mobilă))
   (2016/C 068/03)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Namur

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Proximus SA, fostă Belgacom SA, preluând acțiunea introdusă de Belgacom Mobile SA

      Pârâtă: Province de Namur

      Dispozitivul

   Articolele 6 și 13 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca o taxă cum este cea în discuție în litigiul principal să fie impusă persoanei fizice sau juridice care exploatează un stâlp și/sau o unitate de emisie și de recepție a rețelei de telefonie mobilă.

      (1)  JO C 352, 30.11.2013.


title: Cauza C-617/13 P: Recurs introdus la 27 noiembrie 2013 de Repsol Lubricantes y Especialidades și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2013 în cauza T-496/07, Repsol Lubricantes y Especialidades și alții/Comisia

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/16

         Recurs introdus la 27 noiembrie 2013 de Repsol Lubricantes y Especialidades și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2013 în cauza T-496/07, Repsol Lubricantes y Especialidades și alții/Comisia
   (Cauza C-617/13 P)
   2014/C 24/28
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurente: Repsol Lubricantes y Especialidades, S.A., Repsol Petróleo, S.A. și Repsol, S. A. (reprezentanți: L. Ortiz Blanco, J.L. Buendía Sierra, M. Muñoz de Juan, Á. Givaja Sanz și A. Lamadrid de Pablo, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

               1.

               Anularea hotărârii atacate cu privire la:

                           —

                           imputarea răspunderii solidare a Repsol Petróleo, S.A. și a Repsol YPF, S.A. (în prezent Repsol, S.A.)

                           —

                           luarea în considerare în mod eronat a perioadei 1998-2002 în vederea calculării amenzii

                           —

                           luarea în considerare în mod eronat a cuantumului de bază al amenzii stabilit de Comisie, fără exercitarea propriei competențe de fond, și încălcarea principiului proporționalității.

               2.

               anularea deciziei atacate în această privință;

               3.

               reducerea, în temeiul competenței de fond, a cuantumului amenzii la cuantumul pe care Curtea îl consideră oportun;

               4.

               declararea duratei procedurii jurisdicționale în fața Tribunalului ca fiind excesivă și nejustificată, cu încălcarea dreptului la o cale de atac efectivă și a dreptului la judecarea cauzei sale în mod echitabil în termen rezonabil (articolul 47 din cartă și articolul 6 din CEDO);

               5.

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               În primul rând, Repsol invocă o eroare de drept în metodologia utilizată în hotărâre pentru valorificarea probelor prezentate în susținerea autonomiei comerciale depline și efective a filialei, Repsol Lubricantes y Especialidades, S.A. sau, în subsidiar, nemotivarea.

               2.

               În al doilea rând, Repsol consideră că hotărârea interpretează în mod eronat Comunicarea privind cooperarea din 2002.

               3.

               În al treilea rând, Repsol consideră că hotărârea încalcă articolul 261 TFUE și principiul proporționalității întrucât Tribunalul și-a încălcat obligația de a efectua o examinare pe fond cu privire la sancțiunile în materie de concurență.

               4.

               În ultimul rând, Repsol invocă o încălcare de către Tribunal a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (1) și a articolului 6 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului întrucât nu a soluționat cauza într-un termen rezonabil.

      (1)  JO 2000, C 364, p. 1.


title: Cauza T-155/12: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2012 — Schulze/OAPI — NKL (Klassiklotterie)

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/31

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2012 — Schulze/OAPI — NKL (Klassiklotterie)
   (Cauza T-155/12)
   2012/C 165/52
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamant: Hans Gerd Schulze (Hamburg, Germania) (reprezentant: K. Lodigkeit, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: NKL Nordwestdeutsche Klassenlotterie (Hamburg)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 30 ianuarie 2012 (cauza R 600/2011-4) în măsura în care a refuzat înregistrarea mărcii „Klassiklotterie”;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamantul

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Klassiklotterie” pentru produse și servicii din clasele 28, 35 și 41 (cererea nr. 8 554 354)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: NKL Nordwestdeutsche Klassenlotterie

      Marca sau semnul invocat: marca verbală germană „NKL-Klassiklotterie” pentru produse și servicii din clasele 16, 35 și 41 (marca nr. 2 904 650)

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, având în vedere că nu există niciun risc de confuzie între mărcile în conflict.


title: Cauza C-98/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Mercantil n o 7 de Madrid (Spania) la 4 martie 2008 — Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) și Asociación de Artistas Intérpretes o Ejecutantes — Sociedad de Gestión de España (AIE)/Sogecable, S. A. și Canal Satélite Digital S. L.

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Mercantil no 7 de Madrid (Spania) la 4 martie 2008 — Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) și Asociación de Artistas Intérpretes o Ejecutantes — Sociedad de Gestión de España (AIE)/Sogecable, S. A. și Canal Satélite Digital S. L.
   (Cauza C-98/08)
   (2008/C 128/39)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Juzgado de lo Mercantil no 7 de Madrid
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) și Asociación de Artistas Intérpretes o Ejecutantes — Sociedad de Gestión de España (AIE)

      Pârâte: Sogecable, S. A. și Canal Satélite Digital S.L
   Întrebarea preliminară
   Dreptul comunitar și, în mod specific, Directiva 92/100/CEE (1) a Consiliului din 19 noiembrie 1992 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale permit statelor membre să adopte o dispoziție precum articolul 109.1 din Legea 22/1987 din 11 noiembrie privind proprietatea intelectuală, prin care se recunoaște producătorilor de fonograme publicate în scopuri comerciale dreptul exclusiv de a autoriza comunicarea publică a fonogramelor și a copiilor acestora?

      (1)  JO L 346, p. 61, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 120.


title: Cauza C-336/10: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 8 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Craiova — România) — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu/Victor Vinel Ijac [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Impozite interne — Articolul 110 TFUE — Taxă pe poluare aplicată cu ocazia primei înmatriculări a autovehiculelor]

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/8

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 8 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Craiova — România) — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu/Victor Vinel Ijac
   (Cauza C-336/10) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Impozite interne - Articolul 110 TFUE - Taxă pe poluare aplicată cu ocazia primei înmatriculări a autovehiculelor)
   2011/C 211/13
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Craiova

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu

      Pârât: Victor Vinel Ijac

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Curtea de Apel Craiova — Înmatricularea unor vehicule de ocazie înmatriculate anterior în alte state membre — Taxă de mediu aplicată autovehiculelor cu ocazia primei lor înmatriculări într-un anumit stat membru — Compatibilitatea reglementării naționale cu articolul 110 TFUE

      Dispozitivul

   Articolul 110 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru să instituie o taxă pe poluare aplicată autovehiculelor cu ocazia primei lor înmatriculări în acest stat membru, dacă regimul acestei măsuri fiscale este astfel stabilit încât descurajează punerea în circulație, în statul membru menționat, a unor vehicule de ocazie cumpărate în alte state membre, fără însă a descuraja cumpărarea unor vehicule de ocazie având aceeași vechime și aceeași uzură de pe piața națională.

      (1)  JO C 274, 9.10.2010.