title: Cauza T-435/14: Hotărârea Tribunalului din 22 septembrie 2016 – Tose’e Ta’avon Bank/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Excepție de nelegalitate — Atribuirea unei competențe de executare Consiliului — Criteriu care vizează entitățile care furnizează sprijin guvernului iranian — Eroare de drept — Eroare de fapt — Obligație de motivare — Proporționalitate — Drepturi fundamentale”)

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/11

         Hotărârea Tribunalului din 22 septembrie 2016 – Tose’e Ta’avon Bank/Consiliul
   (Cauza T-435/14) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Excepție de nelegalitate - Atribuirea unei competențe de executare Consiliului - Criteriu care vizează entitățile care furnizează sprijin guvernului iranian - Eroare de drept - Eroare de fapt - Obligație de motivare - Proporționalitate - Drepturi fundamentale”))
   (2016/C 410/13)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Tose’e Ta’avon Bank (Teheran, Iran) (reprezentant: J.-M. Thouvenin, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Vitro și M. Bishop, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea deciziei Consiliului Uniunii Europene de a menține înscrierea numelui reclamantei pe lista care figurează în anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO 2010, L 195, p. 39) și pe lista care figurează în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO 2012, L 88, p. 1), astfel cum a fost comunicată printr-un aviz din 15 martie 2014.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Tose’e Ta’avon Bank la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 253, 4.8.2014.


title: Cauza T-190/15: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2015 – Intervog/OAPI (meet me)

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/42

         Acțiune introdusă la 16 aprilie 2015 – Intervog/OAPI (meet me)
   (Cauza T-190/15)
   (2015/C 198/58)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Intervog (Paris, Franţa) (reprezentant: M.-R. Hirsch, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „meet me” – cererea de înregistrare nr. 12 010 781

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 11 februarie 2015 în cauza R 845/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009 (lipsă de motivare);

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (eroare de apreciere la analizarea caracterului distinctiv al mărcii);

               —

               încălcarea principiului egalității.


title: Cauza T-95/09 R III: Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 noiembrie 2010 — United Phosphorus/Comisia ( Măsuri provizorii — Directiva 91/414/CEE — Decizie privind neincluderea napropamidului în anexa I la Directiva 91/414 — Prelungirea unei măsuri de suspendare a executării )

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/39

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 noiembrie 2010 — United Phosphorus/Comisia
   (Cauza T-95/09 R III)
   (Măsuri provizorii - Directiva 91/414/CEE - Decizie privind neincluderea napropamidului în anexa I la Directiva 91/414 - Prelungirea unei măsuri de suspendare a executării)
   2011/C 30/70
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: United Phosphorus Ltd (Warrington, Cheshire, Regatul Unit) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Parpala și F. Wilman, agenți)

      Obiectul

   Cerere având ca obiect prelungirea măsurii de suspendare a executării Deciziei 2008/902/CE a Comisiei din 7 noiembrie 2008 privind neincluderea napropamidului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță (JO L 326, p. 35)

      Dispozitivul

               1.

               Măsura de suspendare a executării prevăzută la punctul 1 din dispozitivul Ordonanței președintelui Tribunalului din 28 aprilie 2009, United Phosphorus/Comisia (T-95/09 R, nepublicată în Repertoriu) se prelungește până la data de 31 decembrie 2011, însă nu mai târziu de data adoptării deciziei în acțiunea principală în cazul în care aceasta are loc înaintea acestei date.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-392/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 25 iulie 2011 — Field Fisher Waterhouse LLP/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 25 iulie 2011 — Field Fisher Waterhouse LLP/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
   (Cauza C-392/11)
   2011/C 282/27
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din acțiunea principală

      Apelantă: Field Fisher Waterhouse LLP

      Intimați: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Întrebările preliminare

               1.

               Întrebarea principală în prezenta cauză este dacă serviciile prestate de proprietari în temeiul unui contract de locațiune încheiat cu locatarii lor (denumite în continuare „serviciile”) ar trebui considerate drept un element al unei prestații unice de închiriere de imobile, scutită de la plata TVA-ului, fie pentru motivul că serviciile formează, în mod obiectiv, o prestație economică unică indivizibilă împreună cu locațiunea, fie pentru motivul că acestea sunt „accesorii” închirierii, care constituie prestația principală (denumită în continuare „prestația principală”). Pentru a răspunde la această întrebare și având în vedere Hotărârea Curții de Justiție pronunțată în cauza Tellmer (C-572/07), ce relevanță prezintă faptul că serviciile ar putea fi (dar de fapt nu sunt) prestate de alte persoane decât proprietarii deși, potrivit termenilor contractelor de locațiune în cauză, locatarii nu au avut altă opțiune decât de a accepta ca serviciile să fie prestate de proprietari?

               2.

               Pentru a stabili dacă există o prestație unică, prezintă relevanță faptul că neplata cheltuielilor de întreținere de către locatar dă proprietarului dreptul nu doar de a refuza să presteze serviciile, ci și de a rezilia contractul de locațiune încheiat cu locatarul?

               3.

               În ipoteza în care răspunsul la prima întrebare este în sensul relevanței aspectului că terții au posibilitatea de a presta servicii direct locatarului, acesta reprezintă doar un factor contributiv atunci când se stabilește dacă serviciile constituie o prestație economică unică indivizibilă — a cărei separare ar avea un caracter artificial — sau o prestație accesorie prestației principale ori reprezintă un factor determinant? În cazul în care este doar un factor contributiv sau nu prezintă deloc relevanță, ce alți factori sunt relevanți pentru a stabili dacă serviciile reprezintă o prestație accesorie? În special, în ce măsură este relevant aspectul că serviciile sunt prestate în spațiile care constituie obiectul închirierii sau în legătură cu acestea ori în alte părți ale imobilului?

               4.

               În ipoteza în care posibilitatea ca serviciile să fie prestate de terți prezintă relevanță, ceea ce este în mod special relevant este aspectul dacă serviciile ar putea fi prestate din punct de vedere juridic de terți, deși în practică ar fi dificil să se realizeze sau să se convină cu proprietarul acest lucru, ori posibilitatea practică sau practica comună referitoare la prestarea acestor servicii?

               5.

               Serviciile din prezenta cauză reprezintă o gamă de servicii care sunt prestate în schimbul unor cheltuieli de întreținere globale. În ipoteza în care unele dintre aceste servicii (de exemplu, serviciile de curățenie a părților comune, serviciile de securitate) nu fac parte dintr-o prestație economică unică indivizibilă sau trebuie considerate ca fiind accesorii prestației principale, dar alte servicii fac parte dintr-o prestație economică unică indivizibilă, ar fi corect ca, pentru a stabili care este procentul din chirie care trebuie impozitat în scopuri de TVA și care este procentul care nu trebuie impozitat în aceste scopuri, să se împartă costurile totale între diferitele servicii? În subsidiar, ar fi corect să se considere că serviciile prestate sunt atât de strâns legate între ele încât să formeze „o singură prestație economică indivizibilă, a cărei separare ar avea un caracter artificial”, fiind în sine o prestație unică separată de închirierea bunului imobil?


title: Cauza T-330/12: Acțiune introdusă la 19 iulie 2012 — Hut.com/OAPI — Intersport France (THE HUT)

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/27

         Acțiune introdusă la 19 iulie 2012 — Hut.com/OAPI — Intersport France (THE HUT)
   (Cauza T-330/12)
   2012/C 295/48
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Hut.com Ltd (Northwich, Regatul Unit) (reprezentant: S. Malynicz, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Intersport France (Longjumeau, Franța)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei pronunțate la 27 aprilie 2012 în cauza R 814/2011-2 de Camera a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale); și

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs să suporte propriile cheltuieli de judecată și să le plătească pe cele efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „THE HUT”, pentru, inter alia, servicii din clasa 35 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8394091.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea mărcii franceze nr. 33228708 a mărcii verbale „LA HUTTE”, pentru produse din clasele 3, 5, 18, 22, 25 și 28.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia atacată.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-224/12: Ordonanța Tribunalului din 25 iunie 2014 – Accorinti și alții/BCE ( „Acțiune în anulare — Politică economică și monetară — BCE — Bănci centrale naționale — Restructurarea datoriei publice elene — Eligibilitatea titlurilor de creanță tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Grecia în scopul unor operațiuni de politică monetară ale Eurosistemului — Conservarea pragului de calitate a creditului suficientă pentru menținerea eligibilității — Îmbunătățire a calității colateralului sub forma unui program de răscumpărare de titluri în beneficiul băncilor centrale naționale — Creditori privați — Imputabilitatea anumitor efecte juridice actului atacat — Lipsa interesului de a exercita acţiunea — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate” )

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/49

         Ordonanța Tribunalului din 25 iunie 2014 – Accorinti și alții/BCE
   (Cauza T-224/12) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Politică economică și monetară - BCE - Bănci centrale naționale - Restructurarea datoriei publice elene - Eligibilitatea titlurilor de creanță tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Grecia în scopul unor operațiuni de politică monetară ale Eurosistemului - Conservarea pragului de calitate a creditului suficientă pentru menținerea eligibilității - Îmbunătățire a calității colateralului sub forma unui program de răscumpărare de titluri în beneficiul băncilor centrale naționale - Creditori privați - Imputabilitatea anumitor efecte juridice actului atacat - Lipsa interesului de a exercita acţiunea - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate”))
   2014/C 315/83
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamanți: Alessandro Accorinti (Nichelino, Italia) și ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentanți: S. Sutti și R. Spelta, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: inițial A. Sáinz de Vicuña Barroso, S. Bening și P. Papapaschalis, ulterior S. Bening și P. Papapaschalis, agenți, asistați de E. Castellani, de T. Lübbig și de B. Kaiser, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2012/153/UE a Băncii Centrale Europene din 5 martie 2012 privind eligibilitatea titlurilor de creanță tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Elenă în contextul ofertei de preschimbare a datoriei lansate de Republica Elenă (BCE/2012/3) (JO L 77, p. 19)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Îi obligă pe domnul Alessandro Accorinti și pe ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 243, 11.8.2012.


title: Cauza T-742/16 RENV: Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2017 – CW/Parlamentul („Funcție publică — Funcționari — Hărțuire morală — Articolul 12a din statut — Obligație de asistență — Norme interne referitoare la Comitetul consultativ privind hărțuirea și prevenirea acesteia la locul de muncă — Articolul 24 din statut — Cerere de asistență — Respingere — Decizie de respingere a reclamației — Conținut autonom — Caracterul prematur al reclamației — Lipsă — Rolul și prerogativele Comitetului consultativ privind hărțuirea și prevenirea acesteia la locul de muncă — Sesizare facultativă de către funcționar — Răspundere extracontractuală”)

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/25

         Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2017 – CW/Parlamentul
   (Cauza T-742/16 RENV) (1)

   ((„Funcție publică - Funcționari - Hărțuire morală - Articolul 12a din statut - Obligație de asistență - Norme interne referitoare la Comitetul consultativ privind hărțuirea și prevenirea acesteia la locul de muncă - Articolul 24 din statut - Cerere de asistență - Respingere - Decizie de respingere a reclamației - Conținut autonom - Caracterul prematur al reclamației - Lipsă - Rolul și prerogativele Comitetului consultativ privind hărțuirea și prevenirea acesteia la locul de muncă - Sesizare facultativă de către funcționar - Răspundere extracontractuală”))
   (2017/C 221/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CW (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: E. Taneva și M. Dean, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE, având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei Parlamentului din 8 aprilie 2013 de respingere a cererii de asistență formulate de reclamantă cu privire la pretinsa hărțuire morală a cărei victimă apreciază că a fost din vina superiorilor săi ierarhici, precum și anularea deciziei secretarului general al Parlamentului din 23 octombrie 2013 de respingere a reclamației acesteia din 9 iulie 2013 și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care pretinde că l-ar fi suferit

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia din 23 octombrie 2013 a secretarului general al Parlamentului European de respingere, în calitate de autoritate împuternicită să facă numiri, a reclamației introduse de CW la 9 iulie 2013.

               2)

               Respinge ca inadmisibilă acțiunea în anularea deciziei Parlamentului din 8 aprilie 2013 de respingere a cererii de asistență formulate de CW.

               3)

               Obligă Parlamentul la plata către CW, pentru prejudiciul moral suferit, a sumei de 2 000 de euro, majorată cu dobânzi de întârziere începând de la data pronunțării prezentei hotărâri, la rata aplicată de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru operațiunile sale principale de refinanțare.

               4)

               Respinge în rest cererea de despăgubire.

               5)

               Obligă Parlamentul să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de CW în cadrul procedurii inițiale în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene în cadrul acțiunii în cauza F-124/13, în cadrul procedurii în recurs în cauza T-309/15 P și în cadrul prezentei proceduri de trimitere spre rejudecare în cauza T-742/16 RENV.

      (1)  JO C 52, 22.2.2014 (cauză înregistrată inițial în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-124/13).


title: Cauza C-117/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 9 martie 2015 – Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH/Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 9 martie 2015 – Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH/Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)
   (Cauza C-117/15)
   (2015/C 198/23)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Köln

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH

      Intimată: Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)

      Întrebările preliminare

               1.

               Aspectul dacă există o comunicare publică în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29 (1) și/sau în sensul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115 (2), trebuie apreciat întotdeauna conform acelorași criterii, și anume

                           —

                           că un utilizator, având cunoștință deplină a consecințelor comportamentului său, acționează în sensul punerii la dispoziția terților a unei opere protejate, la care nu ar avea acces în lipsa acțiunilor întreprinse de acesta;

                           —

                           că „public” înseamnă un număr nedeterminat de potențiali beneficiari ai prestației și include în același timp un număr destul de important de persoane, condiția privind caracterul nedeterminat fiind îndeplinită dacă este vorba despre „persoane în general”, și nu despre persoane care fac parte dintr-un grup privat, iar printr-un „un număr destul de important de persoane” se înțelege depășirea unui anumit prag minim, astfel încât un grup format dintr-un număr prea mic sau nesemnificativ de persoane afectate nu îndeplinește acest criteriu, în timp ce, în acest context, este necesar să se cunoască nu numai numărul de persoane care au acces simultan la aceste opere, ci și numărul de persoane care au acces succesiv la această operă;

                           —

                           că este vorba despre un public nou pentru care se difuzează opera, așadar un public care nu a fost luat în considerare de autorul operei atunci când a permis utilizarea prin intermediul comunicării publice, cu excepția cazului în care comunicarea ulterioară se realizează conform unei proceduri tehnice specifice, care este diferită de comunicarea inițială

                           —

                           că nu este irelevant aspectul dacă utilizarea respectivă servește unor scopuri lucrative, dacă publicul este dispus să recepționeze această transmisie și nu „intră în contact” cu ea în mod accidental, aceasta nefiind însă o premisă obligatorie pentru o comunicare publică?

               2.

               În cazuri similare celui din procedura principală, în care operatorul unui centru de refacere instalează în spațiile sale televizoare conectate la semnal de transmisie, permițând astfel vizionarea de emisiuni de televiziune, aspectul dacă există o comunicare publică se analizează conform noțiunii „comunicare publică” prevăzute la articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29 sau conform celei prevăzute la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115, atunci când emisiunile de televiziune puse la dispoziție implică drepturile de autor și drepturile conexe ale unui număr mare de participanți, în special compozitori, textieri și editori muzicali, însă și artiști performeri, producători de fonograme, autori ai unor opere literare cât și editurile acestora?

               3.

               În cazuri precum cel din procedura principală, în care operatorul unui centru de refacere instalează în spațiile sale televizoare conectate la semnal de transmisie, permițând astfel pacienților săi vizionarea de emisiuni de televiziune, este vorba despre o „comunicare publică” în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29 sau cu articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115?

               4.

               Dacă în cazuri precum cel din procedura principală se consideră că există o comunicare publică: Curtea își menține jurisprudența potrivit căreia în cazul difuzării unor fonograme protejate în cadrul unor transmisii radio pentru pacienții unui cabinet de medicină dentară (a se vedea Hotărârea din 15 martie 2012, C-135/10, SCF) (3) sau a unor instituții similare nu are loc o comunicare publică?

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).

      (2)  Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale (JO L 376, p. 28, Ediție specială, 17/vol. 3, p. 14).

      (3)  EU:C:2012:140.


title: Cauza C-430/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 2 septembrie 2010 — Hristo Gaydarov/Director na Glavna direktsia „Ohranitelna politsia” pri Ministerstvo na vatreshnite raboti

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 2 septembrie 2010 — Hristo Gaydarov/Director na Glavna direktsia „Ohranitelna politsia” pri Ministerstvo na vatreshnite raboti
   (Cauza C-430/10)
   ()
   2010/C 301/21
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Hristo Gaydarov

      Pârât: Director na Glavna direktsia „Ohranitelna politsia” pri Ministerstvo na vatreshnite raboti

      Întrebările preliminare

               1.

               În împrejurările din acțiunea principală, articolul 27 alineatele (1) și (2) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (1) trebuie interpretat în sensul că este aplicabil atunci când unui resortisant al unui stat membru i se interzice părăsirea teritoriului propriului stat deoarece a săvârșit într-un stat terț o infracțiune care are ca obiect substanțele narcotice, în măsura în care coexistă următoarele împrejurări:

                           1.1.

                           dispozițiile menționate ale directivei nu au fost transpuse în mod expres în privința propriilor resortisanți ai statului membru;

                           1.2.

                           motivele menționate de legiuitorul național în vederea adoptării obiectivelor admise pentru o restricție privind libera circulație a cetățenilor bulgari se întemeiază pe Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (2) și

                           1.3.

                           aplicarea măsurilor administrative se realizează în temeiul articolului 71 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985, precum și cu respectarea considerentelor (5) și (20) ale Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen?

               2.

               În împrejurările din acțiunea principală, din restricțiile și condițiile prevăzute pentru exercitarea dreptului la liberă circulație al cetățenilor Uniunii, precum și din dispozițiile adoptate pentru aplicarea acestora în conformitate cu dreptul Uniunii, printre care se numără articolul 71 alineatele (1), (2) și (5) din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen coroborat cu considerentele (5) și (20) ale Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen), rezultă că este permisă o normă juridică națională care prevede că un stat membru îi aplică unui cetățean al acestuia măsura administrativă coercitivă care „îi interzice să părăsească țara” pentru săvârșirea unei infracțiuni care are ca obiect substanțe narcotice, dacă cetățeanul respectiv a fost condamnat pentru această faptă de instanța unui stat terț?

               3.

               În împrejurările din acțiunea principală, restricțiile și condițiile prevăzute pentru exercitarea dreptului de liberă circulație al cetățenilor Uniunii, precum și dispozițiile adoptate pentru aplicarea acestora în conformitate cu dreptul Uniunii, printre care se numără articolul 71 alineatele (1), (2) și (5) din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen coroborat cu considerentele (5) și (20) la Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen), trebuie interpretate în sensul că, prin condamnarea cetățeanului unui stat membru de instanța unui stat terț pentru o faptă încadrată conform dreptului acestui stat membru ca infracțiune gravă săvârșită cu intenție care are ca obiect substanțe narcotice, se consideră că, din motive de prevenție generală și specială, inclusiv asigurarea într-o mai mare măsură a protecției sănătății altor persoane pe baza principiului precauției, comportamentul personal al cetățeanului respectiv reprezintă o amenințare reală, prezentă și suficient de gravă la adresa unui interes fundamental al societății pe o perioadă viitoare stabilită cu exactitate prin lege, care nu are legătură cu perioada de executare a pedepsei aplicate, dar care se încadrează în termenul de reabilitare?

      (1)  JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56.

      (2)  JO L 105, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 8, p. 5.


title: Cauza C-180/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 7 aprilie 2017 – X, Y/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 7 aprilie 2017 – X, Y/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Cauza C-180/17)
   (2017/C 202/18)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: X, Y

      Pârât: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 13 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, p. 98, denumită în continuare „Directiva privind returnarea”) coroborat cu articolele 4 și 18, cu articolul 19 alineatul (2) și cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că dreptul Uniunii prevede că un apel, în măsura în care este prevăzut de dreptul național în cadrul unei proceduri îndreptate împotriva unei măsuri care conține o decizie de returnare în sensul articolului 3 alineatul (4) din Directiva 2008/115/CE, trebuie să aibă un efect suspensiv automat atunci când resortisantul țării terțe susține că executarea deciziei de returnare implică un risc serios de încălcare a principiului nereturnării? Cu alte cuvinte, într-un asemenea caz va trebui să se suspende expulzarea resortisantului țării terțe până la expirarea termenului de introducere a apelului sau – în cazul în care s-a introdus apel – până la soluționarea acestuia, fără să fie necesar ca resortisantul țării terțe să formuleze o cerere separată în acest sens?

               2)

               Articolul 46 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (revizuire) (JO 2013, L 180, p. 60) coroborat cu articolele 4 și 18, cu articolul 19 alineatul (2) și cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că dreptul Uniunii prevede că un apel, în măsura în care este prevăzut de dreptul național în cadrul unei proceduri referitoare la respingerea unei cereri de protecție internațională, trebuie să aibă un efect suspensiv automat? Cu alte cuvinte, într-un asemenea caz va trebui să se suspende expulzarea unui solicitant de azil până la expirarea termenului de introducere a apelului sau – în cazul în care s-a introdus apel – până la soluționarea acestuia, fără să fie necesar ca solicitantul de azil să formuleze o cerere separată în acest sens?

               3)

               Pentru a exista un efect suspensiv automat în sensul menționat mai sus, prezintă relevanță aspectul dacă cererea de protecție internațională care a făcut obiectul acțiunii și al apelului a fost respinsă pentru unul dintre motivele prevăzute la articolul 46 alineatul (6) din Directiva 2013/32/UE?
               Sau se aplică cerința în privința tuturor categoriilor de decizii în materie de azil menționate în această directivă?


title: Cauza C-475/09 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2009 de Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 9 septembrie 2009 în cauza T-227/01 — T-229/01 și T-265/01, T-266/01 și T-270/01, Diputación Foral de Álava și Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/16

         Recurs introdus la 26 noiembrie 2009 de Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 9 septembrie 2009 în cauza T-227/01 — T-229/01 și T-265/01, T-266/01 și T-270/01, Diputación Foral de Álava și Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-475/09 P)
   2010/C 37/17
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurent: Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (reprezentanți: I. Sáenz-Cortabarría Fernández și M. Morales Isasi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa, Comisia Comunităților Europene și Comunidad Autónoma de la Rioja

      Concluziile recurentului

               —

               Declararea admisibilității și temeiniciei recursului;

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               admiterea acțiunii prezentate în primă instanță, concret, cererea subsidiară de anulare a articolului 3 din decizia atacată;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunalul de Primă Instanță și, în acest caz, obligarea acestuia la administrarea probei respinse;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedurile primă instanță și în recurs și obligarea intervenientei, Comunidad Autónoma de la Rioja, la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Eroare de drept, prin faptul că TPI a apreciat că, în cazul concret, nu există circumstanțe excepționale care justifică încrederea legitimă în legalitatea dispoziției fiscale în litigiu care împiedică dispunerea recuperării ajutoarelor în conformitate cu articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 (1) în legătură cu principiul protecției încrederii legitime. Denaturarea condițiilor dezbaterii în instanță și încălcarea principiului contradictorialității. Încălcarea jurisprudenței privind motivarea.
               Nici diferența formală dintre dispoziția fiscală în litigiu și dispoziția care face obiectul Deciziei 93/337 (2), nici faptul că ar fi fost posibilă motivarea de către Comisie a criteriului de selectivitate în alt mod decât cel care figurează în mod explicit în Decizia 93/337, nici declarația de incompatibilitate care figurează în Decizia 93/337 nu constituie motive de drept suficiente pentru ca TPI să nu aprecieze existența unei circumstanțe excepționale care, ca atare sau împreună cu alte circumstanțe prezente în speță, împiedică Comisia să dispună recuperarea ajutoarelor la care se referă decizia atacată.
               Întrucât a considerat că dispozițiile în litigiu în cauzele conexate T-30/01-T-32/01 și T-86/02-T-88/02 nu sunt analoge dispoziției fiscale în litigiu din motive de tehnică fiscală și de amplitudine a avantajelor, TPI a denaturat condițiile dezbaterii între părțile în litigiu, a ignorat principiul contradictorialității și a săvârșit, mai mult, o încălcare vădită a jurisprudenței determinate privind motivarea.
               TPI a săvârșit o eroare de drept întrucât a considerat că atitudinea Comisiei în privința exercițiului fiscal 1993, precum și în privința avantajului fiscal din Legea 22/1993, nu constituie o circumstanță excepțională care ar fi putut justifica încrederea legitimă în legalitatea dispoziției fiscale în litigiu care să împiedice recuperarea ajutoarelor în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 ca fiind contrară principiului protecției încrederii legitime.

               2.

               Eroare de drept prin faptul că TPI nu a respectat normele de procedură în materia administrării probelor și a decis să nu admită proba propusă de reclamant privind prezentarea anumitor documente ale Comisiei care, în lumina argumentelor utilizate de TPI pentru a respinge concluziile reclamantului, se dovedește esențială pentru apărarea intereselor sale. Încălcarea dreptului la un proces echitabil, a principiului egalității armelor și a dreptului la apărare.
               Întrucât nu a administrat proba solicitată, TPI a încălcat dreptul fundamental la un proces echitabil al reclamantului, întrucât a respins administrarea unei probe care se dovedește esențială pentru reclamant, încălcând astfel dreptul său la apărare, în măsura în care cererea sa a fost respinsă cu argumentul că nu a făcut dovada exact a faptului pe care pretindea să îl dovedească cu proba care nu a fost administrată: și anume, dacă nu reprezintă poziția explicită definitivă a Comisiei cu privire la plângerea din 1994 împotriva unei dispoziții identice în esență adoptată în 1993, cel puțin atitudinea Comisiei ar constitui o circumstanță excepțională în măsura în care o astfel de atitudine ar fi determinat încrederea legitimă în legalitatea dispozițiilor fiscale din 1993, ceea ce a condus la adoptarea dispoziției fiscale în litigiu în 1996.

      (1)  al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).

      (2)  a Comisiei din 10 mai 1993 privind o schemă de ajutoare fiscale pentru investiții în Țara Bascilor (JO L 134, p. 25).


title: Cauza T-9/13: Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2015 – National Iranian Gas Company/Consiliul „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Excepție de nelegalitate — Eroare de drept — Proporționalitate — Dreptul de proprietate — Competența Consiliului — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Reexaminarea măsurilor restrictive adoptate — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Eroare de apreciere”

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/31

         Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2015 – National Iranian Gas Company/Consiliul
   (Cauza T-9/13) (1)

   („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Excepție de nelegalitate - Eroare de drept - Proporționalitate - Dreptul de proprietate - Competența Consiliului - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Reexaminarea măsurilor restrictive adoptate - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Eroare de apreciere”)
   (2015/C 198/41)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: The National Iranian Gas Company (Teheran, Iran) (reprezentanţi: E. Glaser şi S. Perrotet, avocaţi)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Vitro şi M. Bishop, agenţi)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare în parte a articolului 1 punctul (8) din decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 58) și, pe de altă parte, cerere de anulare a Deciziei 2012/635, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 16) și a deciziei comunicate prin scrisoarea Consiliului din 14 martie 2014, în măsura în care privesc înscrierea denumirii reclamantei în anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39) și în anexa IX la Regulamentul (UE) nr.o267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă National Iranian Gas Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 79, 16.3.2013.


               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/2

         Liste privind stabilirea compunerii completelor de judecată
   (2008/C 51/04)
   Cu ocazia reuniunii din 15 ianuarie 2008, Curtea a întocmit lista prevăzută la articolul 11b alineatul (2) din Regulamentul de procedură în vederea stabilirii compunerii Marii Camere, după cum urmează:

               domnul Tizzano

               domnul Kasel

               domnul Cunha Rodrigues

               doamna Toader

               doamna Silva de Lapuerta

               domnul Arabadjiev

               domnul Schiemann

               domnul von Danwitz

               domnul Makarczyk

               domnul Bonichot

               domnul Kūris

               doamna Lindh

               domnul Juhász

               domnul Bay Larsen

               domnul Arestis

               domnul Ó Caoimh

               domnul Borg Barthet

               domnul Levits

               domnul Ilešič

               domnul Lõhmus

               domnul Malenovský

               domnul Klučka

         Cu ocazia reuniunii din 15 ianuarie 2008, Curtea a întocmit lista prevăzută la articolul 11c alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul de procedură în vederea stabilirii compunerii Camerei întâi, după cum urmează:

               domnul Tizzano

               domnul Kasel

               domnul Borg Barthet

               domnul Levits

               domnul Ilešič

         Cu ocazia reuniunii din 15 ianuarie 2008, Curtea a întocmit lista prevăzută la articolul 11c alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură în vederea stabilirii compunerii Camerei a cincea, după cum urmează:

               domnul Borg Barthet

               domnul Ilešič

               domnul Levits

               domnul Kasel


title: Cauza T-484/11: Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2012 — Skyhawke Technologies/OAPI — British Sky Broadcasting și Sky IP International (SKYCADDIE)

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/38

         Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2012 — Skyhawke Technologies/OAPI — British Sky Broadcasting și Sky IP International (SKYCADDIE)
   (Cauza T-484/11) (1)

   2012/C 355/80
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 319, 29.10.2011.


title: Cauza T-199/06: Ordonanța Tribunalului din 17 decembrie 2009 — Akzo Nobel și alții/Comisia

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/48

         Ordonanța Tribunalului din 17 decembrie 2009 — Akzo Nobel și alții/Comisia
   (Cauza T-199/06) (1)

   2010/C 37/72

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


               15.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 467/26

         Acțiune introdusă la 26 septembrie 2016 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-13/16)
   (2016/C 467/13)
   La data de 26 septembrie 2016, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Carsten Zatschler, Audur Ýr Steinarsdóttir și Øyvind Bø, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, 35, Rue Belliard, B-1040 Bruxelles, a introdus la Curtea de Justiție a AELS o acțiune împotriva Islandei.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               Să constate că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care decurg din actul menționat la punctul 17h din capitolul II din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2000/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 iunie 2000 privind controlul tehnic rutier al vehiculelor utilitare care circulă în Comunitate), prin faptul că nu a introdus controalele tehnice rutiere prevăzute de articolul 3 alineatul (1) din act.

               2.

               Să dispună ca Islanda să suporte cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Cererea se referă la nerespectarea de către Islanda, până la data de 16 septembrie 2014, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 16 iulie 2014 referitor la faptul că statul islandez nu și-a respectat obligațiile care decurg din actul menționat la punctul 17h din capitolul II din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2000/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 iunie 2000 privind controlul tehnic rutier al vehiculelor utilitare care circulă în Comunitate), prin faptul că nu a introdus controalele tehnice rutiere prevăzute de articolul 3 alineatul (1) din act.


title: Cauza C-170/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Düsseldorf – Germania) – Huawei Technologies Co. Ltd/ZTE Corp., ZTE Deutschland GmbH (Concurență — Articolul 102 TFUE — Întreprindere care deține un brevet esențial pentru un standard, pe care s-a angajat, în fața unui organism de standardizare, să îl acorde în licență terților în condiții echitabile, rezonabile și nediscriminatorii, numite „FRAND” („fair, reasonable and non-discriminatory”) — Abuz de poziție dominantă — Acțiuni în contrafacere — Acțiune în încetare — Acțiune în retragerea produselor — Acțiune prin care se solicită furnizarea de date contabile — Acțiune în reparație — Obligațiile titularului brevetului esențial pentru un standard)

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Düsseldorf – Germania) – Huawei Technologies Co. Ltd/ZTE Corp., ZTE Deutschland GmbH
   (Cauza C-170/13) (1)

   ((Concurență - Articolul 102 TFUE - Întreprindere care deține un brevet esențial pentru un standard, pe care s-a angajat, în fața unui organism de standardizare, să îl acorde în licență terților în condiții echitabile, rezonabile și nediscriminatorii, numite „FRAND” („fair, reasonable and non-discriminatory”) - Abuz de poziție dominantă - Acțiuni în contrafacere - Acțiune în încetare - Acțiune în retragerea produselor - Acțiune prin care se solicită furnizarea de date contabile - Acțiune în reparație - Obligațiile titularului brevetului esențial pentru un standard))
   (2015/C 302/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Huawei Technologies Co. Ltd

      Pârâte: ZTE Corp., ZTE Deutschland GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 102 TFUE trebuie interpretat în sensul că titularul unui brevet esențial pentru un standard stabilit de un organism de standardizare, care s-a angajat irevocabil în fața acestui organism de standardizare să acorde terților o licență în condiții echitabile, rezonabile și nediscriminatorii, numite „FRAND” („fair, reasonable and non-discriminatory”), nu abuzează de poziția sa dominantă în sensul acestui articol prin introducerea unei acțiuni în contrafacere prin care solicită încetarea atingerii aduse brevetului său ori retragerea produselor pentru fabricarea cărora a fost utilizat acest brevet, în condițiile în care:

                           —

                           anterior introducerii acțiunii menționate, pe de o parte, a avertizat pretinsul autor al contrafacerii despre contrafacerea care îi este reproșată desemnând respectivul brevet și precizând modalitatea în care a fost contrafăcut și, pe de altă parte, după ce pretinsul autor al contrafacerii și-a exprimat voința de a încheia un contract de licență în condiții FRAND, a transmis acestui autor al contrafacerii o ofertă de licență concretă și scrisă în astfel de condiții, precizând printre altele redevența și modalitățile de calcul al acesteia, și

                           —

                           autorul contrafacerii menționat, continuând să utilizeze brevetul în discuție, nu dă curs acestei oferte cu diligență, în conformitate cu uzanțele comerciale recunoscute în materie și cu bună-credință, aspect care trebuie stabilit pe baza unor elemente obiective și care implică printre altele lipsa oricărei tactici dilatorii.

               2)

               Articolul 102 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu interzice, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, unei întreprinderi care se află în poziție dominantă și care deține un brevet esențial pentru un standard stabilit de un organism de standardizare pe care s-a angajat în fața acestui organism să îl acorde în licență în condiții FRAND să introducă o acțiune în contrafacere îndreptată împotriva pretinsului autor al contrafacerii brevetului său și prin care urmărește furnizarea de date contabile referitoare la actele anterioare de utilizare a acestui brevet sau acordarea unor daune interese pentru aceste acte.

      (1)  JO C 215, 27.7.2013.


title: Cauza T-514/11: Hotărârea Tribunalului din 4 iunie 2013 — i-content/OAPI — Decathlon (BETWIN) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BETWIN — Marca comunitară figurativă anterioară b’Twin — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/72

         Hotărârea Tribunalului din 4 iunie 2013 — i-content/OAPI — Decathlon (BETWIN)
   (Cauza T-514/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BETWIN - Marca comunitară figurativă anterioară b’Twin - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 225/158
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: i-content Ltd Zweigniederlassung Deutschland (Berlin, Germania) (reprezentant: A. Nordemann, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Bullock, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Decathlon SA (Villeneuve-d’Ascq, Franța)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 30 iunie 2011 (cauza R 1816/2010-1) privind o procedură de opoziție între Decathlon SA și i-content Ltd Zweigniederlassung Deutschland

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 30 iunie 2011 (cauza R 1816/2010-1) în ceea ce privește produsele care fac parte din clasa 28 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și cu modificările ulterioare, și care corespund următoarei descrieri: „Piscine gonflabile pentru uz recreativ; instalații de cățărat (jucării); animale de pluș (umplute cu paie); piscine (articole pentru jocuri); pistoale cu aer (jucării); jocuri video electronice portative; vehicule (jucării); minimodele; unitate de jocuri electronice portabilă; jetoane pentru jocuri; jocuri de dame; aparate pentru terenuri de joc; jocuri mecanice de acțiune; jucării, cu excepția jucăriilor pentru animale domestice; jocuri electronice; mingi (jucării); zaruri (jocuri); accesorii pentru petreceri; jocuri electronice portative; cărți de joc; jocuri de tip flipper; pahare (pentru joc); jucării de imprimat; seturi de întrebări pentru jocuri de societate; bilete de bingo; avioane în miniatură; bile de biliard; jocuri de domino; mâneci de vânt decorative; flippere; jocuri de îndemânare și jocuri de acțiune; jocuri de societate; jocuri automate (mașini) cu plată în avans; flippere (cu sau fără plată în avans); minimodele de avioane (reduse la scară); jocuri de cărți; frisbee-uri; mingi de joc; jocuri; pahare pentru jocuri cu zaruri; păpuși; popice (joc); vehicule teleghidate (jucării); pucuri; darts; tragere la țintă; minimodele de vehicule; tobogan (joc); jocuri automate (mașini) cu plată în avans; table de șah; măști de carnaval; puzzle-uri; jucării umplute; jocuri de calculator portabile; darts; avioane de jucărie; discuri de aruncat (jucării); porumbei de argilă (ținte); hopa-mitică; urși de pluș; jocuri video portative; vehicule de jucărie cu motor acționate electronic; jucării cu baterii; jetoane pentru jocuri de noroc; ținte; urși (jucării umplute); jucării gonflabile; jocuri de societate; balansoare; zmeie; minimodele de vehicule”.

               2.

               În ceea ce privește produsele menționate la articolul 1, anulează decizia diviziei de opoziție din 21 iulie 2010 și respinge opoziția.

               3.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               4.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 355, 3.12.2011.


title: Cauza T-401/12: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2012 — Klingel/OAPI — Develey (JUNGBORN)

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/31

      Acțiune introdusă la 10 septembrie 2012 — Klingel/OAPI — Develey (JUNGBORN)
      (Cauza T-401/12)
      (2012/C 331/60)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Robert Klingel OHG (Pforzheim, Germania) (reprezentant: T. Zeiher, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG (Unterhaching, Germania)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 iulie 2012 pronunțate în cauza R 936/2011-4;

                  —

                  respingerea opoziției împotriva acordării protecției în privința înregistrării internaționale W 1 002 323 — JUNGBORN;

                  —

                  cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei la camera de recurs în vederea pronunțării unei decizii;

                  —

                  obligarea părții care în pretenții la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

         Motivele și principalele argumente

         Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

         Marca comunitară vizată: marca verbală „JUNGBORN” pentru produse din clasele 29, 30, 32 și 33 — Înregistrarea internațională nr. W 1 002 323, în care este desemnată Uniunea Europeană.

         Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Develey Holding GmbH & Co. Beteiligungs KG.

         Marca sau semnul invocat: marca verbală germană „BORN” pentru produse din clasele 29, 30 și 32.

         Decizia diviziei de opoziție: a admis în parte opoziția.

         Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

         Motivele invocate: încălcarea articolului 41 alineatul (1) litera (a) și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-365/11 P: Ordonanța Tribunalului din 12 decembrie 2011 — AO/Comisia [ „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Termen de introducere a recursului — Tardivitate — Originalul semnat al cererii de recurs depus peste termen — Caz fortuit — Articolul 43 alineatul (6) din Regulamentul de procedură al Tribunalului — Recurs vădit inadmisibil” ]

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/14

         Ordonanța Tribunalului din 12 decembrie 2011 — AO/Comisia
   (Cauza T-365/11 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Termen de introducere a recursului - Tardivitate - Originalul semnat al cererii de recurs depus peste termen - Caz fortuit - Articolul 43 alineatul (6) din Regulamentul de procedură al Tribunalului - Recurs vădit inadmisibil)
   2012/C 39/29
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: AO (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: P. Lewisch, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (camera întâi) din 4 aprilie 2011, AO/Comisia (F-45/10, nepublicat încă în Repertoriu), și prin care se solicită anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               AO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza T-272/12: Acțiune introdusă la 12 iunie 2012 — Energetický a průmyslový și EP Investment Advisors/Comisia

text:
               18.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 250/17

         Acțiune introdusă la 12 iunie 2012 — Energetický a průmyslový și EP Investment Advisors/Comisia
   (Cauza T-272/12)
   2012/C 250/31
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Energetický a průmyslový holding a.s. (Brno, Republica Cehă) și EP Investment Advisors s.r.o. (Praga, Republica Cehă) (reprezentanți: K. Desai, Solicitor, J. Schmidt și M. Peristeraki, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

               —

               Anularea Deciziei Comisiei din 28 martie 2012 privind o procedură în temeiul articolului 23 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (1) (refuz de a se supune unei anchete) în cazul COMP/39793 — EPH și alții;

               —

               în subsidiar, anularea în totalitate a amenzii aplicate reclamantelor sau reducerea acesteia la un cuantum adecvat,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că decizia contestată a fost adoptată cu încălcarea unor norme de procedură fundamentale. În particular, reclamantele susțin că decizia contestată a fost adoptată cu încălcarea dreptului lor la apărare din cauza neregulilor în efectuarea anchetei, în special deoarece Comisia nu a asigurat informarea corespunzătoare a persoanelor interesate în cauză cu privire la obligațiile care le revin în cursul anchetei și nici cu privire la consecințele nerespectării lor.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că constatarea Comisiei potrivit căreia reclamantele au refuzat să se supună anchetei este nefondată și disproporționată. Reclamantele susțin că probele invocate de Comisie pentru deblocarea unui cont de email sau diversele emailuri din serverul reclamantelor în prezenta cauză nu au fost suficiente pentru a dovedi existența unei încălcări a articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului. Reclamantele susțin de asemenea că nu au împiedicat cu intenție sau din culpă ancheta.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că decizia contestată a fost adoptată cu încălcarea „prezumției de nevinovăție” întrucât Comisia a abordat cazul cu o insuficientă grijă și transparență, existând în același timp indicații că Comisia a avut o predispoziție negativă față de reclamante, ca urmare a unor evenimente fără legătură care nu pot fi atribuite reclamantelor.

               4.

               Al patrulea motiv (alternativ) invocat în susținerea celui de al doilea capăt de cerere, întemeiat pe faptul că Tribunalul a decis să nu anuleze decizia contestată în întregime menționând că Comisia a săvârșit o eroare de drept și a încălcat principiul proporționalității și obligația de motivare atunci când a stabilit cuantumul amenzii.

      (1)  Regulamentul (CE) al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167)


title: Cauza C-350/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — procedura inițiată de Nordea Pankki Suomi Oyj [Trimitere preliminară — A șasea directivă TVA — Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctele 3 și 5 — Scutiri — Viramente și plăți — Operațiuni cu valori mobiliare — Servicii de transmitere de mesaje electronice pentru instituții financiare]

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/9

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — procedura inițiată de Nordea Pankki Suomi Oyj
   (Cauza C-350/10) (1)

   (Trimitere preliminară - A șasea directivă TVA - Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctele 3 și 5 - Scutiri - Viramente și plăți - Operațiuni cu valori mobiliare - Servicii de transmitere de mesaje electronice pentru instituții financiare)
   2011/C 298/16
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părtea din acțiunea principală

   Nordea Pankki Suomi Oyj

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Korkein hallinto-oikeus — Interpretarea articolului 13 partea B litera (d) punctele 3 și 5 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Exonerări pentru operațiuni bancare — Servicii SWIFT pentru bănci

      Dispozitivul

   Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctele 3 și 5 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că scutirea de taxa pe valoarea adăugată prevăzută la această dispoziție nu include serviciile de transmitere de mesaje electronice pentru instituții financiare, precum cele în cauză în acțiunea principală.

      (1)  JO C 246, 11.9.2010.


title: Cauza T-705/15: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2015 – Syriatel Mobile Telecom/Consiliul

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/30

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2015 – Syriatel Mobile Telecom/Consiliul
   (Cauza T-705/15)
   (2016/C 059/32)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii reclamantei admisibile și fondate;

               —

               în consecință, obligarea Uniunii Europene la repararea întregului prejudiciu suferit de reclamantă într-un cuantum pe care Tribunalul îl va stabili în echitate;

               —

               în subsidiar, dispunerea numirii unui expert în scopul de a stabili amploarea prejudiciului suferit de reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic întemeiat, pe de o parte, pe prejudiciul moral cauzat de o atingere adusă reputației sale și, pe de altă parte, pe prejudiciul material cauzat prin ruperea raporturilor sale contractuale, prin pierderea de material, precum și prin pierderea unor venituri, pe care reclamanta le-ar fi suferit în legătură directă cu măsurile adoptate de Consiliul Uniunii Europene și pentru care i-ar reveni acestuia din urmă răspunderea.


title: Cauza C-135/15: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesarbeitsgericht – Germania) – Republik Griechenland/Grigorios Nikiforidis [Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Dreptul aplicabil contractului de muncă — Regulamentul (CE) nr. 593/2008 — Articolul 28 — Domeniu de aplicare ratione temporis — Articolul 9 — Noțiunea „norme de aplicare imediată” — Aplicarea unor norme de aplicare imediată ale altor state membre decât statul forului — Legislație a unui stat membru care prevede o reducere a salariilor în sectorul public ca urmare a unei crize bugetare — Obligația de cooperare loială]

text:
               19.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 475/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesarbeitsgericht – Germania) – Republik Griechenland/Grigorios Nikiforidis
   (Cauza C-135/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Dreptul aplicabil contractului de muncă - Regulamentul (CE) nr. 593/2008 - Articolul 28 - Domeniu de aplicare ratione temporis - Articolul 9 - Noțiunea „norme de aplicare imediată” - Aplicarea unor norme de aplicare imediată ale altor state membre decât statul forului - Legislație a unui stat membru care prevede o reducere a salariilor în sectorul public ca urmare a unei crize bugetare - Obligația de cooperare loială])
   (2016/C 475/05)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Republik Griechenland

      Pârât: Grigorios Nikiforidis

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 28 din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) trebuie interpretat în sensul că un raport contractual de muncă născut înainte de 17 decembrie 2009 intră în domeniul de aplicare al acestui regulament numai în măsura în care respectivul raport a suferit, ca efect al unui consimțământ reciproc al părților contractante care s-a manifestat începând cu acea dată, o modificare de o asemenea amploare încât trebuie să se considere că începând cu data respectivă a fost încheiat un nou contract de muncă, aspect care trebuie stabilit de instanța de trimitere.

               2)

               Articolul 9 alineatul (3) din Regulamentul 593/2008 trebuie interpretat în sensul că exclude ca alte norme de aplicare imediată decât cele ale statului forului sau ale statului în care obligațiile care decurg din contract trebuie să fie sau au fost executate să poată fi aplicate, ca norme juridice, de către instanța forului, dar nu se opune luării în considerare de către aceasta din urmă a unor asemenea alte norme de aplicare imediată ca element de fapt în măsura în care dreptul național aplicabil contractului, în temeiul dispozițiilor acestui regulament, prevede astfel. Această interpretare nu este repusă în discuție de principiul cooperării loiale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) TUE.

      (1)  JO C 198, 15.6.2015.


title: Cauza C-526/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės – Lituania) – UAB „Fast Bunkering Klaipėda”/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Articolul 148 litera (a) — Livrare de bunuri — Noțiune — Scutire — Livrare de bunuri pentru alimentarea și aprovizionarea navelor utilizate pentru navigația în largul mării — Livrare către intermediari care acționează în nume propriu]

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės – Lituania) – UAB „Fast Bunkering Klaipėda”/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Cauza C-526/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 148 litera (a) - Livrare de bunuri - Noțiune - Scutire - Livrare de bunuri pentru alimentarea și aprovizionarea navelor utilizate pentru navigația în largul mării - Livrare către intermediari care acționează în nume propriu])
   (2015/C 354/04)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: UAB „Fast Bunkering Klaipėda”

      Pârâtă: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Dispozitivul

   Articolul 148 litera (a) Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că scutirea prevăzută la această dispoziție nu este, în principiu, aplicabilă livrării de bunuri pentru aprovizionare și alimentare către intermediari care acționează în nume propriu, chiar dacă în momentul livrării destinația finală a bunurilor este cunoscută, este stabilită în mod corespunzător, iar autorității fiscale îi sunt prezentate elemente de probă justificative în conformitate cu cerințele legislative naționale. Cu toate acestea, în împrejurări precum cele din litigiul principal, scutirea menționată se poate aplica dacă transferul proprietății bunurilor în cauză către acești intermediari în formele prevăzute de dreptul național aplicabil a intervenit cel mai devreme în același timp cu momentul în care operatorii navelor utilizate pentru navigația în largul mării au fost abilitați să dispună în fapt de aceste bunuri ca și cum ar fi avut calitatea de proprietari, aspect a cărui verificare este de competența instanței trimitere.

      (1)  JO C 359, 7.12.2013.


title: Cauza F-45/11: Acțiune introdusă la 14 aprilie 2011 — ZZ/BEI

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/35

         Acțiune introdusă la 14 aprilie 2011 — ZZ/BEI
   (Cauza F-45/11)
   2011/C 186/66
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: L. Isola, avocat)

      Pârât: Banca Europeană de Investiții

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea raportului de evaluare întocmit în privința reclamantului pentru anul 2009, în măsura în care nu îi atribuie nota A sau nota B+ și în măsura în care nu îl propune pentru promovare la funcția D

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei a cărei copie a fost transmisă la 24 septembrie 2010, în măsura în care, la 22 septembrie 2010, în temeiul articolului 22 din Regulamentul personalului și al scrisorii din 18 martie 2010, Comitetul de recurs a respins recursul reclamantului privind raportul de evaluare pentru anul 2009;

               —

               anularea raportului de evaluare pentru anul 2009 în partea care cuprinde evaluarea, precum și în măsura în care nu atribuie reclamantului nota A sau nota B+ și în măsura în care nu îl propune pentru promovare la funcția D;

               —

               anularea tuturor actelor conexe, subsecvente și prealabile, între care se regăsesc în orice caz atât instrucțiunile emise de Direcția resurse umane privind rezumarea evaluării folosind una dintre primele litere ale alfabetului, cât și promovările decise la 25 martie 2010, având în vedere că, în lumina aprecierii exprimate de superiorii reclamantului și contestate prin prezenta acțiune, BEI nu l-a luat în considerare pe reclamant la punctul „Promotions from Function E to D”;

               —

               anularea scrisorilor din 17 și din 30 noiembrie 2010, prin care președintele BEI, în cadrul procedurii de conciliere prevăzute la articolul 41 din Regulamentul personalului, a refuzat să acorde reclamantului posibilitatea de a se reprezenta singur, precum și a scrisorii din 20 ianuarie 2010, prin care directorul general de resurse umane a refuzat rambursarea cheltuielilor efectuate de reclamant pentru plata avocatului care l-a reprezentat;

               —

               obligarea BEI la repararea prejudiciilor morale și materiale, precum și la rambursarea sumelor plătite avocatului Gabriele Isola, la plata cheltuielilor de judecată și a dobânzilor, cu actualizarea sumelor acordate.


title: Cauza C-627/11: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 27 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Înalta Curte de Casație și Justiție — România) — S.C. „AUGUSTUS” S.R.L. Iași/Agenția de Plăți pentru Dezvoltare Rurală și Pescuit (Trimitere preliminară — Inadmisibilitate vădită)

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/5

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 27 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Înalta Curte de Casație și Justiție — România) — S.C. „AUGUSTUS” S.R.L. Iași/Agenția de Plăți pentru Dezvoltare Rurală și Pescuit
   (Cauza C-627/11) (1)

   (Trimitere preliminară - Inadmisibilitate vădită)
   2013/C 108/09
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Înalta Curte de Casație și Justiție

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: S.C. „AUGUSTUS” S.R.L. Iași

      Pârâtă: Agenția de Plăți pentru Dezvoltare Rurală și Pescuit

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Înalta Curte de Casație și Justiție — Interpretarea Regulamentului (CE) nr. 1268/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 privind sprijinul comunitar destinat măsurilor de preaderare pentru agricultură și dezvoltare rurală în țările candidate din Europa Centrală și de Est în perioada de preaderare (JO L 161, p. 87), precum și a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale privind fondurile structurale (JO L 161, p. 1) — Pierderea și recuperarea, în cazul unei neregularități, a concursului financiar comunitar acordat în temeiul programului SAPARD — Eligibilitatea cheltuielilor efectuate — Caz de forță majoră — Justificare — Noțiunile de „eficacitate economică” și „profitabilitate”.

      Dispozitivul

   Cererea de decizie preliminară formulată de Înalta Curte de Casație și Justiție — Secția de contencios administrativ și fiscal (România), prin decizia din 3 noiembrie 2011, este vădit inadmisibilă.

      (1)  JO C 65, 3.3.2012.


title: Cauza T-270/08: Acțiune introdusă la 8 iulie 2008 — Republica Federală Germania/Comisia Comunităților Europene

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/15

         Acțiune introdusă la 8 iulie 2008 — Republica Federală Germania/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-270/08)
   (2008/C 247/28)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma, asistat de C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Comisiei C(2008) 1615 final privind reducerea contribuției Fondului European de Dezvoltare Regională (FEDR), acordată prin Decizia Comisiei C(94) 1973 din 5 august 1994 pentru programul operațional Berlin (Est) obiectiv 1 (1994-1999) în Republica Federală Germania,

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin decizia atacată, Comisia a redus contribuția financiară acordată din FEDR pentru programul operațional pentru regiunea obiectiv 1 a Landului Berlin în Republica Federală Germania (1994-1999).
   În motivarea acțiunii sale, reclamanta invocă, în primul rând, aprecierea eronată a situației de fapt de către Comisie. Criticile reclamantei la adresa Comisiei privesc în special ignorarea anumitor rezultate ale verificărilor și presupunerea în mod nejustificat a existenței unor greșeli sistematice în administrare și în control.
   În al doilea rând, reclamanta arată că nu există nici un temei juridic pentru aplicarea de corecturi financiare generale și extrapolate asupra proiectului operațional în perioada de sprijinire 1994-1999, întrucât pentru această perioadă nu a existat o normă comparabilă cu articolul 39 din Regulamentul (CE) nr. 1260/99 (1). În afară de aceasta, nici dispozițiile articolului 24 din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 (2), nici Orientările interne ale Comisiei din 15 octombrie 1997 referitoare la corecturile financiare nete în cadrul aplicării articolului 24 din Regulamentul nr. 4253/88 sau principiul bunei gestiuni financiare potrivit articolului 274 CE nu oferă un temei juridic suficient de precis. De asemenea, în opinia reclamantei, nu poate fi identificată nici o practică administrativă corespunzătoare, îndelungată și general acceptată.
   În plus, reclamanta invocă faptul că decizia atacată încalcă articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, pentru că nu ar exista nicio neregularitate în sensul acestei prevederi. În acest context, reclamanta invocă, de asemenea, faptul că și în cazul în care ar fi îndeplinite condițiile pentru o reducere în conformitate cu articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, Comisia ar fi trebuit să facă uz de puterea de aprecierea de care dispune și să cumpănească dacă reducerea este proporțională.
   În subsidiar, reclamanta arată că aceste corecturi generale sunt disproporționate și că extrapolarea a fost făcută de către Comisie în temeiul unei baze materiale insuficiente.
   În plus, reclamanta critică faptul că pârâta și-a încălcat obligația de a motiva în mod suficient decizia atacată.
   În final, reclamanta invocă încălcarea de către Comisie a principiului parteneriatului, deoarece, în pofida numeroaselor verificări efectuate de controlorii săi financiari în perioada de sprijin financiar 1994-1999, aceasta nu a luat în considerare în niciun moment consecințe financiare din cauza slăbiciunilor sistemului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale referitoare la Fondurile structurale (JO L 161, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de stabilire a dispozițiilor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 cu privare la coordonarea între intervențiile diferitelor fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și alte instrumente financiare existente, pe de altă parte (JO L 374, p. 1).


title: Cauza C-376/06: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 24 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2001/42/CE — Evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/6

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 24 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-376/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2001/42/CE - Evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2007/C 155/10)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Caeiros și J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Fernandes și F. Fraústo de Azevedo, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, p. 30)
   Dispozitivul

               1)

               Neadoptând, în termenul impus, toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Republica Portugheză este obligată la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza C-663/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 14 decembrie 2015 – Umweltverband WWF Österreich/Landeshauptmann von Tirol

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 14 decembrie 2015 – Umweltverband WWF Österreich/Landeshauptmann von Tirol
   (Cauza C-663/15)
   (2016/C 111/04)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Umweltverband WWF Österreich

      Autoritate pârâtă: Landeshauptmann von Tirol

      Intervenientă: Ötztaler Wasserkraft GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 4 din Directiva 2000/60/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei sau directiva ca atare conferă unei organizații de protecție a mediului, în cadrul unei proceduri care nu este supusă unei evaluări a efectelor asupra mediului, în temeiul Directivei 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, drepturi pentru a căror apărare are acces la o procedură administrativă sau judiciară, în temeiul articolului 9 alineatul (3) din Convenția privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, aprobată prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2015 în numele Comunității Europene (Convenția de la Aarhus)?
               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

               2)

               Potrivit dispozițiilor Convenției de la Aarhus, aceste drepturi pot fi invocate deja în cadrul procedurii din fața autorității administrative sau este suficientă posibilitatea unei protecții jurisdicționale împotriva deciziei autorității administrative?

               3)

               Este admisibil ca, potrivit normelor de procedură naționale (articolul 42 din Legea generală privind procedura administrativă, Allgemeines Verwaltungsverfahrengesetz), organizația de protecție a mediului – ca de altfel și alte părți din procedură –să fie nevoită să prezinte obiecții nu abia în cadrul unei acțiuni introduse la Verwaltungsgericht, ci, în timp util, deja în procedura desfășurată în fața autorităților administrative, sub sancțiunea pierderii calității de parte și a neadmiterii introducerii unei acțiuni la Verwaltungsgericht?

      (1)  Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (JO L 327, p. 1, Ediţie specială, 15/vol. 6, p. 193).


title: Cauza C-464/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Palermo — Sezione Distaccata di Bagheria (Italia) la 7 septembrie 2011 — Paola Galioto/Maria Guccione și alții

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Palermo — Sezione Distaccata di Bagheria (Italia) la 7 septembrie 2011 — Paola Galioto/Maria Guccione și alții
   (Cauza C-464/11)
   2011/C 340/18
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Palermo — Sezione Distaccata di Bagheria

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Paola Galioto

      Pârâți: Maria Guccione, Maria Piera Savona, Fabio Savona

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 3 și 4 din Directiva 2008/52/CE (1), care se referă la eficacitatea și competența mediatorului, pot fi interpretate în sensul că impun ca mediatorul să aibă și competențe în domeniul juridic și ca alegerea mediatorului de către responsabilul organismului să aibă loc ținând seama de cunoștințele specifice și de experiența profesională în materia care face obiectul litigiului?

               2.

               Articolul 1 din Directiva 2008/52/CE poate fi interpretat în sensul că impune criterii de competență teritorială pentru organismele de mediere care au scopul de a facilita accesul la procedurile de soluționare alternativă a litigiilor și de a promova soluționarea pe cale amiabilă a acestora?

               3.

               Articolul 1 din Directiva 2008/52/CE, care se referă la relația echilibrată între mediere și procedurile judiciare, articolul 3 litera (a) și considerentele (10) și (13) ale Directivei 2008/52/CE, care se referă la caracterul central absolut al voinței părților în organizarea procedurii de mediere și în decizia privind încheierea acesteia, pot fi interpretate în sensul că, atunci când nu se ajunge la un acord amiabil și spontan, mediatorul poate formula o propunere de conciliere cu excepția cazului în care părțile îi cer în comun să nu facă acest lucru (deoarece consideră că procedura de mediere trebuie să se încheie)?

      (1)  JO L 136, p. 3.


title: Cauza C-505/16 P: Recurs formulat la 23 septembrie 2016 de Olga Stanislavivna Yanukovych, în calitate de moștenitoare a lui Viktor Viktorovych Yanukovych împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 12 iulie 2016 în cauza T-347/14, Olga Stanislavivna Yanukovych/Consiliul Uniunii Europene

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/11

      Recurs formulat la 23 septembrie 2016 de Olga Stanislavivna Yanukovych, în calitate de moștenitoare a lui Viktor Viktorovych Yanukovych împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 12 iulie 2016 în cauza T-347/14, Olga Stanislavivna Yanukovych/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-505/16 P)
      (2016/C 441/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Olga Stanislavivna Yanukovych, în calitate de moștenitoare a lui Viktor Viktorovych Yanukovych (reprezentant: T. Beazley, QC)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 12 iulie 2016 în cauza T-347/14, în măsura precizată la punctele 6 și 7 de mai sus, și anume:

                              —

                              punctele 2 și 4 din dispozitivul acestei ordonanțe;

                              —

                              punctul 3 din dispozitivul Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 12 iulie 2016 în cauza T-347/14, în măsura în care Curtea consideră că același punct 3 impune Consiliului Uniunii Europene să plătească doar cheltuielile de judecată efectuate de recurentă, iar nu și pe cele efectuate de către defunct;

                  —

                  trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare sau, în mod alternativ:

                              —

                              admiterea cererilor formulate de recurentă în procedura care a avut loc înaintea Tribunalului, în măsura precizată la punctele 6 și 7 de mai sus, și anume anularea Deciziei (PESC) 2015/143 (1) a Consiliului din 29 ianuarie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119, a Regulamentului (UE) 2015/138 (2) al Consiliului din 29 ianuarie 2015 de modificare a Regulamentului nr. 208/2014, a Deciziei (PESC) 2015/364 (3) a Consiliului din 5 martie 2015 și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/357 (4) din 5 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014, în măsura în care măsurile respective se referă la Viktor Viktorovych Yanukovych și

                              —

                              în măsura în care Curtea consideră că Tribunalul nu a făcut deja aceasta, obligarea Consiliului Uniunii Europene atât la plata cheltuielilor de judecată ale recurentei, cât și a celor efectuate de către defunct în legătură cu cererea de anulare formulată în cadrul acțiunii;

                              —

                              obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată ale recurentei, inclusiv a celor efectuate de către defunct, în legătură cu cererea de anulare formulată în cadrul declarației de modificare;

                  —

                  în orice caz, obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept concluzionând, la punctele 84, 89 și 92 din ordonanța atacată, că declarația de modificare este inadmisibilă întrucât a fost depusă în numele defunctului după decesul acestuia. Curtea a concluzionat în mod eronat că în împrejurările prezentei cauze admisibilitatea declarației de modificare trebuie să fie apreciată exclusiv în raport cu situația existentă la momentul depunerii declarației de modificare. Dimpotrivă, admisibilitatea declarației de modificare trebuia să fie apreciată în mod global în raport cu toate împrejurările cauzei.
      În al doilea rând, chiar dacă a fost corectă concluzia Tribunalului potrivit căreia admisibilitatea declarației de modificare trebuie să fie apreciată exclusiv în raport cu situația existentă la momentul depunerii sale, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept concluzionând că declarația de modificare nu a fost prezentată, în esență, în numele recurentei. Declarația de modificare, interpretată în contextul celorlalte elemente prezentate Tribunalului, a indicat în mod clar faptul că a fost depusă în numele defunctului de către recurentă/în contul acesteia, în calitatea sa de succesoare de facto și de moștenitoare a defunctului. Ca atare, ea era admisibilă în funcție de situația de fapt de la momentul depunerii sale. Ajungând la concluzia contrară, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin denaturarea probelor prezentate înaintea sa.
      În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a făcut distincție între (i) admisibilitatea declarației de modificare și (ii) admisibilitatea unei a doua cereri de anulare. Tribunalul (1) în mod eronat nu a ținut cont de faptul că acordase o suspendare în cazul declarației de modificare; (2) în mod eronat a concluzionat că admisibilitatea declarației de modificare trebuie să fie stabilită exclusiv în funcție de situația existentă la momentul depunerii declarației de modificare; (3) în mod eronat a ignorat faptul că dreptul succesoral ucrainean stabilește succesorul la șase luni după deces, dar cu efecte retroactive și, (4) prin urmare, a privat recurenta în mod eronat și fără nicio justificare de accesul la instanță în vederea contestării actelor din 2015 ca succesoare și moștenitoare sau în altă calitate.

         (1)  Decizia (PESC) a Consiliului 2015/143 din 29 ianuarie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 24, p. 16).

         (2)  Regulamentul (UE) al Consiliului 2015/138 din 29 ianuarie 2015 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 24, p. 1).

         (3)  Decizia (PESC) a Consiliului 2015/364 din 5 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 62, p. 25).

         (4)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/357 al Consiliului din 5 martie privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 62, p. 1).


title: Cauza T-729/16: Acțiune introdusă la 17 octombrie 2016 – PO și alții/SEAE

text:
               19.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 475/19

         Acțiune introdusă la 17 octombrie 2016 – PO și alții/SEAE
   (Cauza T-729/16)
   (2016/C 475/29)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: PO (Bruxelles, Belgia), PP (Beijing, China), PQ (Beijing), PR (Beijing) (reprezentanți: N. de Montigny și J.-N. Louis, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               să declare și să decidă:

                           —

                           anularea deciziilor din 17 decembrie 2015 de limitare la 10 000 de euro a cheltuielilor de școlarizare efectuate de reclamanți;

                           —

                           dat fiind contextul special de notificare a actului care lezează, anularea, în măsura în care este necesar, a emailului din 21 decembrie 2015 pe care unii dintre aceștia l-au primit, în măsura în care este necesar, a fișei de evaluare a alocației și, în sfârșit, în măsura în care este necesar, a fișelor de remunerație ale acestora în care se menţionează cuantumul alocaţiei încasate;

                           —

                           în sfârşit, măsura în care este necesar, anularea respingerilor reclamaţiei lor din 5 iulie 2016;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o excepţie de nelegalitate, în măsura în care deciziile contestate se întemeiază pe Guidelines, adoptate de Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) la 31 iulie 2014, care ar încălca Statutul funcţionarilor şi anexa X la acesta.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o excepţie de nelegalitate, întrucât deciziile contestate ar încălca Guidelines menţionate.

               3.

               Al treilea motiv, împărţit în patru aspecte, întemeiat pe nelegalitatea deciziilor individuale.

                           —

                           Primul aspect este întemeiat pe încălcarea drepturilor dobândite, a așteptărilor legitime, a principiului securității juridice, precum și a principiului bunei administrări, în măsura în care fiecare dintre reclamanți a decis să își ia familia în delegație în țara în cauză pornind de la premisa că cheltuielile de școlarizare erau rambursate în proporție de 100 %.

                           —

                           Al doilea aspect este întemeiat pe încălcarea principiilor egalității de tratament și nediscriminării, întrucât un sistem de rambursare complementară limitat în mod forfetar la 10 000 de euro astfel instituit, independent de situația concretă a fiecărei delegații, ar trata în mod identic situații diferite.

                           —

                           Al treilea aspect este întemeiat pe încălcarea drepturilor copilului, a dreptului la viața de familie și a dreptului la educație, întrucât SEAE ar obliga unele familii de funcționari sau de agenți să suporte o povară financiară grea, aceste familii fiind obligate fie să decidă să facă față acesteia pentru a oferi copiilor lor o școlarizare egală cu cea a copiilor colegilor lor, fie să se separe și să ofere o astfel de școlarizare, la un cost mai mic, în una dintre țările Uniunii Europene.

                           —

                           Al patrulea aspect este întemeiat pe lipsa unei analize comparative efective a intereselor și a respectării principiului proporționalității fiecărei decizii adoptate, în special în măsura în care pârâtul nu ar fi demonstrat că obiectivul urmărit justifica încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamanților.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare de apreciere, care este invocată de trei dintre reclamanți. Doi dintre aceștia apreciază că o astfel de eroare ar fi fost săvârșită în analiza împrejurărilor excepționale care fuseseră invocate în cererea lor de rambursare, iar cel din urmă reclamant consideră să o astfel de eroare ar rezulta din neluarea în considerare a cheltuielilor suplimentare pentru predarea în limba maternă.