title: Cauza T-34/11: Ordonanța Tribunalului din 16 septembrie 2014 – Canon Europa/Comisia (Acțiune în anulare — Uniunea vamală — Tariful vamal comun — Nomenclatura tarifară și statistică — Clasificare în Nomenclatura combinată — Subpoziții tarifare — Taxe vamale aplicabile mărfurilor clasificate la aceste subpoziții tarifare — Act normativ care cuprinde măsuri de executare — Inadmisibilitate)

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/38

         Ordonanța Tribunalului din 16 septembrie 2014 – Canon Europa/Comisia
   (Cauza T-34/11) (1)

   ((Acțiune în anulare - Uniunea vamală - Tariful vamal comun - Nomenclatura tarifară și statistică - Clasificare în Nomenclatura combinată - Subpoziții tarifare - Taxe vamale aplicabile mărfurilor clasificate la aceste subpoziții tarifare - Act normativ care cuprinde măsuri de executare - Inadmisibilitate))
   2014/C 409/54
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Canon Europa NV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: P. De Baere și P. Muñiz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și L. Keppenne, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a anexei la Regulamentul (UE) nr. 861/2010 al Comisiei din 5 octombrie 2010 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO L 284, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cererilor de intervenție prezentate de Konica Minolta Business Solutions Europe GmbH și Olivetti SpA.

               3)

               Obligă Canon Europa NV la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 80, 12.3.2011.


title: Cauza T-6/08: Acțiune introdusă la 4 ianuarie 2008 — Nestlé/OAPI — Master Beverage Industries (Golden Eagle Deluxe)

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/55

         Acțiune introdusă la 4 ianuarie 2008 — Nestlé/OAPI — Master Beverage Industries (Golden Eagle Deluxe)
   (Cauza T-6/08)
   (2008/C 64/89)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Société des Produits Nestlé SA (Vevey, Elveția) (reprezentant: A. von Mühlendahl, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Master Beverage Industries Pte Ltd (Singapore, Singapore)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 1 octombrie 2007 pronunțate de Camera a doua de recurs a pârâtului, cauza R 568/2006-2 (cererea de înregistrare nr. 3 156 924);

               —

               pronunțarea în sensul că cererea de înregistrare nr. 3 156 924 a mărcii comunitare reprezentând imaginea unei cești roșii însoțite de inscripția „Golden Eagle Deluxe”, trebuie respinsă;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cheltuielile efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs;

               —

               obligarea Master Beverage, cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, în cazul în care i s-ar admite intervenția în prezenta cauză, la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cheltuielile efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Master Beverage Industries Pte Ltd

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Golden Eagle Deluxe” pentru produse din clasa 30 — cererea de înregistrare nr. 3 156 924.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile figurative comunitară, internaționale și naționale și mărcile verbale „Red Cup” și „Gold Blend” și reprezentări ale unei cești, inter alia, pentru cafea.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, întrucât mărcile comunitare în conflict prezintă un grad ridicat de similitudine vizuală ca urmare a unei dispuneri identice a nouă elemente prezente atât în marca a cărei înregistrare se solicită, cât și în majoritatea mărcilor anterioare, care au caracter distinctiv intrinsec.


title: Cauza T-244/15: Acțiune introdusă la 15 mai 2015 – Klyuyev/Consiliul

text:
               13.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 228/23

         Acțiune introdusă la 15 mai 2015 – Klyuyev/Consiliul
   (Cauza T-244/15)
   (2015/C 228/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Andriy Klyuyev (Donetsk, Ucraina) (reprezentant: R. Gherson, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/364 a Consiliului din 5 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2015, L 62, p. 25) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/357 al Consiliului din 5 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2015, L 62, p. 1), în măsura în care acestea se referă la reclamant;

               —

               cu titlu subsidiar, constatarea faptului că articolul 1 alineatul (1) din Decizia 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 (astfel cum a fost modificată) și articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 (astfel cum a fost modificat) nu sunt aplicabile în măsura în care se referă la reclamant, pe motiv de nelegalitate;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, prin care se susține că Decizia 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014, astfel cum a fost modificată (denumită în continuare „decizia”), nu este conformă cu obiectivele sale invocate în mod expres (de exemplu democrația, statul de drept, respectarea drepturilor omului), în măsura în care impune măsuri restrictive împotriva reclamantului, și nu respectă principiile și obiectivele Politicii Externe și de Securitate Comună (PESC) consacrate în articolul 21 TUE. Prin urmare, decizia nu îndeplinește condițiile de aplicare a articolului 29 TUE. Întrucât decizia era nulă, Consiliul nu se putea întemeia pe articolul 215 alineatul (2) TFUE pentru a adopta Regulamentul (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014, astfel cum a fost modificat (denumit în continuare „regulamentul”). Evenimentele recente au arătat că reclamantul nu va beneficia de un tratament corect, independent sau obiectiv din partea autorităților ucrainene de anchetă sau judiciare.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe neîndeplinirea de către reclamant a criteriilor de includere în anexa la decizie și în anexa la regulament (denumite în continuare, împreună, „măsurile contestate”). La data includerii sale pe aceste liste, reclamantul nu făcea obiectul unor proceduri penale declanșate de către autoritățile ucrainene pentru deturnarea de fonduri sau de active publice sau pentru abuz în serviciu prin care s-a cauzat un prejudiciu bugetului ucrainean sau activelor publice ucrainene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a dreptului la apărare al reclamantului și a dreptului său la protecție jurisdicțională efectivă. Reclamantului nu i s-au dat dovezi serioase sau credibile ori concrete în susținerea unei cauze care ar justifica impunerea unor măsuri restrictive împotriva sa. În special, nu există nicio dovadă a vreunei analize atente sau imparțiale pentru a se stabili dacă motivele invocate care ar justifica reincluderea pe listă sunt întemeiate, în lumina declarațiilor făcute de reclamant.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe omisiunea Consiliului de a furniza reclamantului motive suficiente pentru includerea sa în anexele menționate. Motivele nu conțin detalii și constau numai într-o formulare generală stereotipică.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea gravă de către Consiliu a drepturilor fundamentale ale reclamantului cu privire la proprietate și la reputație. Măsurile restrictive nu au fost „prevăzute de lege”; ele au fost impuse fără o protecție adecvată care să permită reclamantului să-și prezinte punctul de vedere în mod efectiv în fața Consiliului; aceste măsuri nu sunt reduse la vreo proprietate anume despre care se susține că ar reprezenta fonduri de stat deturnate și nici nu sunt măcar limitate la cuantumul fondurilor pretins deturnate; ele au fost considerate drept un indiciu de vinovăție care determină urmări negative în alte jurisdicții.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe invocarea de către Consiliu a unor fapte material inexacte. Este evident falsă susținerea că reclamantul este supus urmării penale de către autoritățile ucrainene pentru deturnare de fonduri sau de active publice ori pentru abuz în serviciu prin care s-a cauzat un prejudiciu fondurilor sau activelor publice ucrainene sau că este probabil ca el să fie vinovat de aceste fapte.

               7.

               Al șaptelea motiv, invocat în susținerea declarației de nelegalitate, întemeiat pe lipsa unui temei legal corespunzător al criteriului de desemnare și/sau pe disproporția acestui criteriu față de obiectivele deciziei și ale regulamentului, având în vedere întinderea și domeniul de aplicare arbitrare ale acestuia care ar rezulta dintr-o interpretare extensivă, în ipoteza în care articolul 1 alineatul (1) din decizie și articolul 3 alineatul (1) din Regulament ar fi interpretate astfel încât să includă (a) orice anchetă a unei autorități ucrainene, indiferent dacă există vreo decizie sau vreo procedură judiciară care să o guverneze, să o controleze sau să o supravegheze; și/sau (b) orice „abuz în serviciu din partea unui titular al unei funcții publice pentru a procura un avantaj nejustificat”, indiferent dacă există vreo acuzație de deturnare a unor fonduri de stat. Prin urmare, criteriul de desemnare ar fi nelegal.


title: Cauza C-96/12: Ordonanța Curții (Camera a doua) din 21 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Guimarães — Portugalia) — Domingos Freitas et Maria Adília, Monteiro Pinto/Companhia de Seguros Allianz Portugal SA (Articolul 99 din regulamentul de procedură — Asigurare de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule — Directivele 72/166/CEE, 84/5/CEE, 90/232/CEE și 2005/14/CE — Drept la despăgubire ca urmare a asigurării de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule — Răspunderea civilă a asiguratului — Contribuția victimei la prejudiciu — Excluderea sau limitarea dreptului la despăgubire)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/43

         Ordonanța Curții (Camera a doua) din 21 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Guimarães — Portugalia) — Domingos Freitas et Maria Adília, Monteiro Pinto/Companhia de Seguros Allianz Portugal SA
   (Cauza C-96/12) (1)

   (Articolul 99 din regulamentul de procedură - Asigurare de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule - Directivele 72/166/CEE, 84/5/CEE, 90/232/CEE și 2005/14/CE - Drept la despăgubire ca urmare a asigurării de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule - Răspunderea civilă a asiguratului - Contribuția victimei la prejudiciu - Excluderea sau limitarea dreptului la despăgubire)
   2013/C 225/74
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação de Guimarães

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Domingos Freitas et Maria Adília, Monteiro Pinto

      Pârâtă: Companhia de Seguros Allianz Portugal SA

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunal da Relação de Guimarães — Interpretarea Directivei 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 103, p. 1, Ediție specială 06/vol.1, p. 10), a Directivei 84/5/CEE a Consiliului din 30 decembrie 1983 privind apropierea legislațiilor statelor membre privind asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule (JO 1984, L 8, p. 17, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 104), a Directivei 90/232/CEE a Consiliului din 14 mai 1990 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule (JO L 129, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 240), a Directivei 2000/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 mai 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă auto și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 88/357/CEE ale Consiliului (A patra directivă privind asigurarea auto) (JO L 181, p. 65, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 3), a Directivei 2005/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 de modificare a directivelor 72/166/CEE, 84/5/CEE, 88/357/CEE și 90/232/CEE și a Directivei 2000/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind asigurarea de răspundere civilă auto (JO L 149, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 212) — Dispoziții naționale care permit excluderea sau limitarea dreptului victimei la o despăgubire în caz de accident pe baza contribuției sale la propriul prejudiciu — Accident între un autovehicul și un biciclist provocat de acesta din urmă

      Dispozitivul

   Directiva 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi, a doua Directivă 84/5/CEE a Consiliului din 30 decembrie 1983 privind apropierea legislațiilor statelor membre privind asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule, și a treia Directivă 90/232/CEE a Consiliului din 14 mai 1990 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unor dispoziții naționale din domeniul dreptului răspunderii civile care permit excluderea sau limitarea dreptului victimei unui accident să solicite o despăgubire în temeiul asigurării de răspundere civilă a autovehiculului implicat în accident, pe baza unei aprecieri individuale a contribuției exclusive sau parțiale a acestei victime la propriul prejudiciu.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012.


title: Cauza F-88/08 RENV: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 30 aprilie 2014 – Michel/ETF

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/47

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 30 aprilie 2014 – Michel/ETF
   (Cauza F-88/08 RENV)
   2014/C 184/80
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.


title: Cauza T-200/14: Acțiune introdusă la 27 martie 2014 – Ben Ali/Consiliul

text:
               30.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/23

         Acțiune introdusă la 27 martie 2014 – Ben Ali/Consiliul
   (Cauza T-200/14)
   2014/C 202/30
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Franța) (reprezentant: A. de Saint Remy, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               luarea unei măsuri de organizare a procedurii în temeiul articolului 64 din regulamentul său de procedură, având ca obiect divulgarea de către Comisie a „tuturor documentelor privind adoptarea” regulamentului atacat;

               —

               anularea, pe de o parte, a Deciziei 2014/49/PESC a Consiliului Uniunii Europene din 30 ianuarie 2014 de modificare a Deciziei 2011/72/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia și, pe de altă parte, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 81/2014 al Consiliului Uniunii Europene din 30 ianuarie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 101/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Tunisia;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata către reclamant a unei sume globale de 1 00  000 de euro pentru repararea prejudiciilor suferite din toate cauzele;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata către reclamant a unei sume de 30  000 de euro pentru cheltuielile sale de apărare în susținerea prezentei cereri și, în plus, în conformitate cu articolul 91 din Regulamentul de procedură, pentru cheltuielile de apărare recuperabile efectuate;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-301/11, Ben Ali/Consiliul (1).

      (1)  JO 2011, C 226, p. 29.


title: Cauzele conexate C-629/15 P și C-630/15 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 iunie 2017 – Novartis Europharm Ltd/Comisia Europeană, Teva Pharma BV (C-629/15 P), Hospira UK Ltd (C-630/15 P) [Recurs — Medicamente de uz uman — Autorizație de introducere pe piață — Regulamentul (CEE) nr. 2309/93 — Procedură centralizată la nivelul Uniunii — Dezvoltarea unui medicament care a făcut obiectul unei autorizații de introducere pe piață pentru alte indicații terapeutice — Autorizație de introducere pe piață distinctă și denumire comercială nouă — Directiva 2001/83/CE — Articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf și articolul 10 alineatul (1) — Noțiunea „autorizație generală de introducere pe piață” — Perioadă de protecție normativă a datelor]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/4

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 iunie 2017 – Novartis Europharm Ltd/Comisia Europeană, Teva Pharma BV (C-629/15 P), Hospira UK Ltd (C-630/15 P)
   (Cauzele conexate C-629/15 P și C-630/15 P) (1)

   ([Recurs - Medicamente de uz uman - Autorizație de introducere pe piață - Regulamentul (CEE) nr. 2309/93 - Procedură centralizată la nivelul Uniunii - Dezvoltarea unui medicament care a făcut obiectul unei autorizații de introducere pe piață pentru alte indicații terapeutice - Autorizație de introducere pe piață distinctă și denumire comercială nouă - Directiva 2001/83/CE - Articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf și articolul 10 alineatul (1) - Noțiunea „autorizație generală de introducere pe piață” - Perioadă de protecție normativă a datelor])
   (2017/C 283/05)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Novartis Europharm Ltd (reprezentant: C. Schoonderbeek, advocaat)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Mifsud-Bonnici, A. Sipos și M. Šimerdová, agenți), Teva Pharma BV (reprezentanți: K. Bacon, QC, mandatată de M. C. Firth, solicitor) (C-629/15 P), Hospira UK Ltd (reprezentanți: J. Stratford, QC, mandatată de E. Vickers și N. Stoate, solicitors) (C-630/15 P)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursurile formulate în cauzele C-629/15 P și C-630/15 P.

               2)

               Obligă Novartis Europharm Ltd la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisia Europeană, de Teva Pharma BV și de Hospira UK Ltd în cauzele C 629/15 P și C 630/15 P.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza F-56/05: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 29 septembrie 2011 — Strobl/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Numire — Candidați înscriși pe o listă de rezervă anterior intrării în vigoare a noului statut — Încadrare în grad în temeiul noilor norme mai puțin favorabile — Articolul 12 din anexa XIII la statut — Încredere legitimă — Principiul egalității — Discriminare pe motiv de vârstă)

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/21

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 29 septembrie 2011 — Strobl/Comisia
   (Cauza F-56/05) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Numire - Candidați înscriși pe o listă de rezervă anterior intrării în vigoare a noului statut - Încadrare în grad în temeiul noilor norme mai puțin favorabile - Articolul 12 din anexa XIII la statut - Încredere legitimă - Principiul egalității - Discriminare pe motiv de vârstă)
   2012/C 138/38
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Peter Strobl (Greifenberg-Beuern, Germania) (reprezentant: H.-J. Rüber, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și H. Krämer, agenți, ulterior J. Currall, agent, B. Wägenbaur, avocat)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Simm și I. Šulce, agenți)

      Obiectul

   Anularea deciziei Comisiei de încadrare a reclamantului, înscris pe o listă de rezervă anterior intrării în vigoare a noului statut, în aplicarea normelor mai puțin favorabile ale acestuia [articolul 12 din anexa XIII la Regulamentul (CE, Euratom) nr. 723/2004 de modificare a Statutului funcționarilor]

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene, intervenient, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 229, 17.9.2005, p. 28 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene cu numărul T-260/05 și înaintată Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene prin Ordonanța din 15.12.2005)


title: Cauza F-34/13: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/58

         Acțiune introdusă la 16 aprilie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-34/13)
   2013/C 207/97
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: R. Duta, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei comisiei de evaluare a concursului EPSO/AD/231/12 de a nu îl admite pe reclamant la probele de evaluare din cadrul concursului menționat.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei adoptate la 31 ianuarie 2013 cu privire la contestația din 25 septembrie 2012 a reclamantului;

               —

               anularea deciziilor din 28 iunie 2012 și 16 iulie 2012 prin care reclamantului îi este notificat refuzul accesului la faza de preselecție denumită „Centru de evaluare” în cadrul concursului EPSO/230-231/12 la care a participat;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-316/11 P: Recurs introdus la 22 iunie 2011 de Longevity Health Products, Inc. împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 15 aprilie 2011 în cauza T-96/11, Longevity Health Products, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/28

         Recurs introdus la 22 iunie 2011 de Longevity Health Products, Inc. împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 15 aprilie 2011 în cauza T-96/11, Longevity Health Products, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-316/11 P)
   2011/C 269/52
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Longevity Health Products, Inc. (reprezentant: J. Korab, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               admiterea acțiunii introduse de societatea Longevity Health Products, Inc.;

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului din 15 aprilie 2011 în cauza T-96/11;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă următoarele motive în susținerea cererii de anulare:

               —

               motivarea Tribunalului este afectată de o eroare de apreciere;

               —

               Tribunalul nu a luat în considerare argumentele prezentate de titularul mărcii.


title: Cauza C-296/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil – Slovenia) – Medisanus d.o.o./Splošna Bolnišnica Murska Sobota [Trimitere preliminară — Achiziții publice — Medicamente de uz uman — Directiva 2004/18/CE — Articolul 2 și articolul 23 alineatele (2) și (8) — Articolele 34 și 36 TFUE — Achiziție publică pentru aprovizionarea unui spital — Reglementare națională care impune aprovizionarea prioritară a spitalelor cu medicamente produse din plasmă națională — Principiul egalității de tratament]

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil – Slovenia) – Medisanus d.o.o./Splošna Bolnišnica Murska Sobota
   (Cauza C-296/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Achiziții publice - Medicamente de uz uman - Directiva 2004/18/CE - Articolul 2 și articolul 23 alineatele (2) și (8) - Articolele 34 și 36 TFUE - Achiziție publică pentru aprovizionarea unui spital - Reglementare națională care impune aprovizionarea prioritară a spitalelor cu medicamente produse din plasmă națională - Principiul egalității de tratament])
   (2017/C 249/03)
   Limba de procedură: slovena

      Instanța de trimitere

   Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Medisanus d.o.o.

      Pârâtă: Splošna Bolnišnica Murska Sobota

      Dispozitivul

   Articolul 2 și articolul 23 alineatele (2) și (8) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii, precum și articolul 34 TFUE coroborat cu articolul 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei clauze din caietul de sarcini pentru atribuirea unui contract de achiziții publice care impune, în conformitate cu legislația statului membru al autorității contractante, ca medicamentele derivate din plasmă care fac obiectul contractului de achiziții publice în cauză să fie produse din plasmă recoltată în acest stat membru.

      (1)  JO C 346, 19.10.2015.


title: Cauza T-398/12: Acțiune introdusă la 6 septembrie 2012 — Cosma Moden/OAPI — s.Oliver Bernd Freier (COSMA)

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/30

      Acțiune introdusă la 6 septembrie 2012 — Cosma Moden/OAPI — s.Oliver Bernd Freier (COSMA)
      (Cauza T-398/12)
      (2012/C 331/58)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Cosma Moden GmbH & Co. KG (Emsdetten, Germania) (reprezentant: J. Meyer, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Germania)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 4 iulie 2012 în cauza R 2011/2010-4 privind cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 6 589 808 și modificarea acesteia în sensul admiterii căii de atac și, prin urmare, de asemenea, al respingerii în rest a opoziției;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cursul procedurii căii de atac.

         Motivele și principalele argumente

         Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

         Marca comunitară vizată: marca verbală „COSMA” pentru produse și servicii din clasele 24, 25 și 35 — cererea de înregistrarea a unei mărci comunitare nr. 6 589 808

         Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG

         Marca sau semnul invocat: marca figurativă care conține elementul verbal „comma,” și marca verbală națională „comma,”, pentru produse și servicii din clasele 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25, 26, 28 și 35

         Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

         Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

         Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-567/10: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2010 — Vivendi/Comisia

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/18

         Acțiune introdusă la 16 decembrie 2010 — Vivendi/Comisia
   (Cauza T-567/10)
   2011/C 72/31
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Vivendi (Paris, Franța) (reprezentanți: O. Fréget, J.-Y. Ollier și M. Struys, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității prezentei acțiuni;

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 1 octombrie 2010 prin care aceasta a respins plângerea depusă de Vivendi la 2 martie 2009 (înregistrată cu nr. 2009/4267) și având ca obiect încălcarea de către Republica Franceză a Directivei 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002 privind concurența pe piețele de rețele și servicii de comunicații electronice și, în consecință, a articolului 106 alineatul (1) TFUE, prin acordarea unui avantaj legislativ în domeniul stabilirii nivelului abonamentului telefonic;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în procedura la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive de fond.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări, întrucât Comisia s-a limitat la o examinare sumară a plângerii cu care a sesizat-o reclamanta.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în ceea ce privește aprecierea noțiunii de drepturi speciale sau exclusive în sensul Directivei 2007/77/CE (1) și al articolului 106 alineatul (3) TFUE.

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia nu se poate abține de la a sancționa faptul că Republica Franceză ar fi acordat societății France Telecom un avantaj legislativ stabilind tariful abonamentului telefonic ca serviciu universal la un nivel care exclude orice ofertă de servicii concurentă celei a France Telecom referindu-se la faptul că niciun operator privat nu a prezentat vreo cerere având ca obiect eliminarea avantajului legislativ.

                           —

                           Reclamanta susține în subsidiar că ar fi fost formulate astfel de cereri.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept și pe o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește întinderea obligațiilor autorității naționale de reglementare ce decurg din directivele din materia comunicațiilor electronice, comportamentul statului membru neputând fi scuzat de caracterul incomplet sau imprecis al cadrului legislativ.

      (1)  Directiva 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002 privind concurența pe piețele de rețele și servicii de comunicații electronice (JO L 249, p. 21, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 132).


title: Cauza T-162/13: Acțiune introdusă la 18 martie 2013 — Magic Mountain Kletterhallen și alții/Comisia

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/25

         Acțiune introdusă la 18 martie 2013 — Magic Mountain Kletterhallen și alții/Comisia
   (Cauza T-162/13)
   2013/C 147/46
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Magic Mountain Kletterhallen GmbH (Berlin, Germania), Kletterhallenverband Klever e.V. (Leipzig, Germania), Neoliet Beheer BV (Son, Țările de Jos) și Pedriza BV (Haarlem, Țările de Jos) (reprezentanți: M. von Oppen și A. Gerdung, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               în temeiul articolului 264 primul paragraf TFUE, anularea Deciziei C(2012) 8761 final a Comisiei din 5 decembrie 2012 privind ajutorul de stat SA.33952 (2012/NN) — Germania, centre de cățărare deținute de Deutscher Alpenverein;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE
               În cadrul acestui motiv, în opinia reclamantelor, Comisia a declarat în mod neîntemeiat ajutoarele în litigiu ca fiind compatibile cu piața internă, întrucât nu sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE. Reclamantele susțin că ajutoarele nu sunt destinate unui obiectiv de interes comun. În acest context, se arată, printre altele, că o asemenea împrejurare poate fi dovedită numai printr-o nefuncționare a pieței, care, în speță, nu s-a produs. În continuare, reclamantele arată că nu există o compatibilitate cu obiectivele prevăzute la articolul 106 alineatul (2) TFUE. În plus, în opinia reclamantelor, ajutoarele nu sunt adecvate pentru a elimina pretinsa problemă a eficienței pieței. Mai mult, ajutoarele nu au un efect de stimulare, iar Comisia a prezumat doar existența unui efect de stimulare. De asemenea, ajutoarele nu sunt echitabile, iar Comisia a prezumat doar că autoritățile naționale ar fi asigurat proporționalitatea ajutoarelor individuale. Comisia și-a întemeiat în mod eronat această prezumție pe statutul de utilitate publică a asociației în discuție. De asemenea, reclamantele critică evaluarea comparativă efectuată de Comisie. Aceasta nu a confruntat efectele negative și pozitive ale ajutorului. În sfârșit, în acest context se arată că ajutoarele pentru funcționare în litigiu (în principal, ajutoarele acordate reprezintă ajutoare pentru funcționare) nu sunt compatibile cu piața internă.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe neinițierea eronată a procedurii oficiale de investigare
               În acest context, reclamantele arată că, în pofida unor dificultăți serioase la aprecierea compatibilității ajutorului cu piața internă, în mod neîntemeiat Comisia nu a inițiat procedura oficială de investigare. Un indicator al caracterului serios al dificultăților este reprezentat de durata lungă a procedurii preliminare de examinare — în speță, o perioadă mai mare de un an. Cu toate acestea, Comisia nu a asigurat o examinare suficientă a situației de fapt necesare aprecierii. În opinia reclamantelor, examinarea detaliată necesară a pieței centrelor de cățărare poate avea loc numai în cadrul unei proceduri oficiale de investigare. În continuare, în plângerile examinate de Comisie au fost invocate probleme de drept dificile privind ajutoarele acordate pentru activitatea comercială desfășurată de asociațiile de utilitate publică. De asemenea, reclamantele arată că, în calitate de întreprinderi concurente, respectiv asocieri de întreprinderi, au calitate de persoane interesate, în sensul articolului 1 litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, și au dreptul de a prezenta observații în cadrul procedurii oficiale de investigare, în conformitate cu articolul 108 alineatul (2) TFUE, drept de a cărui exercitare au fost private din cauza neinițierii eronate a procedurii.


title: Cauza C-450/15: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 28 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Italsempione – Spedizioni Internazionali SpA [Trimitere preliminară — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 23 alineatul (2) litera (a) — Interpretare în raport cu principiul proporționalității — Stabilirea cuantumului amenzii — Criterii — Orientări privind calcularea amenzilor — Practică națională — Ajustare a cuantumului de bază al amenzii — Luare în considerare a unor circumstanțe agravante sau atenuante — Aplicare a limitei maxime de 10 % din cifra de afaceri totală — Lipsa competenței Curții — Necompetenţă vădită]

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/13

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 28 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Italsempione – Spedizioni Internazionali SpA
   (Cauza C-450/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (2) litera (a) - Interpretare în raport cu principiul proporționalității - Stabilirea cuantumului amenzii - Criterii - Orientări privind calcularea amenzilor - Practică națională - Ajustare a cuantumului de bază al amenzii - Luare în considerare a unor circumstanțe agravante sau atenuante - Aplicare a limitei maxime de 10 % din cifra de afaceri totală - Lipsa competenței Curții - Necompetenţă vădită])
   (2016/C 343/19)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Pârâtă: Italsempione – Spedizioni Internazionali SpA

      Dispozitivul

   Curtea este în mod vădit necompetentă să răspundă la cererea de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia) prin decizia din 16 iunie 2015.

      (1)  JO C 381, 16.11.2015.


title: Cauza C-375/11: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle — Belgia) — Belgacom SA, Mobistar SA, KPN Group Belgium SA/État belge (Servicii de telecomunicații — Directiva 2002/20/CE — Articolele 3 și 12-14 — Drepturi de utilizare a frecvențelor radio — Redevențe pentru drepturile de utilizare a frecvențelor radio — Redevențe unice pentru alocarea și reînnoirea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio — Metodă de calcul — Modificări ale drepturilor existente)

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/7

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle — Belgia) — Belgacom SA, Mobistar SA, KPN Group Belgium SA/État belge
   (Cauza C-375/11) (1)

   (Servicii de telecomunicații - Directiva 2002/20/CE - Articolele 3 și 12-14 - Drepturi de utilizare a frecvențelor radio - Redevențe pentru drepturile de utilizare a frecvențelor radio - Redevențe unice pentru alocarea și reînnoirea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio - Metodă de calcul - Modificări ale drepturilor existente)
   2013/C 156/09
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour constitutionnelle

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Belgacom SA, Mobistar SA, KPN Group Belgium SA

      Pârât: État belge

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Cour constitutionnelle (Belgia) — Interpretarea articolelor 3, 12, 13 și 14 alineatele (1) și (2) din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183) — Reglementare națională care supune operatorii titulari de drepturi individuale de utilizare a unor frecvențe de telefonie mobilă la plata unei redevențe unice în cadrul unor autorizații de instalare și de exploatare pe teritoriul lor a unei rețele de telefonie mobilă pentru o perioadă de cincisprezece ani — Reînnoirea drepturilor individuale ale operatorilor — Obligația operatorilor candidați la obținerea unor drepturi noi de a plăti o redevență unică, stabilită prin licitație, în plus față de redevențele anuale — Admisibilitate

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 12 și 13 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să impună operatorilor de telefonie mobilă titulari de drepturi de utilizare a frecvențelor radio o redevență unică, datorată atât pentru o nouă achiziționare a drepturilor de utilizare a frecvențelor radio, cât și pentru reînnoirea acestora și care se adaugă unei redevențe anuale pentru punerea la dispoziție a frecvențelor, prin care se urmărește favorizarea utilizării optime a resurselor, dar și unei redevențe care acoperă cheltuielile de gestionare a autorizației, sub rezerva ca aceste redevențe să urmărească într-adevăr asigurarea unei utilizări optime a resursei pe care o reprezintă aceste frecvențe radio, ca ele să fie justificate în mod obiectiv, transparente, nediscriminatorii și proporționale în ceea ce privește scopul în care sunt utilizate și să ia în considerare obiectivele stabilite la articolul 8 din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru), ceea ce revine instanței de trimitere să verifice.
               Sub aceeași rezervă, stabilirea cuantumului unei redevențe unice pentru drepturile de utilizare a frecvențelor radio prin raportare fie la cuantumul vechiului drept unic de concesiune calculat pe baza numărului de frecvențe și de luni la care se referă drepturile de utilizare a frecvențelor, fie la cuantumurile care rezultă din licitații poate constitui o metodă adecvată de determinare a valorii frecvențelor radio.

               2.

               Articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2002/20 trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să impună unui operator de telefonie mobilă o redevență precum cea în discuție în litigiul principal, sub rezerva ca această modificare să fie justificată în mod obiectiv, să fie efectuată într-o măsură rezonabilă și să fi fost notificată în prealabil tuturor părților interesate pentru a le permite să își exprime opinia, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice, în lumina împrejurărilor cauzei principale.

               3.

               Articolul 14 alineatul (2) din Directiva 2002/20 trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să impună unui operator de telefonie mobilă o redevență precum cea în discuție în litigiul principal.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza C-414/12: Recurs introdus la 13 septembrie 2012 de Bolloré împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 27 iunie 2012 în cauza T-372/10, Bolloré/Comisia

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/10

         Recurs introdus la 13 septembrie 2012 de Bolloré împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 27 iunie 2012 în cauza T-372/10, Bolloré/Comisia
   (Cauza C-414/12)
   2012/C 355/17
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Bolloré (reprezentanți: P. Gassenbach, C. Lemaire și O. de Juvigny, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii atacate pentru motivul că Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament și obligația de motivare prin nerecunoașterea niciunei consecințe faptului că societatea Bolloré a fost sancționată în calitate de societate-mamă, spre deosebire de Stora care se afla într-o situație echivalentă;

               —

               anularea hotărârii atacate pentru motivul că Tribunalul a încălcat articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale și articolul 6 din CEDO, obligațiile de motivare și de nedenaturare, dreptul la apărare al Bolloré, efectele anulării Deciziei 2004/337/CE (1), autoritate de lucru judecat și articolul 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, întrucât a hotărât că Bolloré a fost judecată într-un termen rezonabil și că era în măsură să se apere cu privire la obiecțiunile notificate;

               —

               anularea hotărârii atacate pentru motivul că Tribunalul a încălcat principiile proporționalității și echității prin refuzul de a reduce cuantumul amenzii aplicate din cauza contextului de fapt și procedural al prezentei cauze;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive în cauza T-372/10, potrivit articolului 61 din Statutul Curții de Justiție și, în acest temei, anularea deciziei în litigiu în ceea ce o privește pe Bolloré sau, în orice caz, în exercitarea competenței sale de fond, reducerea amenzii aplicate Bolloré de Comisia Europeană și menținută de Tribunal;

               —

               în cazul în care Curtea nu se pronunță în prezenta cauză, amânarea pronunțării cu privire la cheltuielile de judecată și trimiterea cauzei Tribunalului pentru reexaminare, potrivit hotărârii Curții;

               —

               în sfârșit, potrivit articolului 69 din Regulamentul de procedură, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate atât în procedura în fața Tribunalului, cât și în fața Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă trei motive în susținerea recursului său.
   Prin intermediul celui dintâi motiv, considerat în ansamblul celor două aspecte ale sale, recurenta susține că Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament și obligația de motivare întrucât nu a dedus nicio consecință din faptul că ar fi fost sancționată pentru acțiunile fostei sale filiale, spre deosebire de Stora, care se afla într-o situație echivalentă.
   Cel de al doilea motiv, considerat în ansamblul celor patru aspecte ale sale, subliniază încălcarea de către Tribunal a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale, a articolului 6 din CEDO, a obligațiilor de motivare și de nedenaturare, a dreptului la apărare al recurentei, a efectelor anulării Deciziei 200/337, a autorității de lucru judecat și a articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, întrucât Tribunalul nu ar fi sancționat încălcarea dreptului recurentei de a fi judecată într-un termen rezonabil.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta invocă încălcarea principiilor proporționalității și echității, întrucât Tribunalul nu ar fi ținut seama de contextul de fapt și juridic al prezentei proceduri prin refuzul de a reduce cuantumul amenzii aplicate.

      (1)  Decizia Comisiei din 20 decembrie 2001 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Cazul COMP/E-1/36.212 — Hârtie autocopiativă [notificată cu numărul C(2001) 4573] (JO L 115, p. 1).


title: Cauza C-209/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 4 mai 2011 — Sportingbet PLC/Ypourgos Politismou, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon

text:
               2.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 4 mai 2011 — Sportingbet PLC/Ypourgos Politismou, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon
   (Cauza C-209/11)
   2011/C 194/15
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Sportingbet PLC

      Pârâți: Ypourgos Politismou și Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon

      Întrebările preliminare

               1.

               Este compatibilă cu dispozițiile articolelor 43 și 49 din Tratatul CE o reglementare națională care, în scopul de a limita oferta de jocuri de noroc, atribuie dreptul exclusiv privind desfășurarea, gestionarea, organizarea și funcționarea jocurilor de noroc unei singure întreprinderi, înființată ca societate pe acțiuni și cotată la bursă, în special în cazul în care această întreprindere face și publicitate jocurilor de noroc pe care le organizează, își extinde activitatea în alte state, jucătorii participă liber, iar valoarea maximă a pariului și a câștigului este stabilită pentru fiecare bilet în parte, iar nu pentru fiecare jucător?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, este compatibilă cu articolele 43 și 49 din Tratatul CE o reglementare națională care, urmărind în sine combaterea criminalității prin exercitarea unui control asupra întreprinderilor din domeniul în cauză, pentru a garanta că astfel de activități se desfășoară exclusiv în cadrul unor circuite controlate, atribuie dreptul exclusiv privind desfășurarea, gestionarea, organizarea și funcționarea jocurilor de noroc unei singure întreprinderi, chiar în cazul în care această atribuire are ca efect paralel dezvoltarea nelimitată a ofertei respective? Sau, pentru ca această restricție să fie considerată adecvată în vederea îndeplinirii obiectivului de combatere a criminalității, este, în orice caz, necesar ca dezvoltarea ofertei să fie oricum controlată, cu alte cuvinte să se încadreze în limitele necesare pentru urmărirea acestui obiectiv și să nu le depășească? În cazul în care această dezvoltare trebuie să fie oricum controlată, dintr-o asemenea perspectivă, poate fi considerată controlată în cazul în care în acest domeniu se atribuie un drept exclusiv unei entități care are caracteristicile enumerate la prima întrebare preliminară? În sfârșit, în cazul în care se consideră că atribuirea dreptului exclusiv în cauză duce la o dezvoltare controlată a ofertei de jocuri de noroc, atribuirea acestui drept unei singure întreprinderi depășește ceea ce este necesar, în sensul că același obiectiv poate fi urmărit în mod util și prin atribuirea acestui drept mai multor întreprinderi?

               3.

               În cazul în care, referitor la cele două întrebări preliminare de mai sus, se consideră că atribuirea, potrivit dispozițiilor naționale în discuție, a unui drept exclusiv pentru desfășurarea, gestionarea, organizarea și funcționarea jocurilor de noroc nu este compatibilă cu articolele 43 și 49 din Tratatul CE: a) se poate admite, în temeiul acestor dispoziții din tratat, ca autoritățile naționale să nu examineze, în cursul unei perioade tranzitorii necesare pentru adoptarea dispozițiilor compatibile cu Tratatul CE, cererile privind inițierea unor astfel de activități prezentate de entități stabilite în alte state membre? b) în cazul unui răspuns afirmativ, pe baza căror criterii se stabilește întinderea acestei perioade tranzitorii? c) dacă nu se admite o perioadă tranzitorie, care sunt criteriile pe baza cărora autoritățile naționale trebuie să evalueze cererile respective?


title: Cauza C-336/16: Acțiune introdusă la 15 iunie 2016 – Comisia Europeană/Polonia

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/27

         Acțiune introdusă la 15 iunie 2016 – Comisia Europeană/Polonia
   (Cauza C-336/16)
   (2016/C 343/39)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și E. Manhaeve, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin aceea că:

                           —

                           din anul 2007 și cel puțin până în anul 2013, a depășit valorile-limită zilnice de PM10 în 35 de zone de evaluare a calității aerului și valorile-limită anuale de PM10 în 9 zone de evaluare a calității aerului și nu a prezentat informații din care să rezulte că situația s-a îmbunătățit;

                           —

                           în programele privind calitatea aerului, nu s-au adoptat măsuri adecvate pentru a reduce pe cât posibil durata de depășire a valorilor-limită de PM10 din aer;

                           —

                           valorile-limită zilnice majorate cu marja de toleranță au fost depășite în perioada 1 ianuarie 2010 – 10 iunie 2011 în zona 14.17 – orașul Radom –, în zona 14.18 – Pruszków-Żyrardów – și în zona 16.15 – Kędzierzyn-Koźle – precum și de la 1 ianuarie 2011 până la 10 iunie 2011 în zona 30.3 – Ostrów-Kępno;

                           —

                           nu a transpus corect articolul 23 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa;

                     Republica Polonă și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatul (1) coroborat cu anexa XI, al articolului 23 alineatul (1) al doilea paragraf și al articolului 22 alineatul (3) coroborat cu anexa XI la Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa (1).

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Din anul 2007, valorile-limită zilnice și lunare de PM10 au fost depășite în 35 și, respectiv, în 9 zone. În pofida acestei încălcări a articolului 13 alineatul (1) coroborat cu anexa XI la Directiva 2008/50/CE, Republica Polonă nu a luat măsuri eficiente pentru a reduce pe cât posibil durata acestor depășiri, contrar articolului 23 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2008/50/CE.
   Lipsa de eficiență a măsurilor corespunzătoare rezultă printre altele din durata de depășire a valorilor-limită, precum și din erorile cuprinse în dispozițiile legislative de stabilire a valorii emisiilor de combustibili utilizați pentru încălzirea individuală și a criteriilor de emisie pentru instalații de încălzire individuală.

      (1)  JO L 152, p. 1


title: Cauza C-200/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 22 aprilie 2014 – Silvia Georgiana Câmpean/Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Mediaș, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 22 aprilie 2014 – Silvia Georgiana Câmpean/Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Mediaș, Administrația Fondului pentru Mediu
   (Cauza C-200/14)
   2014/C 235/06
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Tribunalul Sibiu

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamantă: Silvia Georgiana Câmpean

      Pârâte: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Mediaș, Administrația Fondului pentru Mediu

      Întrebarea preliminară

   Art. 6 din Tratatul Uniunii Europene, art. 17, 20, 21 alin. (1), 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, principiul restituirii taxelor prohibite de dreptul unional tras din jurisprudenţa CJUE, Recomandarea 16/2003 a Comitetului Miniştrilor din cadrul Consiliului Europei [și] Rezoluţia nr. 1787/2011 a Adunării Parlamentare a Consiliului Europei pot fi interpretate ca opunându-se unei reglementări precum art. XV din OUG 8/2014?


title: Cauza C-136/13 P: Recurs introdus la 18 martie 2013 de Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, fostă Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl, și Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 22 ianuarie 2013 în cauza T-218/00, Cooperativa Mare Azzurro/Comisia

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/15

         Recurs introdus la 18 martie 2013 de Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, fostă Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl, și Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 22 ianuarie 2013 în cauza T-218/00, Cooperativa Mare Azzurro/Comisia
   (Cauza C-136/13 P)
   2013/C 147/25
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurente: Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, fostă Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl și Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl (reprezentanți: A. Vianello, A. Bortoluzzi și A. Veronese, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Ghezzo Giovanni & C. Snc di Ghezzo Maurizio & C., Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea și/sau modificarea Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 22 ianuarie 2013, notificată recurentelor la 23 ianuarie 2013, pronunțată în cauza T-218/00, prin care Tribunalul a respins acțiunea introdusă de Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl și alții/Comisia, în scopul de a obține anularea Deciziei 2000/394/CE a Comisiei din 25 noiembrie 1999 privind măsurile de ajutoare în favoarea întreprinderilor stabilite în Veneția și în Chioggia, prevăzute prin Legile nr. 30/1997 și nr. 206/1995 privind instituirea unor reduceri de contribuții la asigurările sociale (JO 2000, L 150, p. 50);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenții invocă erori de drept în aplicarea principiilor exprimate de Curtea de Justiție în Hotărârea Comitato Venezia vuole vivere, pe de o parte, în ceea ce privește obligația de motivare a deciziilor Comisiei în materie de ajutoare de stat și, pe de altă parte, în ceea ce privește distribuirea sarcinii probei referitor la condițiile de la articolul 107 alineatul (1) TFUE.
   Prin ordonanța care face obiectul prezentului recurs, Tribunalul nu s-ar fi conformat deciziei Curții din Hotărârea Comitato Venezia vuole vivere din 9 iunie 2011 care stabilește că decizia Comisiei „trebuie să includă în sine toate elementele esențiale pentru punerea sa în aplicare de către autoritățile naționale”. Deși decizia nu conținea elementele esențiale pentru punerea sa în aplicare de către autoritățile naționale, Tribunalul nu ar fi constatat nicio carență în metoda adoptată de Comisie în decizia atacată, ceea ce implică o eroare de drept.
   În temeiul principiilor enunțate de Curte în Hotărârea Comitato Venezia vuole vivere, în cadrul recuperării, revine statului membru — iar nu beneficiarului — sarcina de a demonstra de la caz la caz îndeplinirea condițiilor prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE. În speță, Comisia a omis să precizeze însă „modalitățile” unei astfel de verificări; în consecință, întrucât nu dispune de elementele esențiale pentru a demonstra, în cadrul recuperării, că avantajele acordate constituie, pentru beneficiari, ajutoare de stat, Republica Italiană ar fi decis — prin Legea nr. 228 din 24 decembrie 2012 (articolul 1 punctul 351 și următoarele) — să răstoarne sarcina probei, contrar celor stabilite în jurisprudența comunitară. Potrivit legiuitorului italian, nu revine în special statului, ci fiecărei întreprinderi beneficiare a ajutoarelor acordate sub formă de exonerare de unele sarcini sociale, să aducă dovada că avantajele în discuție nu denaturează concurența, nici nu afectează schimburile comerciale intracomunitare, în lipsa căreia se prezumă caracterul propriu al avantajului acordat de a denatura concurența și de a afecta schimburile comerciale dintre statele membre. Toate acestea ar fi contrare principiilor enunțate în Hotărârea Comitato Venezia vuole vivere.


title: Cauza C-375/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Handelsgericht Wien – Austria) – Harald Kolassa/Barclays Bank plc [Spațiul de libertate, securitate și justiție – Regulamentul (CE) nr. 44/2001 – Competență judiciară în materie civilă și comercială – Contracte încheiate cu consumatorii – Consumator domiciliat într-un stat membru, care a cumpărat titluri emise de o bancă stabilită într-un alt stat membru, de la un intermediar stabilit într-un al treilea stat membru – Competența de a judeca acțiuni îndreptate împotriva băncii care a emis titlurile menționate]

text:
               30.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/4

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Handelsgericht Wien – Austria) – Harald Kolassa/Barclays Bank plc
      (Cauza C-375/13) (1)

      ([Spațiul de libertate, securitate și justiție - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Competență judiciară în materie civilă și comercială - Contracte încheiate cu consumatorii - Consumator domiciliat într-un stat membru, care a cumpărat titluri emise de o bancă stabilită într-un alt stat membru, de la un intermediar stabilit într-un al treilea stat membru - Competența de a judeca acțiuni îndreptate împotriva băncii care a emis titlurile menționate])
      (2015/C 107/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Handelsgericht Wien

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Harald Kolassa

         Pârâtă: Barclays Bank plc

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din cauza principală, un reclamant care, în calitate de consumator, a achiziționat o obligațiune la purtător de la un terț profesionist, fără a fi fost încheiat un contract între consumatorul menționat și emitentul acestei obligațiuni – ceea ce revine instanței de trimitere să verifice –, nu se poate prevala de competența prevăzută de această dispoziție în vederea acțiunii introduse împotriva emitentului menționat și întemeiate pe condițiile de împrumut, pe încălcarea obligațiilor de informare și de control, precum și pe răspunderea privind prospectul.

                  2)

                  Articolul 5 punctul 1 litera (a) din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din cauza principală, un reclamant care a achiziționat o obligațiune la purtător de la un terț, fără ca emitentul acesteia să își fi asumat în mod liber o obligație față de acest reclamant, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice, nu se poate prevala de competența prevăzută de această dispoziție în vederea acțiunii introduse împotriva emitentului menționat și întemeiate pe condițiile de împrumut, pe încălcarea obligațiilor de informare și de control, precum și pe răspunderea privind prospectul.

                  3)

                  Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că se aplică unei acțiuni privind angajarea răspunderii emitentului unui certificat pentru prospectul aferent acestuia, precum și pentru încălcarea altor obligații de informare care revin acestui emitent, în măsura în care această răspundere nu intră în sfera materiei contractuale în sensul articolului 5 punctul 1 din regulamentul menționat. În temeiul punctului 3 al aceluiași articol 5, instanțele de la domiciliul reclamantului sunt competente, în temeiul materializării prejudiciului, să judece o astfel de acțiune în special atunci când prejudiciul pretins se produce direct asupra unui cont bancar al reclamantului la o bancă stabilită în raza acestor instanțe.

                  4)

                  În cadrul verificării competenței în temeiul Regulamentului nr. 44/2001, nu este necesar să se procedeze la administrarea în detaliu a probelor privind elementele de fapt în litigiu care sunt relevante atât în ceea ce privește problema competenței, cât și în ceea ce privește existența dreptului invocat. Instanța sesizată poate totuși să examineze propria competență internațională în lumina tuturor informațiilor de care dispune, inclusiv, dacă este cazul, contestațiile formulate de pârât.

         (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza T-339/15: Acțiune introdusă la 27 iunie 2015 – Polski Koncern Naftowy Orlen/OAPI (Forma unei benzinării)

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/46

         Acțiune introdusă la 27 iunie 2015 – Polski Koncern Naftowy Orlen/OAPI (Forma unei benzinării)
   (Cauza T-339/15)
   (2015/C 279/57)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Polski Koncern Naftowy Orlen SA (Płock, Polonia) (reprezentant: M. Siciarek, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marcă comunitară tridimensională (Forma unei benzinării) – cererea de înregistrare nr. 12 411 071

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 2/4/2015 în cauza R 2245/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă atât în fața camerei de recurs a OAPI cât și în fața Tribunalului.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea art. 7 alin. (1) lit. (b) și a art. 7 alin. (2) precum și a art. 75 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-345/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de College van Beroep (Țările de Jos) la 27 august 2009 — J.A. van Delft și alții/College van zorgverzekeringen

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de College van Beroep (Țările de Jos) la 27 august 2009 — J.A. van Delft și alții/College van zorgverzekeringen
   (Cauza C-345/09)
   2010/C 11/21
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: J.A. van Delft și alții

      Pârât: College van zorgverzekeringen

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 28, 28c și 33 din Regulamentul nr. 1408/71 (1), dispozițiile Anexei VI la Regulamentul nr. 1408/71 secțiunea R punctul 1 literele (a) și (b) și articolul 29 din Regulamentul nr. 574/72 trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale precum articolul 69 din Zvw [Zorgverzekeringswet], în măsura în care titularul unei pensii sau unei indemnizații, care poate, în principiu, să exercite dreptul prevăzut la articolele 28 și 28c din Regulamentul nr. 1408/71, este obligat să se înregistreze la Cvz [College voor zorgverzekeringen] iar o cotizație trebuie reținută din pensia sau indemnizația acestui titular, chiar dacă nu este înregistrat în sensul articolului 29 din Regulamentul nr. 574/72 (2)?

               2.

               Articolul 39 CE sau articolul 18 CE trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale precum articolul 69 din Zvw, în măsura în care un cetățean al UE care poate, în principiu, să exercite dreptul prevăzut la articolele 28 și 28c din Regulamentul nr. 1408/71, este obligat să se înregistreze la Cvz iar o cotizație trebuie reținută din pensia sau indemnizația acestui cetățean, chiar dacă nu este înregistrat în sensul articolului 29 din Regulamentul nr. 574/72?

      (1)  Regulamentul Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).

      (2)  Regulamentul Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 (JO L 74, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 74).


title: Cauza C-593/11 P: Recurs introdus la 25 noiembrie 2011 de Alliance One International, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 9 septembrie 2011 în cauza T-25/06, Alliance One International, Inc./Comisia Europeană

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/41

      Recurs introdus la 25 noiembrie 2011 de Alliance One International, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 9 septembrie 2011 în cauza T-25/06, Alliance One International, Inc./Comisia Europeană
      (Cauza C-593/11 P)
      (2012/C 25/78)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Alliance One International, Inc. (reprezentanți: C. Osti, A. Prastaro, G. Mastrantonio, avocați)

         Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului din 9 septembrie 2011 pronunțate în cauza T-25/06, Alliance One International/Comisia Europeană și, în cazul în care cauza este în stare de judecată,

                  —

                  anularea articolului 1 alineatul (1) din decizia atacată, în măsura în privește SCC, Dimon și Alliance One, și, în consecință,

                  —

                  reducerea amenzilor aplicate Transcatab și Dimon Italia (Mindo) pentru ca amenzile să nu depășească limita a 10 % din cifra de afaceri a acestora pentru ultimul exercițiu financiar, și

                  —

                  reducerea amenzii aplicate Transcatab și Dimon Italia (Mindo) întrucât coeficientul multiplicator nu mai este aplicabil întrucât era bazat pe dimensiunea grupului;

                  —

                  în toate situațiile, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cele efectuate de Alliance One în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Alliance One solicită: (i) anularea în totalitate a hotărârii atacate și, în plus, (ii) anularea articolului 1 alineatul (1) din Decizia Comisiei din 20 octombrie 2005 adoptată în cazul COMP/C.38.281/B.2 — Tutun brut — Italia, în ceea ce privește Standard Commercial Corp. („SCC”), Dimon Inc. („Dimon”) și Alliance One, și, în consecință, (iii) o reducere a amenzilor aplicate Transcatab S.p.A. („Transcatab”) și Dimon Italia S.r.l. („Dimon Italia”, în prezent Mindo), pentru ca amenzile să nu depășească limita a 10 % din cifra de afaceri a acestora pentru ultimul exercițiu financiar, sau în mod alternativ (iv) o reducere a amenzii aplicate Transcatab și Dimon Italia (în prezent Mindo), întrucât coeficientul multiplicator nu este aplicabil, (v) în toate situațiile, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cele efectuate de Alliance One în fața Tribunalului.
      Alliance One susține că hotărârea atacată ar trebui anulată pentru următoarele motive:

                  —

                  În primul rând, Tribunalul a încălcat articolul 296 TFUE și articolele 48 și 49 din Carta drepturilor fundamentale a UE. Întrucât nu a efectuat o analiză concretă și exhaustivă a elementelor de probă relevante prezentate de recurentă pentru a răsturna prezumția privind influența determinantă și întrucât, în consecință, nu a motivat suficient raționamentul în urma căruia a respins aceste elemente de probă, Tribunalul a transformat prezumția exercitării unui control în prezumție absolută, ceea ce înseamnă o încălcare a principiilor prezumției de nevinovăție, legalității și răspunderii personale.

                  —

                  În al doilea rând, respingând probele prezentate de Alliance One, Tribunalul a aplicat în mod eronat principiile generale privind sarcina probei și normele procedurale în materia probei și, în orice caz, a încălcat dreptul la apărare al recurentei.


title: Cauza T-394/10: Acțiune introdusă la 13 septembrie 2010 — Grebenshikova/OAPI — Volvo Trademark (SOLVO)

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/50

         Acțiune introdusă la 13 septembrie 2010 — Grebenshikova/OAPI — Volvo Trademark (SOLVO)
   (Cauza T-394/10)
   ()
   2010/C 301/79
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Elena Grebenshikova (St. Petersburg, Federația Rusă) (reprezentant: M. Björkenfeldt, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Volvo Trademark Holding AB (Göteborg, Suedia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 iunie 2010 în cauza R 861/2010-1 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „SOLVO” pentru produse din clasa 9.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă „VOLVO”, înregistrată în Regatul Unit sub nr. 747361 pentru o gamă largă de produse și servicii; marca verbală „VOLVO”, înregistrată în Regatul Unit sub nr. 1552528, nr. 1102971, nr. 1552529 și nr. 747362 pentru o gamă largă de produse și servicii; marca comunitară verbală „VOLVO” înregistrată sub nr. 2361087 și nr. 2347193, printre altele, pentru produse și servicii din clasele 9 și 12.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alin. (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a aplicat în mod eronat dispozițiile acestui articol; încălcarea de către camera de recurs a principiului general de drept al UE referitor la egalitatea de tratament și încălcarea articolului 1 din Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală (TRIPS), precum și încălcarea articolului 2 din Convenția de la Paris pentru protecția proprietății industriale.


title: Cauza C-71/14: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 6 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Information Rights) – Regatul Unit) – East Sussex County Council/Information Commissioner (Trimitere preliminară — Convenția de la Aarhus — Directiva 2003/4/CE — Articolele 5 și 6 — Accesul publicului la informațiile despre mediu — Taxă pentru furnizarea informațiilor despre mediu — Noțiunea „sumă rezonabilă” — Costurile administrării unei baze de date și cheltuielile generale — Acces la justiție — Control administrativ și jurisdicțional privind decizia prin care se stabilește o taxă)

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/6

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 6 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Information Rights) – Regatul Unit) – East Sussex County Council/Information Commissioner
   (Cauza C-71/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Convenția de la Aarhus - Directiva 2003/4/CE - Articolele 5 și 6 - Accesul publicului la informațiile despre mediu - Taxă pentru furnizarea informațiilor despre mediu - Noțiunea „sumă rezonabilă” - Costurile administrării unei baze de date și cheltuielile generale - Acces la justiție - Control administrativ și jurisdicțional privind decizia prin care se stabilește o taxă))
   (2015/C 389/07)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Information Rights)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: East Sussex County Council

      Pârât: Information Commissioner

      cu participarea: Property Search Group, Local Government Association

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că taxa impusă pentru furnizarea unui anumit tip de informații despre mediu nu poate cuprinde nici măcar parțial cheltuielile determinate de administrarea unei baze de date precum cea în discuție în litigiul principal, utilizată în acest scop de către autoritatea publică, dar poate cuprinde cheltuielile generale aferente timpului folosit de personalul acestei autorități pentru a răspunde la cereri individuale de informații, luate în considerare în mod adecvat cu ocazia determinării acestei taxe, cu condiția ca valoarea globală a taxei menționate să nu depășească o sumă rezonabilă.

               2)

               Articolul 6 din Directiva 2003/4 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale potrivit căreia caracterul rezonabil al taxei impuse pentru furnizarea unui anumit tip de informații despre mediu face obiectul numai al unui control administrativ și jurisdicțional restrâns, astfel cum este prevăzut în dreptul englez, cu condiția ca acest control să fie efectuat pe baza unor elemente obiective și să privească, potrivit principiilor echivalenței și efectivității, aspectul dacă autoritatea publică, atunci când a impus această taxă, a respectat condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din această directivă, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza F-6/16: Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2016 – ZZ și alții/SEAE

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/38

         Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2016 – ZZ și alții/SEAE
   (Cauza F-6/16)
   (2016/C 145/46)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentanți: N. de Montigny și J.-N. Louis, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea fișelor de remunerație ale reclamanților pentru luna martie 2015, precum și a celor întocmite ulterior, în măsura în care pun în aplicare decizia SEAE de reducere a indemnizației pentru condiții de viață de la 15 % la 10 %.

      Concluziile reclamanților

               —

               declararea drept inaplicabilă reclamanților a Deciziei directorului general administrativ al SEAE din 23 februarie 2015;

               —

               în consecință, anularea fișei de remunerație a acestora pentru martie 2015, precum și a celor întocmite ulterior, în măsura în care aplică o ICV de 10 %;

               —

               obligarea SEAE la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-170/16: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2016 – Guardian Glass España, Central Vidriera/Comisia

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/35

         Acțiune introdusă la 19 aprilie 2016 – Guardian Glass España, Central Vidriera/Comisia
   (Cauza T-170/16)
   (2016/C 243/38)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Guardian Glass España, Central Vidriera, S.L. (Llodio, Spania) (reprezentanți: M. Araujo Boyd, D. Armesto Macías și A. Lamadrid de Pablo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității cererii și a motivelor de anulare invocate în cuprinsul acesteia;

               —

               admiterea motivelor de anulare invocate în cerere și, în consecință, anularea deciziei atacate;

               —

               dispunerea deschiderii unei proceduri oficiale în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE, pentru ca reclamanta să își poată exercita drepturile procedurale, iar Comisia să își poată clarifica în mod oficial, corespunzător cerințelor legale, îndoielile cu privire la compatibilitatea ajutoarelor în discuție, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva deciziei Comisiei Europene prin care s-a stabilit incompatibilitatea cu dreptul Uniunii a anumitor ajutoare primite de Guardian, comunicată autorităților spaniole prin scrisoarea Comisiei din 15 iulie 2015 denumită „Litigii fiscale în Ţara Bascilor (Álava) – Mesaj informal referitor la afirmațiile suplimentare de compatibilitate cu DAR din 1998” și notificată reclamantei de autoritățile spaniole la 19 februarie 2016.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive:

               1.

               Primul motiv
               Cu titlu principal, reclamanta susține că Comisia a adoptat o decizie prin care a declarat incompatibilitatea unui ajutor individual cu piață internă, cu încălcarea articolului 250 TFUE și a principiului colegialității, întrucât decizia nu a fost adoptată de colegiul comisarilor, și cu nerespectarea atât a articolului 108 alineatul (2) TFUE, cât și a articolelor 4 și 13 din Regulamentul nr. 659/1999 (1), întrucât Comisia nu a deschis procedura oficială înainte de adoptarea deciziei.

               2.

               Al doilea motiv
               Prin cel de al doilea motiv de anulare, formulat cu titlu subsidiar, reclamanta invocă o încălcare a articolului 107 alineatul (3) TFUE, întrucât prin decizia Comisiei a fost apreciată în mod eronat compatibilitatea ajutorului cu piața internă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-66/12: Acțiune introdusă la 9 februarie 2012 — Consiliul Uniunii Europene/Comisia Europeană

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/14

         Acțiune introdusă la 9 februarie 2012 — Consiliul Uniunii Europene/Comisia Europeană
   (Cauza C-66/12)
   2012/C 118/23
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și J. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Cu titlu principal, anularea, în temeiul articolului 263 TFUE, a comunicării Comisiei COM(2011) 829 final din 24 noiembrie 2011, în măsura în care aceasta refuză în mod definitiv să prezinte propunerile corespunzătoare Parlamentului European și Consiliului pe baza articolului 10 din anexa XI din statut și anularea, în temeiul articolului 263 TFUE, a propunerii Comisiei de regulament al Consiliului de ajustare, cu efect de la 1 iulie 2011, a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți ai Uniunii Europene, precum și a coeficienților corectori care se aplică acestor remunerații și pensii și

               —

               cu titlu subsidiar, constatarea, în temeiul articolului 265 TFUE, a încălcării tratatelor prin faptul că pârâta s-a abținut să prezinte propunerile corespunzătoare Parlamentului European și Consiliului pe baza articolului 10 din anexa XI la statut;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea primului capăt de cerere care vizează anularea comunicării Comisiei din 24 noiembrie 2011, Consiliul invocă un motiv unic întemeiat pe încălcarea articolului 10 din anexa XI la statut coroborat cu articolul 13 alineatul (2) a doua teză TUE și cu articolul 241 TFUE. Consiliul susține că concluzia Comisiei, potrivit căreia nu există o deteriorare gravă și neașteptată a situației economice și sociale în Uniune este viciată de mai multe erori: Comisia nu ar fi luat în considerare toate datele obiective disponibile și pertinente și ar fi calificat în mod eronat anumite date pe care aceasta și-a baza analiza. Dat fiind că, potrivit Hotărârii Curții de Justiție din 24 noiembrie 2010 în cauza C-40/10 (punctul 79), „exercitarea competenței de a prezenta propuneri adecvate conferită Comisiei de [articolul 10 din anexa XI] nu constituie o simplă posibilitate a acestei instituții”, aceste erori legate de calificarea juridică a faptelor, care prezintă caracterul unor erori vădite de apreciere, au determinat ilegalitatea refuzului Comisiei de a prezenta propuneri adecvate întemeiate pe acest articol. Prin refuzul amintit, Comisia a încălcat de asemenea obligația sa de cooperare loială [articolul 13 alineatul (2) TUE].
   Al doilea capăt de cerere vizează anularea propunerii de regulament de ajustare a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor potrivit „metodei normale” consacrate de articolul 3 din anexa XI din statut. Consiliul susține că această propunere constituie un act care produce efecte juridice prin faptul că, potrivit punctului 71 din hotărârea citată anterior în cauza C-40/10, „Consiliul nu se poate prevala, în cadrul articolului 3 menționat, de o marjă de apreciere care depășește criteriile stabilite la acest ultim articol”. Optând să prezinte o propunere bazată pe aplicarea „metodei normale” în locul propunerii pe baza unei clauze de excepție la care se referă articolul 10 din anexa XI, Comisia a lipsit Parlamentul European și Consiliul de posibilitatea de a-și exercita marja de apreciere în legătură cu criteriile acestei clauze de excepție. Această alegere este viciată de aceleași erori care viciază și concluzia Comisiei în comunicarea din 24 noiembrie 2011 potrivit căreia nu a avut loc o deteriorare gravă și neașteptată a situației economice și sociale în Uniune. În plus, Consiliul susține că prin faptul că a prezenta propunerea privind ajustarea remunerațiilor prin „metoda normală”, Comisia și-a încălcat și obligația sa de cooperare loială [articolul 13 alineatul (2) TUE].
   În sfârșit, Consiliul susține, cu titlu subsidiar, că în cazul în care Curtea de Justiție nu ar trebui să considere că comunicarea Comisiei din 24 noiembrie 2011 reprezintă o luare de poziție a Comisiei în sensul articolului 265 al doilea paragraf TFUE, Comisia și-a încălcat obligația care rezultă din articolul 241 TFUE coroborat cu articolul 10 din anexa XI din statut, astfel cum este interpretat de Curtea de Justiție în hotărârea din cauza C-40/10, citată anterior (punctul 79), de a prezenta o propunere întemeiată pe acest articol.


title: Cauza T-558/08: Acțiune introdusă la 17 decembrie 2008 — Eni/Comisia

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/61

         Acțiune introdusă la 17 decembrie 2008 — Eni/Comisia
   (Cauza T-558/08)
   (2009/C 44/104)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Eni SpA (Roma, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa, avocat, D. Durante, avocat, G. C. Rizza, avocat, S. Valentino, avocat, L. Bellia, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei, în tot sau în parte, cu consecințele de rigoare asupra cuantumului amenzii.

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea amenzii.

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași cu cea din cauza T-540/08 Esso și alții/Comisia.
   În susținerea cererilor sale, reclamanta invocă:

               —

               încălcarea și aplicarea eronată a articolului 81 CE în măsura în care articolul 1 din decizie a constatat participarea Eni la o înțelegere și/sau la o practică concertată cu caracter continuu, din cauza prezenței domnului Di Serio la reuniunea tehnică din 30 și 31 octombrie de la Hamburg. Eni denunță în special erorile de fapt și consecințele în drept ale acestora rezultate din faptul că Comisia: (i) a afirmat că Eni nu ar fi susținut în propria apărare în cursul procedurii administrative că domnul Di Serio s-a „distanțat în mod deschis” de conținutul reuniunii în discuție (ii) a raportat în mod eronat declarațiile Eni cu privire la discrepanțele din majorările de prețuri indicate în documentele provenind de la Sasol și de la MOL. În afară de aceste erori, reclamanta consideră că Comisia a săvârșit o eroare de drept imputându-i aderarea la o înțelegere și/sau la o practică concertată cu caracter continuu, deși Eni nu aderase la un „plan global” și în lipsa elementelor constitutive ale celor două încălcări.

               —

               încălcarea și aplicarea eronată a articolului 81 CE în măsura în care articolul 1 din decizie a constatat participarea Eni la o înțelegere și/sau la o practică concertată în perioada cuprinsă între 21 februarie 2002 și 28 aprilie 2005. În special, Eni contestă aprecierea naturii anticoncurențiale a participării sale în pofida lipsei elementelor constitutive ale înțelegerii și ale practicii concertate pentru fixarea prețurilor și a schimbului de informații sensibile.

               —

               încălcarea și aplicarea eronată a articolului 81 CE, a articolului 23 din Regulamentul (CE) 1/2003 și a Orientărilor privind calcularea amenzilor. În această privință reclamanta consideră că Comisia:

                           —

                           a determinat cuantumul de bază și cuantumul suplimentar al amenzii în mod nerezonabil cu încălcarea principiului egalității de tratament și al proporționalității. Astfel, Comisia a stabilit cota de 17 % din valoarea vânzărilor pentru a determina cuantumul de bază (și cuantumul suplimentar al amenzii), susținând că Eni ar fi responsabilă pentru fixarea prețurilor și pentru schimbul de informații, în timp ce a aplicat un coeficient practic identic (18 %) pentru celelalte întreprinderi din cartel care, în plus, împărțiseră între ele piețele și clienții.

                           —

                           a ignorat principiul securității juridice atunci când a aplicat circumstanța agravantă a recidivei, deși încălcările comise în anii '80 de filialele Eni și care nu au fost atribuite Eni la momentul respectivelor decizii, nu ar fi putut fi imputate Eni. În plus, perioada de timp cursă între încălcările vechi și încălcări constatate prin decizie conduc la un caracter nejustificat al instituției recidivei.

                           —

                           nu a aplicat circumstanțele atenuante rezultate din participarea marginală a reclamantei la înțelegere și din lipsa punerii în aplicare a deciziilor adoptate cu ocazia reuniunilor tehnice. În plus, reclamanta afirmă că a furnizat proba că domnul Monti era convins că participă la reuniuni de deplin legale în măsura în care acestea erau organizate în cadrul EWF și, în orice caz, a furnizat proba lipsei dolului în privința Eni, care primea de la filialele sale informații care nu îi puteau permite să aprecieze semnificația anticoncurențială a acestor reuniuni.


title: Cauza C-438/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Republica Polonă) la 9 noiembrie 2009 — Bogusław Juliusz Dankowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Republica Polonă) la 9 noiembrie 2009 — Bogusław Juliusz Dankowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi
   (Cauza C-438/09)
   2010/C 37/02
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Bogusław Juliusz Dankowski

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi

      Întrebările preliminare

               1.

               Normele sistemului comun al taxei pe valoarea adăugată, în special dispozițiile articolului 17 alineatul (6) din A șasea directivă TVA (Directiva 77/388/CEE) (1), se opun legislației unui stat membru în temeiul căreia o persoană impozabilă nu beneficiază de dreptul de deducere a TVA-ului achitat în amonte, care rezultă dintr-o factură TVA eliberată de un operator neînregistrat în registrul taxei pe bunuri și servicii?

               2.

               Este relevant pentru răspunsul la prima întrebare:

                           (a)

                           că este neîndoielnic faptul că operațiunile indicate în factura TVA sunt supuse TVA-ului și că au fost efectiv executate;

                           (b)

                           că factura conține toate informațiile impuse de dreptul comunitar?

                           (c)

                           că restricționarea dreptului persoanei impozabile de a deduce taxa achitată în amonte care rezultă dintr-o factură eliberată de un operator neînregistrat a fost aplicabilă în ordinea juridică națională înainte de aderarea Republicii Polone la Comunitate?

               3.

               Răspunsul la prima întrebare este condiționat de îndeplinirea unor criterii suplimentare (de exemplu, dovada că persoana impozabilă a acționat cu bună-credință)?

      (1)  A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza F-101/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 22 mai 2008 — Cova/Comisia Comunităților Europene (Incidente de procedură — Excepție de inadmisibilitate)

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/31

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 22 mai 2008 — Cova/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-101/07) (1)

   (Incidente de procedură - Excepție de inadmisibilitate)
   (2008/C 183/61)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Philippe Cova (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: S. A. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)
   Obiectul
   Anularea deciziei de a limita la un an perioada pentru care reclamantul, funcționar căruia i s-a solicitat să ocupe ad interim un post de șef de unitate, poate beneficia de indemnizația diferențiată prevăzută la articolul 7 alineatul (2) din Statutul funcționarilor.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007, p. 73.