title: Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 1 februarie 2012. # Région wallonne împotriva Comisiei Europene. # Mediu - Directiva 2003/87/CE - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Plan național de alocare a cotelor de emisie pentru Belgia pentru perioada cuprinsă între 2008 şi 2012 - Articolul 44 din Regulamentul (CE) nr. 2216/2004 - Corectură ulterioară - Participant nou - Decizie care îl însărcinează pe administratorul central al registrului comunitar independent de tranzacții să insereze o corectură în tabelul "plan național de alocare a certificatelor". # Cauza T-237/09.

text:
         HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera întâi)
      1 februarie 2012 (
            *1
         )
      „Mediu — Directiva 2003/87/CE — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră — Plan național de alocare a cotelor de emisie pentru Belgia pentru perioada cuprinsă între 2008 și 2012 — Articolul 44 din Regulamentul (CE) nr. 2216/2004 — Corectură ulterioară — Participant nou — Decizie care îl însărcinează pe administratorul central al registrului comunitar independent de tranzacții să insereze o corectură în tabelul «plan național de alocare»”
      În cauza T-237/09,

         Région wallonne (Belgia), reprezentată de J.-M. De Backer, de A. Lepièce, de I.-S. Brouhns și de S. Engelen, avocați,
      reclamantă,
      împotriva

         Comisiei Europene, reprezentată de domnul E. White și de doamna O. Beynet, în calitate de agenți,
      pârâtă,
      având ca obiect cererea de anulare în parte a Deciziei Comisiei din 27 martie 2009 referitoare la planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră notificat de Regatul Belgiei pentru perioada 2008-2012, prin care se dă indicație administratorului central să insereze în registrul comunitar independent de tranzacții o corectură în tabelul „plan național de alocare” belgian,
      TRIBUNALUL (Camera întâi),
      compus din domnul J. Azizi (raportor), președinte, doamna M. E. Martins Ribeiro și domnul S. Frimodt Nielsen, judecători,
      grefier: doamna C. Kristensen, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 20 septembrie 2011,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

         Cadrul juridic

               1

               Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/101/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 octombrie 2004 (JO L 338, p. 18, Ediție specială, 15/vol. 12, p. 61), instituie, potrivit articolului 1, un sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității (denumit în continuare „sistemul de comercializare a cotelor”) pentru a promova reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră, în special a dioxidului de carbon, într-un mod rentabil și eficient din punct de vedere economic.

               2

               În acest scop, Directiva 2003/87 prevede, în esență, că emisiile de gaze cu efect de seră de la instalațiile enumerate în anexa I trebuie să facă obiectul unui permis prealabil și al unei atribuiri a cotelor alocate în conformitate cu planurile naționale de alocare (denumite în continuare „PNA”).

               3

               Articolul 9 din Directiva 2003/87 prevede printre altele:
               „(1)   Pentru fiecare perioadă prevăzută la articolul 11 alineatele (1) și (2), fiecare stat membru elaborează un [PNA] în care precizează cantitatea totală de cote pe care intenționează să le aloce pentru perioada respectivă și modul în care propune să fie alocate acestea. [PNA] se bazează pe criterii obiective și transparente, inclusiv pe cele enumerate în anexa III, luând în considerare observațiile publicului […]
               […]
               (3)   În termen de trei luni de la notificarea unui [PNA] de către un stat membru în conformitate cu alineatul (1), Comisia poate respinge [PNA-ul] în cauză sau orice element al acestuia pe baza incompatibilității cu criteriile enumerate în anexa III sau a incompatibilității cu articolul 10. Statul membru adoptă o decizie în temeiul articolului 11 alineatul (1) sau (2) numai în cazul în care modificările propuse sunt acceptate de Comisie. Comisia motivează orice decizie de respingere.”

               4

               Potrivit articolului 11 alineatul (2) din Directiva 2003/87:
               „Pentru perioada de cinci ani care începe la 1 ianuarie 2008 și pentru fiecare perioadă ulterioară de cinci ani, fiecare stat membru decide cu privire la cantitatea totală de cote pe care le alocă pentru perioada respectivă și inițiază procesul de alocare a cotelor respective operatorilor fiecărei instalații. Această decizie se adoptă cu cel puțin 12 luni înainte de începutul perioadei respective și se bazează pe [PNA-ul] statului membru elaborat în temeiul articolului 9 și în conformitate cu articolul 10, luând în considerare observațiile publicului.”

               5

               Articolul 38 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 2216/2004 al Comisiei din 21 decembrie 2004 privind un sistem de registre standardizat și securizat în conformitate cu Directiva 2003/87 […] și cu Decizia nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 386, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 37, p. 250), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 916/2007 al Comisiei din 31 iulie 2007 (JO L 200, p. 5), prevede în titlul „Tabelul «[PNA]» pentru perioada [de alocare cuprinsă între] 2005 [și] 2007”:
               „(1)   Până la 1 octombrie 2004, Comisiei îi este comunicat de fiecare stat membru tabelul său «[PNA]», corespunzător deciziei luate în conformitate cu articolul 11 din Directiva 2003/87/CE. În cazul în care tabelul «[PNA]» se bazează pe [PNA-ul] notificat Comisiei și care nu a fost respins în conformitate cu articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE sau ale cărui modificări propuse au fost acceptate de Comisie, Comisia îl însărcinează pe administratorul central să introducă tabelul «[PNA]» în registrul comunitar independent de tranzacții […]
               (2)   Un stat membru adresează Comisiei o notificare privind orice corectură efectuată [PNA], în același timp cu corectura aferentă tabelului «[PNA]». În cazul în care corectura tabelului «[PNA]» se bazează pe [PNA] notificat Comisiei și nerespins în conformitate cu articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87 […] sau ale cărui modificări propuse au fost acceptate de Comisie și în cazul în care corectura în cauză se efectuează în conformitate cu metodele stabilite în [PNA] menționat anterior sau rezultă dintr-o îmbunătățire a datelor, Comisia îl însărcinează pe administratorul central să insereze corectura corespunzătoare în tabelul «[PNA]» […] În toate celelalte cazuri, statul membru adresează o notificare Comisiei privind corectura efectuată [PNA] și, în cazul în care Comisia nu respinge corectura în cauză în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, Comisia îl însărcinează pe administratorul central să insereze corectura aferentă în tabelul «[PNA]» […]”

               6

               Articolul 44 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 2216/2004, astfel cum a fost modificat, prevede în titlul „Tabelul «[PNA]» pentru perioada de alocare [cuprinsă între] 2008 [și] 2012 […]”:
               „(1)   Până la 1 ianuarie 2007 […], Comisiei îi este comunicat de fiecare stat membru tabelul «[PNA]», corespunzător deciziei luate în conformitate cu articolul 11 din Directiva 2003/87/CE. În cazul în care tabelul «[PNA]» se bazează pe [PNA] notificat Comisiei și nerespins în conformitate cu articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE sau ale cărui modificări propuse au fost acceptate de Comisie, Comisia îl însărcinează pe administratorul central să introducă tabelul «[PNA]» în registrul comunitar independent de tranzacții […]
               (2)   Un stat membru adresează Comisiei o notificare privind orice corectură efectuată [PNA] în același timp cu corectura aferentă tabelului «[PNA]». În cazul în care corectura tabelului «[PNA]» se bazează pe [PNA-ul] notificat Comisiei și nerespins în temeiul articolului 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE sau ale cărui modificări au fost acceptate de Comisie și corectura în cauză rezultă dintr-o îmbunătățire a datelor, Comisia îl însărcinează pe administratorul central să insereze corectura corespunzătoare în tabelul «[PNA]» […]
               Toate aceste corecturi referitoare la noii participanți se vor efectua în conformitate cu procesul de modificare automată a tabelului «[PNA]», în conformitate cu anexa XIa la prezentul regulament.
               Toate corecturile care nu se referă la noii participanți se vor efectua în conformitate cu procedurile de inițializare prevăzute în anexa XIV la prezentul regulament.
               În toate celelalte cazuri, statul membru adresează o notificare Comisiei privind corectura efectuată în [PNA] și, în cazul în care Comisia nu respinge corectura în cauză în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, Comisia îl însărcinează pe administratorul central să insereze corectura corespunzătoare în tabelul «[PNA]» […]”

         Istoricul cauzei

               7

               Prin scrisoarea din 29 septembrie 2006, Regatul Belgiei a notificat Comisiei Comunităților Europene, în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2003/87, PNA pentru perioada de alocare cuprinsă între 2008 și 2012.

               8

               PNA belgian este compus din trei planuri de alocare întocmite de région flamande, bruxelloise și, respectiv, wallonne, competente, printre altele, cu protecția mediului. Acesta reprezintă rezultatul unei coordonări, în temeiul unor acorduri de cooperare încheiate între aceste trei regiuni și statul federal.

               9

               Prin Decizia din 16 ianuarie 2007„privind [PNA] notificat de [Regatul Belgiei] în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului”, Comisia a indicat că nu ridică obiecții față de PNA belgian cu condiția efectuării anumitor modificări.

               10

               La 28 februarie 2008, Regatul Belgiei a notificat Comisiei un PNA modificat. Modificările aduse priveau în special partea valonă a PNA menționat.

               11

               Prin scrisoarea din 18 aprilie 2008, semnată de Directorul general al Direcției Generale (DG) Mediu, Comisia a informat Regatul Belgiei că anumite modificări aduse PNA belgian cu privire la partea sa valonă sunt inadmisibile.

               12

               Prin scrisoarea din 27 iunie 2008, Regatul Belgiei a notificat Comisiei un nou PNA modificat.

               13

               La pagina 37 din PNA belgian modificat, în titlul „Informații privind gestiunea rezervei de cote pentru noii participanți”, se menționează în special următoarele:
               „[…] [C]ote care fac parte din grupul «Emission Trading» al Région [w]allonne sunt rezervate noilor participanți, în limita de 1750277 de cote [pe] an.
               […]
               Région [wallonne] are în vedere utilizarea cotelor din rezerva pentru noii participanți pe următoarele baze:
               Instalații vizate de rezervă: [D]ecretul valon din 10 noiembrie 2004 de instituire a unui sistem de comercializare a cotelor […] definește noii participanți după cum urmează […]:
               «[…] este nou participant în cadrul sistemului de comercializare a cotelor […], pentru o perioadă de referință dată:

                        a)

                        orice unitate care realizează exploatarea uneia sau mai multor activități ori instalații care emit gaze cu efect de seră specificate, neavută în vedere de planul regional valon de alocare notificat Comisiei […], care a obținut o autorizație de mediu cu privire la aceste emisii de gaze cu efect de seră specificate după notificarea Comisiei menționată;

                        b)

                        orice unitate care realizează exploatarea uneia sau mai multor activități ori instalații care emit gaze cu efect de seră specificate, avută în vedere de planul regional valon de alocare notificat Comisiei […], care fie a obținut o autorizație de mediu cu privire la aceste emisii de gaze cu efect de seră specificate ca urmare a unei modificări survenite în natura sau în funcționarea sa ori a unei extinderi a instalației, care sporește în mod semnificativ emisiile sale de gaz cu efect de seră specificate în raport cu cele care au servit drept bază pentru stabilirea alocării inițiale, după notificarea Comisiei menționată, fie pentru care o transformare sau o extindere, consemnată de exploatant […], determină o sporire semnificativă a acestor emisii de gaze cu efect de seră specificate în raport cu cele care au servit drept bază pentru stabilirea alocării inițiale, după notificarea Comisiei menționată.»”

               14

               La pagina 38 din PNA belgian modificat se precizează, printre altele, că Région wallonne va aloca cotele rezervei pe „baza unei reguli primul venit, primul servit, în limita volumului total al rezervei pentru perioada [cuprinsă între] 2008 [și] 2012”.

               15

               La paginile 51 și 52 din PNA belgian modificat figurează anexele Va, Vb și Vc.

               16

               Anexa Va, intitulată „Noii participanți luați deja în considerare în cadrul [PNA]” și „Noii participanți care vor trebui să facă obiectul unei alocări începând cu 2008”, conține un tabel cu o listă de instalații, printre care figurează, la numărul 11, „Arcelor-Mittal furnal 6”. Într-o notă de subsol se precizează că această instalație și o alta care este prevăzută în acest tabel „vor face obiectul unei alocări pe măsură ce rezerva este alimentată”. Pentru instalația „Arcelor-Mittal furnal 6”, tabelul menționat prevede pentru perioada cuprinsă între 2008 și 2012 o cantitate totală de cote de 12 949 538. În plus, acest tabel conține o distribuire pe ani a cantității de cote destinate acestei instalații în perioada indicată. Astfel, în a doua coloană a tabelului menționat cu privire la anul 2008, cantitatea de cote destinate instalației „Arcelor-Mittal furnal 6” este de 700000, în timp ce în coloanele 3-6, referitoare la anii 2009-2012, această cantitate este de 1000000 pentru anul 2009 și, respectiv, de 3749846 pentru fiecare dintre anii 2010-2012.

               17

               Anexa Vb cuprinde o listă de instalații cu titlul „Noii participanți care au obținut o autorizație de mediu, dar care nu sunt încă în stare de funcționare (Estimare)”.

               18

               Anexa Vc cuprinde o listă de instalații cu titlul „Noii participanți care nu au obținut încă o autorizație de mediu și care nu sunt încă în stare de funcționare (Estimare)”.

               19

               În sfârșit, anexa VI la PNA belgian, intitulată „Alocări anuale medii care vor fi atribuite întreprinderilor existente și noilor instalații (sau creștere de producție) deja incluse în alocarea 2008[-]2012 (Tabelul de alocare)”, cuprinde un tabel de alocare de instalații. Printre instalațiile enumerate figurează, ca instalația cu numărul 11, „Arcelor – Cockerill Sambre_HF6_Seraing”, care este desemnată în căsuțele corespunzătoare anilor 2008-2012 drept „[n]ou [p]articipant”, însă fără indicarea vreunui număr de cote de alocat.

               20

               Prin scrisoarea din 30 iunie 2008, semnată de Directorul general al DG Mediu, Comisia a informat Regatul Belgiei că nu va ridica obiecții față de noul PNA belgian modificat.

               21

               Prin scrisoarea din 30 iulie 2008, Regatul Belgiei a notificat Comisiei decizia sa de alocare, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Directiva 2003/87, precum și tabelul său „PNA”, în temeiul articolului 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2216/2004, pentru perioada de alocare cuprinsă între 2008 și 2012.

               22

               Prin articolul 1 din Decizia din 10 octombrie 2008, Comisia a dat indicație administratorului central să insereze tabelul „PNA” belgian în registrul comunitar independent de tranzacții. În al doilea considerent al deciziei menționate se arată că „Comisia consideră că tabelul [«PNA» belgian] notificat corespunde deciziei de alocare și se întemeiază pe [PNA-ul] notificat de Regatul Belgiei, astfel cum a fost modificat, fără formularea unor obiecții din partea Comisiei […]”. Potrivit articolului 2 din Decizia din 10 octombrie 2008, tabelul „PNA” belgian figurează în anexa la această decizie.

               23

               Prin scrisoarea din 18 februarie 2009, Regatul Belgiei a notificat Comisiei un tabel „PNA” belgian modificat care cuprinde modificări. În tabelul din anexa la această scrisoare, intitulat „corecturi ale tabelului PNA belgian 2008-2012” și „corecturi de alocare”, se face referire la o instalație a „Arcelor-Mittal” cu numărul 116, denumită „Arcelor-Cockerill Sambre_HF6_Seraing”, situată la Seraing (denumită în continuare „instalația nr. 116”), în favoarea căreia se prevede o cantitate de 700000 de cote pentru anul 2008 și nicio cotă (căsuțe goale) pentru anii 2009-2012. Astfel, totalitatea cotelor de alocat acestei instalații pentru întreaga perioadă cuprinsă între 2008 și 2012 este indicată în ultima coloană a acestui tabel și se ridică la 700000.

               24

               Prin articolul 1 din Decizia din 27 martie 2009 (denumită în continuare „decizia atacată”), adoptată printre altele pe temeiul articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004, Comisia a dat indicație administratorului central să insereze corecturile solicitate în tabelul „PNA” belgian în registrul comunitar independent de tranzacții.

               25

               Potrivit articolului 2 din decizia atacată, corecturile aduse tabelului „PNA” belgian sunt expuse în anexa la această decizie. Această anexă nu conține vreo corectură cu privire la instalația nr. 116.

               26

               În al treilea considerent al deciziei atacate se menționează următoarele:
               „Comisia apreciază că corecturile notificate cu privire la instalația nr. 116 […] sunt inadmisibile întrucât nu sunt în conformitate cu metodologia expusă în [PNA belgian] […]”

               27

               Potrivit celui de al patrulea considerent al deciziei menționate, Comisia apreciază că restul corecturilor notificate este în conformitate cu [PNA belgian].

         Procedura și concluziile părților

               28

               Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 17 iunie 2009, reclamanta, Région wallonne, a introdus prezenta acțiune.

               29

               Prin act separat depus la grefa Tribunalului în aceeași zi, Région wallonne a solicitat să se statueze potrivit procedurii accelerate prevăzute la articolul 76a din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

               30

               Prin act depus la grefa Tribunalului la 9 iulie 2009, Région wallonne și-a retras cererea de procedură accelerată.

               31

               Région wallonne solicită Tribunalului:

                        —

                        anularea deciziei atacate în măsura în care respinge corectarea tabelului „PNA” belgian cu privire la alocarea de cote instalației nr. 116 pentru perioada cuprinsă între 2008 și 2012;

                        —

                        obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

               32

               Comisia solicită Tribunalului:

                        —

                        respingerea acțiunii;

                        —

                        obligarea Région wallonne la plata cheltuielilor de judecată.

               33

               În cadrul măsurilor de organizare a procedurii în temeiul articolului 64 din Regulamentul de procedură, Tribunalul a solicitat părților să depună anumite documente și să răspundă în scris la anumite întrebări. Părțile au dat curs acestei cereri în termenul acordat.

               34

               Întrucât un membru al camerei a fost împiedicat să participe la ședință, președintele Tribunalului, în temeiul articolului 32 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, a desemnat un alt judecător pentru a completa camera.

               35

               Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera întâi) a decis deschiderea procedurii orale.

               36

               Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările orale adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 20 septembrie 2011.

         În drept

         Rezumat al motivelor de anulare

               37

               În susținerea cererii sale de anulare parțială a deciziei atacate, Région wallonne invocă patru motive.

               38

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004. Acest motiv se compune din două aspecte, referitoare la o eroare de drept și la o eroare vădită de apreciere.

               39

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea obligației de motivare în sensul articolului 253 CE.

               40

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiilor de securitate juridică și protecției încrederii legitime.

               41

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea unui „principiu al loialității comunitare și al bunei administrări”.

         Cu privire la caracterul operant al motivelor invocate de reclamantă

               42

               În principal, Comisia susține că motivele de anulare invocate de Région wallonne sunt inoperante.

               43

               În opinia Comisiei, în aplicarea articolului 44 alineatul (2) al patrulea paragraf din Regulamentul nr. 2216/2004, orice modificare a PNA neconformă criteriilor prevăzute la articolul 44 alineatul (2) primul paragraf din regulamentul menționat trebuie să facă obiectul unei noi notificări de către statul membru în temeiul procedurii prevăzute la articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87, procedura de înregistrare a corecturilor tabelului „PNA” neputându-se substitui acestei proceduri de notificare și neputând autoriza Comisia să înregistreze corecturi care impun o modificare a PNA însuși. Or, în speță, Regatul Belgiei s-ar fi limitat la solicitarea înregistrării anumitor corecturi aduse tabelului „PNA”, printre care cea referitoare la instalația nr. 116, care ar fi impus însă o modificare a PNA belgian ca atare, din moment ce aceasta nu se întemeia pe metodele prevăzute de respectivul PNA. Prin urmare, în decizia atacată, Comisia nu s-ar fi pronunțat cu privire la corectura referitoare la instalația nr. 116. Astfel, decizia atacată ar enunța în al treilea considerent, iar nu în dispozitiv, corectura solicitată numai în mod superfluu. Așadar, menționarea neînregistrării corecturii referitoare la instalația nr. 116 nu ar putea modifica esența sau natura deciziei atacate și nu ar putea să o transforme în decizie de respingere implicită în această privință, astfel cum invocă reclamanta.

               44

               Se impune însă constatarea că în mod eronat Comisia afirmă că decizia atacată nu ar avea efecte juridice obligatorii cauzatoare de prejudicii pentru Région wallonne cu privire la acest punct.

               45

               Desigur, astfel cum a fost recunoscut de o jurisprudență consacrată, numai partea dispozitivă a unei decizii poate produce efecte juridice și, pe cale de consecință, poate cauza un prejudiciu, oricare ar fi motivarea pe care se bazează această decizie. În schimb, aprecierile formulate în motivarea unei decizii nu sunt susceptibile, ca atare, să facă obiectul unei acțiuni în anulare și nu pot fi supuse controlului de legalitate al instanței Uniunii decât în măsura în care, în calitate de elemente ale motivării unui act care produce un prejudiciu, constituie fundamentul necesar al părții dispozitive a acestui act (a se vedea în acest sens Ordonanța Curții din 28 ianuarie 2004, Țările de Jos/Comisia, C-164/02, Rec., p. I-1177, punctul 21, și Ordonanța Tribunalului din 30 aprilie 2007, EnBW Energie Baden-Württemberg/Comisia, T-387/04, Rep., p. II-1195, punctul 127). Cu toate acestea, în speță, chiar dacă partea dispozitivă a deciziei atacate nu respinge în mod expres corectura solicitată referitoare la instalația nr. 116 ca inadmisibilă, din coroborarea articolului 2 cu anexa și cu al treilea considerent al deciziei menționate reiese că tocmai din cauza motivului de inadmisibilitate reținut în acest considerent corectura respectivă nu a fost inclusă în anexa cu corecturi în legătură cu care s-a dat indicație administratorului central, în temeiul articolului 1 din această decizie, să le insereze în tabelul „PNA” belgian.

               46

               Astfel, chiar presupunând, cum procedează Comisia, că Regatul Belgiei ar fi trebuit să urmeze, în speță, procedura de notificare a PNA modificat în temeiul articolului 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87 și că Comisia nu ar fi fost competentă să examineze și să respingă cererea de corectură referitoare la instalația nr. 116 în temeiul articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004, nu este mai puțin adevărat că reiese, în esență, din decizia atacată, interpretată în lumina motivelor sale esențiale, că Comisia a luat în mod expres poziție cu privire la această cerere și că a respins-o ca inadmisibilă.

               47

               Nici argumentul Comisiei potrivit căruia nu s-ar fi pronunțat asupra corecturii în cauză, nici argumentul întemeiat pe lipsa unor efecte ale celui de al treilea considerent al deciziei atacate asupra părții sale dispozitive nu repun în discuție această apreciere, fapt de altfel recunoscut de Comisie în cadrul ședinței. Astfel, precizând atât conținutul articolului 2, cât și al anexei la decizia atacată, care nu cuprind corectura solicitată referitoare la instalația nr. 116, al treilea considerent constituie, în sensul jurisprudenței citate la punctul 45 de mai sus, suportul necesar nu numai al articolului 2, ci și al articolului 1 din decizia menționată, dispoziții care determină, împreună, întinderea indicației de corectare date administratorului central și care trebuie interpretate în lumina respectivului considerent.

               48

               Rezultă că motivele de anulare invocate în susținerea acțiunii sunt operante și argumentația Comisiei cu privire la acest punct trebuie respinsă.

         Cu privire la motivul întemeiat pe încălcarea articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004

               49

               În cadrul primului aspect al prezentului motiv, întemeiat pe o eroare de drept, Région wallonne susține, în esență, că Comisia nu era îndreptățită să adopte decizia atacată în măsura în care respinge corectura solicitată referitoare la instalația nr. 116 și să o întemeieze pe articolul 44 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 2216/2004, al cărui domeniu de aplicare l-a încălcat. Spre deosebire de articolul 38 alineatul (2) a doua teză din același regulament, aplicabil perioadei de alocare cuprinse între 2005 și 2007, această dispoziție nu ar urmări respingerea unei corecturi a tabelului „PNA” pentru motivul invocat de Comisie, și anume pretinsa neconformitate a corecturii în cauză cu metodele indicate în PNA.

               50

               În cadrul celui de al doilea aspect, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, Région wallonne arată că articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004 deosebește două tipuri de corecturi pe care statele membre pot să le aducă tabelului „PNA”, și anume, pe de o parte, într-un prim paragraf, corecturile care se bazează pe dispozițiile unui PNA nerespins de Comisie și care rezultă dintr-o îmbunătățire a datelor și, pe de altă parte, într-un al patrulea paragraf, cele care implică o modificare a PNA și care necesită, așadar, o examinare în conformitate cu articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87. În opinia Région wallonne, corectura solicitată referitor la instalația nr. 116 se bazează pe PNA belgian, fără a fi necesară modificarea acestuia potrivit celui de al doilea mod de corectare prevăzut la articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004. În această privință, Région wallonne precizează, în esență, că din anexa Va la PNA belgian reiese cu claritate că alocarea de cote instalației nr. 116 se va realiza „pe măsură ce rezerva este alimentată”, ceea ce face astfel posibilă alocarea progresivă de cote acesteia, având în vedere imperativele bugetare și starea rezervei, ținând seama în special de eventualele închideri de instalații existente și de realizarea efectivă a proiectelor industriale anunțate.

               51

               În subsidiar, Comisia susține că prezentul motiv de anulare nu este întemeiat.

               52

               În ceea ce privește primul aspect al motivului, Comisia susține, în esență, că tabelul „PNA” nu poate fi considerat ca bazându-se pe PNA decât dacă se întemeiază pe mecanismele de alocare prevăzute de respectivul PNA, iar nu pe alte metode, neprevăzute de acesta. Potrivit articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004, ar trebui îndeplinite două condiții, și anume corectura solicitată să se bazeze pe PNA și să rezulte dintr-o îmbunătățire a datelor, ceea ce nu ar fi corespuns situației din speță. În opinia Comisiei, neînregistrarea pentru motivul că corectura în litigiu nu se baza pe PNA belgian includea motivul neconformității metodelor prevăzute de PNA menționat. Prin urmare, aceasta ar fi putut întemeia decizia atacată și neînregistrarea corecturii în litigiu pentru motivul întemeiat pe incompatibilitatea acestei corecturi cu metodele prevăzute de PNA belgian.

               53

               În ceea ce privește al doilea aspect al motivului, Comisia arată, în esență, că alocarea în cote solicitată în beneficiul instalației nr. 116 este contrară metodelor prevăzute de PNA belgian, conform căruia, pentru ansamblul noilor participanți, acordarea de cote va fi decisă până la sfârșitul perioadei cuprinse între 2008 și 2012. În plus, potrivit respectivului PNA, instalația nr. 116 nu ar beneficia de accesul la rezervă, ci ar primi cote numai „pe măsură ce rezerva este alimentată”. Or, această metodă de alocare nu poate fi interpretată în sensul că conferă autorității competente o putere discreționară de a stabili în fiecare an cuantumul cotelor pe care intenționează să le aloce instalației în cauză. Dimpotrivă, ansamblul metodelor de alocare prevăzute de PNA belgian trebuie interpretat în mod coerent și „ca impunând autorității competente să atribuie instalației [nr. 116,] pentru întreaga perioadă [cuprinsă între] 2008 [și] 2012[,] cote al căror cuantum global și anual pot fi mai mici decât cele prevăzute în anexa Va la PNA belgian, în funcție de starea rezervei”.

               54

               Comisia consideră că această apreciere este conformă spiritului Directivei 2003/87, în special articolului 9 alineatul (1) din aceasta, potrivit căruia PNA trebuie să respecte criteriile prevăzute în anexa III, în special criteriile nr. 5 și 6 referitoare la principiul nediscriminării între întreprinderi și obligația de a asigura accesul noilor participanți la sistemul de comercializare. În această privință, argumentul întemeiat pe diferențierea între noii participanți „de prim rang”, care ar fi singurii cărora li se aplică normele secțiunii 5 a PNA belgian, și cei de „rang secundar”, care ar fi supuși unei norme de alocare suplimentare, și anume alocarea „pe măsură ce rezerva este alimentată”, nu poate fi primit, întrucât normele generale ale secțiunii menționate trebuie să se aplice tuturor noilor participanți, inclusiv celor „de rang secundar”. Astfel, în opinia Comisiei, în cazul în care rezerva nu este suficientă pentru a permite acordarea de cote noilor participanți „de rang secundar” și această rezervă nu ar fi realimentată, acești noi participanți nu primesc nicio cotă, și aceasta în aplicarea regulii „primul sosit, primul servit”. Comisia concluzionează de aici că, potrivit regulii de alocare a cotelor pentru întreaga perioadă cuprinsă între 2008 și 2012, un nou participant „de rang secundar”, precum instalația nr. 116, trebuie să obțină cote pentru anii 2008-2012, iar nu numai pentru un an sau doi. Numărul de cote de acordat ar trebui, așadar, stabilit în avans pentru această întreagă perioadă – iar nu anual și discreționar – în limita cotelor existente în rezerva realimentată, în conformitate cu regula interdicției utilizării rezervei în vederea efectuării de ajustări ex-post a alocării inițiale primite de instalațiile în cauză. Astfel, în speță, numai 700000 de cote ar fi fost disponibile pentru instalația nr. 116 pentru întreaga perioadă menționată.

               55

               Tribunalul amintește că articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004 prevede două criterii cumulative pentru ca o corectură să poată fi adusă tabelului „PNA” fără a fi necesar să se urmeze procedura de notificare a unui PNA modificat în temeiul articolului 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87. Pe de o parte, această corectură trebuie să se bazeze pe PNA, astfel cum a fost notificat Comisiei și nerespins de aceasta, și, pe de altă parte, corectura trebuie să rezulte dintr-o „îmbunătățire a datelor”. În plus, în cazul în care sunt îndeplinite aceste două criterii cumulative, Comisia este obligată, în temeiul articolului 44 alineatul (2) primul paragraf a doua teză in fine din Regulamentul nr. 2216/2004, să îl însărcineze pe administratorul central să insereze corectura corespunzătoare în tabelul „PNA”.

               56

               În ceea ce privește primul dintre criteriile menționate, trebuie să se examineze dacă Comisia a demonstrat că era îndreptățită să concluzioneze, în decizia atacată, că nu trebuie însărcinat administratorul central să insereze în tabelul „PNA” belgian corectura solicitată referitoare la instalația nr. 116, pentru motivul că această corectură nu „se bazează pe [PNA] notificat Comisiei și nerespins [de aceasta]”.

               57

               În această privință, trebuie arătat, în primul rând, că, deși decizia atacată se întemeiază în mod formal pe articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004, al treilea considerent al deciziei menționate se limitează la a constata, în esență, că cererea de corectură referitoare la instalația nr. 116 este inadmisibilă, întrucât nu este „în conformitate cu metodologia expusă în [PNA belgian]”, motivare care corespunde, în esență, celei prevăzute la articolul 38 alineatul (2) din același regulament, care nu este aplicabilă în speță, întrucât privește prima perioadă de alocare cuprinsă între 2005 și 2007.

               58

               În continuare, chiar dacă s-ar accepta argumentul Comisiei potrivit căruia criteriul pe care l-a aplicat în speță, și anume cel întemeiat pe conformitatea cu „metodologia expusă în [PNA]”, s-ar confunda cu cel întemeiat pe faptul că cererea de corectură ar trebui „să se bazeze pe [PNA]”, motivul pentru care corectura solicitată referitor la instalația nr. 116 nu s-ar baza pe PNA belgian, astfel cum a fost notificat Comisiei și nerespins de aceasta, în sensul articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004, nu reiese nici din decizia atacată, nici din luările de poziție ale Comisiei în fața instanței.

               59

               În plus, se impune constatarea că anexa Va la PNA belgian, intitulată „Noii participanți luați deja în considerare în cadrul [PNA]” și „Noii participanți care vor trebui să facă obiectul unei alocări începând cu 2008”, cuprinde un tabel în care figurează, la numărul 11, instalația „Arcelor-Mittal furnalul 6”. Părțile au recunoscut în unanimitate, ca răspuns la întrebări scrise adresate de Tribunal, că această instalație coincide cu „Arcelor – Cockerill Sambre_HF6_Seraing”, care era vizată, pe de o parte, la același număr, în tabelul din anexa VI la PNA menționat, și, pe de altă parte, la numărul 116 în cererea de corectură în litigiu a tabelului „PNA” belgian, astfel cum a fost adresată Comisiei prin scrisoarea Regatului Belgiei din 18 februarie 2009, care prevedea o cantitate de 700000 de cote destinate acestei instalații atât pentru anul 2008, cât și pentru întreaga perioadă de alocare cuprinsă între 2008 și 2012 (a se vedea punctul 23 de mai sus).

               60

               Este de asemenea cert că tabelul din anexa Va la PNA belgian prevede, pentru perioada cuprinsă între 2008 și 2012, o cantitate totală de cote de 12 949 538 destinată instalației „Arcelor-Mittal furnal 6”, cu o distribuire pe ani de în 700000 pentru anul 2008, de 1000000 pentru anul 2009 și, respectiv, de 3749846 pentru fiecare dintre anii 2010-2012 (a se vedea punctul 16 de mai sus), distribuire care însă nu figurează în tabelul din anexa VI la PNA belgian în care, în căsuțele corespunzătoare anilor 2008-2012, apare numai termenul „[p]articipant [n]ou” (a se vedea punctul 19 de mai sus).

               61

               Astfel, cantitatea de 700000 de cote destinată instalației nr. 116 pentru anul 2008, care face obiectul cererii de corectură în litigiu a tabelului „PNA” belgian, corespunde manifest, în mod precis, celei prevăzute în favoarea aceleiași instalații, în tabelul din anexa Va la PNA belgian. Or, Comisia nu contestă această coincidență și nici faptul că nu a contestat conținutul acestui PNA în cadrul procedurii de control prevăzute potrivit articolului 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87.

               62

               În această privință, Comisia s-a limitat să susțină, în esență, că aceste 700000 de cote ar trebui considerate cantitatea maximă disponibilă pentru instalația nr. 116 pentru întreaga perioadă de alocare cuprinsă între 2008 și 2012, iar nu numai pentru anul 2008 (a se vedea punctul 54 in fine de mai sus). Desigur, o astfel de interpretare este coroborată de lecturarea ultimei coloane din tabelul „PNA” belgian modificat, astfel cum a fost notificat de Regatul Belgiei la 18 februarie 2009, în care figurează, pe lângă cantitatea de cote prevăzută în prima coloană pentru 2008, volumul total de 700000 de cote pentru întreaga perioadă cuprinsă între 2008 și 2012. Totuși, această împrejurare nu poate ca atare veni în sprijinul obiecției principale a Comisiei, potrivit căreia cererea de corectură în litigiu nu s-ar baza pe PNA belgian, astfel cum a fost notificat și nerespins, în sensul articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004, ci, dimpotrivă, confirmă că volumul total de cote destinat instalației nr. 116, solicitat pentru aceeași perioadă în ansamblul ei, era net inferior plafonului de cote prevăzut în tabelul PNA belgian. Prin urmare, în fața instanței, Comisia nu poate reproșa Regatului Belgiei că a introdus o cerere de corectură urmărind operarea unei modificări a volumului de cote care nu ar fi disponibil decât pentru anul 2008, iar nu pentru anii următori ai perioadei de alocare în cauză.

               63

               În aceste condiții, trebuie să se considere că Comisia s-a înșelat cu privire la aplicarea articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2216/2004 afirmând, în esență, că cererea de corectură în litigiu referitoare la instalația nr. 116 nu se baza pe PNA belgian, astfel cum a fost notificat Comisiei și nerespins de aceasta. Prin urmare, nu este necesară pronunțarea asupra problemei dacă această cerere avea în vedere o „îmbunătățire a datelor”, aspect asupra căruia Comisia de altfel nu s-a exprimat nici în decizia atacată, nici în documentele sale.

               64

               În sfârșit, Comisia nu poate repune în discuție această apreciere arătând că cererea de corectură în litigiu era totuși incompatibilă cu PNA belgian, întrucât, pe de o parte, nu corespundea metodelor prevăzute de respectivul PNA și, pe de altă parte, astfel cum a dezvoltat mai ales în cadrul ședinței, în conformitate cu principiile generale care guvernează funcționarea sistemului de comercializare a cotelor, numărul maxim de cote de alocat tuturor noilor participanți ar trebui stabilit în avans și pentru perioada de alocare în cauză în ansamblul ei.

               65

               În ceea ce privește primul argument, trebuie constatat că, astfel cum însăși Comisia recunoaște, tabelul din anexa Va la PNA belgian cuprinde o dispoziție care figurează într-o notă de subsol, în care se precizează că instalațiile enumerate în acest tabel „vor face obiectul unei alocări pe măsură ce rezerva este alimentată”. Or, Comisia nu a ridicat nicio obiecție în această privință în cursul procedurii de control al PNA belgian în temeiul articolului 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87 și nici nu a contestat în fața instanței că această dispoziție vizează o „metodă de alocare” specială de cote în favoarea noilor participanți „de rang secundar” (a se vedea punctul 53 de mai sus). Astfel, potrivit explicațiilor Région wallonne, necontestate ca atare de Comisie, această dispoziție autorizează autoritățile belgiene să aloce instalațiilor în cauză cote în limita cantității anuale maxime prevăzute în tabelul menționat numai în măsura în care rezerva este suficient de alimentată în acest sens. Prin urmare, în măsura în care cererea de corectură referitoare la instalația nr. 116 se bazează efectiv pe această metodă de alocare, Comisia nu poate invoca incompatibilitatea acesteia cu PNA belgian (a se vedea în special al treilea considerent al deciziei atacate). Pe de altă parte, în această privință, este inoperant argumentul Comisiei potrivit căruia această metodă de alocare nu ar putea fi interpretată în sensul că conferă autorității competente o putere discreționară de a stabili în fiecare an cuantumul cotelor pe care intenționează să le aloce instalației în cauză, dat fiind că cererea de corectură în litigiu se limitează tocmai la solicitarea înscrierii în tabelul „PNA” belgian a aceleiași cantități de cote destinate instalației nr. 116 pentru anul 2008 ca cea prevăzută în tabelul din anexa Va la PNA belgian, precum și o cantitate de cote net inferioară plafonului prevăzut în tabelul menționat pentru întreaga perioadă cuprinsă între 2008 și 2012.

               66

               În ceea ce privește al doilea argument, întemeiat pe nerespectarea principiilor generale care guvernează funcționarea sistemului de comercializare de cote și care impun ca statul membru să stabilească în prealabil cantitatea maximă de cote disponibile pentru instalațiile în cauză pe întreaga perioadă de alocare, trebuie să se arate că acest argument nu are nicio susținere în cadrul deciziei atacate. În plus, astfel cum reiese deja din cuprinsul punctului 62 de mai sus, Comisia nu a demonstrat că, în speță, acordarea a 700000 de cote instalației nr. 116, atât numai pentru anul 2008, astfel cum prevede prima coloană din tabelul din anexa Va la PNA belgian, cât și pentru întreaga perioadă cuprinsă între 2008 și 2012, astfel cum prevede ultima coloană din același tabel, ar fi contrară acestor principii generale. Desigur, având în vedere regula generală care impune, potrivit articolului 11 alineatul (2) coroborat cu criteriile de alocare prevăzute în anexa III la Directiva 2003/87, să se stabilească în prealabil cantitatea totală de cote disponibile în perioada de alocare în cauză, criteriile cumulative de „corectare” și de „îmbunătățire a datelor” trebuie să primească, în calitate de excepții, o interpretare restrictivă în vederea prezervării efectului util al procedurii de notificare în conformitate cu articolul 44 alineatul (2) al patrulea paragraf din Regulamentul nr. 2216/2004 coroborat cu articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87. Astfel, numai o interpretare restrictivă este de natură să garanteze un control prealabil complet, în raport cu criteriile de alocare menționate, al modificărilor ulterioare solicitate de statul membru. Or, în conformitate cu cele expuse la punctul 62 de mai sus, rezultă numai că cererea de corectură în litigiu trebuie interpretată ca acoperind întreaga perioadă cuprinsă între 2008 și 2012.

               67

               În aceste condiții, trebuie admis primul motiv și trebuie anulată decizia atacată în măsura în care respinge cererea de corectură în litigiu referitoare la instalația nr. 116, fără a fi necesară examinarea celorlalte motive și obiecții ridicate de Région wallonne.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               68

               Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor Région wallonne.

               Pentru aceste motive,
               TRIBUNALUL (Camera întâi)
               declară și hotărăște:

                           1)

                           Anulează Decizia Comisiei din 27 martie 2009 prin care se dă indicație administratorului central să insereze în registrul comunitar independent de tranzacții o corectură în tabelul „plan național de alocare” belgian în măsura în care cuprinde refuzul de a da indicație acestui administrator să insereze o corectură de alocare de cote în favoarea instalației nr. 116 denumite „Arcelor-Cockerill Sambre_HF6_Seraing”, astfel cum a fost solicitată de Regatul Belgiei în scrisoarea sa din 18 februarie 2009.

                           2)

                           Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

                           Azizi

                           Martins Ribeiro

                           Frimodt Nielsen

                     Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 1 februarie 2012.
                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: franceza.


Hotărârea Curții (Camera a noua) din 13 februarie 2014.#Comisia Europeană împotriva Regatului Belgiei.#Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Spaţiu de libertate, securitate şi justiţie – Standarde pentru elementele de securitate și elementele biometrice integrate în pașapoarte și în documente de călătorie emise de statele membre – Regulamentul (CE) nr. 2252/2004 – Pașaport biometric – Includerea amprentelor digitale – Neexecutarea obligațiilor – Neemitere în termen.#Cauza C‑139/13.


title: Hotărârea Curții din data de 21 septembrie 1988. # Pascal Van Eycke împotriva Société anonyme ASPA. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Vredegerecht Beveren - Belgia. # Cauza 267/86.

text:
HOTĂRÂREA CURȚII21 septembrie 1988?(1)„Măsuri
 de stat privind scutirea fiscală a unor venituri obținute din depozite
de economii – Concurență între bănci în ceea ce privește dobânzile la
depozite”În cauza 267/86,având
 ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare adresată
Curții în temeiul articolului 177 din Tratatul CEE de Vredegerecht
(judecător de pace) din cantonul Beveren (Belgia), în litigiul aflat pe
rolul acestei instanțe întrePascal Van Eycke, cu domiciliul la Beveren,șiSociété anonyme ASPA, cu sediul social la Anvers, cu privire la interpretarea articolelor 59-66, 85, 86 și 95 din Tratatul CEE,CURTEA,compusă
 din domnii G. Bosco, președinte de cameră, îndeplinind funcția de
președinte, J. C. Moitinho de Almeida, președinte de cameră, T.
Koopmans, U. Everling, K. Bahlmann, Y. Galmot, C. N. Kakouris, R.
Joliet și F. A. Schockweiler, judecători,avocat general: domnul G. F. Mancini,grefier: doamna D. Louterman, administrator,luând în considerare observațiile prezentate:–        pentru
 domnul Van Eycke, de J. Cerfontaine, avocat în cadrul Baroului din
Anvers;–        pentru
 Regatul Belgiei, de G. van Hecke și K. Lenaerts, avocats, și de domnii
R. Hoebaer și R. Devyver, în calitate de agenți;–        pentru
 Comisia Comunităților Europene, de domnul T. van Rijn, în calitate de
agent, asistat de domnul R. Overhoff, având în vedere raportul de ședință și în urma procedurii orale din 25 noiembrie 1987,după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 28 aprilie 1988,pronunță prezentaHotărâre1        Prin
 Hotărârea din 28 octombrie 1986, primită de Curte la 30 octombrie 1986,
 Vredegerecht (judecător de pace) din cantonul Beveren (Belgia) a
adresat, în temeiul articolului 177 din Tratatul CEE, trei întrebări
preliminare referitoare la interpretarea articolelor 59-66, 85, 86 și 95
 din tratatul menționat, pentru a putea să aprecieze compatibilitatea cu
 dreptul comunitar a unei reglementări naționale prin care beneficiul
unei scutiri fiscale, în materia impozitului pe veniturile obținute din
dobânzi, este limitat la anumite categorii de depozite de economii.2        Aceste
 întrebări au fost formulate în cadrul unui litigiu între domnul Van
Eycke (denumit în continuare „reclamantul”), pe de o parte, și
societatea pe acțiuni ASPA, instituție financiară belgiană, pe de altă
parte, cu privire la rata dobânzii plătite la un depozit de economii pe
care reclamantul intenționa să îl constituie la ASPA. Din dosar reiese
că reclamantul, după ce a luat cunoștință de publicitatea efectuată de
ASPA în legătură cu rata dobânzii la depozitele de economii, s‑a
prezentat la această instituție financiară pentru a‑și constitui un
depozit de economii în condițiile anunțate. Atunci când ASPA l‑a
informat ulterior că este nevoită, în temeiul unui decret regal din 13
martie 1986, să aplice condiții mai puțin favorabile decât cele anunțate
 în publicitate, reclamantul a introdus o acțiune în fața instanței
naționale prin care a solicitat să se recunoască faptul că ASPA nu poate
 să se prevaleze de acest decret regal pentru a justifica o modificare a
 condițiilor referitoare la depozitele de economii, deoarece acest
decret încalcă dispozițiile articolului 85 și următoarele din Tratatul
CEE. 3        Pentru
 o mai bună înțelegere a decretului regal menționat mai sus, acesta ar
trebui plasat în contextul său juridic și economic, caracterizat prin
existența de multă vreme în Belgia a unei scutiri fiscale pentru o parte
 din veniturile obținute din depozitele de economii. Această scutire,
care este reglementată prin normele fundamentale prevăzute la articolul
19 punctul 7 din Codul impozitului pe venit, a fost introdusă din
rațiuni sociale și pentru încurajarea economiilor.4        La
 începutul anilor ’80, atunci când un număr tot mai mare de instituții
de economii au introdus o politică a ratelor ridicate ale dobânzilor,
guvernul belgian a încercat să limiteze domeniul de aplicare al
scutirilor fiscale și, prin Legea din 28 decembrie 1983, le‑a subordonat
 îndeplinirii unui anumit număr de condiții care urmau să fie stabilite
prin decret regal. 5        Decretul
 regal din 29 decembrie 1983, adoptat pentru a pune în aplicare legea
menționată anterior, a subordonat, în esență, acordarea unei scutiri
fiscale de îndeplinirea a două condiții: remunerarea depozitelor de
economii trebuia să includă, pe de o parte, o dobândă de bază pentru
care se prevedea un plafon corespunzător celei mai scăzute rate medii
aplicabile pe piața respectivă și, pe de altă parte, o primă de
fidelitate sau de creștere, care putea fi stabilită liber de fiecare
instituție financiară. 6        Ulterior,
 autoritățile monetare belgiene au apreciat că, în domeniul primelor de
fidelitate sau de creștere, concurența era prea mare și contravenea
tendinței generale de diminuare a ratelor dobânzii care caracteriza alte
 instrumente de economisire. Întrucât, potrivit acelorași autorități,
menținerea la un nivel ridicat al dobânzii la depozitele de economii
avea drept consecință menținerea la un nivel la fel de ridicat a
dobânzilor la credite, cu efecte nefaste pentru activitatea economică a
țării și pentru datoria publică, în septembrie 1985, Comisia bancară a
Belgiei a adresat o recomandare organismelor financiare prin care se
urmărea limitarea remunerării depozitelor de economii. Aceasta a
determinat încheierea, la 30 decembrie 1985, a unui acord de disciplină
autoimpusă între bănci, casele de economii private și instituțiile
publice de credit, prin care nivelul acestei remunerări a fost stabilit
la maximum 7 %. 7        Întrucât
 acest acord nu a fost respectat de toate instituțiile financiare,
ministrul finanțelor a optat pentru un regim în care autoritățile
publice să stabilească direct condițiile scutirii fiscale menționate
anterior. 8        Acest
 regim a fost instituit prin Decretul regal din 13 martie 1986,
menționat anterior, care a stabilit în mod direct nivelul maxim atât al
ratei dobânzii de bază, cât și al primei de fidelitate sau de creștere. 9        Date
 fiind aceste împrejurări, instanța națională, pe baza concluziilor
comune ale celor două părți din acțiunea principală, a adresat Curții
următoarele întrebări preliminare: „1)      Este
 compatibil cu regulile comunitare de concurență, astfel cum sunt
definite la articolul 85 și următoarele din Tratatul CEE, regimul
juridic instituit prin Decretul regal din 29 decembrie 1983 și
confirmat, cu unele modificări, prin Decretul regal din 13 martie 1986,
referitor la dobânzile care pot fi plătite de instituțiile financiare la
 depozitele de economii, regim care – în măsura în care asigură o
continuitate în formă normativă pentru acordurile interbancare
preexistente sau practicile paralele destinate să limiteze dobânda
plătită la depozitele de economii – constă în stabilirea în mod
obligatoriu a acestei (acestor) rate a(le) dobânzii:a)      sub forma unei rate uniforme pentru toți participanții de pe piață,b)      pe
 de altă parte, sub forma unui plafon care trebuie respectat de toți
participanții de pe piață în momentul stabilirii nivelului remunerării, în caz contrar pierzându‑se toate avantajele fiscale oferite titularilor de conturi de economii obișnuite?2)      În
 cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare litera a), este
compatibilă cu regulile comunitare de concurență, astfel cum sunt
definite la articolul 85 și următoarele din Tratatul CEE, impozitarea
obligatorie, pe lângă o rată uniformă a dobânzii de bază plătite de
instituțiile financiare, a unui plafon maxim obligatoriu pentru prima de
 fidelitate și/sau de creștere eventual datorată, cu excluderea oricărei
 forme de concurență în materie de atragere a depozitelor, în caz
contrar pierzându‑se avantajele regimului fiscal privilegiat menționat
în prima întrebare (Decretul regal din 13 martie 1986, articolul 1)?3)      Acordarea
 de avantaje fiscale, cum ar fi scutirea totală de impozitul reținut la
sursă, exclusiv pentru depozite de economii constituite în franci
belgieni și efectuate la instituții financiare cu sediul social în
Belgia, nu reprezintă o discriminare în detrimentul depozitelor similare
 efectuate la instituții financiare care nu își au sediul social în
Belgia sau care sunt constituite în alte valute sau titluri monetare?
Prin urmare, acordarea unor asemenea avantaje fiscale este compatibilă
cu dispozițiile articolelor 59-66 și 95 din Tratatul CEE?”10      Pentru
 o prezentare mai detaliată a faptelor din acțiunea principală, a
cadrului juridic național și a observațiilor prezentate Curții, se face
trimitere la raportul de ședință. Aceste elemente din dosar sunt reluate
 în cele ce urmează numai în măsura în care sunt necesare pentru
motivarea Curții.  Cu privire la competența Curții11      În
 primul rând, guvernul belgian susține că cererea de pronunțare a unei
hotărâri preliminare introdusă de instanța națională nu este admisibilă,
 întrucât o serie de elemente evidențiază caracterul pur fictiv al
acțiunii principale. În al doilea rând, guvernul belgian afirmă că
interpretarea dreptului comunitar solicitată în speță nu poate fi sub
niciun aspect utilă pentru soluționarea acțiunii principale. Astfel,
Decretul regal din 13 martie 1986 nu ar împiedica în niciun fel
societatea ASPA să aplice reclamantului condițiile sale anterioare mai
favorabile cu privire la depozitele de economii și, prin urmare, acesta
nu ar avea nicio legătură cu acțiunea principală.12      În
 această privință, trebuie subliniat că, din elementele de fapt indicate
 în hotărârea de trimitere, nu reiese cu evidență că ne aflăm de fapt în
 prezența unui litigiu fictiv.13      În
 ceea ce privește al doilea argument susținut de guvernul belgian, este
suficient să amintim că, potrivit jurisprudenței constante a Curții,
confirmată prin Hotărârea din 12 iunie 1986 (Bertini, 98, 162 și 258/85,
 Rec., p. 1893), instanța națională are sarcina să aprecieze, având
 în vedere situația de fapt din cauză, necesitatea formulării unei
întrebări preliminare. 14      Pentru
 aceste motive, este necesar să se procedeze la examinarea întrebărilor
adresate de instanța națională.  Cu privire la prima și la a doua întrebare15      Aceste
 întrebări trebuie înțelese ca urmărind, în esență, să se stabilească
dacă o dispoziție legislativă sau administrativă națională, prin care
beneficiul unei scutiri fiscale, care este prevăzută în domeniul
impozitului pe venit în favoarea venitului obținut dintr‑o anumită
categorie de depozite de economii, este limitat numai la depozitele
pentru care s‑au respectat ratele dobânzii și primele maxime stabilite
prin acte normative, este sau nu este compatibilă cu obligațiile ce
revin statelor membre în temeiul articolului 5 din Tratatul CEE
coroborat cu articolul 3 litera (f) și cu articolul 85 din același
tratat.16      În
 această privință, trebuie amintit că articolele 85 și 86 din tratat, ca
 atare, se referă numai la comportamentul întreprinderilor și nu vizează
 măsurile legislative sau administrative adoptate de statele membre.
Totuși, dintr‑o jurisprudență constantă a Curții, rezultă că articolele
85 și 86, coroborate cu articolul 5 din tratat, impun statelor membre să
 nu adopte sau să nu mențină în vigoare măsuri, chiar de natură
legislativă sau administrativă, care pot elimina efectul util al
regulilor de concurență aplicabile întreprinderilor. În temeiul
aceleiași jurisprudențe, aceasta este situația atunci când un stat
membru fie impune sau favorizează încheierea de înțelegeri contrare
articolului 85 sau întărește efectele unor astfel de înțelegeri, fie
înlătură propriei reglementări caracterul public, delegând unor
operatori privați responsabilitatea de a adopta decizii de intervenție
de interes economic.17      Mai
 întâi, trebuie remarcat că, potrivit constatărilor din hotărârea de
trimitere, anterior adoptării reglementării în cauză, existau acorduri
interbancare sau practici concertate al căror scop era limitarea
remunerării depozitelor de economii. Cu toate acestea, nici din aceste
constatări, nici din observațiile prezentate în fața Curții nu reiese că
 reglementarea în cauză a avut drept scop să impună sau să favorizeze
încheierea unor înțelegeri noi sau aplicarea unor practici noi. Prin
urmare, pentru a aprecia domeniul de aplicare real al acestei
reglementări prin prisma criteriilor definite de jurisprudența Curții,
trebuie să se analizeze doar, pe de o parte, dacă aceasta poate fi
considerată ca urmărind să întărească efectele înțelegerilor
preexistente, iar pe de altă parte, dacă anumite împrejurări nu sunt de
natură să îi înlăture caracterul său de reglementare publică.18      Cu
 privire la primul aspect, este suficient să se arate că, în
conformitate cu jurisprudența Curții, o reglementare, pentru a fi
caracterizată ca urmărind să consolideze efectele unor înțelegeri
preexistente, trebuie să se limiteze la a prelua în totalitate sau în
parte elementele acordurilor încheiate între operatorii economici,
obligând sau încurajând acești operatori să le respecte. Deși pierderea
totală a beneficiului regimului fiscal privilegiat în vigoare pentru
depozitele de economii constituie un factor important care încurajează
respectarea reglementării în cauză, din niciuna dintre constatările
cuprinse în hotărârea de trimitere nu reiese că reglementarea respectivă
 se mărginește la a confirma atât metoda de limitare a remunerării
depozitelor, cât și nivelul ratelor maxime adoptate prin înțelegerile
sau practicile preexistente. Cu toate acestea, instanța națională are
sarcina de a examina acest aspect în cazul în care consideră că există
îndoieli în această privință.19      Cu
 privire la al doilea aspect, din reglementarea în cauză rezultă că
autoritățile publice și‑au rezervat competența de a stabili ele însele
ratele minime ale remunerării depozitelor de economii și nu au delegat
această responsabilitate vreunui operator privat. Astfel, această
reglementare are un caracter public care nu poate fi contestat prin
simplul fapt, subliniat de reclamant în acțiunea principală, că din
expunerea de motive a Decretului regal din 13 martie 1986 reiese că
acesta a fost adoptat în urma consultărilor cu reprezentanții
asociațiilor instituțiilor de credit.20      Prin
 urmare, trebuie să se răspundă la prima și la a doua întrebare în
sensul că o dispoziție legislativă sau administrativă națională, prin
care beneficiul unei scutiri fiscale, care este prevăzută în materia
impozitului pe venit în favoarea venitului obținut dintr‑o anumită
categorie de depozite de economii, este limitat numai la depozitele
pentru care s‑au respectat ratele dobânzii și primele maxime stabilite
prin acte normative, nu este incompatibilă cu obligațiile ce revin
statelor membre în temeiul articolului 5 din Tratatul CEE coroborat cu
articolul 3 litera (f) și cu articolul 85 din același tratat, sub
rezerva unei eventuale examinări de către instanța națională a
aspectului dacă dispoziția în cauză nu se mărginește la a confirma atât
metoda de limitare a remunerării depozitelor, cât și nivelul ratelor
maxime ale dobânzii adoptate prin înțelegeri sau practici concertate
preexistente. Cu privire la a treia întrebare21      Prin
 intermediul acestei întrebări, instanța națională solicită, în esență,
să se stabilească dacă o dispoziție legislativă sau administrativă
națională prin care scutirea fiscală descrisă anterior se aplică numai
în privința depozitelor de economii constituite în moneda națională și
efectuate la instituții financiare cu sediul social în statul membru în
cauză este compatibilă sau nu este compatibilă cu articolele 59-66 și 95
 din Tratatul CEE. 22      Cu
 privire la problema dacă o asemenea reglementare fiscală privind
remunerarea unei anumite categorii de depozite de economii constituite
la bănci este sau nu este compatibilă cu articolul 59 și următoarele din
 Tratatul CEE privind libera circulație a serviciilor, trebuie amintit
că, potrivit articolului 61 alineatul (2) din același tratat,
liberalizarea serviciilor bancare asociate mișcărilor capitalurilor
trebuie să se realizeze concomitent cu liberalizarea treptată a
circulației capitalurilor.23      Or,
 constituirea depozitelor de economii face parte din categoria
mișcărilor de capitaluri intitulată „constituirea și alimentarea
conturilor curente și de depozit, repatrierea sau utilizarea soldurilor
din conturile curente sau depozitele existente la instituțiile de
credit” care figurează în lista D din anexa I la Prima directivă a
Consiliului din 11 mai 1960 de punere în aplicare a articolului 67 din
tratat (JO 43, 12.7.1960, p. 921) și, respectiv, în lista C din
anexa I înlocuită prin Directiva 86/566 Consiliului a din 17 noiembrie
1986 de modificare a primei directive (JO L 332, p. 22).
Aceste mișcări de capitaluri nu au fost încă liberalizate. 24      Prin
 urmare, în speță nu poate exista o încălcare a dispozițiilor Tratatului
 CEE privind libera circulație a serviciilor bancare în materia
mișcărilor de capitaluri.25      În
 sfârșit, referitor la aplicabilitatea articolului 95 din Tratatul CEE
în privința reglementării fiscale în cauză, este suficient să se arate
că interzicerea impozitelor interne discriminatorii sau protecționiste
prevăzute la acest articol se referă numai la „produsele” altor state
membre. Or, depozitele de economii constituite într‑o valută sau alta
intră, astfel cum s‑a menționat mai sus, în domeniul de aplicare al
articolului 61 alineatul (2) și al articolului 67 din Tratatul CEE. Prin
 urmare, acestea nu constituie produse în sensul articolului 95 din
același tratat.26      În
 consecință, trebuie să se răspundă la treia întrebare în sensul că o
dispoziție legislativă sau administrativă națională prin care scutirea
fiscală descrisă anterior se aplică numai în privința depozitelor de
economii constituite în moneda națională și efectuate la instituții
financiare cu sediul social în statul membru în cauză nu este
incompatibilă cu articolele 59-66 și 95 din Tratatul CEE. Cu privire la cheltuielile de judecată27      Cheltuielile
 efectuate de Regatul Belgiei și de Comisia Comunităților Europene, care
 au prezentat observații Curții, nu pot face obiectul unei rambursări.
Întrucât, în privința părților din acțiunile principale, procedura are
caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de
competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de
judecată. Pentru aceste motive,CURTEA,pronunțându‑se
 cu privire la întrebările care i‑au fost adresate de Vredegerecht din
cantonul Beveren prin Hotărârea din 28 octombrie 1986, hotărăște: 1)      O
 dispoziție legislativă sau administrativă națională, prin care
beneficiul unei scutiri fiscale, care este prevăzută în materia
impozitului pe venit în favoarea venitului obținut dintr‑o anumită
categorie de depozite de economii, este limitat numai la depozitele
pentru care s‑au respectat ratele dobânzii și primele maxime stabilite
prin acte normative, nu este incompatibilă cu obligațiile ce revin
statelor membre în temeiul articolului 5 din Tratatul CEE coroborat cu
articolul 3 litera (f) și cu articolul 85 din același tratat, sub
rezerva unei eventuale examinări de către instanța națională a
aspectului dacă dispoziția în cauză nu se mărginește la a confirma atât
metoda de limitare a remunerării depozitelor, cât și nivelul ratelor
maxime ale dobânzii adoptate prin înțelegeri sau practici concertate
preexistente.2)      O
 dispoziție legislativă sau administrativă națională prin care scutirea
fiscală descrisă anterior se aplică numai în privința depozitelor de
economii constituite în moneda națională și efectuate la instituții
financiare cu sediul social în statul membru în cauză nu este
incompatibilă cu articolele 59-66 și 95 din Tratatul CEE.BoscoMoitinho de Almeida            KoopmansEverlingBahlmannGalmot      Kakouris      JolietSchockweilerPronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 21 septembrie 1988.Grefier        Președinte J.‑G. Giraud       A. J. Mackenzie Stuart1? Limba de procedură: engleza.


Hotărârea Curții din data de 7 iulie 1976. # Lynne Watson și Alessandro Belmann. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Pretura di Milano - Italia. # Cauza 118-75.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia extinsă) din data de 3 iunie 1999. # Télévision française 1 SA (TF1) împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Ajutor de stat - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Admisibilitate. # Cauza T-17/96.


title: Hotărârea Tribunalului (camera a cincea) din 9 septembrie 2010.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE împotriva Comisiei Europene.#Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă a Oficiului de Publicații - Prestarea de servicii informatice - Respingerea ofertei unui ofertant - Acțiune în anulare - Criterii și subcriterii de atribuire - Obligația de motivare - Egalitate de tratament - Transparență - Eroare vădită de apreciere - Abuz de putere - Cerere de despăgubiri.#Cauza T-387/08.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea) din 9 septembrie 2010 – Evropaïki Dynamiki/Comisia
      (Cauza T‑387/08)
      „Contracte de achiziții publice de servicii – Procedură de cerere de ofertă a Oficiului pentru Publicații – Prestarea de servicii informatice – Respingerea ofertei unui ofertant – Acțiune în anulare – Criterii și subcriterii de atribuire – Obligația de motivare – Egalitate de tratament – Transparență – Eroare vădită de apreciere – Abuz de putere – Cerere de despăgubiri”
      1.                     Contracte de achiziții publice ale Comunităților Europene – Încheierea unui contract în urma unei cereri de ofertă – Puterea
            de apreciere a instituțiilor – Control jurisdicțional – Limite (a se vedea punctele 30 și 77)
      2.                     Acte ale instituțiilor – Motivare – Obligație – Conținut [art. 253 CE; Regulamentul nr. 1605/2002 al Consiliului, art. 100
            alin. (2); Regulamentul nr. 2342/2002 al Comisiei, art. 149 alin. (3)] (a se vedea punctele 31-38, 58-60 și 63-67)
      Obiectul

               Pe de o parte, cererea de anulare a deciziei Oficiului pentru Publicații al Uniunii Europene din 20 iunie 2008 de respingere
                  a ofertei prezentate de reclamată în cadrul cererii de ofertă AO 10185, pentru serviciile informatice de întreținere a sistemelor
                  SEI‑BUD/AMD/CR și serviciile conexe, precum și a deciziei de atribuire a contractului unui alt ofertant și, pe de altă parte,
                  o cerere de despăgubiri

            Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE suportă 90 % din propriile cheltuieli
                     de judecată și 90 % din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană, aceasta din urmă suportând 10 % din propriile
                     cheltuieli de judecată și 10 % din cheltuielile de judecată efectuate de Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion
                     Pliroforikis kai Tilematikis.


Hotărârea Curții din data de 6 iunie 1995. # Ahmet Bozkurt împotriva Staatssecretaris van Justitie. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Raad van State - Țările de Jos. # Libera circulație a lucrătorilor. # Cauza C-434/93.


Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 25 februarie 1999. # Comisia Comunităților Europene împotriva Cascina Laura Sas di arch. Aldo Delbò & C. și Gariboldi Engineering Company Srl. # Clauză compromisorie. # Cauza C-65/97.


title: Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 19 mai 2009. # Comisia Comunităților Europene împotriva Irlandai. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2005/60/CE - Spălare de bani și finanțare a terorismului - Netranspunere în termenul prevăzut. # Cauza C-532/08.

text:
      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 mai 2009 — Comisia/Irlanda
      (Cauza C‑532/08)
      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2005/60/CE — Spălare de bani și finanțare a terorismului — Netranspunere în termenul prevăzut”
      Acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor — Examinarea de către Curte a temeiniciei — Situație care trebuie luată în considerare — Situația la expirarea termenului stabilit în avizul motivat (art. 226 CE) (a se vedea punctul 9)
      Obiectul

               Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea în termenul stabilit a dispozițiilor necesare pentru a se
                  conforma Directivei 2005/60/CE a Parlamentului și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului
                  financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului (OJ 2005 L 309, p. 15, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 214).

            Dispozitivul

                  1)

                  	Prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/60/CE
                     a Parlamentului și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării
                     banilor și finanțării terorismului, Irlanda nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

                  2)

                  	Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 3 octombrie 2000. # Industrie des poudres sphériques împotriva Consiliului Uniunii Europene, Comisia Comunităților Europene, Péchiney électrométallurgie și Chambre syndicale de l'électrométallurgie et de l'électrochimie. # Recurs - Regulamentul (CEE) nr. 2423/88 - Admisibilitate. # Cauza C-458/98 P.


Hotărârea Curții din data de 21 septembrie 1999. # Brentjens' Handelsonderneming BV împotriva Stichting Bedrijfspensioenfonds voor de Handel in Bouwmaterialen. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Kantongerecht Roermond - Țările de Jos. # Cauze conexate C-115/97 până la C-117/97.


Hotărârea Curții din data de 9 octombrie 2001. # Republica Italiană împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Acțiune în anulare - Ajutor de stat. # Cauza C-400/99.


Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 12 aprilie 2016.#CP împotriva Parlamentul European.#Funcție publică – Funcționari – Șef de unitate – Perioadă de probă – Neconfirmare în funcția de șef de unitate – Executarea unei hotărâri de anulare – Pierderea unei șanse.#Cauza F-98/15.