title: Cauza C-905/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Darmstadt (Germania) la 11 decembrie 2019 – EP/Kreis Groß-Gerau

text:
               9.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 77/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Darmstadt (Germania) la 11 decembrie 2019 – EP/Kreis Groß-Gerau
      (Cauza C-905/19)
      (2020/C 77/39)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Darmstadt

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: EP

         Pârât: Kreis Groß-Gerau

         Întrebările preliminare

      Principiul nediscriminării prevăzut la articolul 64 din Acordul euro-mediteranean cu Tunisia (1) poate avea ca efect interzicerea reducerii duratei de valabilitate a unui permis de ședere, ca urmare a eliminării ulterioare a condițiilor de acordare a acestui permis de ședere, în cazul în care:

                  —

                  la data comunicării reducerii duratei de valabilitate a permisului de ședere, resortisantul tunisian era încadrat în muncă;

                  —

                  decizia de reducere nu se întemeiază pe motive privind protecția unui interes legitim al statului, precum ordinea, siguranța și sănătatea publică și

                  —

                  resortisantul tunisian nu dispunea de o autorizație independentă de permisul de ședere pentru exercitarea activității (permis de muncă), ci avea dreptul, prin lege, să exercite o activitate pe perioada valabilității permisului de ședere?

            Statutul legal al unui străin ca urmare a interzicerii discriminării prevăzute la articolul 64 din Acordul euro-mediteranean cu Tunisia implică, pe lângă permisul de ședere, acordarea unei autorizații administrative pentru exercitarea unei activități?
      Care este data relevantă pentru aprecierea statutului legal din punctul de vedere al dreptului de ședere și de muncă? Este determinantă data adoptării deciziei administrative prin care este retras dreptul de ședere sau cea a hotărârii judecătorești?

         (1)  Acord euro-mediteranean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tunisiană, pe de altă parte (JO 1998, L 97, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 70, p. 133).


title: Cauza C-927/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 18 decembrie 2019 – „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” UAB/„Ecoservice Klaipėda” UAB, „Klaipėdos autobusų parkas” UAB, „Parsekas” UAB, „Klaipėdos transportas” UAB

text:
               9.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 77/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 18 decembrie 2019 – „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” UAB/„Ecoservice Klaipėda” UAB, „Klaipėdos autobusų parkas” UAB, „Parsekas” UAB, „Klaipėdos transportas” UAB
      (Cauza C-927/19)
      (2020/C 77/40)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” UAB,

         Pârâte:„Ecoservice Klaipėda” UAB, „Klaipėdos autobusų parkas” UAB, „Parsekas” UAB, „Klaipėdos transportas” UAB

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O condiție de participare la licitație potrivit căreia furnizorii trebuie să demonstreze un anumit nivel al profitului anual din exploatare obținut din desfășurarea unor activități exclusiv legate de servicii specifice (gestionarea deșeurilor urbane mixte) intră în domeniul de aplicare al articolului 58 alineatul (3) sau (4) din Directiva 2014/24 (1)?

                  2)

                  Metoda de evaluare a capacității furnizorului, reținută de Curte în Hotărârea din 4 mai 2017, Esaprojekt (C-387/14 (2)), depinde de răspunsul la prima întrebare?

                  3)

                  O condiție de participare la licitație potrivit căreia furnizorii trebuie să demonstreze că vehiculele necesare pentru prestarea serviciilor de [gestionare a deșeurilor] respectă cerințele tehnice specifice, în special cele privind emisiile poluante (EURO 5), instalarea unui emițător GPS, capacitatea corespunzătoare etc. intră în domeniul de aplicare (a) al articolului 58 alineatul (4), (b) al articolului 42 coroborat cu dispozițiile anexei VII, (c) al articolului 70 din Directiva 2014/24?

                  4)

                  Articolul 1 alineatul (1) al treilea paragraf din Directiva 89/665 (3), care prevede principiul eficacității procedurilor de contestare, articolul 1 alineatele (3) și (5), articolul 21 din Directiva 2014/24 și Directiva 2016/943 (4), în special considerentul (18) și articolul 9 alineatul (2) al treilea paragraf (interpretate coroborat sau individual, dar fără a se limita la acestea), trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care legislația națională privind achizițiile publice prevede o procedură prealabilă obligatorie de soluționare a litigiilor:

                              a)

                              autoritatea contractantă trebuie să comunice furnizorului care a inițiat procedurile de contestare toate detaliile ofertei depuse de un alt furnizor (indiferent de caracterul lor confidențial), dacă obiectul acestei proceduri este tocmai legalitatea evaluării ofertei celuilalt furnizor, iar furnizorul care a inițiat procedura a solicitat în mod expres autorității contractante să i le comunice în prealabil;

                              b)

                              independent de răspunsul la întrebarea precedentă, în situațiile în care respinge cererea privind legalitatea evaluării ofertei furnizorului concurent, autoritatea contractantă trebuie, în orice caz, să furnizeze un răspuns clar, complet și specific, independent de riscul divulgării informațiilor confidențiale referitoare la ofertele care i-au fost încredințate?

                  5)

                  Articolul 1 alineatul (1) al treilea paragraf, articolul 1 alineatul (3) și alineatul (5), articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 89/665, articolul 21 din Directiva 2014/24 și Directiva 2016/943, în special considerentul (18) (interpretate coroborat sau individual, dar fără a se limita la acestea), trebuie interpretate în sensul că decizia autorității contractante de a nu acorda unui furnizor accesul la informațiile confidențiale referitoare la oferta unui alt participant este o decizie care poate fi contestată separat în instanță?

                  6)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, articolul 1 alineatul (5) din Directiva 89/665 trebuie interpretat în sensul că furnizorul trebuie să formuleze o plângere împotriva unei astfel de decizii la autoritatea contractantă și, dacă este cazul, să sesizeze instanța?

                  7)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, articolul 1 alineatul (1) al treilea paragraf și articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 89/665 trebuie interpretate în sensul că, în funcție de informațiile disponibile privind conținutul ofertei celuilalt furnizor, acesta poate sesiza instanța cu o acțiune care privește exclusiv refuzul de a comunica informațiile, fără a pune în discuție în mod distinct legalitatea altor decizii ale autorității contractante?

                  8)

                  Independent de răspunsurile la întrebările precedente, articolul 9 alineatul (2) al treilea paragraf din Directiva 2016/943 trebuie interpretat în sensul că, după ce a primit cererea reclamantei de a obliga cealaltă parte în litigiu să prezinte dovezi și să le pună la dispoziția sa, instanța trebuie să admită o astfel de cerere, independent de comportamentul autorității contractante în cadrul procedurii de achiziții publice sau al procedurilor de contestare?

                  9)

                  Articolul 9 alineatul (2) al treilea paragraf din Directiva 2016/943 trebuie interpretat în sensul că, după ce a respins cererea de divulgare formulată de reclamantă cu privire la informațiile confidențiale depuse de cealaltă parte la procedură, instanța trebuie să aprecieze din oficiu importanța datelor pentru care se solicită încălcarea confidențialității și efectele acestora asupra regularității procedurii de atribuire a contractului de achiziții publice?

                  10

                  Cauza de excludere a furnizorilor prevăzută la articolul 57 alineatul (4) litera (h) din Directiva 2014/24, cu luarea în considerare a Hotărârii Curții din 3 octombrie 2019, Delta Antrepriză de Construcții și Montaj 93 (5), poate fi aplicată în sensul că instanța, în contextul examinării unui litigiu între un furnizor și autoritatea contractantă, poate decide din oficiu, independent de aprecierea făcută de autoritatea contractantă, că ofertantul în cauză, în mod intenționat sau din neglijență, a transmis acesteia din urmă informații înșelătoare și inexacte din punct de vedere material și astfel a trebuit să fie exclus din procedura de achiziții publice?

                  11

                  Articolul 57 alineatul (4) litera (h) din Directiva 2014/24 coroborat cu principiul proporționalității menționat la articolul 18 alineatul (1) din această directivă trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care legislația națională prevede sancțiuni suplimentare (în afară de excluderea de la procedura de achiziții publice) pentru prezentarea unor informații false, aceste sancțiuni pot fi aplicate numai pe baza răspunderii personale, în special în cazul în care informații neconforme cu situația de fapt sunt comunicate numai de către o parte dintre coparticipanții la procedura de atribuire a contractului de achiziții publice (de exemplu, unul dintre mai mulți parteneri)?

         (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65).

         (2)  ECLI:EU:C:2017:338.

         (3)  Directiva Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos Direktyva dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo (JO 1989, L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237).

         (4)  Directiva (UE) 2016/943 a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția know-how-ului și a informațiilor de afaceri nedivulgate (secrete comerciale) împotriva dobândirii, utilizării și divulgării ilegale (JO 2016, L 157, p. 1).

         (5)  C-267/18, ECLI:EU:C:2019:826.


title: Cauza T-336/19: Hotărârea Tribunalului din 30 ianuarie 2020 – BZ/Comisia („Funcție publică – Agenți contractuali – Concediere pentru activitate în mod evident necorespunzătoare – Proporționalitate – Articolul 84 din RAA – Răspundere”)

text:
               9.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 77/47

      Hotărârea Tribunalului din 30 ianuarie 2020 – BZ/Comisia
      (Cauza T-336/19) (1)

      („Funcție publică - Agenți contractuali - Concediere pentru activitate în mod evident necorespunzătoare - Proporționalitate - Articolul 84 din RAA - Răspundere”)
      (2020/C 77/67)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: BZ (reprezentant: C. Mourato, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid, B. Mongin și M. Brauhoff, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și prin care se urmărește, pe de o parte, anularea deciziei Comisiei din 25 iulie 2018 având ca obiect concedierea reclamantei pentru activitate în mod evident necorespunzătoare ca urmare a unui raport anticipat privind perioada de probă și, pe de altă parte, repararea prejudiciilor material și moral pe care reclamanta pretinde că le-ar fi suferit ca urmare a acestei decizii

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează decizia Comisiei Europene din 25 iulie 2018 având ca obiect concedierea BZ.

                  2)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                     Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 255, 29.7.2019.


title: Cauza T-671/19: Acțiune introdusă la 1 octombrie 2019 – Qualcomm, Inc./Comisia

text:
               9.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 77/53

      Acțiune introdusă la 1 octombrie 2019 – Qualcomm, Inc./Comisia
      (Cauza T-671/19)
      (2020/C 77/74)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Qualcomm, Inc. (San Diego, California, Statele Unite) (reprezentanți: M. Davilla, M. Pinto de Lemos Fermiano Rato și M. English, lawyers)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei C(2019) 5361 final a Comisiei;

                  —

                  anularea sau, cu titlu subsidiar, reducerea substanțială a cuantumului amenzii;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 15 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia este rezultatul unor neregularități grave de procedură care au adus atingere în mod iremediabil dreptului la apărare al Qualcomm.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că, prin definirea pieței relevante și prin constatarea poziției dominante a Qualcomm, decizia este afectată de erori grave de apreciere în fapt și în drept și este nemotivată.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că, prin neaplicarea unui criteriu juridic corect, decizia este afectată de erori vădite de drept.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că teoria prețurilor de ruinare invocată în decizie este ilogică și nu este susținută de probe.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia este afectată de erori vădite și este nemotivată în ceea ce privește modul în care reconstituie pretinsele prețuri „plătite efectiv”.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că alocarea în decizie a sarcinilor nerecurente de inginerie este vădit eronată.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că, în mod evident, decizia nu stabilește un nivel de referință adecvat al costurilor.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că analiza prețuri-costuri din decizie este vădit eronată.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că, întrucât a constatat că prețurile practicate de Qualcomm au exclus Icera și au produs prejudicii consumatorilor, decizia este afectată de erori vădite de drept și de apreciere.

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe faptul că, prin constatarea că prețurile practicate de Qualcomm au contribuit la punerea în aplicare un plan de excludere a Icera, decizia este afectată de erori.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că, prin respingerea unei justificări obiective, decizia este afectată de o eroare vădită de apreciere și este nemotivată.

                  12.

                  Al doisprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia este nemotivată.

                  13.

                  Al treisprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că constatările din cuprinsul deciziei referitoare la durata pretinsei încălcări sunt vădit eronate.

                  14.

                  Al paisprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că, în ceea ce privește aplicarea și calcularea amenzii, decizia este afectată de erori.

                  15.

                  Al cincisprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că prin stabilirea competenței Comisiei și a pretinsului efect asupra comerțului, decizia este afectată de erori de drept, de fapt și de apreciere și este nemotivată.


title: Cauza T-32/20: Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2020 – Buxadé Villalba și alții/Parlamentul

text:
               9.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 77/56

      Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2020 – Buxadé Villalba și alții/Parlamentul
      (Cauza T-32/20)
      (2020/C 77/78)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamanți: Jorge Buxadé Villalba, María Esperanza Araceli Aguilar Pinar și Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi (reprezentant: M. Castro Fuertes, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei prin care se recunoaște domnilor Carles Puigdemont i Casamajó și Antoni Comín i Oliveres calitatea de membri ai Parlamentului European;

                  —

                  dispunerea încetării oricăror efecte ale acestei calități și anularea celor deja produse;

                  —

                  dispunerea rezilierii oricăror contracte de prestări de servicii încheiate de domnii Carles Puigdemont i Casamajó și Antoni Comín i Oliveres cu asistenți, consilieri, stagiari sau terți;

                  —

                  obligarea domnilor Carles Puigdemont i Casamajó și Antoni Comín i Oliveres la rambursarea tuturor sumelor primite de aceștia de la Parlamentul European, în calitatea lor nelegală de deputați europeni, indiferent cu ce titlu și în ce cuantum, și a celor plătite de Parlamentul European terților în temeiul oricărui contract de prestări de servicii cu asistenți, consilieri, stagiari sau terți;

                  —

                  cu titlu subsidiar, constatarea incompatibilității funcției de parlamentar european cu cea de membru al Asamblea legislativa de la CCAA (Adunarea legislativă a comunităților autonome) și constatarea faptului că nu au dreptul să primească nicio remunerație de la 2 iulie 2019 până la data intrării în funcție, dispunând rambursarea acesteia cu plata unor dobânzi de întârziere în cazul în care ar fi primit orice sumă;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată în cazul admiterii acțiunii.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 8 și 12 din Actul privind alegerea membrilor Parlamentului European din 20 septembrie 1976 coroborat cu legislația electorală spaniolă.

                              —

                              Reclamanții arată în această privință că, potrivit actului menționat, procedura electorală europeană este reglementată, în fiecare stat membru, de dispozițiile naționale și că, în consecință, se aplică articolele 219-224 din Ley Orgánica del Régimen Electoral General (Legea organică privind regimul electoral general). În mod concret, în această din urmă dispoziție se prevede că, în termen de cinci zile, candidații aleși trebuie să trebuie să jure sau să promită că respectă Constituția și că, în caz contrar, locul va fi declarat vacant. Or, domnii Puigdemont și Comín nu s-au prezentat în nici un moment în fața Junta Electoral Central (Comisia Electorală Centrală) pentru a jura sau a promite că respectă Constituția.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European.

                              —

                              Reclamanții arată în această privință că nu a fost emis niciun certificat de către autoritatea spaniolă competentă care să ateste faptul că domnii Puigdemont și Comín au depus jurământul sau au promis că respectă Constituția, aceasta fiind o condiție suspensivă a calității lor de aleși. În consecință, potrivit reclamanților, acțiunea Parlamentului European încalcă Actul electoral european, aduce atingere competențelor suverane ale statelor membre și determină lipsa totală de legalitate și de validitate a oricărui acord care ar fi adoptat de Parlamentul European în plen sau în comisiile în care ar putea participa domnii Puigdemont și Comín.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe lipsa de relevanță, ca urmare a nulității actului Parlamentului European, a Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene din 19 decembrie 2019, pronunțată în cauza C-502/19, Junqueras Vies.

                              —

                              Reclamanții arată în această privință că domnii Puigdemont și Comín nu s-au aflat niciodată în stare de arest preventiv și că ei beneficiază doar de imunitatea aferentă proclamării lor în calitate de aleși, dar nu beneficiază de calitatea deplină de deputați europeni întrucât nu au fost îndeplinite toate formalitățile prevăzute de procedura electorală spaniolă.

                  4.

                  Al patrulea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatele (3) și (4) din Actul electoral european, în măsura în care există o cauză de incompatibilitate prevăzută de legislația electorală spaniolă [articolul 211 alineatul 2 litera d) din Legea organică privind regimul electoral general].

                              —

                              Reclamanții arată în această privință că, potrivit dreptului Uniunii, fiecare stat membru poate extinde incompatibilitățile prevăzute la nivel național pentru alegerile pentru Parlamentul European, că dispoziția de drept electoral național citată mai sus prevede incompatibilitatea celor care sunt membri ai adunărilor legislative ale comunităților autonome și că domnii Puigdemont și Comín au încetat să fie membri ai Parlamentului Cataloniei la 7 ianuarie 2020.


title: Cauza C-921/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, sediul din 's-Hertogenbosch (Țările de Jos) la 16 decembrie 2019 – LH/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               30.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, sediul din 's-Hertogenbosch (Țările de Jos) la 16 decembrie 2019 – LH/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Cauza C-921/19)
      (2020/C 103/15)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Den Haag, sediul din 's-Hertogenbosch

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: LH

         Pârât: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Faptul că autoritatea decizională a unui stat membru consideră că documentele originale nu pot constitui niciodată elemente sau date noi atunci când autenticitatea acestor documente nu poate fi stabilită este compatibil cu articolul 40 alineatul (2) din Directiva privind procedurile (1) coroborat cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva privind standardele (2), precum și cu articolele 47 și 52 Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene? În măsura în care nu există compatibilitate, mai prezintă relevanță faptul că, în cadrul cererii ulterioare, solicitantul depune copii de documente sau documente care provin dintr-o sursă care nu poate fi verificată în mod obiectiv?

                  2)

                  Articolul 40 din Directiva privind procedurile coroborat cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva privind standardele trebuie interpretat în sensul că autorității decizionale a unui stat membru îi este permis ca, pentru examinarea documentelor și recunoașterea valorii probante a acestora, să distingă după cum documentele au fost prezentate în cadrul unei cereri inițiale sau al unei cereri ulterioare? Unui stat membru îi este permis ca, la prezentarea documentelor în cadrul unei cereri ulterioare, să nu mai respecte obligația de cooperare dacă autenticitatea acestor documente nu poate fi stabilită?

         (1)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO 2013, L 180, p. 60).

         (2)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO 2011, L 337, p. 9).


title: Cauza C-35/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 24 ianuarie 2020 – Syyttäjä/A

text:
               30.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 24 ianuarie 2020 – Syyttäjä/A
      (Cauza C-35/20)
      (2020/C 103/21)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein oikeus

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Syyttäjä

         Pârât: A

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE (1), articolul 21 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 (2) (Codul Frontierelor Schengen) sau [OR 14] dreptul cetățenilor Uniunii de a circula liber pe teritoriul Uniunii se opune aplicării unei dispoziții de drept intern care impune unei persoane (indiferent dacă aceasta este sau nu cetățean al Uniunii), sub sancțiunea aplicării unei pedepse, obligația de a deține un pașaport valabil sau un alt document de călătorie valabil atunci când se deplasează cu o ambarcațiune de agrement, traversând apele internaționale, dintr-un stat membru în altul, fără a intra pe teritoriul unui stat terț?

                  2)

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE, articolul 21 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 (Codul Frontierelor Schengen) sau dreptul cetățenilor Uniunii de a circula liber pe teritoriul Uniunii se opune aplicării unei dispoziții de drept intern care impune unei persoane (indiferent dacă aceasta este sau nu cetățean al Uniunii), sub sancțiunea aplicării unei pedepse, obligația de a deține un pașaport valabil sau un alt document de călătorie valabil, în cazul în care intră în statul membru respectiv din alt stat membru cu o ambarcațiune de agrement, traversând apele internaționale, fără a intra pe teritoriul unui stat terț?

                  3)

                  În cazul în care din dreptul Uniunii nu rezultă un obstacol în sensul primelor două întrebări: sancțiunea aplicată în mod obișnuit, în zile-amendă, în Finlanda pentru trecerea frontierei de stat finlandeze fără a deține un document de călătorie valabil este compatibilă cu principiul proporționalității care decurge din articolul 27 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE?

         (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială, 5/vol. 7, p. 56).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (JO 2006, L 105, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 8, p. 5).


title: Cauza T-166/18: Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2020 – Ilunga Luyoyo/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Republica Democrată Congo – Înghețarea fondurilor – Prelungirea înscrierii numelui reclamantului pe lista persoanelor vizate – Obligația de motivare – Dreptul la apărare – Obligația Consiliului de a comunica elementele noi care justifică reînnoirea măsurilor restrictive – Eroare de drept – Eroare vădită de apreciere – Drept de proprietate – Dreptul la respectarea vieții private și de familie – Proporționalitate – Prezumția de nevinovăție – Excepție de nelegalitate”)

text:
               30.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/20

      Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2020 – Ilunga Luyoyo/Consiliul
      (Cauza T-166/18) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Republica Democrată Congo - Înghețarea fondurilor - Prelungirea înscrierii numelui reclamantului pe lista persoanelor vizate - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Obligația Consiliului de a comunica elementele noi care justifică reînnoirea măsurilor restrictive - Eroare de drept - Eroare vădită de apreciere - Drept de proprietate - Dreptul la respectarea vieții private și de familie - Proporționalitate - Prezumția de nevinovăție - Excepție de nelegalitate”)
      (2020/C 103/27)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois şi A. Guillerme, avocaţi)

         Pârât: Consiliul European (reprezentanți: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile şi S. Van Overmeire, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo (JO 2017, L 328, p. 19), în măsura în care îl privește pe reclamant

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Ferdinand Ilunga Luyoyo la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza T-167/18: Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2020 – Kanyama/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Republica Democrată Congo – Înghețarea fondurilor – Prelungirea înscrierii numelui reclamantului pe lista persoanelor vizate – Obligația de motivare – Dreptul la apărare – Obligația Consiliului de a comunica elementele noi care justifică reînnoirea măsurilor restrictive – Eroare de drept – Eroare vădită de apreciere – Drept de proprietate – Dreptul la respectarea vieții private și de familie – Proporționalitate – Prezumția de nevinovăție – Excepție de nelegalitate”)

text:
               30.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/20

      Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2020 – Kanyama/Consiliul
      (Cauza T-167/18) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Republica Democrată Congo - Înghețarea fondurilor - Prelungirea înscrierii numelui reclamantului pe lista persoanelor vizate - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Obligația Consiliului de a comunica elementele noi care justifică reînnoirea măsurilor restrictive - Eroare de drept - Eroare vădită de apreciere - Drept de proprietate - Dreptul la respectarea vieții private și de familie - Proporționalitate - Prezumția de nevinovăție - Excepție de nelegalitate”)
      (2020/C 103/28)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Célestin Kanyama (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois şi A. Guillerme, avocaţi)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile şi S. Van Overmeire, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo (JO 2017, L 328, p. 19), în măsura în care îl privește pe reclamant

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Célestin Kanyama la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza T-170/18: Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2020 – Kande Mupompa/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Republica Democrată Congo – Înghețarea fondurilor – Prelungirea înscrierii numelui reclamantului pe lista persoanelor vizate – Obligația de motivare – Dreptul la apărare – Obligația Consiliului de a comunica elementele noi care justifică reînnoirea măsurilor restrictive – Eroare de drept – Eroare vădită de apreciere – Drept de proprietate – Dreptul la respectarea vieții private și de familie – Proporționalitate – Prezumția de nevinovăție – Excepție de nelegalitate – Adaptarea concluziilor”)

text:
               30.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/22

      Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2020 – Kande Mupompa/Consiliul
      (Cauza T-170/18) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Republica Democrată Congo - Înghețarea fondurilor - Prelungirea înscrierii numelui reclamantului pe lista persoanelor vizate - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Obligația Consiliului de a comunica elementele noi care justifică reînnoirea măsurilor restrictive - Eroare de drept - Eroare vădită de apreciere - Drept de proprietate - Dreptul la respectarea vieții private și de familie - Proporționalitate - Prezumția de nevinovăție - Excepție de nelegalitate - Adaptarea concluziilor”)
      (2020/C 103/31)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Alex Kande Mupompa (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (représentants: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois şi A. Guillerme, avocaţi)

         Pârât: Consiliul European (reprezentanți: J.-P. Hix, S. Lejeune şi H. Marcos Fraile, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo (JO 2017, L 328, p. 19), a Deciziei de punere în aplicare (PESC) 2018/569 a Consiliului din 12 aprilie 2018 privind punerea în aplicare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo (JO 2018, L 95, p. 21), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/566 al Consiliului din 12 aprilie 2018 privind punerea în aplicare a articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 1183/2005 de instituire a anumitor măsuri speciale împotriva persoanelor ale căror acțiuni încalcă embargoul asupra armelor impus Republicii Democratice Congo (JO 2018, L 95, p. 9), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Alex Kande Mupompa la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza C-156/17: Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Ţările de Jos) – Köln-Aktienfonds Deka/Staatssecretaris van Financiën [Trimitere preliminară – Libera circulație a capitalurilor și libertatea plăților – Restricții – Impozitarea dividendelor plătite organismelor de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) – Rambursarea impozitului reținut din dividende – Condiții – Criterii de diferențiere obiective – Criterii prin natura lor sau de facto favorabile contribuabililor rezidenți]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/2

      Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Ţările de Jos) – Köln-Aktienfonds Deka/Staatssecretaris van Financiën
      (Cauza C-156/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Libera circulație a capitalurilor și libertatea plăților - Restricții - Impozitarea dividendelor plătite organismelor de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) - Rambursarea impozitului reținut din dividende - Condiții - Criterii de diferențiere obiective - Criterii prin natura lor sau de facto favorabile contribuabililor rezidenți)
      (2020/C 137/02)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Köln-Aktienfonds Deka

         Pârât: Staatssecretaris van Financiën

         cu participarea: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens en Loeff NV

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru care prevede că nu i se acordă unui fond de investiții nerezident rambursarea impozitului pe dividende care a fost reținut din dividendele pe care le a încasat de la entități stabilite în acest stat membru, pentru motivul că nu face dovada că acționarii sau deținătorii de titluri de participare ai acestuia îndeplinesc condițiile stabilite de reglementarea respectivă, sub rezerva ca aceste condiții să nu defavorizeze, de facto, fondurile de investiții nerezidente și ca autoritățile fiscale să impună ca dovada respectării condițiilor menționate să fie făcută și de fondurile de investiții rezidente, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care prevede că nu i se acordă unui fond de investiții nerezident rambursarea impozitului pe dividende pe care a trebuit să îl plătească în acest stat membru, pentru motivul că nu îndeplinește condițiile legale de care depinde această rambursare, și anume că nu distribuie integral acționarilor sau deținătorilor de titluri de participare rezultatul plasamentelor sale în fiecare an în termen de opt luni de la încheierea exercițiului său contabil, atunci când, în statul membru de stabilire al acestuia, rezultatul plasamentelor sale care nu a fost distribuit este considerat ca fiind distribuit sau inclus în impozitul pe care acest stat membru îl reține de la acționari sau de la deținătorii de titluri de participare ca și cum acest profit ar fi fost distribuit, iar, având în vedere obiectivul care stă la baza acestor condiții, un astfel de fond se află într o situație comparabilă cu cea a unui fond rezident care beneficiază de rambursarea acestui impozit, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauzele conexate C-515/17 P și C-561/17 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 februarie 2020 – Uniwersytet Wroclawski/Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) (C-515/17 P), Republica Polonă/Uniwersytet Wrocławski, Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) (C-561/17 P) (Recurs – Acțiune în anulare – Articolul 19 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene – Reprezentarea părților în acțiunile directe în fața instanțelor Uniunii – Avocat care are calitatea de terț în raport cu reclamanta – Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 februarie 2020 – Uniwersytet Wroclawski/Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) (C-515/17 P), Republica Polonă/Uniwersytet Wrocławski, Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) (C-561/17 P)
      (Cauzele conexate C-515/17 P și C-561/17 P) (1)

      (Recurs - Acțiune în anulare - Articolul 19 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene - Reprezentarea părților în acțiunile directe în fața instanțelor Uniunii - Avocat care are calitatea de terț în raport cu reclamanta - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
      (2020/C 137/03)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         (Cauza C-515/17 P)

         Recurentă: Uniwersytet Wroclawski (reprezentanți: A. Krawczyk-Giehsmann și K. Szarek, adwokaci, precum și K. Słomka, radca prawny)

         Cealaltă parte din procedură: Agenția Executivă pentru Cercetare (reprezentanți: S. Payan-Lagrou și V. Canetti, agenți, asistate de M. Le Berre, avocat, și M. G. Materna, radca prawny)

         Intervenientă în susținerea recurentei: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil și A. Kasalická, agenți)

         (Cauza C-561/17 P)

         Recurentă:Republica Polonă (reprezentanți: B. Majczyna, D. Lutostańska și A. Siwek-Slusarek, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Uniwersytet Wrocławski (reprezentanți: A. Krawczyk-Giehsmann și K. Szarek, avocați, și K. Słomka, radca prawny), Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) (reprezentanți: S. Payan-Lagrou și V. Canetti, agenți, asistate de M. Le Berre, avocat, și de M. G. Materna, radca prawny)

         Interveniente în susținerea recurentei: Republica Cehă (reprezentanți M. Smolek, J. Vláčil și A. Kasalická, agenți), Krajowa Izba Radców Prawnych (reprezentanți: P. K. Rosiak și S. Patyra, radcowie prawni)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 13 iunie 2017, Uniwersytet Wrocławski/REA (T-137/16, nepublicată, EU:T:2017:407).

                  2)

                  Trimite cauza T-137/16 spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 5, 8.1.2018.


title: Cauza C-75/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága [Trimitere preliminară – Libertatea de stabilire – Impozit pe cifra de afaceri a operatorilor de telecomunicații – Impozit progresiv care afectează mai mult întreprinderile deținute de persoane fizice sau juridice din alte state membre decât întreprinderile naționale – Tranșe ale impozitului progresiv aplicabile tuturor persoanelor impozabile – Neutralitatea cuantumului cifrei de afaceri drept criteriu de diferențiere – Capacitate contributivă a persoanelor impozabile – Ajutoare de stat – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Taxe pe cifra de afaceri – Noțiune]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/4

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Cauza C-75/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Libertatea de stabilire - Impozit pe cifra de afaceri a operatorilor de telecomunicații - Impozit progresiv care afectează mai mult întreprinderile deținute de persoane fizice sau juridice din alte state membre decât întreprinderile naționale - Tranșe ale impozitului progresiv aplicabile tuturor persoanelor impozabile - Neutralitatea cuantumului cifrei de afaceri drept criteriu de diferențiere - Capacitate contributivă a persoanelor impozabile - Ajutoare de stat - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Taxe pe cifra de afaceri - Noțiune)
      (2020/C 137/04)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt.

         Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 49 și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun legislației unui stat membru care instituie un impozit progresiv pe cifra de afaceri, a cărui sarcină efectivă este suportată în principal de întreprinderi controlate direct sau indirect de resortisanți ai altor state membre sau de societăți care au sediul în alt stat membru, ca urmare a faptului că aceste întreprinderi realizează cele mai importante cifre de afaceri pe piața în cauză.

                  2)

                  Articolul 401 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că nu se opune introducerii unui impozit care are ca bază cifra de afaceri globală a persoanei impozabile și care este perceput periodic, iar nu în fiecare etapă a procesului de producție și de distribuție, fără să existe un drept de deducere a impozitului achitat în etapa precedentă a acestui proces.

         (1)  JO C 221, 25.6.2018.


title: Cauza C-122/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 28 ianuarie 2020 – Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Directiva 2011/7/UE – Combaterea întârzierii în efectuarea plăților în cazul tranzacțiilor comerciale – Tranzacții comerciale în care debitorul este o autoritate publică – Obligația statelor membre de a se asigura că termenul de plată acordat autorităților publice nu depășește 30 sau 60 de zile – Obligație de rezultat)

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/4

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 28 ianuarie 2020 – Comisia Europeană/Republica Italiană
      (Cauza C-122/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2011/7/UE - Combaterea întârzierii în efectuarea plăților în cazul tranzacțiilor comerciale - Tranzacții comerciale în care debitorul este o autoritate publică - Obligația statelor membre de a se asigura că termenul de plată acordat autorităților publice nu depășește 30 sau 60 de zile - Obligație de rezultat)
      (2020/C 137/05)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Gattinara și C. Zadra, agenţi)

         Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de S. Fiorentino și de F. De Luca, avvocati dello Stato)

         Dispozitivul

                  1)

                  Întrucât nu s-a asigurat că autoritățile sale publice respectă efectiv termenele de plată stabilite la articolul 4 alineatele (3) și (4) din Directiva 2011/7/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 2011 privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestor dispoziții.

                  2)

                  Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 123, 9.4.2018.


title: Cauza C-298/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg – Germania) – Reiner Grafe, Jürgen Pohle/Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH [Trimitere preliminară – Directiva 2001/23/CE – Articolul 1 alineatul (1) – Transfer al unei întreprinderi – Menținerea drepturilor lucrătorilor – Exploatare a unor linii de autobuz – Preluare a personalului – Nepreluarea unor mijloace de exploatare – Motive]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/5

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg – Germania) – Reiner Grafe, Jürgen Pohle/Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH
      (Cauza C-298/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2001/23/CE - Articolul 1 alineatul (1) - Transfer al unei întreprinderi - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Exploatare a unor linii de autobuz - Preluare a personalului - Nepreluarea unor mijloace de exploatare - Motive)
      (2020/C 137/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Reiner Grafe, Jürgen Pohle

         Pârâte: Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități trebuie interpretat în sensul că, în cadrul preluării de către o entitate economică a unei activități a cărei exercitare necesită mijloace de exploatare importante, potrivit unei proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice, nepreluarea de către aceasta a mijloacelor respective, proprietate a entității economice care a desfășurat anterior activitatea respectivă, din cauza unor constrângeri juridice, de mediu și tehnice impuse de autoritatea contractantă, nu poate în mod necesar să constituie un obstacol în calea calificării acestei activități drept transfer al unei întreprinderi, din moment ce alte împrejurări de fapt, precum preluarea majorității personalului și continuarea, fără întrerupere, a activității menționate, permit să se constate menținerea identității entității economice vizate, aspect a cărui apreciere revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza C-307/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Competition Appeal Tribunal, London – Regatul Unit) – Generics (UK) Ltd și alții/Competition and Markets Authority (Trimitere preliminară – Concurență – Produse farmaceutice – Bariere la intrarea pe piață a medicamentelor generice, rezultate din acorduri de soluționare amiabilă a litigiilor referitoare la brevete pentru procedee, încheiate între un producător de medicamente originale titular al acestor brevete și producători de medicamente generice – Articolul 101 TFUE – Concurență potențială – Restrângere prin obiect – Calificare – Restrângere prin efect – Evaluarea efectelor – Articolul 102 TFUE – Piață relevantă – Includerea medicamentelor generice pe piața relevantă – Abuz de poziție dominantă – Calificare – Justificări)

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/6

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Competition Appeal Tribunal, London – Regatul Unit) – Generics (UK) Ltd și alții/Competition and Markets Authority
      (Cauza C-307/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Concurență - Produse farmaceutice - Bariere la intrarea pe piață a medicamentelor generice, rezultate din acorduri de soluționare amiabilă a litigiilor referitoare la brevete pentru procedee, încheiate între un producător de medicamente originale titular al acestor brevete și producători de medicamente generice - Articolul 101 TFUE - Concurență potențială - Restrângere prin obiect - Calificare - Restrângere prin efect - Evaluarea efectelor - Articolul 102 TFUE - Piață relevantă - Includerea medicamentelor generice pe piața relevantă - Abuz de poziție dominantă - Calificare - Justificări)
      (2020/C 137/07)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Competition Appeal Tribunal, London

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, anciennement Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd, Merck KGaA

         Pârâtă: Competition and Markets Authority

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că se află în situație de concurență potențială, pe de o parte, un producător de medicamente originale titular al unui brevet pentru un procedeu de fabricare a unei substanțe active intrate în domeniul public și, pe de altă parte, producători de medicamente generice care se pregătesc să intre pe piața medicamentului care conține această substanță activă, în litigiu cu privire la validitatea brevetului respectiv sau la caracterul contrafăcut al medicamentelor generice în cauză, atunci când se dovedește că producătorul de medicamente generice are efectiv intenția fermă, precum și capacitatea proprie de a intra pe piață și că nu întâmpină bariere la intrare, care prezintă un caracter insurmontabil, aspect a cărui apreciere este de competența instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că un acord de soluționare amiabilă a unei proceduri jurisdicționale pendinte între un producător de medicamente originale și un producător de medicamente generice aflați în situație de concurență potențială – referitoare la validitatea unui brevet pentru procedeul de fabricare a substanței active, intrate în domeniul public, a unui medicament original, al cărui titular este primul producător, precum și referitoare la caracterul contrafăcut al unei versiuni generice a acestui medicament –, prin care acest producător de medicamente generice se angajează să nu intre pe piața medicamentului care conține substanța activă respectivă, precum și să nu își continue acțiunea în declararea nulității brevetului menționat pe durata acordului, în schimbul unor transferuri de valori în favoarea sa de către producătorul de medicamente originale, reprezintă un acord având ca obiect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței:

                              —

                              dacă din ansamblul elementelor disponibile reiese că soldul pozitiv al transferurilor de valori ale producătorului de medicamente originale în beneficiul producătorului de medicamente generice se explică numai prin interesul comercial al părților la acord de a nu concura pe baza meritelor,

                              —

                              cu excepția cazului în care acordul de soluționare amiabilă în cauză este însoțit de efecte favorabile concurenței dovedite, de natură să genereze în mod rezonabil îndoieli cu privire la caracterul său suficient de nociv pentru concurență.

                  3)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că demonstrarea existenței unor efecte semnificative potențiale sau reale asupra concurenței ale unui acord de soluționare amiabilă, precum cele în discuție în litigiul principal, și, prin urmare, calificarea sa ca „restrângere prin efect” nu presupune să se constate că, în lipsa acestuia, fie producătorul de medicamente generice, parte la acest acord, ar fi obținut, probabil, câștig de cauză în procedura referitoare la brevetul pentru procedeu în discuție, fie părțile la acordul menționat ar fi încheiat, probabil, un acord de soluționare amiabilă mai puțin restrictiv.

                  4)

                  Articolul 102 TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că, în situația în care un producător de medicamente originale care conțin o substanță activă intrată în domeniul public, dar al cărei procedeu de fabricare este protejat de un brevet pentru procedeu a cărui validitate este contestată se opune, în temeiul acestuia, intrării pe piață a unor versiuni generice ale medicamentului respectiv, trebuie să se ia în considerare, în scopul definirii pieței relevante a produselor, nu numai versiunea originală a medicamentului menționat, ci și versiunile generice ale acestuia, chiar dacă este posibil ca ele să nu poată intra în mod legal pe piață înainte de expirarea brevetului pentru procedeu menționat, dacă producătorii de medicamente generice în cauză sunt în măsură să intre în termen scurt pe piața relevantă cu o forță suficientă pentru a constitui o contrapondere serioasă față de producătorul de medicamente originale deja prezent pe această piață, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                  5)

                  Articolul 102 TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că strategia unei întreprinderi în poziție dominantă, titulară a unui brevet pentru un procedeu de producere a unei substanțe active intrate în domeniul public, care o determină să încheie – fie în mod preventiv, fie ca urmare a inițierii unor proceduri judiciare prin care se repune în discuție validitatea brevetului menționat – o serie de acorduri de soluționare amiabilă care au ca efect, cel puțin, menținerea temporară în afara pieței a concurenților potențiali care produc medicamente generice care utilizează această substanță activă, reprezintă un abuz de poziție dominantă în sensul articolului amintit, din moment ce strategia menționată are capacitatea de a restrânge concurența și, în special, de a produce efecte de excludere, depășind efectele anticoncurențiale proprii fiecăruia dintre acordurile de soluționare amiabilă care contribuie la aceasta, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 240, 9.7.2018.


title: Cauza C-323/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Trimitere preliminară – Libertatea de stabilire – Impozit pe cifra de afaceri în sectorul comerțului cu amănuntul în magazine – Impozit progresiv care afectează mai mult întreprinderile deținute de persoane fizice sau juridice din alte state membre decât întreprinderile naționale – Tranșe ale impozitului progresiv aplicabile tuturor persoanelor impozabile – Neutralitate a cuantumului cifrei de afaceri drept criteriu de distincție – Capacitate contributivă a persoanelor impozabile – Ajutoare de stat)

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Cauza C-323/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Libertatea de stabilire - Impozit pe cifra de afaceri în sectorul comerțului cu amănuntul în magazine - Impozit progresiv care afectează mai mult întreprinderile deținute de persoane fizice sau juridice din alte state membre decât întreprinderile naționale - Tranșe ale impozitului progresiv aplicabile tuturor persoanelor impozabile - Neutralitate a cuantumului cifrei de afaceri drept criteriu de distincție - Capacitate contributivă a persoanelor impozabile - Ajutoare de stat)
      (2020/C 137/08)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Tesco-Global Áruházak Zrt.

         Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Dispozitivul

      Articolele 49 și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun legislației unui stat membru care instituie un impozit intens progresiv pe cifra de afaceri, a cărui sarcină efectivă este suportată în principal de întreprinderi controlate direct sau indirect de resortisanți ai altor state membre sau de societăți care au sediul în alt stat membru, ca urmare a faptului că aceste întreprinderi realizează cele mai importante cifre de afaceri pe piața în cauză.

         (1)  JO C 311, 3.9.2018.


title: Cauza C-341/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 5 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. și alții [Trimitere preliminară – Regulamentul (UE) 2016/399 – Codul Frontierelor Schengen – Control la frontierele externe – Resortisanți ai unor țări terțe – Articolul 11 alineatul (1) – Ștampilarea documentelor de călătorie – Ștampilă de ieșire – Determinarea momentului ieșirii din spațiul Schengen – Înrolarea unor marinari la bordul unor nave amarate pe termen lung într-un port maritim]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/8

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 5 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. și alții
      (Cauza C-341/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (UE) 2016/399 - Codul Frontierelor Schengen - Control la frontierele externe - Resortisanți ai unor țări terțe - Articolul 11 alineatul (1) - Ștampilarea documentelor de călătorie - Ștampilă de ieșire - Determinarea momentului ieșirii din spațiul Schengen - Înrolarea unor marinari la bordul unor nave amarate pe termen lung într-un port maritim)
      (2020/C 137/09)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din procedura principală

         Apelant: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Intimați: J. și alții

         Cu participarea C. și H. și alții

         Dispozitivul

      Articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) trebuie interpretat în sensul că, atunci când un marinar care are calitatea de resortisant al unei țări terțe se înrolează pe o navă amarată pe termen lung într-un port maritim al unui stat care face parte din spațiul Schengen, în scopul de a efectua o muncă la bordul acesteia, înainte de a părăsi acest port pe nava respectivă, trebuie să se aplice o ștampilă de ieșire, atunci când aplicarea acesteia este prevăzută de acest cod, pe documentele de călătorie ale acestui marinar nu la momentul înrolării acestuia, ci atunci când comandantul navei respective informează autoritățile naționale competente despre plecarea iminentă a acesteia.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.


title: Cauza C-371/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 29 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (Chancery Division) – Regatul Unit) – Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited/Skykick UK Limited, Skykick Inc [Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Marcă comunitară – Regulamentul (CE) nr. 40/94 – Articolele 7 și 51 – Prima directivă 89/104/CEE – Articolele 3 și 13 – Identificarea produselor sau serviciilor vizate de înregistrare – Nerespectarea cerințelor de claritate și de precizie – Rea-credință a solicitantului – Lipsa intenției de a utiliza marca pentru produsele sau serviciile vizate de înregistrare – Nulitatea totală sau parțială a mărcii – Legislație națională care obligă solicitantul să declare că are intenția de a utiliza marca solicitată]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/9

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 29 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (Chancery Division) – Regatul Unit) – Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited/Skykick UK Limited, Skykick Inc
      (Cauza C-371/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolele 7 și 51 - Prima directivă 89/104/CEE - Articolele 3 și 13 - Identificarea produselor sau serviciilor vizate de înregistrare - Nerespectarea cerințelor de claritate și de precizie - Rea-credință a solicitantului - Lipsa intenției de a utiliza marca pentru produsele sau serviciile vizate de înregistrare - Nulitatea totală sau parțială a mărcii - Legislație națională care obligă solicitantul să declare că are intenția de a utiliza marca solicitată)
      (2020/C 137/10)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited

         Pârâte: Skykick UK Limited, Skykick Inc

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 7 și 51 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1891/2006 al Consiliului din 18 decembrie 2006, precum și articolul 3 din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretate în sensul că o marcă comunitară sau o marcă națională nu poate fi declarată nulă total sau parțial pentru motivul că termenii folosiți pentru a desemna produsele și serviciile pentru care această marcă a fost înregistrată sunt lipsiți de claritate și de precizie.

                  2)

                  Articolul 51 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1891/2006 al Consiliului din 18 decembrie 2006, și articolul 3 alineatul (2) litera (d) din Prima directivă 89/104/CEE trebuie interpretate în sensul că o cerere de înregistrare a unei mărci fără nicio intenție de a o utiliza pentru produsele și serviciile vizate de înregistrare constituie un act de rea-credință, în sensul acestor dispoziții, dacă solicitantul acestei mărci avea intenția fie să aducă atingere intereselor unor terți într-un mod care nu este conform cu practicile loiale, fie să obțină, chiar fără a viza un terț în special, un drept exclusiv în alte scopuri decât cele care țin de funcțiile unei mărci. Atunci când lipsa intenției de a utiliza marca în conformitate cu funcțiile esențiale ale unei mărci nu privește decât anumite produse sau servicii vizate de cererea de înregistrare a mărcii, această cerere constituie un act de rea-credință numai în măsura în care vizează aceste produse sau servicii.

                  3)

                  Prima directivă 89/104/CEE trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei dispoziții de drept național potrivit căreia solicitantul unei mărci trebuie să declare că aceasta este utilizată pentru produsele și serviciile vizate de cererea de înregistrare sau că are, cu bună-credință, intenția de a o utiliza în acest scop, în măsura în care încălcarea unei astfel de obligații nu constituie, ca atare, un motiv de nulitate a unei mărci deja înregistrate.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza C-395/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italia) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA/Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze [Trimitere preliminară – Atribuirea contractelor de achiziții publice de bunuri, de lucrări sau de servicii – Directiva 2014/24/UE – Articolul 18 alineatul (2) – Articolul 57 alineatul (4) – Motive facultative de excludere – Motiv de excludere care se aplică unui subcontractant menționat în oferta operatorului economic – Încălcare de către subcontractant a obligațiilor prevăzute de legislația din domeniul mediului, social și al muncii – Reglementare națională care prevede o excludere automată a operatorului economic pentru o astfel de încălcare]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/11

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italia) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA/Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Cauza C-395/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Atribuirea contractelor de achiziții publice de bunuri, de lucrări sau de servicii - Directiva 2014/24/UE - Articolul 18 alineatul (2) - Articolul 57 alineatul (4) - Motive facultative de excludere - Motiv de excludere care se aplică unui subcontractant menționat în oferta operatorului economic - Încălcare de către subcontractant a obligațiilor prevăzute de legislația din domeniul mediului, social și al muncii - Reglementare națională care prevede o excludere automată a operatorului economic pentru o astfel de încălcare)
      (2020/C 137/13)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA

         Pârâți: Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         Cu participarea: E-VIA SpA

         Dispozitivul

      Articolul 57 alineatul (4) litera (a) din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE nu se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia autoritatea contractantă are posibilitatea sau chiar obligația de a exclude operatorul economic care a depus oferta de la participarea la procedura de achiziții publice în cazul în care motivul de excludere prevăzut de această dispoziție este constatat în privința unuia dintre subcontractanții menționați în oferta acestui operator. În schimb, dispoziția menționată coroborată cu articolul 57 alineatul (6) din această directivă, precum și principiul proporționalității se opun unei reglementări naționale care prevede caracterul automat al unei astfel de excluderi.

         (1)  JO C 301, 27.8.2018.


title: Cauza C-394/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte di appello di Napoli – Italia) – I.G.I. Srl/Maria Grazia Cicenia și alții (Trimitere preliminară – Directiva 82/891/CEE – Articolele 12 și 19 – Divizarea societăților comerciale cu răspundere limitată – Protecția intereselor creditorilor societății divizate – Nulitatea divizării – Acțiune pauliană)

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/10

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte di appello di Napoli – Italia) – I.G.I. Srl/Maria Grazia Cicenia și alții
      (Cauza C-394/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 82/891/CEE - Articolele 12 și 19 - Divizarea societăților comerciale cu răspundere limitată - Protecția intereselor creditorilor societății divizate - Nulitatea divizării - Acțiune pauliană)
      (2020/C 137/12)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte di appello di Napoli

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: I.G.I. Srl

         Intimați: Maria Grazia Cicenia, Mario Di Pierro, Salvatore de Vito, Antonio Raffaele

         cu participarea: Costruzioni Ing. G. Iandolo Srl

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 12 din A șasea directivă 82/891/CEE a Consiliului din 17 decembrie 1982 în temeiul articolului 54 alineatul (3) litera (g) din tratat, privind divizarea societăților comerciale pe acțiuni, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/63/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007, coroborat cu articolele 21 și 22 din Directiva 82/891 menționată trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca, după realizarea unei divizări, creditorii societății divizate, ale căror drepturi sunt anterioare acestei divizări și care nu au făcut uz de instrumentele de protecție a creditorilor prevăzute de reglementarea națională în temeiul articolului 12, să poată introduce o acțiune pauliană în scopul de a se declara că divizarea menționată nu produce efecte în privința lor și de a formula acțiuni executorii sau asigurătorii asupra bunurilor transferate societății nou-constituite.

                  2)

                  Articolul 19 din Directiva 82/891, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/63, coroborat cu articolele 21 și 22 din Directiva 82/891 menționată, care prevede regimul nulităților divizării, trebuie interpretat în sensul că nu se opune introducerii, după realizarea unei divizări, de către creditorii societății divizate, a unei acțiuni pauliene care nu aduce atingere validității acestei divizări, ci permite numai să o facă inopozabilă acestor creditori.

         (1)  JO C 301, 27.8.2018.


title: Cauza C-405/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – AURES Holdings a.s./Odvolací finanční ředitelství (Trimitere preliminară – Articolul 49 TFUE – Libertatea de stabilire – Legislație fiscală – Impozitul pe profit – Transferul sediului administrativ efectiv al unei societăți în alt stat membru decât cel în care este constituită – Transferul reședinței fiscale în acest alt stat membru – Reglementare națională care nu permite să se solicite luarea în considerare a pierderii fiscale suferite în statul membru de constituire anterior transferului sediului)

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/12

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – AURES Holdings a.s./Odvolací finanční ředitelství
      (Cauza C-405/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 49 TFUE - Libertatea de stabilire - Legislație fiscală - Impozitul pe profit - Transferul sediului administrativ efectiv al unei societăți în alt stat membru decât cel în care este constituită - Transferul reședinței fiscale în acest alt stat membru - Reglementare națională care nu permite să se solicite luarea în considerare a pierderii fiscale suferite în statul membru de constituire anterior transferului sediului)
      (2020/C 137/14)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Nejvyšší správní soud

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă (recurentă): AURES Holdings a.s.

         Pârât: Odvolací finanční ředitelství

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că o societate constituită potrivit dreptului unui stat membru, care își transferă sediul administrativ efectiv în alt stat membru, fără ca acest transfer să afecteze calitatea sa de societate constituită potrivit dreptului primului stat membru, poate invoca articolul menționat pentru a contesta refuzul, în celălalt stat membru, al reportării pierderilor anterioare transferului respectiv.

                  2)

                  Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru care exclude posibilitatea unei societăți care și-a transferat sediul administrativ efectiv și, astfel, reședința fiscală în acest stat membru de a solicita luarea în considerare a unei pierderi fiscale suferite, anterior transferului menționat, în alt stat membru, în care ea își păstrează sediul social.

         (1)  JO C 301, 27.8.2018.


title: Cauza C-427/18 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 26 februarie 2020 – Serviciul European de Acțiune Externă/Ruben Alba Aguilera și alții [Recurs – Funcție publică – Funcționari și agenți – Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) – Remunerații – Statut – Articolul 110 – Personal al Uniunii Europene repartizat într-o țară terță – Anexa X – Articolul 1 al treilea paragraf și articolul 10 – Indemnizație pentru condiții de viață – Evaluare și revizuire anulate – Reducere pentru personalul repartizat în Etiopia – Necesitatea adoptării prealabile a dispozițiilor generale de aplicare – Domeniu de aplicare]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/12

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 26 februarie 2020 – Serviciul European de Acțiune Externă/Ruben Alba Aguilera și alții
      (Cauza C-427/18 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Funcționari și agenți - Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) - Remunerații - Statut - Articolul 110 - Personal al Uniunii Europene repartizat într-o țară terță - Anexa X - Articolul 1 al treilea paragraf și articolul 10 - Indemnizație pentru condiții de viață - Evaluare și revizuire anulate - Reducere pentru personalul repartizat în Etiopia - Necesitatea adoptării prealabile a dispozițiilor generale de aplicare - Domeniu de aplicare)
      (2020/C 137/15)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) (reprezentanți: S. Marquardt și R. Spac, agenți, M. Troncoso Ferrer și S. Moya Izquierdo, abogados, F.-M. Hislaire, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti (reprezentanți: T. Martin și S. Orlandi, avocați)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează punctele 1 și 3 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 13 aprilie 2018, Alba Aguilera și alții/SEAE (T-119/17, EU:T:2018:183).

                  2)

                  Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 341, 24.9.2018.


title: Cauza C-457/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 31 ianuarie 2020 – Republica Slovenia /Republica Croația (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Articolul 259 TFUE – Competența Curții – Determinarea frontierei comune dintre două state membre – Diferend frontalier între Republica Croația și Republica Slovenia – Acord de arbitraj – Procedură de arbitraj – Notificare de către Republica Croația a deciziei sale de a denunța acordul din cauza unei neregularități a cărei săvârșire o reproșează unui membru al tribunalului arbitral – Decizie de arbitraj pronunțată de tribunalul arbitral – Pretinsă încălcare de către Republica Croația a acordului de arbitraj și a frontierei stabilite prin decizia de arbitraj – Principiul cooperării loiale – Cerere de retragere a unui document din dosar – Protecția consultanței juridice)

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/13

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 31 ianuarie 2020 – Republica Slovenia /Republica Croația
      (Cauza C-457/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 259 TFUE - Competența Curții - Determinarea frontierei comune dintre două state membre - Diferend frontalier între Republica Croația și Republica Slovenia - Acord de arbitraj - Procedură de arbitraj - Notificare de către Republica Croația a deciziei sale de a denunța acordul din cauza unei neregularități a cărei săvârșire o reproșează unui membru al tribunalului arbitral - Decizie de arbitraj pronunțată de tribunalul arbitral - Pretinsă încălcare de către Republica Croația a acordului de arbitraj și a frontierei stabilite prin decizia de arbitraj - Principiul cooperării loiale - Cerere de retragere a unui document din dosar - Protecția consultanței juridice)
      (2020/C 137/16)
      Limba de procedură: croata

         Părțile

         Reclamantă: Republica Slovenia (reprezentanți: M. Menard, agent, J.-M. Thouvenin, avocat)

         Pârâtă: Republica Croația (reprezentanți: G. Vidović Mesarek, agent, asistat de J. Stratford QC)

         Dispozitivul

                  1)

                  Documentul de lucru intern al Comisiei Europene referitor la avizul Serviciului Juridic al acesteia, care figurează la paginile 38-45 din anexa C.2 la răspunsul Republicii Slovenia la excepția de inadmisibilitate, este retras din dosarul cauzei C 457/18.

                  2)

                  Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu are competența de a se pronunța cu privire la acțiunea Republicii Slovenia formulată în temeiul articolului 259 TFUE în cauza C 457/18.

                  3)

                  Obligă Republica Slovenia la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 399, 5.11.2018.


title: Cauza C-482/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – Google Ireland Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága (Trimitere preliminară – Libera prestare a serviciilor – Articolul 56 TFUE – Restricții – Dispoziții fiscale – Taxă privind activitățile de publicitate și bazată pe cifra de afaceri – Obligații privind înregistrarea la administrația fiscală – Principiul nediscriminării – Amenzi – Principiul proporționalității)

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/14

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – Google Ireland Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága
      (Cauza C-482/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Libera prestare a serviciilor - Articolul 56 TFUE - Restricții - Dispoziții fiscale - Taxă privind activitățile de publicitate și bazată pe cifra de afaceri - Obligații privind înregistrarea la administrația fiscală - Principiul nediscriminării - Amenzi - Principiul proporționalității)
      (2020/C 137/17)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Google Ireland Limited

         Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru care impune prestatorilor de servicii de publicitate stabiliți în alt stat membru o obligație de înregistrare, în scopul supunerii lor la plata unei taxe pe publicitate, în condițiile în care prestatorii de astfel de servicii stabiliți în statul membru de impozitare sunt scutiți de această obligație pentru motivul că li se aplică obligații de declarare sau de înregistrare în temeiul supunerii lor la plata oricărei alte taxe aplicabile pe teritoriul statului membru respectiv.

                  2)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru prin care prestatorilor de servicii stabiliți în alt stat membru, care nu s-au conformat unei obligații de înregistrare în scopul supunerii lor la plata unei taxe de publicitate, li se aplică, în câteva zile, o serie de amenzi al căror cuantum, pornind de la cel de al doilea, se triplează în raport cu cuantumul amenzii precedente cu ocazia oricărei noi constatări a neexecutării acestei obligații și care dă naștere unui cuantum cumulat de mai multe milioane de euro, fără ca autoritatea competentă, înainte de emiterea deciziei în care stabilește în mod definitiv cuantumul cumulat al acestor amenzi, să le acorde acestor prestatori de servicii timpul necesar pentru a-și îndeplini obligațiile, fără să le dea posibilitatea de a-și prezenta observațiile și fără să examineze ea însăși gravitatea încălcării, în condițiile în care cuantumul amenzii care ar fi aplicată unui prestator stabilit în statul membru de impozitare care a omis îndeplinirea unei obligații de declarare sau de înregistrare similare cu încălcarea prevederilor generale ale legislației fiscale naționale este semnificativ mai scăzut și nu este majorat, în cazul nerespectării continue a unei astfel de obligații, nici în aceleași proporții, nici în mod necesar în termene atât de scurte.

         (1)  JO C 352, 1.10.2018.


title: Cauza C-513/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Provinciale di Palermo – Italia) – Autoservizi Giordano società cooperativa/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo [Trimitere preliminară – Impozitarea produselor energetice și a electricității – Directiva 2003/96/CE – Articolul 7 alineatele (2) și (3) – Noțiunea de „combustibil gazos de uz comercial utilizat [a se citi «motorină de uz comercial utilizată»] drept carburant” – Reglementare națională care prevede o rată redusă a accizei pentru motorina de uz comercial utilizată drept carburant pentru transportul regulat de călători, iar nu pentru transportul ocazional de călători – Principiul egalității de tratament]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/15

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Provinciale di Palermo – Italia) – Autoservizi Giordano società cooperativa/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo
      (Cauza C-513/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Impozitarea produselor energetice și a electricității - Directiva 2003/96/CE - Articolul 7 alineatele (2) și (3) - Noțiunea de „combustibil gazos de uz comercial utilizat [a se citi «motorină de uz comercial utilizată»] drept carburant” - Reglementare națională care prevede o rată redusă a accizei pentru motorina de uz comercial utilizată drept carburant pentru transportul regulat de călători, iar nu pentru transportul ocazional de călători - Principiul egalității de tratament)
      (2020/C 137/18)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Autoservizi Giordano società cooperativa

         Pârâtă: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

         Dispozitivul

      Articolul 7 alineatele (2) și (3) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității trebuie interpretat în sensul că, pe de o parte, intră în domeniul său de aplicare o întreprindere privată care desfășoară activitatea de transport de călători prin intermediul unor servicii de închiriere de autobuze cu șofer, cu condiția ca vehiculele închiriate de această întreprindere să fie de categoria M2 sau M3 în sensul Directivei 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea autovehiculelor și a remorcilor acestora, și, pe de altă parte, că nu se opune unei legislații naționale care prevede o rată redusă a accizei pentru motorina de uz comercial utilizată drept carburant pentru transportul regulat de călători, fără a prevedea însă o astfel de rată pentru cea utilizată pentru transportul ocazional de călători, cu condiția ca această legislație să respecte principiul egalității de tratament, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 436, 3.12.2018.


title: Cauza C-524/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG/Queisser Pharma GmbH & Co. KG [Trimitere preliminară – Sănătate publică – Informarea și protecția consumatorilor – Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 – Decizia de punere în aplicare 2013/63/UE – Mențiuni nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare – Articolul 10 alineatul (3) – Trimitere la beneficiile generale, nespecifice – Noțiunea de „însoțire” de o mențiune specifică de sănătate – Obligația de a prezenta dovezi științifice – Conținut]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/15

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 ianuarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG/Queisser Pharma GmbH & Co. KG
      (Cauza C-524/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Sănătate publică - Informarea și protecția consumatorilor - Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 - Decizia de punere în aplicare 2013/63/UE - Mențiuni nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare - Articolul 10 alineatul (3) - Trimitere la beneficiile generale, nespecifice - Noțiunea de „însoțire” de o mențiune specifică de sănătate - Obligația de a prezenta dovezi științifice - Conținut)
      (2020/C 137/19)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG

         Pârâtă: Queisser Pharma GmbH & Co. KG

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare, astfel cum a fost modificat de Regulamentul (CE) nr. 107/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2008, trebuie interpretat în sensul că cerința pe care o prevede, potrivit căreia orice trimitere la beneficiile generale, nespecifice, ale unui nutrient sau ale unui produs alimentar trebuie să fie însoțită de o mențiune specifică de sănătate inclusă în listele prevăzute la articolul 13 sau la articolul 14 din acest regulament, nu este îndeplinită în cazul în care pe ambalajul unui supliment alimentar figurează, pe rectoul său, o trimitere la beneficiile generale, nespecifice, ale unui nutrient sau ale unui produs alimentar asupra sănătății, în condițiile în care mențiunea de sănătate specifică destinată să o însoțească nu figurează decât pe versoul acestui ambalaj și nu există nicio trimitere explicită, precum un asterisc, între cele două.

                  2)

                  Articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1924/2006, astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 107/2008, trebuie interpretat în sensul că trimiterile la efectele benefice generale, nespecifice, ale unui nutrient sau ale unui produs alimentar asupra bunei sănătăți globale sau asupra bunăstării legate de sănătate trebuie să fie justificate prin dovezi științifice, în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) și al articolului 6 alineatul (1) din acest regulament. În acest scop, este suficient ca aceste trimiteri să fie însoțite de mențiuni specifice de sănătate care să figureze în listele prevăzute la articolul 13 sau la articolul 14 din regulamentul menționat.

         (1)  JO C 392, 29.10.2018.


title: Cauzele conexate C-538/18 P și 539/18 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 ianuarie 2020 – České dráhy a.s./Comisia Europeană [Recurs – Concurență – Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Articolul 20 alineatul (4) – Decizii de inspecție – Obligația de motivare – Indicii suficient de serioase ale existenței unei încălcări a normelor de concurență – Elemente de probă colectate în mod legal – Inspecție dispusă în temeiul unor elemente provenite dintr-o inspecție anterioară]

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/16

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 ianuarie 2020 – České dráhy a.s./Comisia Europeană
      (Cauzele conexate C-538/18 P și 539/18 P) (1)

      (Recurs - Concurență - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 20 alineatul (4) - Decizii de inspecție - Obligația de motivare - Indicii suficient de serioase ale existenței unei încălcări a normelor de concurență - Elemente de probă colectate în mod legal - Inspecție dispusă în temeiul unor elemente provenite dintr-o inspecție anterioară)
      (2020/C 137/20)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurentă: České dráhy a.s. (reprezentanți: K. Muzikář, advokát, J. Kindl, advokáti)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Rossi, G. Meessen, P. Němečková și M. Šimerdová, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursurile.

                  2)

                  Obligă České dráhy a.s. la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 392, 29.10.2018.


title: Cauza C-679/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresní soud v Ostravě – Republica Cehă) – OPR-Finance s.r.o./GK (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2008/48/CE – Contracte de credit pentru consumatori – Articolul 8 – Obligația verificării de către creditor a bonității consumatorului – Reglementare națională – Opozabilitatea prescripției la excepția nulității contractului invocată de consumator – Articolul 23 – Sancțiuni – Caracter efectiv, proporțional și descurajator – Instanță națională – Examinare din oficiu a respectării obligației menționate)

text:
               27.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 137/17

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresní soud v Ostravě – Republica Cehă) – OPR-Finance s.r.o./GK
      (Cauza C-679/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2008/48/CE - Contracte de credit pentru consumatori - Articolul 8 - Obligația verificării de către creditor a bonității consumatorului - Reglementare națională - Opozabilitatea prescripției la excepția nulității contractului invocată de consumator - Articolul 23 - Sancțiuni - Caracter efectiv, proporțional și descurajator - Instanță națională - Examinare din oficiu a respectării obligației menționate)
      (2020/C 137/21)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Okresní soud v Ostravě

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: OPR-Finance s.r.o.

         Pârâtă: GK

         Dispozitivul

      Articolele 8 și 23 din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului trebuie interpretate în sensul că impun unei instanțe naționale să examineze din oficiu existența unei încălcări a obligației precontractuale a creditorului de a evalua bonitatea consumatorului, prevăzută la articolul 8 din această directivă, și să stabilească consecințele care decurg în dreptul național din încălcarea acestei obligații, cu condiția ca sancțiunile să îndeplinească cerințele prevăzute la articolul 23 menționat. Articolele 8 și 23 din Directiva 2008/48 trebuie de asemenea interpretate în sensul că se opun unui regim național în temeiul căruia încălcarea de către creditor a obligației sale precontractuale de a evalua bonitatea consumatorului nu este sancționată prin nulitatea contractului de credit, însoțită de obligația acestui consumator de a restitui creditorului suma principală într-un termen care corespunde posibilităților sale, decât cu singura condiție ca respectivul consumator să invoce această nulitate într-un termen de prescripție de trei ani.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.