title: Cauza T-309/19: Acțiune introdusă la 20 mai 2019 — BRF Singapore Foods/EUIPO — Tipiak (Sadia)

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/32

      Acțiune introdusă la 20 mai 2019 — BRF Singapore Foods/EUIPO — Tipiak (Sadia)
      (Cauza T-309/19)
      (2019/C 246/34)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: BRF Singapore Foods Pte Ltd (Singapore, Singapore) (reprezentant: C. Mateu, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Tipiak (Saint-Aignan de Grand Lieu, Franța)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul/Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Sadia în culorile negru și alb — cererea de înregistrare nr. 12 084 356

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 martie 2019 în cauza R 1834/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea Tipiak la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea principiilor generale ale Uniunii privind buna administrare și egalitatea de tratament;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-335/19: Acțiune introdusă la 3 iunie 2019 — Cantieri del Mediterraneo/Comisia

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/45

      Acțiune introdusă la 3 iunie 2019 — Cantieri del Mediterraneo/Comisia
      (Cauza T-335/19)
      (2019/C 246/47)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Cantieri del Mediterraneo SpA (Napoli, Italia) (reprezentanți: F. Munari și L. Calzolari, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

                  —

                  Reclamanta solicită Tribunalului anularea articolului 1 din decizia atacată în temeiul articolului 263 TFUE și următoarele.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei Comisiei din 20 septembrie 2018 nr. C(2018)6037 final privind ajutorul de stat SA.36112 (2016/C) (ex 2015/NN) pus în aplicare de Italia în favoarea Autorità portuale di Napoli și a Cantieri del Mediterraneo S.p.A. (denumită în continuare „decizia”).
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

                  1.

                  Încălcarea articolelor 41, 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a principiilor bunei administrări, egalității de tratament, nediscriminării, precum și a principiului contradictorialității și un viciu de nemotivare și încălcarea articolului 296 TFUE

                              —

                              În această privință, se invocă faptul că decizia a fost adoptată într-o procedură în care nu a fost garantat dreptul la apărare al CAMED, care nu a fost ascultată în ședință, spre deosebire de reclamant; și că

                              —

                              decizia a fost adoptată la finalul unei proceduri în care nu a fost garantată egalitatea de tratament între reclamant și beneficiarul presupusului ajutor („egalitatea armelor”).

                  2.

                  Încălcarea principiului bunei administrări, al securității juridice și al protecției jurisdicționale pentru revocarea ilegală a arhivării din anul 2006 a procedurii privind aceeași măsură calificată în prezent în decizie ca ajutor după mai mult de 10 ani

                              —

                              Se invocă în această privință că decizia ar fi trebuit să declare nelegalitatea revocării deciziei de arhivare din anul 2006 referitoare la aceeași măsură de stat și ar fi trebuit să rețină că asemenea arhivare împiedică constatarea naturii de ajutor și a incompatibilității acesteia, și că

                              —

                              Decizia ar fi trebuit să arate că decizia de arhivare presupune faptul că s-a constatat de către Comisie legitimitatea măsurii analizate și, așadar, interzice Comisiei să adopte o a doua decizie care să furnizeze o calificare diferită a aceleiași materii la distanță de peste 10 ani.

                  3.

                  Încălcarea articolului 107 TFUE pentru interpretarea eronată a noțiunii de ajutor de stat în măsura în care decizia a calificat Autorità Portuale di Napoli („APN”) drept întreprindere.

                              —

                              În această privință se invocă faptul că decizia ar fi trebuit să excludă natura de „întreprindere” a APN având în vedere rolul rezervat prin Legea nr. 84/1994 tuturor autorităților portuare drept entități publice reprezentante ale statului în cadrul porturilor italiene, cărora le-au fost încredințate sarcini de reglementare și de administrare a tuturor bunurilor publice aflate în proprietate exclusivă a statului în interes public exclusiv, că

                              —

                              decizia ar fi trebuit să excludă ca APN să desfășoare „activități economice” întrucât Legea nr.84/1994 îi interzice să ofere bunuri sau servicii pe o piață, în realitate inexistentă: și că

                              —

                              decizia ar fi trebui să recunoască natura fiscală a redevenței pentru ocuparea domeniului public în ordinea juridică italiană și prestabilirea acesteia prin lege.

                  4.

                  Încălcarea articolului 345 TFUE, a articolelor 3, 7 și 121 TFUE, a numeroase principii de drept al Uniunii (egalitatea de tratament), precum și abuz de putere

                              —

                              În această privință, se invocă faptul că decizia ar fi trebuit să arate că posibilitatea de a urmări întreținerea constituie o prerogativă a dreptului de proprietate și că tratatul protejează dreptul statelor membre de a menține proprietatea publică a bunurilor și a infrastructurilor (inclusiv) portuare și de a garanta accesul la acestea tuturor avânzilor-cauză; că

                              —

                              decizia nu poate aplica aceeași reglementare privind întreținerea infrastructurilor portuare sau privind redevențele pentru ocuparea zonelor portuare în mod „orizontal” și irațional unor situații necomparabile între ele: diferențele notabile care caracterizează modelele de gestiune portuară în Uniune împiedică tratarea în același mod a construirii unor noi infrastructuri în proprietate exclusiv privată și întreținerea bunurilor publice aflate în proprietatea inalienabilă a unui stat membru care le gestionează prin intermediul administrației publice. O asemenea abordare este contrară principiului egalității de tratament; și că

                              —

                              decizia nu poate urmări armonizarea diverselor modele de organizare a porturilor în Uniune prin aplicarea nediscriminatorie și irațională a articolului 107 TFUE.

                  5.

                  Încălcarea articolului 107 TFUE pentru interpretarea eronată a noțiunii de avantaj

                              —

                              În această privință, se invocă faptul că decizia ar fi trebuit să arate că măsura nu reduce obligațiile APN și nici ale CAMED, dat fiind că în mod normal nicio întreprindere nu susține (cu atât mai puțin integral) costurile pentru restructurarea bunurilor imobile pentru care nu este (și nu poate deveni) proprietar, având în vedere că în Italia bunurile publice (în toate porturile italiene) sunt proprietatea exclusivă a statului; și că

                              —

                              decizia ar fi trebuit să arate că infrastructurile publice au fost atribuite CAMED în urma unei proceduri publice, transparente și competitive, ulterioară obligării APN de a restructura bunurile publice în discuție. În procedura utilizată pentru atribuirea acestor bunuri către CAMED posibilitatea de a obține astfel de bunuri a fost oferită tuturor subiectelor potențial interesate; aplicarea unei proceduri publice garantează respectarea criteriului operatorului de piață, excluzând orice avantaj al întreprinderii căreia i s-a atribuit contractul.

                  6.

                  Încălcarea articolului 107 TFUE, a principiului bunei administrări, a dreptului la apărare al CAMED și un viciu de motivare pentru interpretarea eronată a selectivității.

                              —

                              În această privință, se invocă faptul că decizia nu poate califica măsura drept ajutor „ad hoc” și nu poate omite să urmeze așa-numitul „criteriu al selectivității” pentru măsurile de aplicare generală; că

                              —

                              decizia ar fi trebuit să excludă selectivitatea măsurii în ceea ce privește APN întrucât toate celelalte autorități portuare au beneficiat de finanțări publice identice pentru întreținerea tuturor infrastructurilor publice care intră în domeniile teritoriale de competență; și că

                              —

                              decizia ar fi trebuit să excludă caracterul selectiv al măsurii în ceea ce privește CAMED întrucât toate întreprinderile care operează într-un port italian (nu numai la Napoli și nu numai în sectorul șantierelor navale) sunt supuse aceleiași reglementări și, așadar, plătesc aceeași redevență precum CAMED pentru infrastructurile construite sau restructurate din fonduri publice.

                  7.

                  Încălcarea articolului 3 TUE și a articolului 7 TFUE. Încălcarea articolelor 116 și 117 TFUE. Abuz de putere. Necompetența pentru încercarea Comisiei de a contesta natura fiscală și valoarea redevențelor pentru ocuparea domeniului public

                              —

                              În această privință se arată că decizia nu poate contesta în temeiul articolului 107 TFUE valoarea redevenței pentru ocuparea domeniului public aplicate de statul italian întreprinderilor concesionare și caracterul pretins necorespunzător valorii de piață, având în vedere că în ordinea juridică italiană redevența pentru ocuparea domeniului public este o taxă cu valoarea stabilită de lege, nu este negociată cu concesionarii domeniului public în mod individual, iar regimurile fiscale aparțin competenței exclusive a statelor membre.

                  8.

                  Încălcarea articolului 107 TFUE pentru lipsa unei denaturări a concurenței și a afectării comerțului. Nemotivare

                              —

                              În această privință, se invocă faptul că decizia nu poate prezuma subzistența celor două condiții distincte și cumulative; și că

                              —

                              decizia ar fi trebui să excludă existența condițiilor întrucât APN nu operează pe nicio piață și nu are concurenți, iar CAMED nu a obținut avantaje dintr-o măsură care este numai una dintre nenumăratele măsuri de actualizare a unui plan de aplicare generală care a interesat toate întreprinderile care operează în orice port italian (inclusiv Napoli) nu doar în sectorul șantierelor.

                  9.

                  Încălcarea articolului 107 alineatele (2) și (3) TFUE

                              —

                              În această privință se invocă faptul că decizia ar fi trebuit să aplice articolul 107 alineatul (2) TFUE întrucât întreținerea a reparat prejudiciile cauzate de bombardamentele din Al doilea război mondial și de cutremurul din 1980: și că

                              —

                              decizia ar fi trebuit să aplice articolul 107 alineatul (3) literele (a) și (c) TFUE întrucât (i) portul Napoli se află într-o regiune dezavantajată și (ii) finanțarea publică a infrastructurilor portuare urmărește un obiectiv de interes comun, cu atât mai mult având în vedere că valoarea finanțării este inferioară pragurilor de notificare prevăzute de Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare.


title: Cauza T-343/19: Acțiune introdusă la 7 iunie 2019 — Conlance/EUIPO — LG Electronics (SONANCE)

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/48

      Acțiune introdusă la 7 iunie 2019 — Conlance/EUIPO — LG Electronics (SONANCE)
      (Cauza T-343/19)
      (2019/C 246/48)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Conlance GmbH (Augsburg, Germania) (reprezentant: A. Hayn, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: LG Electronics, Inc. (Seul, Coreea de Sud)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene verbale SONANCE — cererea de înregistrare nr. 14 589 907

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 5 aprilie 2019 în cauza R 1085/2018-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  anularea deciziei diviziei de opoziție a EUIPO din 15 mai 2018 în cauza B 2 660 572„Conlance GmbH./LG ELECTRNICS INC.”

                  —

                  admiterea opoziției în cauza B 2 660 572„Conlance GmbH./LG ELECTRNICS INC.” pentru toate produsele contestate;

                  —

                  respingerea cererii de înregistrare a mărcii solicitate „SONANCE” — nr. UM 14 589 907

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în procedura căii de atac.

            În cazul unei intervenții în interesul pârâtului:

                  —

                  obligarea intervenientului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în procedura căii de atac.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-420/18: Ordonanța Tribunalului din 6 iunie 2019 — JPMorgan Chase și alții/Comisia

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/49

      Ordonanța Tribunalului din 6 iunie 2019 — JPMorgan Chase și alții/Comisia
      (Cauza T-420/18) (1)

      (2019/C 246/49)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 341, 24.9.2018.


title: Cauza T-426/18: Ordonanța Tribunalului din 22 mai 2019 — Bizbike și Hartmobile/Comisia

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/49

      Ordonanța Tribunalului din 22 mai 2019 — Bizbike și Hartmobile/Comisia
      (Cauza T-426/18) (1)

      (2019/C 246/50)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a noua extinse a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 341, 24.9.2018.


title: Cauza T-398/18: Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2019 — Pielczyk/EUIPO — Thalgo TCH (DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene figurativă DERMÆPIL sugar epil system — Marca națională figurativă anterioară dermépil — Motiv relativ de refuz — Utilizare serioasă a mărcii — Articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 64 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Risc de confuzie — Articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001] coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din regulamentul menționat [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001] — Compararea produselor”)

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/47

      Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2019 — Pielczyk/EUIPO — Thalgo TCH (DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM)
      (Cauza T-398/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene figurativă DERMÆPIL sugar epil system - Marca națională figurativă anterioară dermépil - Motiv relativ de refuz - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 64 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Risc de confuzie - Articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001] coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din regulamentul menționat [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001] - Compararea produselor”)
      (2019/C 263/54)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Radoslaw Pielczyk (Klijndijk, Țările de Jos) (reprezentant: K. Kielar, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: H. O’Neill și K. Kompari, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Thalgo TCH (Roquebrune-sur-Argens, Franța) (reprezentant: C. Bercial Arias, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 13 aprilie 2018 (cauzele conexate R 979/2017-4 și R 1070/2017-4), privind o procedură de declarare a nulității între Thalgo TCH și domnul Pielczyk

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Îl obligă pe domnul Radoslaw Pielczyk la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 285, 13.8.2018.


title: Cauza T-449/18: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Reprezentarea unui poligon octogonal) („Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând un poligon octogonal — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/48

      Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Reprezentarea unui poligon octogonal)
      (Cauza T-449/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând un poligon octogonal - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2019/C 263/55)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Ortlieb Sportartikel GmbH (Heilsbronn, Germania) (reprezentanți: A. Wulff și K. Schmidt-Hern, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 27 aprilie 2018 (cauza R 1634/2017–1), privind o cerere de înregistrare a unui semn figurativ reprezentând un poligon octogonal ca marcă a Uniunii Europene.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Ortlieb Sportartikel GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 311, 3.9.2018.


title: Cauza T-151/18: Acțiune introdusă la 24 iunie 2019 — VK/Consiliul Uniunii Europene

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/49

      Acțiune introdusă la 24 iunie 2019 — VK/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza T-151/18)
      (2019/C 263/56)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: VK (reprezentant: K. Lara, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2018/141 a Consiliului din 29 ianuarie 2018 de modificare a Deciziei 2011/72/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia (JO 2018, L 25, p. 38) și a Deciziei (PESC) 2019/135 a Consiliului din 28 ianuarie 2018 de modificare a Deciziei 2011/72/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia (JO 2019, L 25, p. 23), în măsura în care aceste decizii îl privesc pe reclamant;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 31, 46 și 55 din Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva corupției. Reclamantul susține în această privință că în temeiul acestor prevederi o măsură asigurătorie de indisponibilizare și de confiscare trebuie să se întemeieze fie pe o decizie a statului parte reclamant, fie pe o expunere a faptelor relevante de către același stat parte reclamant cu o descriere a măsurilor solicitate. Or, potrivit acestuia, măsurile restrictive au fost dispuse și au fost prelungite fără o expunere, măcar succintă a faptelor reproșate. În plus, Tunisia nu solicită menținerea măsurilor restrictive contestate.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe întemeiat pe eroarea vădită de apreciere a Consiliului atunci când a estimat că nu este obligat să țină seama de elementele prezentate de reclamant și de argumentele dezvoltate de acesta și nici să efectueze verificări suplimentare pe lângă autoritățile tunisiene, deși elementele și argumentele respective erau de natură să suscite întrebări legitime cu privire la fiabilitatea informațiilor furnizate.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe abuzul de putere săvârșit de Consiliu, prin faptul că ar fi complice al autorităților tunisiene al căror unic obiectiv este de a justifica spolierea injustă și nelegală a bunurilor reclamantului fără ca acesta să fi putut să se apere și fără posibilitatea exercitării unei căi de atac.


title: Cauza T-317/19: Acțiune introdusă la 23 mai 2019 — AMVAC Netherlands/Comisia

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/50

      Acțiune introdusă la 23 mai 2019 — AMVAC Netherlands/Comisia
      (Cauza T-317/19)
      (2019/C 263/57)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: AMVAC Netherlands BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: C. Mereu, M. Grunchard și S. Englebert, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/344 al Comisiei din 28 februarie 2019 (1);

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că regulamentul atacat a fost adoptat ca urmare a unei erori vădite de apreciere.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că regulamentul atacat rezultă dintr-o procedură în care dreptul la apărare al reclamantei nu a fost respectat.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că regulamentul atacat a fost adoptat cu încălcarea principiului securității juridice.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că regulamentul atacat a fost adoptat cu încălcarea principiului proporționalității.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că regulamentul atacat a fost adoptat cu încălcarea principiului precauției.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/344 al Comisiei din 28 februarie 2019 privind nereînnoirea aprobării substanței active etoprofos, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare, și de modificare a anexei la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 al Comisiei (JO 2019 L 62, p. 7).


title: Cauza C-221/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Gdańsku (Polonia) la 11 martie 2019 — Strafverfahren/AV

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Gdańsku (Polonia) la 11 martie 2019 — Strafverfahren/AV
      (Cauza C-221/19)
      (2019/C 280/22)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Procedură penală împotriva

      AV

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (3) din Decizia-cadru 2008/675/JAI (1) a Consiliului din 24 iulie 2008 privind luarea în considerare a condamnărilor în statele membre ale Uniunii Europene în cadrul unui nou proces penal, care prevede că luarea în considerare a condamnărilor anterioare pronunțate în alte state membre, astfel cum este prevăzut la alineatul (1), nu are efectul de a influența, de a revoca sau revizui condamnările anterioare sau orice hotărâri referitoare la executarea lor luate de către statul membru în care se desfășoară noul proces, trebuie interpretat în sensul că se consideră o influențare potrivit acestei dispoziții nu doar cuprinderea, într-o hotărâre de pronunțare a unei pedepse rezultante, a unei pedepse pronunțate de o instanță a unui stat membru al Uniunii Europene, ci și cuprinderea în această hotărâre a unei pedepse care a fost preluată spre executare într-un alt stat membru al Uniunii Europene, cu o hotărâre pronunțată în acest alt stat, în cadrul unei hotărâri de pronunțare a unei pedepse rezultante?

                  2)

                  În raport cu dispozițiile Deciziei-cadru 2008/909/JAI (2) a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană referitoare la regulile procedurii exequatur — prevăzute la articolul 8 alineatele (2)–(4), precum și la articolul 19 alineatele (1) și (2), care prevede că amnistia sau grațierea pot fi acordate atât de către statul emitent, cât și de către statul de executare [alineatul (1)]; statul emitent decide în exclusivitate cu privire la cererile de revizuire a hotărârii judecătorești prin care se aplică pedeapsa care urmează a fi executată în temeiul prezentei decizii-cadru (alineatul (2), și la articolul 17 alineatul (1) [prima] teză, care prevede că executarea unei pedepse este reglementată de legea statului de executare, este posibilă pronunțarea unei hotărâri de aplicare a unei pedepse rezultante care să cuprindă pedepse pronunțate printr-o hotărâre a unei instanțe a unui stat membru al Uniunii Europene, care a fost preluată spre executare într-un alt stat membru al Uniunii Europene, cu o hotărâre pronunțată în acest alt stat, în cadrul unei hotărâri de pronunțare a unei pedepse rezultante?

         (1)  JO 2008, L 220, p. 32.

         (2)  JO 2008, L 327, p. 27.


title: Cauza T-542/17: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria („Clauză compromisorie — Acordul de împrumut «Port of Tartous» nr. 22057 — Neexecutarea acordului — Rambursarea sumelor plătite în avans — Dobânzi de întârziere — Judecare în lipsă”)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/34

      Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria
      (Cauza T-542/17) (1)

      („Clauză compromisorie - Acordul de împrumut «Port of Tartous» nr. 22057 - Neexecutarea acordului - Rambursarea sumelor plătite în avans - Dobânzi de întârziere - Judecare în lipsă”)
      (2019/C 280/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: inițial P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones și J. Shirran, ulterior F. Oxangoiti Briones, J. Klein și J. Shirran, agenți, asistați de D. Arts, avocat, și de T. Cusworth, solicitor)

         Pârâtă: Republica Arabă Siriană

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE prin care se urmărește obligarea Republicii Arabe Siriene să ramburseze sumele datorate în cadrul Acordului de împrumut „Port of Tartous” nr. 22057, majorate cu dobânzi de întârziere

         Dispozitivul

                  1)

                     Obligă Republica Arabă Siriană să ramburseze Uniunii Europene, reprezentată de Banca Europeană de Investiții (BEI), suma de 20 609 429,45 euro.

                  2)

                     Suma menționată este purtătoare de dobânzi de întârziere, calculate potrivit metodei prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Acordul de împrumut „Port of Tartous” nr. 22057 încheiat între BEI și Republica Arabă Siriană la 22 mai 2003 și modificat la 17 mai 2006, la 21 mai 2007 și la 10 iulie 2008, aferente cuantumurilor principale și dobânzilor contractuale, de la data de 9 august 2017 până la data plății.

                  3)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                     Obligă Republica Arabă Siriană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 369, 30.10.2017.


title: Cauza T-543/17: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria („Clauză compromisorie — Acordul de împrumut «Syrian Healthcare» nr. 21595 — Neexecutarea acordului — Rambursarea sumelor plătite în avans — Dobânzi de întârziere — Judecare în lipsă”)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/35

      Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria
      (Cauza T-543/17) (1)

      („Clauză compromisorie - Acordul de împrumut «Syrian Healthcare» nr. 21595 - Neexecutarea acordului - Rambursarea sumelor plătite în avans - Dobânzi de întârziere - Judecare în lipsă”)
      (2019/C 280/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: inițial P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones și J. Shirran, ulterior F. Oxangoiti Briones, J. Klein și J. Shirran, agenți, asistați de D. Arts, avocat, și de T. Cusworth, solicitor)

         Pârâtă: Republica Arabă Siriană

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE prin care se urmărește obligarea Republicii Arabe Siriene să ramburseze sumele datorate în cadrul Acordului de împrumut „Syrian Healthcare” nr. 21595, majorate cu dobânzi de întârziere

         Dispozitivul

                  1)

                     Obligă Republica Arabă Siriană să ramburseze Uniunii Europene, reprezentată de Banca Europeană de Investiții (BEI), sumele de 62 646 209,04 euro și de 3 582 381,15 dolari americani (USD).

                  2)

                     Sumele menționate sunt purtătoare de dobânzi de întârziere, calculate potrivit metodei prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Acordul de împrumut „Syrian Healthcare” nr. 21595 încheiat între BEI și Republica Arabă Siriană la 15 iunie 2002 și modificat la 17 octombrie 2007 și la 29 noiembrie 2007, aferente cuantumurilor principale și dobânzilor contractuale, de la data de 9 august 2017 până la data plății.

                  3)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                     Obligă Republica Arabă Siriană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 369, 30.10.2017.


title: Cauza T-588/17: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria („Clauză compromisorie — Acordul de împrumut «Euphrates Drainage and Irrigation» nr. 80211 — Neexecutarea acordului — Rambursarea sumelor plătite în avans — Dobânzi de întârziere — Judecare în lipsă”)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/36

      Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria
      (Cauza T-588/17) (1)

      („Clauză compromisorie - Acordul de împrumut «Euphrates Drainage and Irrigation» nr. 80211 - Neexecutarea acordului - Rambursarea sumelor plătite în avans - Dobânzi de întârziere - Judecare în lipsă”)
      (2019/C 280/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: inițial P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones și J. Shirran, ulterior F. Oxangoiti Briones, J. Klein și J. Shirran, agenți, asistați de D. Arts, avocat, și de T. Cusworth, solicitor)

         Pârâtă: Republica Arabă Siriană

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE prin care se urmărește obligarea Republicii Arabe Siriene să ramburseze sumele datorate în cadrul Acordului de împrumut „Euphrates Drainage and Irrigation” nr. 80211, majorate cu dobânzi de întârziere

         Dispozitivul

                  1)

                     Obligă Republica Arabă Siriană să ramburseze Uniunii Europene, reprezentată de Banca Europeană de Investiții (BEI), suma de 2 184 271,58 euro.

                  2)

                     Suma menționată este purtătoare de dobânzi de întârziere, aferente cuantumurilor principale și dobânzilor contractuale, la o rată anuală de 3,5 %, de la 25 august 2017 până la data plății.

                  3)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                     Obligă Republica Arabă Siriană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 369, 30.10.2017.


title: Cauza T-589/17: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria („Clauză compromisorie — Acordul de împrumut «Aleppo Tall Kojak Road Project» nr. 60136 — Neexecutarea acordului — Rambursarea sumelor plătite în avans — Dobânzi de întârziere — Judecare în lipsă”)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/37

      Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria
      (Cauza T-589/17) (1)

      („Clauză compromisorie - Acordul de împrumut «Aleppo Tall Kojak Road Project» nr. 60136 - Neexecutarea acordului - Rambursarea sumelor plătite în avans - Dobânzi de întârziere - Judecare în lipsă”)
      (2019/C 280/52)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: inițial P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones și J. Shirran, ulterior F. Oxangoiti Briones, J. Klein și J. Shirran, agenți, asistați de D. Arts, avocat, și de T. Cusworth, solicitor)

         Pârâtă: Republica Arabă Siriană

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE prin care se urmărește obligarea Republicii Arabe Siriene să ramburseze sumele datorate în cadrul Acordului de împrumut „Aleppo — Tall Kojak Road Project” nr. 60136, majorate cu dobânzi de întârziere

         Dispozitivul

                  1)

                     Obligă Republica Arabă Siriană să ramburseze Băncii Europene de Investiții (BEI), suma de 820 451,25 euro.

                  2)

                     Suma menționată este purtătoare de dobânzi de întârziere, aferente cuantumurilor principale, la o rată anuală de 3,5 %, de la 25 august 2017 până la data plății.

                  3)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                     Obligă Republica Arabă Siriană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 369, 30.10.2017.


title: Cauza C-594/19 P: Recurs introdus la 2 august 2019 de Deutsche Lufthansa AG împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 17 mai 2019 în cauza T-764/15, Deutsche Lufthansa AG/Comisia Europeană

text:
               23.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/28

      Recurs introdus la 2 august 2019 de Deutsche Lufthansa AG împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 17 mai 2019 în cauza T-764/15, Deutsche Lufthansa AG/Comisia Europeană
      (Cauza C-594/19 P)
      (2019/C 319/29)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Deutsche Lufthansa AG (reprezentant: A. Martin-Ehlers, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Land Rheinland-Pfalz

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Ordonanței Tribunalului din 17 mai 2019 în cauza T-764/15;

                  —

                  admiterea cererii în primă instanță și anularea deciziei în litigiu SA.32833 a Comisiei din 1 octombrie 2014 (1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului, și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În recursul formulat, recurenta susține în esență următoarele motive în drept:

                  —

                  recurenta susține că avea deja calitate procesuală activă în urma Hotărârii Montessori (2). Aceasta consideră că acordarea unui împrumut în cuantum de 45 de milioane de euro din structura de gestionare centralizată a lichidităților în favoarea aeroportului Frankfurt-Hahn GmbH ar constitui o schemă de ajutor. În plus, s-ar fi dovedit că fondurile din acest împrumut au ajuns la Ryanair.

                  —

                  dacă s-ar aplica așa-numita jurisprudență Mory (3), cu titlu subsidiar, ar fi trebuit să se aplice prima dintre alternative. Comisia nu ar fi luat în considerare elemente esențiale ale situației de fapt și avantaje suplimentare. Recurenta apreciază, ținând seama de încălcarea drepturilor sale procedurale, că nu se poate considera că procedura de examinare efectuată de Comisie a fost conformă cerințelor legale. Și în acest caz, recurenta ar fi fost afectată în mod individual și avea deci calitate procesuală activă.

                  —

                  Cu titlu subsidiar, recurenta susține că acțiunea ar trebui considerată ca fiind admisibilă și în cazul aplicării celui de al doilea aspect al alternativei jurisprudenței Mory, potrivit căruia recurenta ar trebui să facă dovada că ajutoarele afectează în mod substanțial poziția sa pe piață. În opinia acesteia, se produce în acest caz o răsturnare a sarcinii probei sau cel puțin o facilitare privind sarcina probei în favoarea recurentei, din moment ce Comisia a ocultat, în mod arbitrar, elemente de fapt decisive pentru soluționarea cauzei despre care avea cunoștință. În mod pur subsidiar, trebuie constatat, în opinia recurentei, că aceasta a demonstrat în mod efectiv că poziția sa pe piață a fost afectată substanțial. Aprecierea juridică diferită a Tribunalului nu ține seama de jurisprudența Curții și se întemeiază pe o interpretare eronată din punct de vedere juridic a pieței relevante. În această privință, recurenta consideră că Tribunalul a denaturat și a trunchiat expunerea situației de fapt de către recurentă, a modificat conținutul deciziei atacate și a încălcat regulile privind sarcina probei.

         (1)  Decizia (UE) 2016/788 a Comisiei din 1 octombrie 2014 privind ajutorul de stat SA.32833 (11/C) (ex 11/NN) pus în aplicare de Germania pentru mecanismele de finanțare instituite în perioada 2009-2011 în favoarea aeroportului Frankfurt-Hahn (JO 2016, L 134, p. 1).

         (2)  Hotărârea Curții din 6 noiembrie 2018, Scuola Elementare Maria Montessori Srl și alții (C-622/16-P-C-624/16 P, EU:C:2018:873).

         (3)  Hotărârea Curții din 17 septembrie 2015, Mory SA și alții/Comisia Europeană (C-33/14 P, EU:C:2015:609).


title: Cauza T-516/19: Acțiune introdusă la 19 iulie 2019 — VDV eTicket Service/Comisia și INEA

text:
               23.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/29

      Acțiune introdusă la 19 iulie 2019 — VDV eTicket Service/Comisia și INEA
      (Cauza T-516/19)
      (2019/C 319/30)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: VDV eTicket Service GmbH & Co. KG (Köln, Germania) (reprezentant: A. Bartosch, avocat)

         Pârâte: Comisia Europeană și Agenția Executivă pentru Inovare și Rețele (INEA)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea, în temeiul articolului 272 TFUE, a faptului că nerecunoașterea, prin actul în litigiu, a unor costuri în valoare de 407 443,04 euro, este nelegală;

                  —

                  în subsidiar, anularea deciziei atacate în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE,

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Acțiunea este îndreptată împotriva Deciziei Agenției Executive pentru Inovare și Rețele (INEA) ARES(2019)3151305 din 13 mai 2019, în măsura în care aceasta declară costuri în valoare de 407 443,04 euro, efectuate de reclamantă în cadrul Programului-cadru Horizon 2020 — Project: 636126 — European Travellers Club, ca fiind nerambursabile.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv: abuz de drept ca urmare a cunoașterii în mod obligatoriu a alocării incorecte a costurilor

                              —

                              Pârâtele ar fi săvârșit un abuz de drept, întrucât, pe de o parte, acestea nu ar fi recunoscut anumite costuri de subcontractare efectuate de reclamantă, în timp ce, pe de altă parte, acestea ar fi trebuit să își dea seama, pornind de la un anumit număr de documente, că costurile de subcontractare ale reclamantei ar fi fost net superioare celor indicate în anexa 2 la acordul de grant respectiv.

                  2.

                  Al doilea motiv: încălcarea principiului protecției încrederii legitime

                              —

                              Pentru aceleași considerații precum cele expuse în cadrul primului motiv, pârâtele ar fi încălcat și principiul protecției încrederii legitime.


title: Cauza C-452/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 12 iunie 2019 — YV/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 12 iunie 2019 — YV/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Cauza C-452/19)
      (2019/C 328/14)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: YV

         Pârâtă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta stabilirea drept criteriu neechivoc de către Tribunal Supremo, în hotărârile sale 44-49 din 23 ianuarie 2019, a faptului că, în contractele de împrumut ipotecar încheiate cu consumatorii, este considerată abuzivă clauza care nu a fost negociată și care stabilește că toate costurile aferente operațiunii de împrumut ipotecar trebuie repercutate asupra împrumutatului și că diversele sume stipulate în clauza abuzivă respectivă, declarată nulă, trebuie repartizate între instituția bancară care a prevăzut-o și consumatorul împrumutat, cu scopul de a limita rambursarea sumelor plătite în mod nedatorat în temeiul legislației naționale?
                  și
                  Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conform dreptului Uniunii, Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, faptul că Tribunal Supremo efectuează o interpretare supletivă a unei clauze declarate nule, ca urmare a caracterului său abuziv, în ipoteza în care eliminarea acestei clauze și efectele care decurg din aceasta nu afectează subzistența contractului de împrumut cu garanție ipotecară?

                  2)

                  De asemenea, în ceea ce privește articolul 394 din LEC, care stabilește criteriul privind obligarea obiectivă la plata cheltuielilor de judecată, trebuie să se considere că, dacă se anulează clauza abuzivă privind costurile, dar efectele nulității respective se limitează la repartizarea respectivelor costuri, se aduce atingere principiilor caracterului neobligatoriu [al clauzelor abuzive] și efectivității prevăzute de dreptul Uniunii Europene, în cazul în care se apreciază că cererea a fost admisă în parte prin hotărâre, aspect care ar putea fi interpretat în sensul că produce un efect disuasiv invers și că, în consecință, interesele legitime ale consumatorilor și ale utilizatorilor rămân neprotejate?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-406/15: Hotărârea Tribunalului din 2 iulie 2019 — Mahmoudian/Consiliul („Răspundere extracontractuală — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Republicii Islamice Iran — Înghețarea fondurilor — Restricții privind admisia pe teritoriul statelor membre — Repararea prejudiciului pretins suferit ca urmare a înscrierii și a menținerii numelui reclamantului pe lista persoanelor și entităților cărora li se aplică măsuri restrictive — Prejudiciu material — Prejudiciu moral”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/36

      Hotărârea Tribunalului din 2 iulie 2019 — Mahmoudian/Consiliul
      (Cauza T-406/15) (1)

      („Răspundere extracontractuală - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Republicii Islamice Iran - Înghețarea fondurilor - Restricții privind admisia pe teritoriul statelor membre - Repararea prejudiciului pretins suferit ca urmare a înscrierii și a menținerii numelui reclamantului pe lista persoanelor și entităților cărora li se aplică măsuri restrictive - Prejudiciu material - Prejudiciu moral”)
      (2019/C 328/38)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Fereydoun Mahmoudian (Teheran, Iran) (reprezentanți: A. Bahrami și N. Korogiannakis, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: R. Liudvinaviciute-Cordeiro și M. Bishop, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial A. Aresu și D. Gauci, ulterior A. Aresu și R. Tricot, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l a suferit ca urmare a adoptării Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO 2010, L 195, p. 39), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2010, L 195, p. 25), a Deciziei 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO 2010, L 281, p. 81) și a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO 2010, L 281, p. 1), prin care numele reclamantului a fost înscris și menținut pe listele persoanelor și entităților cărora li se aplică măsuri restrictive

         Dispozitivul

                  1)

                     Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata către domnul Fereydoun Mahmoudian a unei despăgubiri de 71 000 de euro pentru prejudiciul moral suferit.

                  2)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                     Domnul Fereydoun Mahmoudian, Consiliul și Comisia suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza T-522/15: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — CCPL și alții/Comisia („Concurență — Înțelegeri — Piața ambalajelor alimentare pentru vânzarea cu amănuntul — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Valoarea vânzărilor — Plafon al amenzii — Proporționalitate — Egalitate de tratament — Capacitate contributivă”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/37

      Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — CCPL și alții/Comisia
      (Cauza T-522/15) (1)

      („Concurență - Înțelegeri - Piața ambalajelor alimentare pentru vânzarea cu amănuntul - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Valoarea vânzărilor - Plafon al amenzii - Proporționalitate - Egalitate de tratament - Capacitate contributivă”)
      (2019/C 328/39)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamante: CCPL — Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC (Reggio Emilia, Italia), Coopbox group SpA (Reggio Emilia), Poliemme Srl (Reggio Emilia), Coopbox Hispania, SL (Lorca, Spania), Coopbox Eastern s. r. o. (Nové Mesto nad Váhom, Slovacia) (reprezentanți: S. Bariatti și E. Cucchiara, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Jimeno Fernández, A. Biolan și P. Rossi, ulterior F. Jimeno Fernandez, P. Rossi și L. Malferrari, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se solicită, cu titlu principal, anularea în parte a Deciziei C(2015) 4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (AT.39563 — Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul) și, cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului amenzilor aplicate reclamantelor

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează articolul 2 alineatul (1) literele (f) și (g), alineatul (2) literele (d) și (e) și alineatul (4) literele (c) și (d) din Decizia C(2015) 4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (AT.39563 — Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul).

                  2)

                     Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cele aferente procedurii de măsuri provizorii.

         (1)  JO C 354, 26.10.2015.


title: Cauza T-894/16: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Air France/Comisia („Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Măsurile puse în aplicare de Franța în favoarea aeroportului din Marsilia Provence și a companiilor aeriene care utilizează aeroportul — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă — Subvenții pentru investiții — Diferențierea taxelor de aeroport aplicabile zborurilor interne și zborurilor internaționale — Taxe de aeroport reduse pentru încurajarea zborurilor cu plecare de la noul terminal Marsilia Provence 2 — Lipsa afectării individuale — Neafectarea substanțială a poziției concurențiale — Inadmisibilitate”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/40

      Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Air France/Comisia
      (Cauza T-894/16) (1)

      („Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Măsurile puse în aplicare de Franța în favoarea aeroportului din Marsilia Provence și a companiilor aeriene care utilizează aeroportul - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă - Subvenții pentru investiții - Diferențierea taxelor de aeroport aplicabile zborurilor interne și zborurilor internaționale - Taxe de aeroport reduse pentru încurajarea zborurilor cu plecare de la noul terminal Marsilia Provence 2 - Lipsa afectării individuale - Neafectarea substanțială a poziției concurențiale - Inadmisibilitate”)
      (2019/C 328/43)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Société Air France (Tremblay-en-France, Franța) (reprezentant: R. Sermier, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Noë, C. Giolito și C. Georgieva-Kecsmar, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Aéroport Marseille Provence SA (Marignane, Franța) (reprezentant: A. Lepièce, avocat), Ryanair DAC, fostă RyanairLtd (Dublin, Irlanda) și Airport Marketing Services Ltd (Dublin) (reprezentanți: E. Vahida și I.-G. Metaxas-Maranghidis, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei (UE) 2016/1698 a Comisiei din 20 februarie 2014 privind măsurile SA.22932 (11/C) (ex NN 37/07) puse în aplicare de Franța în favoarea aeroportului din Marsilia Provence și a companiilor aeriene care utilizează aeroportul (JO 2016, L 260, p. 1)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca fiind inadmisibilă.

                  2)

                     Société Air France suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                     Ryanair DAC și Airport Marketing Services Ltd, precum și Aéroport Marseille Provence SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 46, 13.2.2017.


title: Cauza T-291/17: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Transdev și alții/Comisia („Ajutoare de stat — Schemă de ajutor pusă în aplicare de Franța între 1994 și 2008 — Subvenții pentru investiții acordate de regiunea Île de France — Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă — Noțiunile de «ajutor existent» și de «ajutor nou» — Articolul 107 TFUE — Articolul 108 TFUE — Articolul 1 litera (b) punctele (i) și (v) din Regulamentul (UE) 2015/1589 — Termen de prescripție — Articolul 17 din Regulamentul 2015/1589 — Obligația de motivare”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/41

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Transdev și alții/Comisia
      (Cauza T-291/17) (1)

      („Ajutoare de stat - Schemă de ajutor pusă în aplicare de Franța între 1994 și 2008 - Subvenții pentru investiții acordate de regiunea Île de France - Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă - Noțiunile de «ajutor existent» și de «ajutor nou» - Articolul 107 TFUE - Articolul 108 TFUE - Articolul 1 litera (b) punctele (i) și (v) din Regulamentul (UE) 2015/1589 - Termen de prescripție - Articolul 17 din Regulamentul 2015/1589 - Obligația de motivare”)
      (2019/C 328/44)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Transdev (Issy-les-Moulineaux, Franța), Transdev Île de France (Issy-les-Moulineaux), Transports rapides automobiles (TRA) (Villepinte, Franța) (reprezentant: F. Salat-Baroux, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar și T. Maxian Rusche, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, având ca obiect anularea în parte a Deciziei (UE) 2017/1470 a Comisiei din 2 februarie 2017 privind schemele de ajutor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) puse în aplicare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuzul în regiunea Île de France (JO 2017, L 209, p. 24)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Transdev, Transdev Île de France și Transports rapides automobiles (TRA) suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza T-292/17: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Région Île-de-France/Comisia („Ajutoare de stat — Schemă de ajutor pusă în aplicare de Franța între 1994 și 2008 — Subvenții pentru investiții acordate de regiunea Île-de-France — Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă — Avantaj — Caracter selectiv — Articolul 107 alineatul (1) TFUE — Obligația de motivare — Noțiunea de «ajutor existent» și de «ajutor nou» — Articolul 108 TFUE — Articolul 1 litera (b) punctele (i) și (v) din Regulamentul (UE) 2015/1589”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/42

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Région Île-de-France/Comisia
      (Cauza T-292/17) (1)

      („Ajutoare de stat - Schemă de ajutor pusă în aplicare de Franța între 1994 și 2008 - Subvenții pentru investiții acordate de regiunea Île-de-France - Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă - Avantaj - Caracter selectiv - Articolul 107 alineatul (1) TFUE - Obligația de motivare - Noțiunea de «ajutor existent» și de «ajutor nou» - Articolul 108 TFUE - Articolul 1 litera (b) punctele (i) și (v) din Regulamentul (UE) 2015/1589”)
      (2019/C 328/45)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Région Île-de-France (Franța) (reprezentant: J.-P. Hordies, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar și T. Maxian Rusche, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea în parte a Deciziei (UE) 2017/1470 a Comisiei din 2 februarie 2017 privind schemele de ajutor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) puse în aplicare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuzul în regiunea Île-de-France (JO 2017, L 209, p. 24)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Région Île-de-France suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza T-309/17: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Optile/Comisia („Ajutoare de stat — Schemă de ajutor pusă în aplicare de Franța între 1994 și 2008 — Subvenții pentru investiții acordate de regiunea Île-de-France — Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă — Noțiunile de «ajutor existent» și de «ajutor nou» — Articolul 107 TFUE — Articolul 108 TFUE — Articolul 1 litera (b) punctele (i) și (v) din Regulamentul (UE) 2015/1589 — Termen de prescripție — Articolul 17 din Regulamentul 2015/1589”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/43

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Optile/Comisia
      (Cauza T-309/17) (1)

      („Ajutoare de stat - Schemă de ajutor pusă în aplicare de Franța între 1994 și 2008 - Subvenții pentru investiții acordate de regiunea Île-de-France - Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă - Noțiunile de «ajutor existent» și de «ajutor nou» - Articolul 107 TFUE - Articolul 108 TFUE - Articolul 1 litera (b) punctele (i) și (v) din Regulamentul (UE) 2015/1589 - Termen de prescripție - Articolul 17 din Regulamentul 2015/1589”)
      (2019/C 328/46)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Organisation professionnelle des transports d’Île de France (Optile) (Paris, Franța) (reprezentanți: F. Thiriez și M. Dangibeaud, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar și T. Maxian Rusche, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea în parte a Deciziei (UE) 2017/1470 a Comisiei din 2 februarie 2017 privind schemele de ajutor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) puse în aplicare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuzul în regiunea Île-de-France (JO 2017, L 209, p. 24)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Organisation professionnelle des transports d’Île de France (Optile) suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 249, 31.7.2017.


title: Cauza T-331/17: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Steifer/CESE („Funcție publică — Funcționari — Pensii — Drepturi de pensie dobândite anterior intrării în serviciul Uniunii — Transfer în sistemul Uniunii — Spor de vechime — Rambursarea cuantumului drepturilor de pensie neluate în considerare în sistemul de calcul al contribuțiilor la sistemul statutar de pensii al Uniunii — Lipsa unor fapte noi și substanțiale — Lipsa unei erori scuzabile — Răspundere — Inadmisibilitate”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/44

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Steifer/CESE
      (Cauza T-331/17) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Pensii - Drepturi de pensie dobândite anterior intrării în serviciul Uniunii - Transfer în sistemul Uniunii - Spor de vechime - Rambursarea cuantumului drepturilor de pensie neluate în considerare în sistemul de calcul al contribuțiilor la sistemul statutar de pensii al Uniunii - Lipsa unor fapte noi și substanțiale - Lipsa unei erori scuzabile - Răspundere - Inadmisibilitate”)
      (2019/C 328/48)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Guy Steifer (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: M.-A. Lucas și M. Bertha, avocați)

         Pârât: Comitetul Economic și Social European (reprezentanți: M. Pascua Mateo, K. Gambino și L. Camarena Januzec, agenți, asistați de M. Troncoso Ferrer și F. M. Hislaire, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect, în primul rând, anularea notei directorului pentru resurse umane și financiare al CESE din 21 octombrie 2002 de respingere a cererii reclamantului din 2 octombrie 2002 de a i se rambursa, cu dobânzi de întârziere, partea nebonificată din drepturile sale de pensie transferate în sistemul Uniunii Europene și a deciziei 360/03 A a respectivului director din 15 decembrie 2003 de stabilire a drepturilor sale de pensie, în al doilea rând, obligarea CESE la rambursarea cuantumului contribuțiilor periodice plătite de Oficiul Național de Pensii către CESE de la 1 ianuarie 2004 în cadrul transferului drepturilor sale de pensie și, lunar, a cuantumului contribuțiilor periodice care vor fi plătite pe viitor și, în al treilea rând, repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit din cauza unuia dintre motivele notei menționate, prin care acest director l-ar fi informat în mod eronat că nu avea dreptul la o pensie belgiană

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                     Îl obligă pe domnul Guy Steifer la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza T-738/17: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — STIF-IDF/Comisia („Ajutoare de stat — Schemă de ajutor pusă în aplicare în mod nelegal de Franța între 1994 și 2008 — Subvenții pentru investiții acordate de STIF-IDF — Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă — Avantaj — Compensarea costurilor inerente executării unor obligații de serviciu public — Articolul 107 alineatul (1) TFUE — Obligația de motivare”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/45

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — STIF-IDF/Comisia
      (Cauza T-738/17) (1)

      („Ajutoare de stat - Schemă de ajutor pusă în aplicare în mod nelegal de Franța între 1994 și 2008 - Subvenții pentru investiții acordate de STIF-IDF - Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă - Avantaj - Compensarea costurilor inerente executării unor obligații de serviciu public - Articolul 107 alineatul (1) TFUE - Obligația de motivare”)
      (2019/C 328/49)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Syndicat Transport Île de France (STIF-IDF) (Paris, Franța) (reprezentanți: B. Le Bret și C. Rydzynski, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar și T. Maxian Rusche, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea în parte a Deciziei (UE) 2017/1470 a Comisiei din 2 februarie 2017 privind schemele de ajutor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) puse în aplicare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuzul în regiunea Île-de-France (JO 2017, L 209, p. 24)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Syndicat Transport Île de France (STIF-IDF) suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza T-53/18: Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2019 — Germania/Comisia („Apropierea legislațiilor — Regulamentul (UE) nr. 305/2011 — Regulamentul (UE) nr. 1025/2012 — Produse pentru construcții — Standardele armonizate EN 13341:2005 + A1:2011 și EN 12285-2:2005 — Obligația de motivare”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/46

      Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2019 — Germania/Comisia
      (Cauza T-53/18) (1)

      („Apropierea legislațiilor - Regulamentul (UE) nr. 305/2011 - Regulamentul (UE) nr. 1025/2012 - Produse pentru construcții - Standardele armonizate EN 13341:2005 + A1:2011 și EN 12285-2:2005 - Obligația de motivare”)
      (2019/C 328/50)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: inițial T. Henze și J. Möller, ulterior J. Möller, ulterior J. Möller, agenți, asistați de M. Winkelmüller, de F. van Schewick și de M. Kottmann, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes și A. Sipos, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea, în primul rând, a Deciziei (UE) 2017/1995 a Comisiei din 6 noiembrie 2017 de menținere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a referinței standardului armonizat EN 13341:2005 + A1:2011 privind rezervoarele termoplastice statice pentru depozitarea deasupra solului a combustibililor pentru încălzire, a benzinei și a motorinei pentru uz casnic, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2017, L 288, p. 36) și, în al doilea rând, a Deciziei (UE) 2017/1996 a Comisiei din 6 noiembrie 2017 de menținere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a referinței standardului armonizat EN 12285-2:2005 privind rezervoarele de oțel executate în atelier, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 305/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2017, L 288, p. 39).

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza T-95/18: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Gollnisch/Parlamentul („Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European — Indemnizație de asistență parlamentară — Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat — Reclamație — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Dreptul la apărare — Obligația de motivare — Eroare de fapt”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/46

      Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Gollnisch/Parlamentul
      (Cauza T-95/18) (1)

      („Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Indemnizație de asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat - Reclamație - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Dreptul la apărare - Obligația de motivare - Eroare de fapt”)
      (2019/C 328/51)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Franța) (reprezentant: B. Bonnefoy-Claudet, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: S. Seyr și M. Ecker, agenți)

         Intervenient în susținerea pârâtului: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer, R. Meyer și A. Jensen, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului din 1 iulie 2016 referitoare la recuperarea din partea reclamantului a sumei de 275 984,23 euro plătite în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară, a notei de debit aferente acestei decizii din 5 iulie 2016 și a deciziei biroului Parlamentului din 23 octombrie 2017 de confirmare a deciziei chestorilor din 14 martie 2017 de respingere a reclamației îndreptate împotriva deciziei din 1 iulie 2016

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Domnul Bruno Gollnisch suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

                  3)

                     Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza T-274/18: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Klymenko/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețare a fondurilor — Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Menținerea numelui reclamantului pe listă — Obligația Consiliului să verifice că decizia unei autorități a unui stat terț a fost luată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/47

      Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Klymenko/Consiliul
      (Cauza T-274/18) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețare a fondurilor - Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Menținerea numelui reclamantului pe listă - Obligația Consiliului să verifice că decizia unei autorități a unui stat terț a fost luată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă”)
      (2019/C 328/52)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Oleksandr Viktorovych Klymenko (Moscova, Rusia) (reprezentant: M. Phelippeau, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Vitro și P. Mahnič, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei (PESC) 2018/333 a Consiliului din 5 martie 2018 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2018, L 63, p. 48) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/326 al Consiliului din 5 martie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2018, L 63, p. 5), în măsura în care numele reclamantului a fost menținut pe lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia (PESC) 2018/333 a Consiliului din 5 martie 2018 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/326 al Consiliului din 5 martie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care numele domnului Oleksandr Viktorovych Klymenko a fost menținut pe lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive.

                  2)

                     Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 249, 16.7.2018.


title: Cauza T-285/18: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Pshonka/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețare a fondurilor — Lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Menținerea numelui reclamantului pe listă — Obligația Consiliului să verifice că decizia unei autorități a unui stat terț a fost luată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/48

      Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Pshonka/Consiliul
      (Cauza T-285/18) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețare a fondurilor - Lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Menținerea numelui reclamantului pe listă - Obligația Consiliului să verifice că decizia unei autorități a unui stat terț a fost luată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă”)
      (2019/C 328/53)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Reclamant: Viktor Pavlovych Pshonka (Kiev, Ucraina) (reprezentant: M. Mleziva, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: V. Piessevaux și R. Pekař, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (PESC) 2018/333 a Consiliului din 5 martie 2018 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2018, L 63, p. 48) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/326 al Consiliului din 5 martie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2018, L 63, p. 5), în măsura în care numele reclamantului a fost menținut pe lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia (PESC) 2018/333 a Consiliului din 5 martie 2018 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/326 al Consiliului din 5 martie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care numele domnului Viktor Pavlovych Pshonka a fost menținut pe lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive.

                  2)

                     Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 249, 16.7.2018.


title: Cauza T-349/18: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Hauzenberger/EUIPO (TurboPerformance) („Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene figurative TurboPerformance — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/50

      Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Hauzenberger/EUIPO (TurboPerformance)
      (Cauza T-349/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene figurative TurboPerformance - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2019/C 328/55)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Andreas Hauzenberger (Sinzing, Germania) (reprezentant: B. Bittner, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: M. Eberl și D. Hanf, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 5 aprilie 2018 (cauza R 2206/2017-4), privind o cerere de înregistrare a unui semn figurativ TurboPerformance ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Îl obligă pe domnul Andreas Hauzenberger la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 259, 23.7.2018.


title: Cauza T-397/18: Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2019 — Hugo's Hotel/EUIPO — H'ugo's (HUGO’S BURGER Bar) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative HUGO’S BURGER Bar — Marca Uniunii Europene verbală anterioară H’ugo’s — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/50

      Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2019 — Hugo's Hotel/EUIPO — H'ugo's (HUGO’S BURGER Bar)
      (Cauza T-397/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative HUGO’S BURGER Bar - Marca Uniunii Europene verbală anterioară H’ugo’s - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2019/C 328/56)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Hugo's Hotel Ltd (St. Julians, Malta) (reprezentant: R. Sladden, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: E. Śliwińska și J. Ivanauskas agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: H'ugo's GmbH (München, Germania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 2 mai 2018 (cauza R 1879/2017-4) privind o procedură de opoziție între H'ugo's și Hugo's Hotel.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Hugo's Hotel Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 301, 27.8.2018.


title: Cauza T-482/18: Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2019 — XF/Comisia („Funcție publică — Funcționari — Remunerație — Indemnizație de instalare — Schimbare temporară a locului de repartizare — Schimbare a reședinței”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/51

      Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2019 — XF/Comisia
      (Cauza T-482/18) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Remunerație - Indemnizație de instalare - Schimbare temporară a locului de repartizare - Schimbare a reședinței”)
      (2019/C 328/57)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: XF (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Bohr și D. Milanowska, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea deciziei Oficiului pentru Administrarea și Plata Drepturilor Individuale (PMO) al Comisiei din 2 octombrie 2017, prin care acesta i-a refuzat reclamantului beneficiul indemnizației de instalare cu ocazia mutării sale și a intrării sale în funcție la sediul Serviciului European de Acțiune Externă (SEAE) la Bruxelles (Belgia)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Îl obligă pe XF la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 364, 8.10.2018.


title: Cauza T-158/18: Ordonanța Tribunalului din 9 iulie 2019 — Scaloni și Figini/Comisia („Acțiune în despăgubire — Rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții — Directiva 2014/59/UE și Regulamentul (UE) nr. 806/2014 — Ajutoare de stat — Nerespectarea cerințelor de formă — Articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură — Inadmisibilitate vădită”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/52

      Ordonanța Tribunalului din 9 iulie 2019 — Scaloni și Figini/Comisia
      (Cauza T-158/18) (1)

      („Acțiune în despăgubire - Rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții - Directiva 2014/59/UE și Regulamentul (UE) nr. 806/2014 - Ajutoare de stat - Nerespectarea cerințelor de formă - Articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură - Inadmisibilitate vădită”)
      (2019/C 328/59)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamanți: Mario Scaloni (Ancona, Italia) și Ennio Figini (Chiaravalle, Italia) (reprezentant: P. Putti, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Recchia, A. Steiblytė și K.-P. Wojcik, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Parlamentul European (reprezentanți: L. Visaggio și M. Sammut, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: E. Rebasti și J. Bauerschmidt, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește repararea prejudiciilor materiale pe care reclamanții pretind că le-ar fi suferit ca urmare a refuzului Comisiei de a autoriza Republica Italiană să instituie un ajutor de stat în favoarea Banca delle Marche

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Îi obligă pe domnii Mario Scaloni și Ennio Figini să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                     Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 152, 30.4.2018.


title: Cauza T-544/18: Ordonanța Tribunalului din 5 iulie 2019 — ArcelorMittal Bremen/Comisia („Mediu — Directiva 2003/87/CE — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră — Regulamentul (UE) nr. 389/2013 — Norme tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a certificatelor de emisii — Notificare a unei modificări a tabelului național de alocare privind Germania pentru perioada cuprinsă între anii 2013 și 2020 — Cerere de modificare a tabelului național de alocare înregistrat în Registrul de tranzacții al Uniunii Europene — Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Instrucțiune dată în cursul procesului de către Comisie administratorului central — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/53

      Ordonanța Tribunalului din 5 iulie 2019 — ArcelorMittal Bremen/Comisia
      (Cauza T-544/18) (1)

      („Mediu - Directiva 2003/87/CE - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Regulamentul (UE) nr. 389/2013 - Norme tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a certificatelor de emisii - Notificare a unei modificări a tabelului național de alocare privind Germania pentru perioada cuprinsă între anii 2013 și 2020 - Cerere de modificare a tabelului național de alocare înregistrat în Registrul de tranzacții al Uniunii Europene - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Instrucțiune dată în cursul procesului de către Comisie administratorului central - Dispariția obiectului litigiului - Nepronunțare asupra fondului”)
      (2019/C 328/60)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: ArcelorMittal Bremen GmbH (Bremen, Germania) (reprezentanți: S. Altenschmidt și D. Jacob, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și A. Becker, agenți)

         Obiectul

      Cu titlu principal, cerere întemeiată pe articolul 265 TFUE, prin care se urmărește constatarea faptului că Comisia s-a abținut în mod nelegal să îi dea administratorului central instrucțiunea de a face în tabelul național de alocare, înregistrat în Registrul de tranzacții al Uniunii Europene (EUTL), modificarea notificată la 8 februarie 2018 de Republica Federală Germania în ceea ce privește instalația reclamantei și, cu titlu subsidiar, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se urmărește anularea pretinsei decizii adoptate de Comisie la 31 august 2018, aferentă punerii în întârziere a reclamantei din data de 14 mai 2018

         Dispozitivul

                  1)

                     Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra acțiunii.

                  2)

                     Respinge cererea care urmărea „mustrarea” reprezentanților Comisiei Europene, întrucât ar fi prezentat elemente inexacte în fața Tribunalului și nu și-ar fi îndeplinit obligația procedurală de a prezenta o informare conformă realității.

                  3)

                     Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție a Republicii Federale Germania.

                  4)

                     Obligă Comisia la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de ArcelorMittal Bremen GmbH.

                  5)

                     Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată aferente cererii de intervenție.

         (1)  JO C 399, 5.11.2018.


title: Cauza T-654/16: Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2018 – Foshan Lihua Ceramic/Comisia [„Dumping – Importuri de plăci de ceramică originare din China – Articolul 11 alineatele (3) și (5) și articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 [devenite articolul 11 alineatele (3) și (5) și articolul 17 din Regulamentul (UE) 2016/1036] – Respingerea unei cereri de reexaminare intermediară parțială, limitată la dumping, a taxei antidumping definitive instituite prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 917/2011 – Schimbare durabilă a circumstanțelor – Eșantionare – Examinare individuală – Lipsa cooperării la ancheta care a condus la adoptarea măsurilor definitive”]

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/20

      Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2018 – Foshan Lihua Ceramic/Comisia
      (Cauza T-654/16) (1)

      ([„Dumping - Importuri de plăci de ceramică originare din China - Articolul 11 alineatele (3) și (5) și articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 [devenite articolul 11 alineatele (3) și (5) și articolul 17 din Regulamentul (UE) 2016/1036] - Respingerea unei cereri de reexaminare intermediară parțială, limitată la dumping, a taxei antidumping definitive instituite prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 917/2011 - Schimbare durabilă a circumstanțelor - Eșantionare - Examinare individuală - Lipsa cooperării la ancheta care a condus la adoptarea măsurilor definitive”])
      (2018/C 381/22)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd (Foshan City, China) (reprezentanți: B. Spinoit și D. Philippe, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. França, T. Maxian Rusche, N. Kuplewatzky și A. Demeneix, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei de punere în aplicare C(2016) 4259 a Comisiei din 11 iulie 2016 de respingere a cererii de reexaminare intermediară parțială limitată la aspectele de dumping în ceea ce privește măsurile antidumping definitive impuse pentru importurile de plăci de ceramică originare din Republica Populară Chineză prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 917/2011 al Consiliului din 12 septembrie 2011

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 428, 21.11.2016.


title: Cauza C-452/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Teruel (Spania) la 11 iulie 2018 – XZ/Ibercaja Banco, S.A.

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Teruel (Spania) la 11 iulie 2018 – XZ/Ibercaja Banco, S.A.
      (Cauza C-452/18)
      (2018/C 381/03)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Teruel

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: XZ

         Pârâtă: Ibercaja Banco, S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dacă principiul neobligativității clauzelor nule (articolul 6 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie (1)) trebuie să se aplice, de asemenea, contractelor și actelor juridice subsecvente unor astfel de clauze, precum contractul de novație.
                  Și dacă, dat fiind că nulitatea absolută implică faptul că această clauză nu a existat niciodată în realitatea juridico-economică a contractului, se poate concluziona că actele juridice ulterioare, precum și efectele lor asupra acestei clauze, și anume contractul de novație, dispar de asemenea din realitatea juridică, trebuind considerate ca fiind inexistente și lipsite de efect.

                  2)

                  Dacă actele care modifică sau acceptă clauze care nu au fost negociate și care sunt susceptibile să nu treacă controalele privind lipsa caracterului abuziv și transparența pot fi considerate condiții generale ale contractului în sensul dispozițiilor articolului 3 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie, acestora aplicându-li-se aceleași cauze de nulitate ca cele aplicate actelor inițiale care au făcut obiectul unei novații sau al unei tranzacții.

                  3)

                  Dacă renunțarea la acțiunile în justiție cuprinsă în contractul de novație trebuie să fie, de asemenea, declarată nulă, în măsura în care contractele semnate de clienți nu le-au furnizat acestora informații în legătură cu nulitatea clauzei și nici în legătură cu suma sau valoarea economică la care aceștia aveau dreptul sub formă de rambursare a dobânzilor plătite în urma impunerii inițiale a „clauzelor-prag”.
                  Astfel, se indică faptul că clientul semnează o clauză de renunțare la inițierea unei acțiuni în justiție fără să fi fost informat de către bancă la ce renunță și cu privire la suma la care renunță.

                  4)

                  Dacă în urma examinării contractului de novație în conformitate cu jurisprudența CJUE și cu articolul 3 alineatul (1) și cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva [93/13], noua clauză-prag inclusă în contract este afectată de asemenea de o lipsă de transparență, întrucât banca încalcă din nou criteriile de transparență stabilite cu privire la transparența însăși în hotărârea Tribunal Supremo din 9 mai 2013 și nu informează clientul cu privire la costul economic real al clauzei respective din contractul său de împrumut ipotecar, astfel încât acesta să poată cunoaște rata dobânzii (și suma rezultată) pe care ar trebui să o plătească în cazul aplicării noii clauze-prag și rata dobânzii (și suma rezultată) pe care ar trebui să o plătească în cazul în care nu s-ar aplica nicio clauză-prag, ci s-ar aplica rata dobânzii convenită în contractul de împrumut ipotecar fără limitarea ratei minime.
                  Mai precis, dacă prin impunerea actului denumit act de novație privind „clauzele-prag”, instituția financiară ar fi trebuit să respecte controalele de transparență prevăzute la articolul 3 alineatul (1) și la articolul 4 alineatul (2) din Directiva [93/13] și să informeze consumatorul cu privire la cuantumul sumelor pe care le-a pierdut în urma aplicării „clauzelor-prag”, precum și cu privire la dobânda aplicabilă în lipsa unor astfel de clauze și dacă, întrucât nu a făcut-o, aceste acte sunt, de asemenea, afectate de o cauză de nulitate.

                  5)

                  Dacă clauzele care guvernează acțiunile, incluse în condițiile generale ale contractului de novație de modificare pot fi considerate clauze abuzive prin conținut în temeiul articolului 3 alineatul (1), în raport cu anexa privind clauzele abuzive și, în special, cu litera (q) din această anexă (se consideră abuzive clauzele care au ca obiect excluderea sau obstrucționarea dreptului consumatorului de a introduce acțiuni în justiție sau de a exercita orice altă cale de atac), dat fiind că limitează dreptul consumatorilor de a-și exercita drepturile care pot lua naștere sau se pot manifesta după semnarea contractului, așa cum s-a întâmplat cu posibilitatea de a solicita restituirea integrală a dobânzilor plătite (în temeiul Hotărârii Curții din 21 decembrie 2016 (2)).

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993 L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273).

         (2)  Hotărârea din 21 decembrie 2016, Gutiérrez Naranjo și alții (C-154/15, C-307/15și C-308/15, EU:C:2016:980).


title: Cauza T-715/15: Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2018 – BBY Solutions/EUIPO – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY GEEK SQUAD)

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/31

      Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2018 – BBY Solutions/EUIPO – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY GEEK SQUAD)
      (Cauza T-715/15) (1)

      (2018/C 381/36)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 59, 15.2.2016.