title: Cauza C-593/15 P: Recurs introdus la 13 noiembrie 2015 de Republica Slovacă împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 14 septembrie 2015 în cauza T-678/14, Slovacia/Comisia

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/20

         Recurs introdus la 13 noiembrie 2015 de Republica Slovacă împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 14 septembrie 2015 în cauza T-678/14, Slovacia/Comisia
   (Cauza C-593/15 P)
   (2016/C 027/24)
   Limba de procedură: slovaca

      Părțile

      Recurentă: Republica Slovacă (reprezentant: B. Ricziová, agent)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Republica Slovacă solicită Curții:

               (i)

               anularea în întregime a Ordonanței Tribunalului din 14 septembrie 2015, T-678/14, Slovacia/Comisia, prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă acțiunea în anulare introdusă de Republica Slovacă în temeiul articolului 263 TFUE împotriva deciziei Comisiei Europene cuprinse în scrisoarea din 15 iulie 2015, prin care Comisia Europeană a solicitat Republicii Slovace să-i pună la dispoziție a sumelor corespunzătoare pierderii unor resurse proprii tradiționale.

               (ii)

               să se pronunțe cu privire la admisibilitatea acțiunii Republicii Slovace și să trimită cauza la Tribunal în vederea pronunțării cu privire la temeinicia acțiunii și

               (iii)

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

         În subsidiar, în cazul în care Curtea stabilește că nu dispune de informații suficiente pentru a putea decide în mod definitiv cu privire la excepția de inadmisibilitate invocată de Comisie, Republica Slovacă solicită Curții:

               (i)

               anularea în întregime a Ordonanței Tribunalului din 14 septembrie 2015, T-678/14, Slovacia/Comisia, prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă acțiunea în anulare introdusă de Republica Slovacă în temeiul articolului 263 TFUE împotriva deciziei Comisiei Europene cuprinse în scrisoarea din 15 iulie 2015, prin care Comisia Europeană a solicitat Republicii Slovace să-i pună la dispoziție a sumelor corespunzătoare pierderii unor resurse proprii tradiționale.

               (ii)

               trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la admisibilitatea acțiunii Republicii Slovace și la temeinicia acesteia;

               (iii)

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, Republica Slovacă prezintă două motive:

               1.

               În cadrul primului motiv de recurs, Republica Slovacă susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept cu privire (i) la natura fondurilor solicitate și la aplicabilitatea actelor juridice privind resursele proprii și jurisprudența corespunzătoare, (ii) criteriul existenței puterii de apreciere a instituției cu privire la caracterul atacabil al actului contestat și (iii) accesul la justiție și urgența situației.

               2.

               În subsidiar, în cadrul celui de al doilea motiv de recurs, Republica Slovacă susține că Tribunalul nu a motivat suficient ordonanța atacată în ceea ce privește (i) natura fondurilor solicitate și aplicabilitatea actelor juridice privind resursele proprii și jurisprudența corespunzătoare și (ii) accesul la justiție și urgența situației, ceea ce este confirmat de împrejurarea că acesta a utilizat (iii) aceeași motivare pentru spețe diferite în fapt.


title: Cauza T-919/16: Acțiune introdusă la 28 decembrie 2016 – Collins/Parlamentul

text:
               6.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 70/23

         Acțiune introdusă la 28 decembrie 2016 – Collins/Parlamentul
   (Cauza T-919/16)
   (2017/C 070/32)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Jane Maria Collins (Hotham, Regatul Unit) (reprezentant: I. Anderson, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Parlamentului European din 25 octombrie 2016 de a nu apăra privilegiile și imunitățile reclamantei,

               —

               pronunțarea cu privire la cererea reclamantei ca Parlamentul să îi apere privilegiile și imunitățile potrivit articolului 8 din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene,

               —

               repararea prejudiciului moral suferit de reclamantă ca urmare a acelei decizii,

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 6 din Convenția europeană a drepturilor omului care decurge din neexaminarea de către Comisia pentru afaceri juridice a Parlamentului European a probelor prezentate de reclamantă.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 6 din Convenția europeană a drepturilor omului care decurge din nemotivarea corespunzătoare de către Comisia pentru afaceri juridice a Parlamentului European și de către Parlamentul European însuși a deciziei de a nu apăra privilegiile și imunitățile reclamantei potrivit articolului 8 din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea articolelor 6 și 11 din Convenția europeană a drepturilor omului care decurge din neorganizarea de către Comisia pentru afaceri juridice a Parlamentului European și de către Parlamentul European însuși a unei ședințe imparțiale.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe o eroare de drept a Comisiei pentru afaceri juridice a Parlamentului European și a Parlamentului European însuși.


title: Cauza T-453/12: Acțiune introdusă la 12 octombrie 2012 — Zoo Sport/OAPI — K-2 (ZOOSPORT)

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/50

         Acțiune introdusă la 12 octombrie 2012 — Zoo Sport/OAPI — K-2 (ZOOSPORT)
   (Cauza T-453/12)
   2013/C 26/102
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Zoo Sport Ltd (Leeds, Regatul Unit) (reprezentant: I. Rungg, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: K-2 Corp. (Seattle, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea Deciziei din 9 august 2012 a Camerei a patra de recurs a OAPI în cauza R 1119/2011-4, în sensul respingerii opoziției în totalitate și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Zoo Sport Ltd

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ZOOSPORT” pentru produse și servicii din clasele 18, 25 și 35 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8909251

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea mărcii comunitare nr. 5233119 pentru marca verbală „ZOOT”, pentru produse din clasele 9 și 25; înregistrarea mărcii comunitare nr. 4719316 pentru marca figurativă în alb și negru „SPORT ZOOT SPORTS”, pentru produse și servicii din clasele 25, 35, 36 și 41

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția pentru o parte dintre produsele și serviciile contestate

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia atacată

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/09 al Consiliului.


title: Cauza C-450/17 P: Recurs introdus la 26 iulie 2017 de Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 16 mai 2017 în cauza T-122/15, Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank/Banca Centrală Europeană

text:
               4.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 293/27

         Recurs introdus la 26 iulie 2017 de Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 16 mai 2017 în cauza T-122/15, Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank/Banca Centrală Europeană
   (Cauza C-450/17 P)
   (2017/C 293/31)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank (reprezentanți: A. Glos, T. Lübbig și M. Benzing, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Banca Centrală Europeană (BCE), Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 16 mai 2017 în cauza T-122/15;

               —

               anularea Deciziei din 5 ianuarie 2015 a BCE (ECB/SSM/15/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/3), dispunându-se menținerea efectelor legate de înlocuirea Deciziei din 1 septembrie 2014 a BCE (ECB/SSM/14/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/1);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea hotărârii menționate a Tribunalului și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Primul motiv de recurs: încălcarea dreptului Uniunii în cadrul interpretării și aplicării articolului 6 alineatul (4) din Regulamentul privind MUS (1) și a articolului 70 din Regulamentul-cadru privind MUS (2)

               Tribunalul a interpretat eronat dispozițiile relevante ale articolului 6 alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul privind MUS coroborat cu articolul 70 alineatul (1) din Regulamentul-cadru privind MUS. Tribunalul a concluzionat în mod eronat că „circumstanțele speciale” care trebuie să determine clasificarea unei instituții ca fiind mai puțin semnificativă există numai dacă supravegherea directă exercitată de autoritățile naționale permite realizare mai bună a obiectivelor Regulamentului privind MUS decât supravegherea directă exercitată de BCE. Tribunalul își întemeiază decizia numai pe versiunea în limba engleză a Regulamentului privind MUS și încalcă principiul potrivit căruia toate versiunile lingvistice au aceeași forță juridică. Tribunalul omite în mod eronat să interpreteze normele în funcție de norma de rang superior, care constituie principiul proporționalității aplicat competenței. Tribunalul a respins în mod eronat existența unei erori vădite săvârșite de BCE la aprecierea situației de fapt și efectuează o verificare mai redusă în raport cu cea efectuată anterior de BCE a aspectului dacă, având în vedere împrejurările specifice și de fapt expuse de recurentă, aceasta trebuie să fie clasificată ca instituție mai puțin semnificativă din cauza unor „circumstanțe speciale” în sensul articolului 6 alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul privind MUS coroborat cu articolul 70 alineatul (1) din Regulamentul-cadru privind MUS. Astfel, Tribunalul încalcă obligația care îi revine de a evalua în mod global erorile de apreciere din decizia atacată.

               2.

               Al doilea motiv de recurs: denaturarea deciziei atacate și aprecierea eronată a cerințelor privind motivarea
               Tribunalul denaturează motivarea deciziei atacate și substituie motivarea BCE cu propria motivare. Întrucât denaturează conținutul deciziei atacate, Tribunalul nu ia în considerare că BCE nu respectă condițiile prevăzute de dreptul Uniunii privind obligația de motivare: astfel, motivarea deciziei atacate este incoerentă și, în sine, contradictorie.

               3.

               Al treilea motiv de recurs: săvârșirea de către Tribunal a unor neregularități de procedură prin introducerea unor aspecte care nu au făcut obiectul procedurii
               Hotărârea Tribunalului încalcă dreptul la apărare al recurentei și principiul contradictorialității procedurii. Motivarea hotărârii introduce aspecte esențiale pentru soluționarea litigiului care, ca atare, nu au făcut obiectul dezbaterilor în cadrul procedurii jurisdicționale.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO L 287, p. 63).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul-cadru privind MUS) (JO L 141, p. 1).


title: Cauza C-429/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Innsbruck — Austria) — Siegfried Pohl/ÖBB Infrastruktur AG (Trimitere preliminară — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 45 TFUE — Directiva 2000/78/CE — Tratament diferențiat pe motive de vârstă — Stabilirea datei de referință pentru promovare în cadrul grilei salariale — Termen de prescripție — Principiul efectivității)

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/8

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Innsbruck — Austria) — Siegfried Pohl/ÖBB Infrastruktur AG
   (Cauza C-429/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 45 TFUE - Directiva 2000/78/CE - Tratament diferențiat pe motive de vârstă - Stabilirea datei de referință pentru promovare în cadrul grilei salariale - Termen de prescripție - Principiul efectivității)
   2014/C 85/13
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Innsbruck

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Siegfried Pohl

      Pârâtă: ÖBB Infrastruktur AG

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Oberlandesgericht Innsbruck — Interpretarea art. 6 alin. (3) TUE și art. 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a art. 45 TFUE, precum și a Directivei 2000/78/CE a Consiliului di 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7) — Domeniu de aplicare ratione temporis — Perioadă care precedă adeziunea — Remunerarea angajaților din sectorul transportului feroviar — Reglementare națională și convenție colectivă care exclud luarea în considerare a perioadelor de activitate desfășurate înainte de împlinirea vârstei de 18 ani în vederea stabilirii remunerației — Luarea în considerare a jumătate din perioadele de activitate desfășurate după împlinirea de către angajat a vârstei de 18 ani, cu excepția cazului în care experiența profesională a fost dobândită la o întreprindere națională „cvasi-publică” sau la o întreprindere națională de căi ferate — Termen de prescripție

      Dispozitivul

   Dreptul Uniunii, în special principiul efectivității, nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care supune unui termen de prescripție de 30 de ani, care începe să curgă de la data încheierii convenției pe baza căreia a fost stabilită data de referință pentru promovare sau de la momentul clasării într-o treaptă de salarizare eronată, dreptul unui salariat de a solicita o reevaluare a vechimii în muncă ce trebuie luată în considerare pentru stabilirea acestei date de referință.

      (1)  JO C 9, 12.1.2013.


title: Cauza C-173/14 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 aprilie 2015 – European Dynamics Belgium SA, European Dynamics Luxembourg SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, European Dynamics UK Ltd/Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) (Recurs — Contracte de achiziții publice de servicii — Cerere de ofertă — Criterii de atribuire — Transparență — Evaluare obiectivă — Cerere de daune interese)

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/13

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 aprilie 2015 – European Dynamics Belgium SA, European Dynamics Luxembourg SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, European Dynamics UK Ltd/Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA)
   (Cauza C-173/14 P) (1)

   ((Recurs - Contracte de achiziții publice de servicii - Cerere de ofertă - Criterii de atribuire - Transparență - Evaluare obiectivă - Cerere de daune interese))
   (2015/C 198/17)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurente: European Dynamics Belgium SA, European Dynamics Luxembourg SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE și European Dynamics UK Ltd (reprezentant: V. Christianos, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) (reprezentanți: T. Jabłoński, S. Marino, G. Gavriilidou și C. Maignen, agenți, H.-G. Kamann, avocat)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă European Dynamics Belgium SA, European Dynamics Luxembourg SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE și European Dynamics UK Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 184, 16.6.2014.


title: Cauza F-37/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 30 septembrie 2014 – Ojamaa/Parlamentul (Funcţie publică – Funcţionari – Autoritate împuternicită să facă numiri – Act care lezează – Inadmisibilitate vădită)

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/68

      Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 30 septembrie 2014 – Ojamaa/Parlamentul
      (Cauza F-37/14) (1)

      ((Funcţie publică - Funcţionari - Autoritate împuternicită să facă numiri - Act care lezează - Inadmisibilitate vădită))
      (2014/C 395/83)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Priit Ojamaa (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: M. Ecker și N. Chemaï, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei Parlamentului European de a nu reporta în anul 2013 perioada de concediu de 16 zile neefectuată în anul 2012, având în vedere că reclamantul a fost în concediu de lungă durată pentru boală gravă

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea ca vădit inadmisibilă.

                  2)

                  Domnul Ojamaa suportă propriile cheltuieli de judecată şi este obligat la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Parlamentul European.

         (1)  JO C 184, 16.6.2014, p. 47.


title: Cauza C-315/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 15 iulie 2008 — Angelo Grisoli/Regione Lombardia și Comune di Roccafranca

text:
               11.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 15 iulie 2008 — Angelo Grisoli/Regione Lombardia și Comune di Roccafranca
   (Cauza C-315/08)
   (2008/C 260/08)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Consiglio di Stato
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Angelo Grisoli

      Pârâtă: Regione Lombardia
   Întrebările preliminare

               1)

               Este compatibilă cu articolele 152 și 153 din Tratatul privind Uniunea Europeană prezența unei singure farmacii în comunele cu populație mai mică de 4 000 de locuitori?

               2)

               Este compatibilă cu articolele 152 și 153 din Tratatul privind Uniunea Europeană condiționarea înființării unei a doua farmacii, în comune cu populație mai mare de 4 000 de locuitori, de cerințe cum ar fi: populația să depășească cu cel puțin 50 % parametrii, distanța față de farmacia existentă să fie de cel puțin 3 000 m și să existe necesități speciale de asistență farmaceutică în raport cu condițiile topografice și cu cele referitoare la rețeaua de drumuri, care să fie evaluate fie de unitățile sanitare (societăți sanitare locale), fie de asociația profesională locală sau, în orice caz, de autoritățile administrative competente în domeniul organizării și controlului serviciului de asistență farmaceutică?


title: Cauza T-168/10: Acțiune introdusă la 15 aprilie 2010 — Comisia/SEMEA

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/48

      Acțiune introdusă la 15 aprilie 2010 — Comisia/SEMEA
      (Cauza T-168/10)
      (2010/C 161/76)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Petrova, agent, și E. Bouttier, avocat)

         Pârâtă: Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) (Millau, Franța)

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Obligarea société d’économie mixte de l’Aveyron, prin mandatarul său ad-hoc, la plata către reclamantă sumei de 41 012 euro, cu titlu principal, plus dobânzile aferente începând cu 10 martie 1992 sau, cu titlu subsidiar, începând cu 27 aprilie 1993;

                  —

                  să se dispună capitalizarea dobânzilor;

                  —

                  obligarea societății SEMEA la plata sumei de 5 000 de euro pentru refuzul său abuziv;

                  —

                  obligarea societății SEMEA la plata cheltuielilor de judecată din prezenta cauză.

         Motivele și principalele argumente

      La 6 iulie 1990, Comunitatea Europeană, reprezentată de Comisie, a încheiat cu Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) un contract de subvenționare având ca obiect o acțiune de dezvoltare locală constând în executarea lucrărilor de pregătire și de lansare a unui Centru European de Întreprindere Locală (Centre Européen d'Entreprise Locale) la Millau.
      Comisia susține că, în temeiul acestui contract, SEMEA se angaja să realizeze diverse prestații și să informeze Comisia în legătură cu acestea prin comunicarea unor rapoarte periodice, iar Comisia se angaja, în ceea ce o privește, să contribuie financiar la executarea acestor lucrări până la concurența unei sume maxime de 135 000 ECU, în limita a 50 % din costul justificat al lucrărilor.
      În mai 1991, SEMEA ar fi solicitat Comisiei ca acest contract să poată fi executat de o altă structură, Association CEI12, ceea ce Comisia ar fi acceptat, precizând că acest acord nu degreva SEMEA, iar SEMEA ar fi confirmat acest aspect, precum și faptul că se declara garantă a executării corespunzătoare a prestațiilor prevăzute în contract.
      În urma unui control privind stadiul lucrărilor, s-ar fi constatat că totalul cheltuielilor eligibile se ridica la suma de 187 977 ECU și, prin urmare, că nivelul contribuției Comisiei trebuia să fie stabilit la 50 % din această sumă, respectiv la suma de 93 988 ECU.
      În măsura în care SEMEA ar fi încasat deja suma de 135 000 ECU în temeiul contractului, prezenta acțiune urmărește să pretindă de la SEMEA rambursarea sumei încasate nejustificat.


title: Cauza C-469/15 P: Recurs introdus la 4 septembrie 2015 de FSL Holdings, Firma Léon Van Parys, Pacific Fruit Company Italy SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 16 iunie 2015 în cauza T-655/11, FSL Holdings și alții/Comisia Europeană

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/18

         Recurs introdus la 4 septembrie 2015 de FSL Holdings, Firma Léon Van Parys, Pacific Fruit Company Italy SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 16 iunie 2015 în cauza T-655/11, FSL Holdings și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-469/15 P)
   (2015/C 389/20)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: FSL Holdings, Firma Léon Van Parys, Pacific Fruit Company Italy SpA (reprezentanți: P. Vlaemminck, C Verdonck, B. Van Vooren și J. Auwerx, advocaten)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               în principal, anularea hotărârii atacate din cauza utilizării de probe obținute cu nerespectarea totală a procedurii prevăzute pentru strângerea lor și a aplicării eronate a Comunicării privind cooperarea din 2002 și, în consecință, anularea în întregime a Deciziei Comisiei din 12 octombrie 2011;

               —

               în subsidiar, anularea în parte a hotărârii atacate, în măsura în care Tribunalul nu a efectuat un control jurisdicțional complet al amenzii aplicate recurentelor și, în consecință, reducerea considerabilă a amenzii aplicate recurentelor în temeiul hotărârii atacate;

               —

               mai subsidiar, anularea în parte a hotărârii atacate, în măsura în care Tribunalul nu a stabilit în mod corect că încălcarea are ca obiect sau ca efect restrângerea concurenței și, în consecință, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare, cu excepția cazului în care Curtea se consideră suficient de lămurită pentru a anula decizia Comisiei;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurente în procedurile din fața Curții de Justiție și a Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele își întemeiază recursul pe patru motive:

               —

               Prin intermediul primului motiv de recurs, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a încălcat dreptul lor la apărare și normele fundamentale de procedură atunci când a respins argumentul lor privind nelegalitatea transmiterii către Comisie a unor documente obținute de autoritatea fiscală italiană în cursul unei inspecții fiscale naționale și consecințele acestei nelegalități. În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept statuând că, potrivit dreptului Uniunii Europene, Comisia nu are o obligație distinctă de a împiedica compromiterea iremediabilă a dreptului fundamental la apărare în timpul etapei administrative a unei investigații în materie de concurență. În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept neținând seama de încălcarea de către Comisie a dreptului la apărare al recurentelor și a normelor fundamentale de procedură astfel cum rezultă din articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (1). În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât a denaturat valoarea clară a probelor de care a dispus, atunci când a declarat nerelevantă nelegalitatea dobândirii documentelor folosite ca probe de Comisie.

               —

               Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a criticat Comisia pentru acordarea imunității solicitantului de imunitate pentru Europa de Sud și, prin urmare, pentru neaplicarea în mod coerent a Comunicării privind cooperarea din 2002. În special, recurentele susțin că nu ar fi trebuit să fie acordată nicio imunitate solicitantului pentru Europa de Sud și că, în consecință, toate afirmațiile orale ale solicitantului de imunitate și informațiile obținute în urma solicitărilor de informații, bazate pe afirmațiile orale menționate, ar fi trebuit eliminate din dosarul prezentei cauze.

               —

               În subsidiar, prin intermediul celui de al treilea motiv de recurs, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a acordat o protecție jurisdicțională efectivă împotriva unei sancțiuni de natură penală impuse lor de Comisie, în pofida plenitudinii de competență prevăzute la articolul 31 din Regulamentul nr. 1/2003 și a principiului protecției jurisdicționale efective, consacrat la articolul 6 CEDO și la articolul 47 din cartă. În plus, recurentele afirmă că, prin neacordarea unei asemenea protecții jurisdicționale efective, Tribunalul a calculat în mod greșit amenda.

               —

               Mai subsidiar, prin intermediul celui de al patrulea motiv de recurs, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât a interpretat în mod eronat noțiunea de încălcare prin obiect, ceea ce a condus la o calificare juridică eronată a faptelor și la încălcarea dreptului la apărare al recurentelor.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza T-131/07: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Mohr & Sohn/Comisia [ „Navigație interioară — Capacitatea flotei Comunității — Condiții pentru intrarea în funcțiune a navelor noi (regula «vechi pentru nou» ) — Decizie a Comisiei prin care se refuză aplicarea excluderii prevăzute pentru navele specializate — Articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 718/1999” ]

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/23

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Mohr & Sohn/Comisia
   (Cauza T-131/07) (1)

   (Navigație interioară - Capacitatea flotei Comunității - Condiții pentru intrarea în funcțiune a navelor noi (regula «vechi pentru nou») - Decizie a Comisiei prin care se refuză aplicarea excluderii prevăzute pentru navele specializate - Articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 718/1999)
   2010/C 301/36
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Paul Mohr Sohn, Baggerei und Schiffahrt (Niederwalluf, Germania) (reprezentant: F. von Waldstein, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braun și K. Simonsson, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei SG (2007) D/200972 a Comisiei din 28 februarie 2007 prin care se refuză, în cazul navei Niclas, aplicarea excluderii pentru navele specializate, prevăzută la articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 718/1999 al Consiliului din 29 martie 1999 al Consiliului din 29 martie 1999 privind politica capacității flotei Comunității cu scopul de a promova transportul pe căile navigabile interioare (JO L 90, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 6, p. 234)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Paul Mohr Sohn, Baggerei und Schiffahrt, pe lângă suportarea propriilor cheltuieli de judecată, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 155, 7.7.2007.


title: Cauza T-225/09: Acțiune introdusă la 8 iunie 2009 — CLARO/OAPI — Telefónica (Claro)

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/61

         Acțiune introdusă la 8 iunie 2009 — CLARO/OAPI — Telefónica (Claro)
   (Cauza T-225/09)
   2009/C 180/113
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: CLARO, SA (reprezentanți: E. Armijo Chávarri și A. Castán Pérez-Gómez, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Telefónica, SA (Madrid, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului din 26 februarie 2009 în cauza R 1079/2008-2, cu retrimiterea cauzei aceleiași camere pentru judecarea acesteia și obligarea Oficiului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: BCP S/A, entitate care funcționează în prezent sub denumirea CLARO, S.A., reclamantă.

      Marca comunitară vizată: marca tridimensională care cuprinde elementul verbal „CLARO” (cererea de înregistrare nr. 5 229 241), pentru produse și servicii din clasele 9 și 38.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Telefónica S.A.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca comunitară verbală anterioară „CLARO” (nr. 2 017 341) pentru, printre altele, produse și servicii din clasele 9 și 38.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul ca inadmisibil, întrucât reclamanta nu a depus memoriul cuprinzând motivele de recurs.

      Motivele invocate: în opinia reclamantei, decizia atacată este contrară principiului continuității funcționale a camerei de recurs în raport cu divizia de opoziție. Potrivit reclamantei este evident că recursul său viza întreaga decizie atacată, precum și că acest recurs se întemeia pe interpretarea eronată de către divizia de opoziție a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară.


title: Cauza T-38/14: Ordonanța Tribunalului din 5 octombrie 2015 – Kafetzakis și alții/Parlamentul și alții („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa și în despăgubire — Restructurarea datoriei publice a Greciei — Implicarea sectorului privat — Prejudiciu care constă în reducerea creanțelor furnizate cu titlu de indemnizații de concediere — Declarații ale șefilor de stat sau de guvern din zona euro și ale instituțiilor Uniunii — Declarație a Eurogrupului — Neprecizarea legăturii de cauzalitate cu prejudiciul invocat — Inadmisibilitate”)

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/56

         Ordonanța Tribunalului din 5 octombrie 2015 – Kafetzakis și alții/Parlamentul și alții
   (Cauza T-38/14) (1)

   ((„Acțiune în constatarea abținerii de a acționa și în despăgubire - Restructurarea datoriei publice a Greciei - Implicarea sectorului privat - Prejudiciu care constă în reducerea creanțelor furnizate cu titlu de indemnizații de concediere - Declarații ale șefilor de stat sau de guvern din zona euro și ale instituțiilor Uniunii - Declarație a Eurogrupului - Neprecizarea legăturii de cauzalitate cu prejudiciul invocat - Inadmisibilitate”))
   (2015/C 389/63)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamanți: Georgios Kafetzakis (Atena, Grecia) și alți 102 de reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentant: C. Papadimitriou, avocat)

      Pârâte: Parlamentul European (reprezentanți: A. Troupiotis și L. Visaggio, agenți), Consiliul European, Eurogrupul, Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino, M. Balta și E. Dumitriu-Segnana, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: M. Konstantinidis, J.-P. Keppenne și B. Smulders, agenți), și Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: P. Papapaschalis și P. Senkovic, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere prin care se solicită constatarea faptului că pârâtele s-au abținut în mod nelegal să adopte măsurile legislative necesare pentru ca obligațiunile deținute de reclamanți, în calitate de angajați concediați ai Olympiaki Aeroporia, să nu fie afectate de planul de participare a sectorului privat la programul de finanțare a datoriei (PSI), reducând valoarea datoriei statului elen, precum și, pe de altă parte, o cerere prin care se solicită repararea prejudiciului pretins suferit de reclamanți din cauza acestei abțineri nelegale de a acționa

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe domnul Georgios Kafetzakis și pe ceilalți 102 reclamanți ale căror nume figurează în anexă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 292, 1.9.2014.


title: Cauza F-120/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 30 iunie 2015 – Curdt-Christiansen/Parlamentul [Funcție publică — Funcționari — Remunerație — Cheltuieli anuale de călătorie — Articolul 7 alineatul (3) și articolul 8 din anexa VII la statut — Stabilirea locului de origine și a centrului de interese — Cerere de revizuire a locului de origine — Noțiunea de centru de interese — Schimbarea reședinței unui membru al familiei — Termen scurs între modificarea centrului de interese și cererea de revizuire a locului de origine — Caracterul excepțional al revizuirii]

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/39

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 30 iunie 2015 – Curdt-Christiansen/Parlamentul
   (Cauza F-120/14) (1)

   ([Funcție publică - Funcționari - Remunerație - Cheltuieli anuale de călătorie - Articolul 7 alineatul (3) și articolul 8 din anexa VII la statut - Stabilirea locului de origine și a centrului de interese - Cerere de revizuire a locului de origine - Noțiunea de centru de interese - Schimbarea reședinței unui membru al familiei - Termen scurs între modificarea centrului de interese și cererea de revizuire a locului de origine - Caracterul excepțional al revizuirii])
   (2015/C 262/53)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Caspar Curdt-Christiansen (Perl, Germania) (reprezentant: A. Salerno, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: E. Taneva și N. Chemaï, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Parlamentului prin care s-a respins solicitarea reclamantului de schimbare a locului său de origine la Larnaca (Cipru) și a centrului său de interese la Singapore, în loc de Montreal (Canada), după transferul său la Parlamentul European

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Curdt-Christiansen suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

      (1)  JO C 7, 12.1.2015, p. 57.


title: Cauza C-548/10: Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/27

         Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-548/10)
   ()
   2011/C 30/44
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și C. Egerer, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

   Comisia Europeană solicită:

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea în mod complet a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru transpunerea Directivei 2007/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2007 de instituire a unei infrastructuri pentru informații spațiale în Comunitatea Europeană (Inspire) sau prin necomunicarea acestora în mod complet către Comisie, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 15 mai 2009.


title: Cauza F-96/09: Acțiune introdusă la 26 martie 2010 — Cuallado Martorell/Comisia Europeană

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/54

         Acțiune introdusă la 26 martie 2010 — Cuallado Martorell/Comisia Europeană
   (Cauza F-96/09)
   2010/C 148/95
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Eva Cuallado Martorell (Augsburg, Germania) (reprezentant: M. Díez Lorenzo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu o admite pe reclamantă la proba orală a concursului general EPSO/AD/130/08, a deciziei de refuz a accesului acesteia la probele scrise corectate, precum și anularea cu efect retroactiv a listei de rezervă publicate în vederea recrutării de juriști-lingviști de limba spaniolă

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 14 septembrie 2009, prin care EPSO a refuzat să transmită reclamantei o copie după probele sale scrise și după fișa de evaluare individuală a acesteia, care arată motivele care au determinat juriul concursului să îi acorde nota eliminatorie de 18/40 la ultima probă scrisă c), și a ignorat cererea de admitere la proba orală a concursului general EPSO/AD/130/08;

               —

               anularea deciziei din 23 iulie 2009, prin care EPSO a informat reclamanta că se menține nota eliminatorie de 18/40 la ultima probă scrisă c) și prin care s-a refuzat admiterea acesteia la proba orală a concursului general EPSO/AD/130/08 prin care se urmărea constituirea unei liste de rezervă pentru recrutarea juriștilor lingviști de limba spaniolă;

               —

               anularea listei de rezervă publicate în urma concursului, cu efect retroactiv de la data publicării listei menționate;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-588/14: Acțiune introdusă la 8 august 2014 – Mechadyne International/OAPI (FlexValve)

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/16

         Acțiune introdusă la 8 august 2014 – Mechadyne International/OAPI (FlexValve)
   (Cauza T-588/14)
   2014/C 361/21
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Mechadyne International Ltd (Kirtlington, Marea Britanie) (reprezentanți: S. S. von Petersdorff-Campen și E. Schaper, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei pronunțate de Camera a patra de recurs din cadrul Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la 3 iunie 2014 în cauza R 2435/2013-4;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „FlexValve” pentru produse și servicii din clasele 7, 9, 12 și 42 – cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 274 677

      Decizia examinatorului: respinge cererea

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea dreptului de a fi ascultat;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-534/08: Acțiune introdusă la 1 decembrie 2008 — Granuband/OAPI — Granuflex (GRANUflex)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/55

         Acțiune introdusă la 1 decembrie 2008 — Granuband/OAPI — Granuflex (GRANUflex)
   (Cauza T-534/08)
   (2009/C 44/96)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Granuband BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: M. Ellens, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Granuflex Ipari és Kereskedelmi Kft (Budapesta, Ungaria)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei OAPI din 15 septembrie 2008, transmisă la 24 septembrie 2008, sau modificarea acesteia pentru motivul încălcării dispozițiilor articolului 52 alineatul (1) și ale articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 40/94;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă GRANUFLEX pentru produse din clasele 17, 19 și 27 — marca comunitară nr. 943118

      Titularul mărcii comunitare: Granuband B.V.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Granuflex Ipari és Kereskedelmi Kft

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: denumirea comercială GRANUFLEX pentru produse și servicii din clasele 17, 19, 27 și 37

      Decizia diviziei de anulare: declară nulitatea mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul formulat de reclamantă

      Motivele invocate: încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (c) și a articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94.


title: Cauza C-488/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 30 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof te Amsterdam — Țările de Jos) — Dirk Frederik Asbeek Brusse, Katarina de Man Garabito/Jahani BV (Directiva 93/13/CEE — Clauzele abuzive care figurează în contractele încheiate cu consumatorii — Contract de închiriere a unei locuințe încheiat între un comerciant care închiriază spații locative și un locatar care acționează în scop privat — Examinare din oficiu de către instanța națională a caracterului abuziv al unei clauze contractuale — Clauză penală — Anularea clauzei)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/10

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 30 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof te Amsterdam — Țările de Jos) — Dirk Frederik Asbeek Brusse, Katarina de Man Garabito/Jahani BV
   (Cauza C-488/11) (1)

   (Directiva 93/13/CEE - Clauzele abuzive care figurează în contractele încheiate cu consumatorii - Contract de închiriere a unei locuințe încheiat între un comerciant care închiriază spații locative și un locatar care acționează în scop privat - Examinare din oficiu de către instanța națională a caracterului abuziv al unei clauze contractuale - Clauză penală - Anularea clauzei)
   2013/C 225/15
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof te Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Dirk Frederik Asbeek Brusse, Katarina de Man Garabito

      Pârâtă: Jahani BV

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Gerechtshof te Amsterdam — Interpretarea articolului 6 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273) — Contract de închiriere între un locator persoană juridică având ca obiect de activitate închirierea de imobile și un locatar privat — Calificarea locatorului drept vânzător sau furnizor de servicii — Norme de ordine publică

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretată în sensul că, sub rezerva clauzelor care reflectă dispoziții legislative sau norme administrative obligatorii prevăzute în dreptul național, aspect care trebuie verificat de către instanța națională, ea se aplică unui contract de închiriere a unui spațiu cu destinație de locuință, încheiat între un locator care acționează în scopuri legate de activitatea sa profesională și un locatar care acționează în scopuri care nu sunt legate de activitatea sa profesională.

               2.

               Directiva 93/13 trebuie interpretată în sensul că:

                           —

                           atunci când instanța națională, fiind sesizată cu o acțiune introdusă de un vânzător sau furnizor împotriva unui consumator, cu privire la executarea unui contract, are competența, potrivit normelor de procedură interne, să examineze din oficiu caracterul contrar normelor naționale de ordine publică al clauzei care stă la baza cererii, aceasta trebuie în aceeași modalitate, atunci când stabilește că respectiva clauză intră în domeniul de aplicare al directivei, să examineze din oficiu caracterul eventual abuziv al acesteia în raport cu criteriile stabilite în respectiva directivă;

                           —

                           atunci când instanța națională are competența, potrivit normelor de procedură interne, să anuleze din oficiu o clauză contrară ordinii publică sau unei dispoziții legale obligatorii al cărei conținut justifică această sancțiune, aceasta trebuie, în principiu, după ce a dat părților posibilitatea unei dezbateri în contradictoriu, să anuleze din oficiu o clauză contractuală al cărei caracter abuziv l-a constatat în raport cu criteriile stabilite în directivă.

               3.

               Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că nu permite instanței naționale, atunci când stabilește caracterul abuziv al unei clauze penale dintr-un contract încheiat între un vânzător sau furnizor și un consumator, să se limiteze, astfel cum o autorizează dreptul național, să reducă cuantumul penalităților pe care această clauză le pune în sarcina consumatorului, ci îi impune să excludă pur și simplu aplicarea clauzei respective în ceea ce privește consumatorul.

      (1)  JO C 13, 14.1.2012.


title: Cauza C-412/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 iulie 2013 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Transport — Dezvoltarea căilor ferate comunitare — Directiva 91/440/CEE — Articolul 6 alineatul (3) și anexa II — Directiva 2001/14/CE — Articolul 14 alineatul (2) — Independența organismului căruia îi este încredințată exercitarea funcțiilor esențiale]

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 iulie 2013 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-412/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Transport - Dezvoltarea căilor ferate comunitare - Directiva 91/440/CEE - Articolul 6 alineatul (3) și anexa II - Directiva 2001/14/CE - Articolul 14 alineatul (2) - Independența organismului căruia îi este încredințată exercitarea funcțiilor esențiale)
   2013/C 252/10
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-P. Keppenne și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentant: C. Schiltz, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor dispozițiilor necesare pentru a se conforma articolului 6 alineatul (3) și anexei II la Directiva 91/440/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind dezvoltarea căilor ferate comunitare (JO L 237, p. 25, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 86), astfel cum au fost modificate prin Directiva 2001/12/CE (JO L 75, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 38), precum și articolului 14 alineatul (2) din Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță (JO L 75, p. 29, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66) — Negarantarea independenței funcțiilor esențiale

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 298, 8.10.2011.


title: Cauza T-502/17: Acțiune introdusă la 7 august 2017 – SFP Asset Management și alții/SRB

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/36

         Acțiune introdusă la 7 august 2017 – SFP Asset Management și alții/SRB
   (Cauza T-502/17)
   (2017/C 347/45)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: SFP Asset Management, S.A. (Geneva, Elveția), Twenty First Trade Inc. (Panama, Panama), Merlos Infor, S.L. (Badalona, Spania) (reprezentant: J. Gálvez Pascual, avocat)

      Pârâtă: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea faptului că SRB a încălcat dreptul Uniunii prin adoptarea Deciziei SRB/EES/2017/08 în sesiunea executivă din 7 iunie 2017 prin care se adoptă schema de rezoluție pentru entitatea financiară Banco Popular Español, S.A.;

               —

               în consecință, anularea actului menționat, precum și a actelor ulterioare de executare adoptate de SRB, toate acestea cu efecte ex tunc.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauzele T-478/17, Mutualidad de la Abogacía și Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Comitetul unic de rezoluție, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno și SFL/Comitetul unic de rezoluție, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, T-483/17, García Suárez și alții/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, T-484/17, Fidesban și alții/Comitetul unic de rezoluție, T-497/17, Sáchez del Valle și Calatrava Real State 2015/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, și T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Comisia și Comitetul unic de rezoluție.


title: Cauza T-410/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 iunie 2014 – Wilders/Parlamentul și Consiliul [ „Măsuri provizorii — Parlamentul European — Actul privind alegerea membrilor Parlamentului European prin vot universal direct — Incompatibilitatea calității de membru al Parlamentului European cu cea de membru al unui parlament național (interzicerea dublului mandat) — Cerere de măsuri provizorii — Încălcarea cerințelor de formă — Inadmisibilitate vădită a acțiunii principale — Inadmisibilitate” ]

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/64

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 iunie 2014 – Wilders/Parlamentul și Consiliul
   (Cauza T-410/14 R)
   ([„Măsuri provizorii - Parlamentul European - Actul privind alegerea membrilor Parlamentului European prin vot universal direct - Incompatibilitatea calității de membru al Parlamentului European cu cea de membru al unui parlament național (interzicerea dublului mandat) - Cerere de măsuri provizorii - Încălcarea cerințelor de formă - Inadmisibilitate vădită a acțiunii principale - Inadmisibilitate”])
   2014/C 315/107
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamant: Geert Wilders (reprezentanți: G. Knoops și C. Hamburger, avocați)

      Pârâți: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii care urmărește, în esență, să permită reclamantului să depună jurământ ca membru al Parlamentului European, continuând în același timp să își exercite mandatul de membru al parlamentului olandez

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


               28.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 163/10

         Acțiune introdusă la 13 ianuarie 2014 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-5/14)
   (2014/C 163/09)
   La data de 13 ianuarie 2014, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis, Clémence Perrin, Auður Ýr Steinarsdóttir și Catherine Howdle, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgia, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               Să declare că, prin faptul că (i) nu a adoptat; sau (ii) nu a notificat autorității, fără întârziere, în termenul prevăzut, toate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 32ff din capitolul V din anexa XX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acest acord, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 40 din act și al articolului 7 din Acordul privind SEE.

               2.

               Să dispună ca Islanda să suporte cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Prezenta cerere se referă la nerespectarea de către Islanda, până cel târziu la data de 26 august 2013, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 26 iunie 2013 referitor la faptul că statul islandez nu a transpus în ordinea sa juridică națională Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive („actul”), conform dispoziției de la punctul 32ff din capitolul V din anexa XX la Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Islanda nu și-a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 40 din act și al articolului 7 din Acordul privind SEE, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a pune în aplicare actul în termenul prevăzut sau nu a notificat Autoritatea AELS de Supraveghere cu privire la aceste măsuri.


title: Cauza F-24/15: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 17 decembrie 2015 – Di Marzio/Consiliul (Funcție publică — Agent contractual — Grupa de funcții I — Recalificarea contractului ca contract de agent temporar pe perioadă nedeterminată cu gradul AST 3, AST 4 sau AST 5 sau ca contract de agent contractual pe perioadă nedeterminată din grupa de funcții III — Articolele 2, 3a, 3b, 80 și 88 din RAA — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere — Principiul bunei administrări — Obligația de solicitudine — Acțiune vădit nefondată — Articolul 81 din Regulamentul de procedură)

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/100

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 17 decembrie 2015 – Di Marzio/Consiliul
   (Cauza F-24/15) (1)

   ((Funcție publică - Agent contractual - Grupa de funcții I - Recalificarea contractului ca contract de agent temporar pe perioadă nedeterminată cu gradul AST 3, AST 4 sau AST 5 sau ca contract de agent contractual pe perioadă nedeterminată din grupa de funcții III - Articolele 2, 3a, 3b, 80 și 88 din RAA - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Principiul bunei administrări - Obligația de solicitudine - Acțiune vădit nefondată - Articolul 81 din Regulamentul de procedură))
   (2016/C 048/116)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Antony Di Marzio (Limelette, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: M. Bauer şi M. Veiga, agenţi)

      Obiectul

   Cererea de anulare a deciziei de respingere a cererii reclamantului prin care urmărea recalificarea contractului său de agent contractual din grupa de funcții I în contract de agent temporar sau, cu titlu subsidiar, în contract de agent contractul din grupa de funcții III, precum și cererea de daune interese pentru prejudiciul moral și material pe care pretinde că l-a suferit

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit nefondată.

               2)

               Domnul Di Marzio suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 127, 20.4.2015, p. 43.


title: Cauza T-180/15: Acțiune introdusă la 14 aprilie 2015 – Icap și alții/Comisia

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/30

         Acțiune introdusă la 14 aprilie 2015 – Icap și alții/Comisia
   (Cauza T-180/15)
   (2015/C 245/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Icap plc (Londra, Regatul Unit), Icap Management Services Ltd (Londra) și Icap New Zealand Ltd (Wellington, Noua Zeelandă) (reprezentanți: C. Riis-Madsen și S. Frank, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în tot sau în parte, a deciziei Comisiei din 4 februarie 2015, în cazul AT.39861 – Instrumente financiare derivate pe rata dobânzii la yeni – C(2015) 432 final;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea sau reducerea cuantumului amenzii aplicate;

               —

               în orice caz, obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și a altor costuri și cheltuieli efectuate de reclamante în legătură cu această cauză;

               —

               luarea oricărei alte măsuri pe care Tribunalul o va considera adecvată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe săvârșirea unor erori de fapt și de drept de către Comisie, atunci când a stabilit că băncile au avut un comportament care restrângea și/sau denatura concurența „prin obiect”.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unor erori de fapt și de drept de către pârâtă, atunci când a stabilit că presupusa facilitare de către reclamante a comportamentului băncilor a constituit o încălcare a legii concurenței, în sensul articolului 101 TFUE.

                           —

                           Potrivit reclamantelor, articolul 101 TFUE nu include comportamentul unui complice care nu ia parte la un acord care restrânge/denaturează concurența. Testul aplicat de Comisie a fost, în orice caz, incorect și acoperă o gamă de comportamente prea largă, care nu este suficient de strâns legată de comportamentul ilicit. Comportamentul reclamantelor se află în afara testului privind facilitarea adoptat de pârâtă. În special, reclamantele arată că constatarea potrivit căreia reclamantele au facilitat schimbul de informații dintre bănci este neîntemeiată în fapt și că pârâta nu indică nicio situație în care reclamantele ar fi facilitat asemenea schimburi. Potrivit reclamantelor, același lucru este valabil și în cazul analizării tranzacțiilor concertate. Cu privire la manipularea cotațiilor LIBPR privind yenul, Comisia ar fi constatat că numai una dintre cele două bănci cunoștea implicarea ICAP. Prin urmare, după cum susțin reclamantele, ICAP nu avea niciun rol de facilitare în ceea ce privește comportamentul băncilor. Mai mult decât atât, pentru acele încălcări comportamentul ilicit a început cu mult înainte ca ICAP să pornească presupusa facilitare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unor erori de fapt și de drept de către Comisie, atunci când a stabilit durata presupusei implicări a reclamantelor în încălcări.

                           —

                           Reclamantele arată că băncile erau părți participante la tranzacțiile cu instrumente financiare derivate pe rata dobânzii la yeni și, așadar, aveau cunoștință de poziția de tranzacționare și de interesele fiecăreia dintre ele. Prin urmare, potrivit reclamantelor, dovezile prezentate de Comisie în susținerea argumentului că ICAP avea cunoștință de încălcarea bilaterală sunt nesemnificative, vagi și înșelătoare. Mai mult decât atât, după cum susțin reclamantele, abordarea Comisiei presupune o cunoaștere și un comportament al reclamantelor până la finalul încălcării bilaterale a băncilor, fără a aduce vreo dovadă cu privire la cunoașterea continuă de către reclamante a încălcărilor băncii.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a principiului prezumției de nevinovăție și a principiului bunei administrări.

                           —

                           Potrivit reclamantelor, Comisia a efectuat o procedură de tranzacție hibridă, în urma căreia decizia de soluționare adoptată în decembrie 2013 a implicat ICAP, descriind detaliat rolul său de facilitator. Începând din acel moment, Comisia nu mai poate pretinde că nu este subiectivă în analizarea cazului ICAP.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe nerespectarea de către Comisie a Orientărilor privind calcularea amenzilor, pe încălcarea principiului egalității de tratament, pe încălcarea principiului proporționalității și pe încălcarea principiului securității juridice.

                           —

                           Reclamantele arată că Comisia a încălcat principiul securității juridice prin aplicarea unor amenzi care depășesc nivelul unor simple amenzi nominale. Aceasta ar constitui, de asemenea, o îndepărtare de la practica sa decizională. În plus, după cum susțin reclamantele, Comisia a încălcat Orientările sale privind calcularea amenzilor prin refuzul de a utiliza valoarea vânzărilor reclamantelor drept bază a amenzii, prin nespecificarea în mod adecvat a metodei sale de calculare a amenzii și prin nejustificarea acestei îndepărtări de la practica sa decizională anterioară. În plus, în opinia reclamantelor, Comisia a încălcat principiul egalității de tratament prin tratarea reclamantelor în mod diferit față de un alt broker acuzat de facilitare în împrejurări similare și în cadrul aceleiași încălcări. De asemenea, Comisia ar fi tratat în final în același mod reclamantele și băncile care au săvârșit încălcarea, deși reclamantele fuseseră acuzate numai de facilitare. Reclamantele susțin că, drept rezultat al acestui fapt, toate amenzile impuse sunt disproporționate și, în consecință, Comisia a încălcat principiul proporționalității.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a principiului „ne bis in idem”.


title: Cauza T-289/15: Acțiune introdusă la 2 iunie 2015 – Hamas/Consiliul

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/43

         Acțiune introdusă la 2 iunie 2015 – Hamas/Consiliul
   (Cauza T-289/15)
   (2015/C 245/52)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Hamas (Doha, Qatar) (reprezentant: L. Glock, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/521 a Consiliului din 26 martie 2015 de actualizare și de modificare a listei persoanelor, grupurilor și entităților care fac obiectul articolelor 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei 2014/483/PESC, în măsura în care este vizată Hamas (inclusiv Hamas-Izz al-Din al-Qassem);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/513 al Consiliului din 26 martie 2015 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 790/2014, în măsura în care este vizată Hamas (inclusiv Hamas-Izz al-Din al-Qassem);

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantă invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 1 alineatul (4) din Poziția comună 2001/931 (1), în măsura în care deciziile naționale invocate de Consiliu nu ar îndeplini condițiile impuse la articolul menționat pentru a putea fi considerate decizii luate de o autoritate competentă.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o eroare privind materialitatea faptelor, întrucât partea esențială a faptelor citate de Consiliu nu este susținută de nicio probă.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe o eroare de apreciere cu privire la caracterul terorist al organizației Hamas.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiul neingerinței care s-ar opune ca Hamas, care ar constitui o mișcare politică legală care a câștigat alegerile organizate în Palestina și care constituie nucleul guvernului palestinian, să poată fi calificată drept entitate teroristă.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare de către Consiliu.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantei, precum și al dreptului acesteia la o protecție jurisdicțională efectivă în cursul fazei naționale.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la proprietate, în măsura în care înghețarea fondurilor reclamantei ar constitui o atingere nejustificată adusă dreptului său de proprietate.

      (1)  Poziția comună a Consiliului din 27 decembrie 2001 privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului (JO L 344, p. 93, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 179).


title: Cauza C-333/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil de Prud’hommes de Caen (Franța) la 20 august 2009 — Sophie Noël/SCP Brouard Daude, lichidator în cadrul lichidării judiciare a Pronuptia Boutiques Province SA, Centre de Gestion et d'Étude AGS (C.G.E.A.) IDF Est

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil de Prud’hommes de Caen (Franța) la 20 august 2009 — Sophie Noël/SCP Brouard Daude, lichidator în cadrul lichidării judiciare a Pronuptia Boutiques Province SA, Centre de Gestion et d'Étude AGS (C.G.E.A.) IDF Est
   (Cauza C-333/09)
   2009/C 256/28
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil de Prud’hommes de Caen

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Sophie Noël

      Pârâți: SCP Brouard Daude, lichidator în cadrul lichidării judiciare a Pronuptia Boutiques Province SA, Centre de Gestion et d'Étude AGS (C.G.E.A.) IDF Est

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 14 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale intitulat „Interzicerea discriminării” prevede: „Exercitarea drepturilor si libertăților recunoscute de prezenta convenție trebuie să fie asigurată fără nicio deosebire bazată, în special, pe sex, rasă, culoare, limbă, religie, opinii politice sau orice alte opinii, origine națională sau socială, apartenență la o minoritate națională, avere, naștere sau orice altă situație.”
               Există o discriminare în sensul că ar exista o diferență de tratament între salariații concediați din motive economice, care au acceptat să beneficieze de o convenție de reîncadrare personalizată, a căror posibilitate de a contesta rezilierea contractului ar rămâne sub incidența regimului prescripției de cinci ani și salariații care au refuzat acest beneficiu, care ar intra sub incidența prescripției de un an prevăzute la articolul L.1235-7 din codul muncii?

               2.

               Articolul 26 din Pactul internațional cu privire la drepturile civile și politice din 16 decembrie 1966 — care nu este decât fundamentul articolului 14 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale — prevede: „Toate persoanele sunt egale în fața legii și au, fără discriminare, dreptul la o ocrotire egală din partea legii. În această privință legea trebuie să interzică orice discriminare și să garanteze tuturor persoanelor o ocrotire egală și eficace contra oricărei discriminări, în special de rasă, culoare, sex, limbă, religie, opinie politică sau orice altă opinie, origine națională sau socială, avere, naștere sau întemeiată pe orice altă împrejurare.”
               Astfel instanța franceză, în temeiul prevederilor articolului 55 din Constituția franceză din 4 octombrie 1958, trebuie să aplice prevederile articolului 26 din Pactul internațional cu privire la drepturile civile și politice din 16 decembrie 1966 și să înlăture dispozițiile discriminatorii ale articolului L. 1235-7 din Codul muncii care rezultă din simpla Lege nr. 2005-35 din 18 ianuarie 2005, ulterioară datei de 4 februarie 1981, data intrării în vigoare pe teritoriul național a pactului menționat?


title: Cauza T-351/15: Ordonanța Tribunalului din 20 ianuarie 2017 – Papapanagiotou/Parlamentul („Contracte de achiziții publice de produse — Procedură de cerere de ofertă — Mobilier de birou — Respingerea ofertei unui ofertant — Criterii de atribuire — Decizie de anulare a procedurii de cerere de ofertă — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/31

         Ordonanța Tribunalului din 20 ianuarie 2017 – Papapanagiotou/Parlamentul
   (Cauza T-351/15) (1)

   ((„Contracte de achiziții publice de produse - Procedură de cerere de ofertă - Mobilier de birou - Respingerea ofertei unui ofertant - Criterii de atribuire - Decizie de anulare a procedurii de cerere de ofertă - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2017/C 078/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Papapanagiotou AVEEA (Serres, Grecia) (reprezentanți: S. Pappas și I. Ioannidis, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: P. Biström și S. Toliušis, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea Deciziei D(2015)12887 a Parlamentului din 27 aprilie 2015, adoptată în cadrul procedurii de cerere de ofertă INLO.AO-2012-017-LUX-UAGBI-02 privind furnizarea de mobilier de birou (JO 2013/S 138-239094), prin care se respinge oferta depusă de Papapanagiotou.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra prezentei acțiuni.

               2)

               Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Papapanagiotou AVEEA.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza T-36/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Coats Holdings și Coats/Comisia Comunităților Europene ( Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a produselor de mercerie (ace) — Împărțirea pieței produselor — Împărțirea pieței geografice — Aprecierea probelor — Participarea la întâlniri — Acord tripartit — Amendă — Gravitatea și durata încălcării — Circumstanțe atenuante )

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/30

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Coats Holdings și Coats/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-36/05) (1)

   („Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a produselor de mercerie (ace) - Împărțirea pieței produselor - Împărțirea pieței geografice - Aprecierea probelor - Participarea la întâlniri - Acord tripartit - Amendă - Gravitatea și durata încălcării - Circumstanțe atenuante’)
   (2007/C 247/47)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: Coats Holdings Ltd (Uxbridge, Middlesex, Regatul Unit) și J & P Coats Ltd (Uxbridge) (reprezentanți: W. Sibree și C. Jeffs, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și K. Mojzesowicz, agenți)
   Obiectul
   În principal, o cerere de anulare a Deciziei C (2004) 4221 final a Comisiei din 26 octombrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (Cauza COMP/F-1/38.338 — PO/Needles) și, în subsidiar, o cerere de anulare sau de reducere a amenzii aplicate reclamantelor.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia C (2004) 4221 final a Comisiei din 26 octombrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (Cauza COMP/F-1/38.338 — PO/Needles) în măsura în care aceasta constată că reclamantele au încălcat articolul 81 alineatul (1) CE după data de 13 martie 1997.

               2)

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate reclamantelor la articolul 2 din decizie la 20 de milioane de euro.

               3)

               Respinge acțiunea în ceea ce privește celelalte capete de cerere.

               4)

               Reclamantele suportă două treimi din propriile cheltuieli de judecată și două treimi din cheltuielile efectuate de Comisie, aceasta din urmă suportând o treime din propriile cheltuieli și o treime din cheltuielile de judecată efectuate de reclamante.

      (1)  JO C 93, 16.4.2005.


title: Cauza F-30/09: Acțiune introdusă la 31 martie 2009 — Chaouch/Comisia

text:
               6.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/21

         Acțiune introdusă la 31 martie 2009 — Chaouch/Comisia
   (Cauza F-30/09)
   2009/C 129/37
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Dhikra Chaouch (Oetrange, Luxemburg) (reprezentanți: F. Moyse și A. Salerno, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei AIPN de a nu acorda reclamantei indemnizația de instalare

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea încălcării articolului 5 din anexa VII la Statut coroborat cu articolul 20 și, în consecință, anularea Deciziei AIPN din 2 iulie 2008 și din 8 decembrie 2008;

               —

               recunoașterea dreptului reclamantei la indemnizația de instalare prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din anexa VII la Statut majorată cu dobânzi de întârziere începând cu data la care aceasta era datorată și până la data plății efective, la nivelul stabilit de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinațare și aplicabil în perioada în cauză, majorat cu două puncte;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-346/10: Ordonanța Tribunalului din 21 septembrie 2011 — Borax Europe/ECHA ( Acțiune în anulare — REACH — Identificarea acidului boric și a tetraboratului de disodiu, anhidru drept substanțe care prezintă motive de îngrijorare deosebită — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate )

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/23

         Ordonanța Tribunalului din 21 septembrie 2011 — Borax Europe/ECHA
   (Cauza T-346/10) (1)

   (Acțiune în anulare - REACH - Identificarea acidului boric și a tetraboratului de disodiu, anhidru drept substanțe care prezintă motive de îngrijorare deosebită - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate)
   2011/C 340/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Borax Europe Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: K. Nordlander, avocat, și H. Pearson, solicitor)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanți: M. Heikkilä și W. Broere, agenți, asistați de J. Stuyck și de A.-M. Vandromme, avocați)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver și E. Manhaeve, agenți, asistați de K. Sawyer, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei ECHA, publicată la 18 iunie 2010, privind identificarea acidului boric (CE nr. 233-139-2) și a tetraboratului de disodiu, anhidru (CE nr. 215-540-4) drept substanțe care îndeplinesc criteriile prevăzute la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3) și care include aceste substanțe pe lista substanțelor candidate la o eventuală includere în anexa XIV la regulamentul menționat, în conformitate cu articolul 59 din acest regulament

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Borax Europe Ltd la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA).

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 288, 23.10.2010.


title: Cauza F-44/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 8 octombrie 2008 — Barbin/Parlamentul European (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Procedura de atribuire a punctelor de merit în cadrul Parlamentului European — Nelegalitatea instrucțiunilor care reglementează această procedură — Analiză comparativă a meritelor)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/56

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 8 octombrie 2008 — Barbin/Parlamentul European
   (Cauza F-44/07) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Procedura de atribuire a punctelor de merit în cadrul Parlamentului European - Nelegalitatea instrucțiunilor care reglementează această procedură - Analiză comparativă a meritelor)
   (2008/C 313/101)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Florence Barbin (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: A. Lukošiūtė și R. Ignătescu, ulterior C. Burgos, A. Lukošiūtė și R. Ignătescu, agenți)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea Deciziei din 16 octombrie 2006 prin care i s-a acordat reclamantei un punct de merit pentru exercițiul de promovare 2005 și, pe de altă parte, declararea nelegalității punctului I.2 litera (c) din „Măsurile de aplicare privind atribuirea punctelor de merit și promovarea” ale Parlamentului European din 10 mai 2006.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 155, 7.7.2007, p. 45.


title: Cauza C-217/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundespatentgericht (Germania) la 24 aprilie 2013 — Oberbank AG/Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundespatentgericht (Germania) la 24 aprilie 2013 — Oberbank AG/Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.
   (Cauza C-217/13)
   2013/C 189/17
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundespatentgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Oberbank AG

      Pârâtă: Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.

      Intervenientă: Deutsches Patent- und Markenamt

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 3 alineatele (1) și (3) din directivă (1) se opune unei interpretări a dreptului național conform căreia în cazul unei mărci de culoare abstracte (în speță: roșu HKS 13), revendicată pentru serviciile din sectorul financiar, pentru a se putea prezuma că marca va putea dobândi caracter distinctiv prin utilizare, în urma unui sondaj de opinie trebuie să rezulte un grad de recunoaștere a mărcii de 70 %?

               2.

               Articolul 3 alineatul (3) prima teză din directivă trebuie interpretat în sensul că este relevant momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii — iar nu momentul înregistrării mărcii — chiar și în cazul în care în cadrul apărării împotriva unei cereri de anulare titularul mărcii invocă faptul că respectiva marcă a dobândit caracter distinctiv prin utilizare după mai mult de trei ani de la depunerea cererii de înregistrare, însă înainte de a fi fost înregistrată?

               3.

               În cazul în care momentul depunerii cererii de înregistrare este relevant și în condițiile de mai sus:
               Marca trebuie declarată nulă în cazul în care nu s-a stabilit și nici nu mai există posibilitatea de a se stabili dacă la data cererii de înregistrare marca a dobândit caracter distinctiv prin utilizare? Sau, în vederea anulării mărcii, este necesar ca autorul cererii de anulare să dovedească faptul că la momentul depunerii cererii de înregistrare marca nu dobândise caracter distinctiv prin utilizare?

      (1)  Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 299, p. 25).


title: Cauza C-278/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 6 iunie 2014 – SC Enterprise Focused Solutions SRL/Spitalul Județean de Urgență Alba Iulia

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 6 iunie 2014 – SC Enterprise Focused Solutions SRL/Spitalul Județean de Urgență Alba Iulia
   (Cauza C-278/14)
   2014/C 303/22
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamantă: SC Enterprise Focused Solutions SRL

      Pârât: Spitalul Județean de Urgență Alba Iulia

      Întrebarea preliminară

   Articolul 23 alineatul (8) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 (1) poate fi interpretat în sensul că, atunci când autoritatea contractantă definește specificațiile tehnice ale produsului ce face obiectul contractului prin trimitere la o anumită marcă comercială, caracteristicile produsului echivalent ofertat trebuie raportate doar la specificațiile tehnice ale produselor aflate în producție sau pot fi raportate și la produsele existente pe piață, dar a căror producție a încetat?

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza T-531/13: Ordonanța Tribunalului din 28 ianuarie 2015 – Kicks Kosmetikkedjan/OAPI – Kik Textilien (KICKS) („Marcă comunitară – Opoziție – Retragerea opoziției – Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               30.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/27

      Ordonanța Tribunalului din 28 ianuarie 2015 – Kicks Kosmetikkedjan/OAPI – Kik Textilien (KICKS)
      (Cauza T-531/13) (1)

      ((„Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului”))
      (2015/C 107/36)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Kicks Kosmetikkedjan AB (Stockholm, Suedia) (reprezentant: K. Strömholm, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: I. Harrington, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Kik Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Germania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 25 iulie 2013 (cauza R 992/2012-4) privind o procedură de opoziție între Kik Textilien und Non-Food GmbH și Kicks Kosmetikkedjan AB

         Dispozitivul

                  1)

                  Constată că nu este necesară pronunțarea asupra fondului cauzei.

                  2)

                  Reclamanta și cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de pârât.

         (1)  JO C 359, 7.12.2013.


title: Cauza C-318/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Belgia) — Société d’investissement pour l’agriculture tropicale SA (SIAT)/État belge (Libera prestare a serviciilor — Legislație fiscală — Deducere cu titlu de cheltuieli profesionale a cheltuielilor efectuate pentru remunerarea unor prestări de servicii — Cheltuieli efectuate pentru remunerarea unui prestator de servicii stabilit într-un alt stat membru în care nu este supus impozitului pe venit sau în care este supus unui regim de impozitare considerabil mai avantajos — Deductibilitate supusă obligației de a face dovada caracterului real și sincer al prestației, precum și a caracterului normal al remunerației aferente acesteia — Obstacol — Justificare — Luptă împotriva fraudei și a evaziunii fiscale — Eficacitatea controalelor fiscale — Repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre — Proporționalitate)

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Belgia) — Société d’investissement pour l’agriculture tropicale SA (SIAT)/État belge
   (Cauza C-318/10) (1)

   (Libera prestare a serviciilor - Legislație fiscală - Deducere cu titlu de cheltuieli profesionale a cheltuielilor efectuate pentru remunerarea unor prestări de servicii - Cheltuieli efectuate pentru remunerarea unui prestator de servicii stabilit într-un alt stat membru în care nu este supus impozitului pe venit sau în care este supus unui regim de impozitare considerabil mai avantajos - Deductibilitate supusă obligației de a face dovada caracterului real și sincer al prestației, precum și a caracterului normal al remunerației aferente acesteia - Obstacol - Justificare - Luptă împotriva fraudei și a evaziunii fiscale - Eficacitatea controalelor fiscale - Repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre - Proporționalitate)
   2012/C 287/03
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Société d’investissement pour l’agriculture tropicale SA (SIAT)

      Pârât: État belge

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour de cassation — Interpretarea articolului 49 CE — Legislație fiscală care autorizează deducerea cheltuielilor profesionale efectuate de un contribuabil rezident, însă nu autorizează deducerea unor asemenea cheltuieli atunci când contribuabilul este rezident sau are sediul într-un alt stat membru în care nu este supus impozitului pe venit sau în care este supus acestui impozit într-un regim de impozitare mult mai avantajos — Obstacol în calea liberei prestări a serviciilor

      Dispozitivul

   Articolul 49 CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru precum cea din acțiunea principală, în temeiul căreia remunerațiile pentru prestările de servicii plătite de un contribuabil rezident unei societăți nerezidente nu sunt considerate cheltuieli profesionale deductibile atunci când aceasta din urmă nu este supusă, în statul membru în care este stabilită, unui impozit pe venit sau este supusă, pentru veniturile vizate, unui regim de impozitare considerabil mai avantajos decât cel care se aplică acestor venituri în primul stat membru, cu excepția cazului în care contribuabilul justifică că acestea corespund unor operațiuni reale și sincere și că nu depășesc limitele normale, în timp ce, potrivit normei generale, astfel de remunerații sunt deductibile cu titlu de cheltuieli profesionale atunci când sunt necesare în vederea dobândirii sau a menținerii veniturilor impozabile și când existența reală și cuantumul acestora sunt justificate de contribuabil.

      (1)  JO C 246, 11.9.2010.


title: Cauza T-514/13: Acțiune introdusă la 23 septembrie 2013 — AgriCapital/OAPI — agri.capital (AGRI.CAPITAL)

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/18

         Acțiune introdusă la 23 septembrie 2013 — AgriCapital/OAPI — agri.capital (AGRI.CAPITAL)
   (Cauza T-514/13)
   2013/C 352/34
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: AgriCapital Corp. (New York, Statele Unite) (reprezentanți: P. Meyer și M. Gramsch, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: agri.capital GmbH (Münster, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 iulie 2013, dată în cauza R 2236/2012-2;

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca verbală „AGRI.CAPITAL” pentru produse și servicii din clasele 4, 7, 35-37, 39, 40, 42 și 45 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8 341 323

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca verbală comunitară „AgriCapital” înregistrată sub nr. 6 192 322 pentru servicii din clasa 36 și marca verbală comunitară „AGRICAPITAL” înregistrată sub nr 4 589 339 pentru servicii din clasa 36

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară.