title: Cauza C-312/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Anotato Dikastirio (Cipru) la 5 august 2009 — Giorgos Michalias/Christina A. Ioannou-Michalia

text:
               10.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 244/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Anotato Dikastirio (Cipru) la 5 august 2009 — Giorgos Michalias/Christina A. Ioannou-Michalia
   (Cauza C-312/09)
   2009/C 244/04
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Anotato Dikastirio Kyprou (Curtea Supremă din Cipru)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Giorgos Michalias

      Pârâtă: Christina A. Ioannou-Michalia

      Întrebările preliminare

   „În vederea unei corecte interpretări și aplicări a articolului 2 alineatul (1) și a articolelor 42 și 46 din Regulamentul (CE) nr. 1347/2000, instanțele unui stat membru al Uniunii Europene (Cipru) sunt competente să statueze în cadrul

               (a)

               unei proceduri de divorț declanșate de un soț în fața instanțelor statului X (în speță, Cipru) în aprilie 2003, după intrarea în vigoare a regulamentului la 1 martie 2001, însă înainte ca acest stat (Cipru) să devină membru la 1 mai 2004, și

               (b)

               unei proceduri de divorț declanșate de celălalt soț după 1 mai 2004 în fața instanțelor unui alt stat (în speță, Regatul Unit), care a fost stat membru în toată perioada relevantă,
               în condițiile în care ambii soți au avut, în toată perioada relevantă, reședința stabilă în statul Y (în speță, regatul Unit),
               iar ambii soți au fost, în toată perioada relevantă, cetățeni ai statului X (în speță, Cipru)?”


title: Cauza C-160/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Germania) la 2 aprilie 2010 — Peter Köhler/Land Hessen

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/26

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Germania) la 2 aprilie 2010 — Peter Köhler/Land Hessen
      (Cauza C-160/10)
      (2010/C 161/35)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Germania)

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Peter Köhler

         Pârât: Land Hessen

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Dispozițiile din Hessisches Beamtengesetz (Legea landului Hessen privind funcționarii publici) referitoare la limita de vârstă obligatorie în principiu pentru pensionarea funcționarilor se întemeiază pe un obiectiv de interes general în conformitate cu criteriile existente în dreptul Uniunii?
                  În această privință, se ridică mai ales următoarele întrebări:

                              Care sunt cerințele specifice pe care un astfel de obiectiv de interes general trebuie să le îndeplinească din punctul de vedere al dreptului Uniunii? Care ar fi celelalte aspecte pe care instanța de trimitere ar trebui să le examineze pentru a clarifica situația de fapt?

                              Interesul de a economisi resursele bugetare și de a limita costurile privind resursele umane — în speță, prin evitarea de noi recrutări și prin reducerea în acest fel a cheltuielilor de personal — constituie un obiectiv legitim în sensul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE (1)?

                              Obiectivul unui angajator public de a planifica într-o anumită măsură plecările definitive ale funcționarilor poate fi considerat un obiectiv legitim de interes general, inclusiv atunci când fiecare angajator public căruia i se aplică Hessisches Beamtengesetz sau Beamtenstatusgesetz (Statutul funcționarilor) poate elabora și aplica propriile concepte de management al resurselor umane?

                              Interesul de a avea o „repartizare convenabilă pe categorii de vârstă” sau o „structură convenabilă a grupelor de vârstă” poate constitui un obiectiv de interes general, în pofida faptului că nu există în această privință norme generale sau dispoziții legale referitoare la ceea ce ar putea constitui o repartizare categorii de vârstă sau structură a grupelor de vârstă?

                              Crearea unor condiții de promovare pentru funcționarii deja angajați poate fi considerată un obiectiv legitim de interes general în sensul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE?

                              În măsura în care urmăresc evitarea litigiilor cu angajații mai în vârstă cu privire la capacitatea acestora de a-și mai exercita funcțiile, dispozițiile privind limita de vârstă urmăresc un obiectiv legitim de interes general?

                              Interesul general prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE presupune un concept de politică de ocupare a forței de muncă care nu se limitează la angajatorii publici și/sau privați individuali? În cazul unui răspuns afirmativ, care trebuie să fie gradul de uniformitate și de obligativitate al acestui concept?

                              Ar putea de fapt angajatorii publici și/sau privați individuali să urmărească obiective de interes general pentru categorii de angajați, limitate în speță la funcționarii cărora li se aplică Hessisches Beamtengesetz, în temeiul unor dispoziții privind limita de vârstă cu un domeniu de aplicare atât de restrâns?

                              În ce condiții poate fi considerat de interes general, potrivit articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE, obiectivul — legitim, dar nu obligatoriu — urmărit de angajatorii individuali de a ocupa prin noi recrutări, eventual după promovarea angajaților aflați deja în serviciu, posturile eliberate prin pensionare? În afara declarațiilor cu caracter general potrivit cărora reglementarea urmărește acest obiectiv, interesul general trebuie să decurgă și din statistici sau din alte constatări din care să se poată deduce că acest obiectiv este suficient de serios și că poate fi realizat în mod concret?

                  2.

                  Ce condiții trebuie să fie îndeplinite pentru ca o limită de vârstă în sensul Hessisches Beamtengesetz să fie adecvată și aptă să realizeze obiectivul urmărit?
                  Sunt necesare analize mai detaliate pentru a determina raportul dintre numărul — previzibil — de funcționari care doresc să continue să lucreze după atingerea limitei de vârstă și numărul celor care, la atingerea limitei de vârstă, primesc o pensie întreagă și care, în consecință, doresc în mod cert să părăsească serviciul? În această situație, nu ar trebui să se acorde prioritate pensionărilor la cerere față de pensionările din oficiu, în măsura în care prin reducerea cuantumului pensiei, dacă este acordată înainte de atingerea vârstei legale, se evită supraîncărcarea bugetului de pensii și, prin aceasta, costurile aferente privind resursele umane (pensionarea la cerere reprezentând, față de cea din oficiu, un regim mai adecvat și, în practică, cu nimic mai prejos aptă să realizeze obiectivul urmărit)?
                  Poate fi adecvat și necesar să se întrerupă în mod automat, pe baza unei prezumții irefragabile de lipsă a capacității de îndeplinire a atribuțiilor, raportul de serviciu al funcționarilor care au împlinit o anumită vârstă înaintată, în speță 65 de ani?
                  Este adecvat ca menținerea în funcție, posibilă în sine, în orice caz, până la împlinirea vârstei de 68 de ani, să depindă exclusiv de interesele speciale ale angajatorului public, iar în lipsa unor astfel de interese să se înceteze raportul de muncă, fără să existe vreo posibilitate juridică de reintegrare în funcție?
                  Atunci când o dispoziție privind limita de vârstă care, în loc să se limiteze, în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Directiva 2000/78/CE, să prevadă condițiile de obținere a unei pensii integrale, conduce la pensionarea din oficiu, trebuie să se considere că această dispoziție afectează într-o măsură nejustificată interesele persoanelor mai în vârstă, în raport cu cele ale persoanelor mai tinere, interese care, în principiu, nu sunt mai importante?
                  Dacă obiectivul de a facilita recrutările și/sau promovările este considerat legitim, care sunt în fapt cerințele specifice care trebuie îndeplinite pentru a demonstra în ce măsură sunt exploatate cu adevărat toate posibilitățile corespunzătoare, de oricare angajator public individual care aplică limita de vârstă sau de toți angajatorii publici cărora li se aplică reglementarea legală, care fac sau nu fac parte din piața generală a forței de muncă?
                  Având în vedere lacunele de ordin demografic deja perceptibile pe piața forței de muncă și apariția iminentă a unui necesar de personal cu diverse calificări, inclusiv în serviciul public federal și al landurilor, este adecvat și necesar ca funcționarii apți de muncă care doresc să își continue activitatea să fie obligați să părăsească funcția publică, în pofida apariției unei necesități considerabile de personal, pe care piața forței de muncă nu va fi cu adevărat în măsură să o acopere? Sunt necesare în această privință date privind fiecare sector al pieței forței de muncă, care ar trebui eventual colectate ulterior?

                  3.

                  Care sunt cerințele de coerență pe care trebuie să le îndeplinească dispozițiile privind limita de vârstă prevăzute de legislația landului Hessen și, eventual, legislația germană la nivel federal?
                  Se poate considera că nu există o contradicție între articolul 50 alineatul 1 și articolul 50 alineatul 3 din Hessisches Beamtengesetz, atât timp cât prelungirea raportului de muncă peste limita de vârstă depinde în mod exclusiv de interesele angajatorului public?
                  Este posibil, eventual, să se interpreteze articolul 50 alineatul 3 din Hessisches Beamtengesetz în conformitate cu directiva în sensul că, pentru evitarea unei discriminări neadecvate pe motiv de vârstă, trebuie întotdeauna prelungit raportul de muncă în cazul în care nu există motive de serviciu care să împiedice acest lucru? Care sunt cerințele pe care ar trebui să le îndeplinească un astfel de motiv de serviciu? Trebuie să se prezume în această privință că interesele de serviciu impun menținerea raportului de muncă, atunci când, în caz contrar, s-ar ajunge la o discriminare nejustificabilă pe motive de vârstă?
                  În ce mod ar putea o astfel de interpretare a articolului 50 alineatul 3 din Hessisches Beamtengesetz să permită continuarea sau reînnoirea statutului de funcționar a reclamantului, în pofida faptului că acesta a pierdut între timp calitatea respectivă? Este necesar ca în această ipoteză să fie înlăturată aplicarea articolului 50 alineatul 1 din Hessisches Beamtengesetz, în orice caz, până la împlinirea vârstei de 68 de ani?
                  Este adecvat și necesar, pe de o parte, să se împiedice pensionările la cerere începând de la împlinirea vârstei de 60 de ani și, respectiv, de 63 de ani, printr-o reducere durabilă a cuantumului pensiei, iar, pe de altă parte, să se excludă prelungirea, la cerere, a raportului de muncă după împlinirea vârstei de 65 de ani, cu excepția cazului în care angajatorul public manifestă în mod excepțional un interes special pentru această prelungire?
                  Existența unor dispoziții mai avantajoase pentru persoanele mai în vârstă cu normă parțială, pe de o parte, și pentru funcționarii angajați pe durată determinată, pe de altă parte, înlătură caracterul adecvat și necesar al limitei de vârstă prevăzute la articolul 50 alineatul 1 din Hessisches Beamtengesetz?
                  Cum trebuie apreciate, din punctul de vedere al coerenței, diferitele reglementări din dreptul funcției publice, din dreptul muncii și din dreptul securității sociale care, pe de o parte, urmăresc o majorare durabilă a vârstei care conferă dreptul la pensie integrală, și, pe de altă parte, interzic concedierea motivată de împlinirea vârstei prevăzute pentru pensionarea normală pentru limită de vârstă impunând încetarea raportului de muncă pentru persoanele care au împlinit această vârstă?
                  Are vreo importanță, din punctul de vedere al coerenței, faptul că o majorare progresivă a limitelor de vârstă în domeniul securității sociale și al funcției publice a statului federal și a anumitor landuri servește în primul rând interesul salariaților de a li se aplica cât mai târziu posibil condiții mai stricte de obținere a unei pensii integrale pentru limită de vârstă în sectorul public sau privat? Aceste întrebări trebuie considerate lipsite de relevanță întrucât nu există încă, pentru funcționarii cărora li se aplică Hessisches Beamtengesetz, o majorare a limitei de vârstă, deși această creștere este iminentă pentru agenții contractuali?

         (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza C-305/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Satu Mare (România) la data de 25 iunie 2014 – Sergiu Lucian Băbășan/Inspectoratul Județean de Poliție Satu Mare

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Satu Mare (România) la data de 25 iunie 2014 – Sergiu Lucian Băbășan/Inspectoratul Județean de Poliție Satu Mare
   (Cauza C-305/14)
   2014/C 329/02
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Tribunalul Satu Mare

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamant: Sergiu Lucian Băbășan

      Pârât: Inspectoratul Județean de Poliție Satu Mare

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile articolului 6 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană raportat la articolul 11 alineatul (1) și articolul 12 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale se aplică direct și pe teritoriul României cu privire la cetățeni ai Uniunii sau nu?

               2)

               Dispozițiile articolului 6 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană r[a]portat la articolul 11 alineatul (1) și articolul 12 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretate în sensul că îngăduie constrângerea cetățenilor Uniunii la conformarea cu stipulații legale din dreptul domestic al statelor membre, precum normele imperative ale Legii române [nr.] 60/1991 la articolul 12 alineatul (1) coroborate cu sancțiunile prevăzute de articolul 26 alineatul (1) litera a) ale aceluiași act normativ, privind organizarea și desfășurarea adunărilor publice?


title: Cauza T-440/17: Acțiune introdusă la 4 iulie 2017 – Arca Capital Bohemia/Comisia

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/25

         Acțiune introdusă la 4 iulie 2017 – Arca Capital Bohemia/Comisia
   (Cauza T-440/17)
   (2017/C 347/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Arca Capital Bohemia a.s. (Praga, Republica Cehă) (reprezentant: M. Nedelka, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei nr. COMP/D3/PB/2017/026659 a Comisiei din 15 martie 2017 de respingere a cererii de acces la documente formulată în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 (1) privind cauza COMP/SA.17006 – C 27/04 (ex CZ 49/03) – Agrobanka Praha a.s. și GE Capital Bank a.s;

               —

               anularea Deciziei nr. C(2017) 3130 final a Comisiei din 4 mai 2017 de confirmare a Deciziei nr. COMP/D3/PB/2017/026659 din 15 martie 2017;

               —

               obligarea Comisiei să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a excepțiilor prevăzute la articolul 4 alineatul (2) prima și a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001.

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că pârâta a aplicat în mod eronat jurisprudența relevantă care, în opinia sa, nu se aplică situațiilor în care dosarul administrativ a fost închis. De asemenea, în cauzele referitoare la ajutoare de stat, există un interes public foarte important pentru obținerea a cât mai multe informații posibil în vederea controlării organismelor de stat, iar argumentele întemeiate pe interesele comerciale ar trebui să facă obiectul unor considerații diferite de cele aplicabile în cauzele de fuziuni și înțelegeri.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe existența unui interes public superior pentru divulgare.

                           —

                           În această privință, reclamanta invocă argumente referitoare la rațiunea pe care se întemeiază privatizarea băncii în discuție și la stabilitatea sectorului bancar ceh.

      (1)  JO L 145, p. 43.


title: Cauza T-118/08: Acțiune introdusă la 13 martie 2008 — Actega Terra/OAPI (TERRAEFFEKT matt & gloss)

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/42

         Acțiune introdusă la 13 martie 2008 — Actega Terra/OAPI (TERRAEFFEKT matt & gloss)
   (Cauza T-118/08)
   (2008/C 107/71)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Actega Terra GmbH (Lehrte, Germania) (reprezentant: A. Andorfer-Erhard, Rechtsanwältin)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 7 ianuarie 2008, cauza R 1467/2007-1;

               —

               constatarea faptului că articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94 nu se opune înregistrării mărcii comunitare solicitate TERRAEFFEKT matt & gloss (nr. 5 454 517) pentru produse din clasa 2 „lacuri, în special pentru industria grafică; toate produsele menționate anterior, utilizate în alte domenii decât cel al construcțiilor”;

               —

               în subsidiar, limitarea cererii de înregistrare a mărcii comunitare (nr. 5 454 517) la următoarea categorie de produse:

         „clasa 2: lac, cu proprietatea de a permite la aplicarea pe un fundal, în funcție de caracteristicile acestuia, obținerea unei suprafețe mate sau lucioase, în special în industria grafică; toate produsele menționate anterior, utilizate în alte domenii decât cel al construcțiilor”
   și constatarea faptului că articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94 nu se opune înregistrării mărcii solicitate;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „TERRAEFFEKT matt & gloss” pentru produse din clasa 2 (nr. 5 454 517).

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât marca solicitată are caracterul distinctiv necesar și nu este exclusiv descriptivă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza F-103/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 noiembrie 2013 — Doyle/Europol (Funcție publică — Personal al Europol — Neînnoirea unui contract — Refuzul acordării unui contract pe durată nedeterminată — Anulare de către Tribunal — Executarea hotărârii Tribunalului)

text:
               21.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 377/21

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 noiembrie 2013 — Doyle/Europol
   (Cauza F-103/12) (1)

   (Funcție publică - Personal al Europol - Neînnoirea unui contract - Refuzul acordării unui contract pe durată nedeterminată - Anulare de către Tribunal - Executarea hotărârii Tribunalului)
   2013/C 377/48
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Margaret Doyle (Noordwijkerhout, Țările de Jos) (reprezentanți: W. J. Dammingh și N. D. Dane, avocați)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (reprezentanți: D. Neumann și D. El Khoury, agenți, B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Europol, adoptată pentru punerea în executare a Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 29 iunie 2010, pronunțată în cauza Doyle/Europol, F-37/09, prin care Europol a acordat reclamantei o sumă forfetară pentru compensarea prejudiciului cauzat acesteia prin decizia anulată prin hotărârea menționată

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia din 28 noiembrie 2011 prin care Oficiul European de Poliție a acordat doamnei Doyle suma de 3 000 euro în vederea punerii în executare a Hotărârii Tribunalului din 29 iunie 2010, Doyle/Europol (F-37/09).

               2.

               Oficiul European de Poliție suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de doamna Doyle.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013, p. 70.


title: Cauza C-18/12: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — Město Žamberk/Finanční ředitelství v Hradci Králové, devenită Odvolací finanční ředitelství [Fiscalitate — TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolul 132 alineatul (1) litera (m) — Scutire — Prestări de servicii strâns legate de sport și de educația fizică — Practicarea unor activități sportive în mod neorganizat și nesistematic — Parc acvatic municipal]

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/18

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — Město Žamberk/Finanční ředitelství v Hradci Králové, devenită Odvolací finanční ředitelství
   (Cauza C-18/12) (1)

   (Fiscalitate - TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolul 132 alineatul (1) litera (m) - Scutire - Prestări de servicii strâns legate de sport și de educația fizică - Practicarea unor activități sportive în mod neorganizat și nesistematic - Parc acvatic municipal)
   2013/C 114/25
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Město Žamberk

      Pârâtă: Finanční ředitelství v Hradci Králové, devenită Odvolací finanční ředitelství

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Nejvyšší správní soud — Interpretarea art. 132 alin. (1) lit. (m) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembre 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Scutiri — Prestații de servicii care au o strânsă legătură cu practicarea unui sport sau a educației fizice — Practicarea eventuală și nesistematică a activităților sportive de recreere pe un sit de scăldat (un parc acvatic) gestionat de municipalitate și dispunând de instalații pentru aceste activități.

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 132 alineatul (1) litera (m) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că activitățile sportive cu caracter neorganizat, nesistematic și care nu au drept scop participarea la competiții sportive pot fi considerate drept practicare a sportului în sensul acestei dispoziții.

               2.

               Articolul 132 alineatul (1) litera (m) din Directiva 2006/112/CE trebuie interpretat în sensul că accesul la un parc acvatic care oferă vizitatorilor posibilitatea de a practica activități sportive, pe lângă alte tipuri de activități de destindere sau de recreere, poate fi considerat o prestare de servicii strâns legată de sport. Revine instanței de trimitere să stabilească dacă, în lumina elementelor de interpretare furnizate de Curte în prezenta hotărâre și având în vedere împrejurările speciale ale cauzei principale, această situație se regăsește în speță.

      (1)  JO C 98, 31.3.2012.


title: Cauze conexate C-53/13 și C-80/13: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský soud v Ostravě, Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – Strojírny Prostějov a.s. (C-53/13), ACO Industries Tábor s.r.o. (C-80/13)/Odvolací finanční ředitelství (Libera prestare a serviciilor — Agenție de muncă temporară — Detașarea de lucrători de către o agenție cu sediul în alt stat membru — Restricţie — Întreprindere care utilizează forță de muncă — Reținere la sursă a impozitului aferent venitului acestor lucrători — Obligație — Plată la bugetul de stat — Obligație — Situația lucrătorilor detașați de o agenție națională — Lipsa unor astfel de obligații)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/10

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský soud v Ostravě, Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – Strojírny Prostějov a.s. (C-53/13), ACO Industries Tábor s.r.o. (C-80/13)/Odvolací finanční ředitelství
   (Cauze conexate C-53/13 și C-80/13) (1)

   ((Libera prestare a serviciilor - Agenție de muncă temporară - Detașarea de lucrători de către o agenție cu sediul în alt stat membru - Restricţie - Întreprindere care utilizează forță de muncă - Reținere la sursă a impozitului aferent venitului acestor lucrători - Obligație - Plată la bugetul de stat - Obligație - Situația lucrătorilor detașați de o agenție națională - Lipsa unor astfel de obligații))
   2014/C 282/13
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Krajský soud v Ostravě, Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Strojírny Prostějov a.s. (C-53/13), ACO Industries Tábor s.r.o. (C-80/13)

      Pârâtă: Odvolací finanční ředitelství

      Dispozitivul

   Articolul 56 TFUE se opune unei reglementări precum cea în discuție în litigiile principale, în temeiul căreia societățile cu sediul într-un prim stat membru care recurg la serviciile unor lucrători angajați și detașați de agenții de muncă temporară cu sediul într-un al doilea stat membru, dar care își desfășoară activitatea în primul stat membru menționat prin intermediul unei sucursale, sunt obligate să rețină la sursă și să plătească primului stat un avans asupra impozitului pe venitul datorat de lucrătorii respectivi, în timp ce această obligație nu este prevăzută pentru societățile cu sediul în primul stat care utilizează serviciile unor agenții de muncă temporară cu sediul în același stat.

      (1)  JO C 141, 18.5.2013

      JO C 147, 25.5.2013.


title: Cauza T-208/08: Acțiune introdusă la 4 iunie 2008 — Gosselin World Wide Moving NV/Comisia Comunităților Europene

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/45

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2008 — Gosselin World Wide Moving NV/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-208/08)
   (2008/C 223/78)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Gosselin World Wide Moving NV (Deurne, Belgia) (reprezentanți: F. Wijckmans, advocaat, S. De Keer, avocate)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C(2008) 926 final a Comisiei din 11 martie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/38543 — Servicii internaționale de mutare), comunicată reclamantei la 25 martie 2008, în măsura în care se aplică reclamantei;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 1 din decizie, în măsura în care se aplică reclamantei și în măsura în care se constată o încălcare continuă săvârșită de reclamantă în perioada 31 ianuarie 1992-18 septembrie 2002, precum și reducerea amenzii aplicate reclamantei prin articolul 2, în conformitate cu modificarea duratei încălcării;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 2 litera (e) din decizie, în măsura în care aplică reclamantei, pentru argumentele invocate în al doilea și/sau în al treilea motiv, precum și reducerea corespunzătoare a amenzii aplicate reclamantei prin articolul 2;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin intermediul primului motiv, reclamanta susține că decizia încalcă articolul 81 CE. Prin intermediul primului aspect al acestui motiv, reclamanta susține că nu s-a dovedit de către Comisie că fapta care putea să-i fie imputată trebuie calificată drept o restrângere sensibilă a concurenței în sensul articolului 81 CE. Prin intermediul celui de al doilea aspect, reclamanta susține că nu s-a dovedit de către Comisie că acordul la care ar fi participat este susceptibil să aducă atingere în mod considerabil comerțului între statele membre.
   În subsidiar, prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că decizia a încălcat articolul 23 din Regulamentul nr. 1/2003 (1), articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17/62 (2) și Orientările privind calcularea amenzilor (3). Comisia a încălcat aceste dispoziții în ceea ce privește stabilirea gravității încălcării și a duratei încălcării, stabilirea valorii aferente vânzărilor care au stat la baza stabilirii cuantumului de bază al amenzii și, în sfârșit, în cadrul calculării amenzii, Comisia nu a luat în considerare circumstanțele atenuante referitoare la reclamantă.
   În subsidiar, prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că a fost încălcat principiul egalității de tratament, în special în ceea ce privește stabilirea gravității încălcării și a valorii aferente vânzărilor care au fost avute în vedere la calcularea amenzii.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Regulamentul nr. 17, primul regulament de punere în aplicare a articolelor 85 și 86 din tratat (JO 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3).

      (3)  Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (Text cu relevanță pentru SEE) (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială 08/vol. 4, p. 264).


title: Cauza T-339/10: Acțiune introdusă la 9 august 2010 — Cosepuri/EFSA

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/47

      Acțiune introdusă la 9 august 2010 — Cosepuri/EFSA
      (Cauza T-339/10)
      ()
      (2010/C 288/90)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Cosepuri Soc. coop. p.a. (Bologna, Italia) (reprezentant: F. Fiorenza, avocat)

         Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea procedurii de licitație în măsura în care evaluarea ofertei economice a fost efectuată în ședință secretă;

                  —

                  anularea deciziei de atribuire a contractului care face obiectul licitației societății ANME și a oricăror acte subsecvente;

                  —

                  obligarea EFSA la plata de despăgubiri în favoarea Cosepuri;

                  —

                  obligarea EFSA la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin anunțul de participare la licitație din 1 martie 2010, publicat în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene din 13 martie 2010, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a inițiat o procedură de licitație deschisă pentru atribuirea unui contract de servicii de transfer în Italia și în Europa pentru o perioadă de 48 luni cu o valoare estimată de 4 000 000 euro, stabilind drept criteriu de atribuire oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic în temeiul criteriilor prevăzute în caietul de sarcini (doc. B). Societatea reclamantă a prezentat o ofertă, însă contractul în cauză a fost atribuit altei societăți.
      Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită anularea acestei decizii.
      Prin intermediul primului motiv de anulare, reclamanta invocă încălcarea articolului 89 din Regulamentul (CE) nr. 1605/2002 (1) și încălcarea principiilor bunei administrări, transparenței și publicității, precum și a dreptului de acces la documente întrucât nu au fost publicate operațiunile de deschidere a ofertelor tehnice și de notare a ofertei economice. În această privință, reclamanta arată că prețul oferit nu poate fi considerat informație confidențială.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv, se invocă încălcarea articolului 100 din Regulamentul (CE) nr. 1605/2002, încălcarea Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 (2), încălcarea obligației de motivare a deciziei, a principiului transparenței și a dreptului de acces la documente, întrucât, după atribuire, reclamantei i-a fost limitat accesul la dosar, susținându-se natura confidențială a anumitor informații, precum oferta economică, și a anumitor documente publice, precum acordarea de licențe pentru autovehicule. În această privință, reclamanta arată că omisiunea de a menționa prețul oferit de către adjudecatar reprezintă o nemotivare a deciziei adoptate.
      Prin intermediul celui de al treilea motiv se denunță încălcarea articolului 100 din Regulamentul (CE) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002, încălcarea condițiilor stabilite în caietului de sarcini și o eroare manifestă de apreciere ca urmare a greșelilor făcute de către comisia de atribuire în evaluarea ofertelor economice.

         (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-33/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 iunie 2009 — Grecia/Comisia ( FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Ulei de măsline, bumbac, stafide și citrice — Non-respect des délais de paiement — Termen de 24 de luni — Evaluarea cheltuielilor care trebuie excluse — Controale principale — Principiul proporționalității — Principiul ne bis in idem — Extrapolarea constatării deficiențelor )

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/44

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 iunie 2009 — Grecia/Comisia
   (Cauza T-33/07) (1)

   („FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Ulei de măsline, bumbac, stafide și citrice - Non-respect des délais de paiement - Termen de 24 de luni - Evaluarea cheltuielilor care trebuie excluse - Controale principale - Principiul proporționalității - Principiul «ne bis in idem» - Extrapolarea constatării deficiențelor”)
   2009/C 180/81
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: I. Chalkias și G. Kanellopoulos, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe, F. Jimeno Fernández, agenți, asistați de N. Korogiannakis, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare parțială a Deciziei 2006/932/CE a Comisiei din 14 decembrie 2006 prin care sunt excluse de la finanțarea comunitară anumite cheltuieli efectuate de statele membre în baza Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea Garantare (JO L 355, p. 96), în măsura în care vizează anumite cheltuieli efectuate de Republica Elenă în sectoarele uleiului de măsline, al bumbacului, al stafidelor, al citricelor și în ceea ce privește controlul financiar

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82 du 14.4.2007.


title: Cauza T-484/07: Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2012 — România/Comisia

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/27

         Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2012 — România/Comisia
   (Cauza T-484/07) (1)

   2012/C 258/49
   Limba de procedură: româna
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza C-127/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Nürnberg (Germania) la 6 aprilie 2009 — Coty Prestige Lancaster Group GmbH/Simex Trading AG

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/32

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Nürnberg (Germania) la 6 aprilie 2009 — Coty Prestige Lancaster Group GmbH/Simex Trading AG
   (Cauza C-127/09)
   2009/C 141/55
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Nürnberg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Coty Prestige Lancaster Group GmbH.

      Pârâtă: Simex Trading AG

      Întrebarea preliminară

   Noțiunea de introducere pe piață în sensul articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1) și al articolului 7 din Directiva 89/104/CEE (2) include acordarea unor „testere de parfum”, fără transferul proprietății și cu interzicerea vânzării acestora, în favoarea unor intermediari, parteneri contractuali, pentru a permite potențialilor clienți ai acestora sa încerce conținutul lor, dat fiind că interzicerea vânzării este semnalată pe marfă, că producătorul/titularul mărcii poate în orice moment să retragă respectiva marfă în temeiul contractului și că prezentarea acesteia se deosebește în mod evident, printr-o mai mare simplitate, de cea a mărfii introduse pe piață în mod obișnuit de producătorul/titularul mărcii?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (
         JO L 11 din 14.1.1994, p. 1-36
      , Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).

      (2)  Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (
         JO L 40 din 11.2.1989, p. 1-7
      , Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).


title: Cauza C-81/10 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 decembrie 2011 — France Télécom/Comisia Europeană, Republica Franceză (Recurs — Ajutoare de stat — Regim de impozitare a France Télécom cu taxa profesională — Noțiunea „ajutor” — Încredere legitimă — Termen de prescripție — Obligația de motivare — Principiul securității juridice)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 decembrie 2011 — France Télécom/Comisia Europeană, Republica Franceză
   (Cauza C-81/10 P) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Regim de impozitare a France Télécom cu taxa profesională - Noțiunea „ajutor” - Încredere legitimă - Termen de prescripție - Obligația de motivare - Principiul securității juridice)
   2012/C 32/09
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: France Télécom (reprezentanți: S. Hautbourg, L. Olza Moreno și L. Godfroid, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Gippini Fournier șiD. Grespan, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și J. Gstalter, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârilor Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) din 30 noiembrie 2009, Franța și France Télécom/Comisia (T-427/04 și T-17/05), prin care tribunalul a respins acțiunile introduse de Republica Franceză și de recurentă având ca obiect anularea Deciziei 2005/709/CE a Comisiei din 2 august 2004 privind ajutorul de stat pus în aplicare de Franța în favoarea France Télécom (JO 2005, L 269, p. 30) — Încălcarea noțiunilor „ajutor de stat” și „avantaj” legate de regimul de impozitare a France Télécom cu taxa profesională în anii 1994-2002 — Încălcarea principiului încrederii legitime — Termenul de prescripție a schemei de ajutor — Obligația de motivare și încălcarea principiului securității juridice

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă France Télécom SA la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza T-324/09: Acțiune introdusă la 18 august 2009 — J & F Participações/OAPI — Fribo Foods (Friboi)

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/29

         Acțiune introdusă la 18 august 2009 — J & F Participações/OAPI — Fribo Foods (Friboi)
   (Cauza T-324/09)
   2009/C 256/54
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: J & F Participações SA (Sorocaba, Brazilia) (reprezentant: A. Fernández Fernández-Pacheco, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Fribo Foods Ltd (Wrexham, Regatul Unit)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Primei Camere de Recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 22 aprilie 2009 în cauza R 824/2008-1; și

               —

               obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Reclamanta

      Marca comunitară vizată: Marca figurativa „Friboi” pentru produse din clasa 29

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Marca verbală britanică „FRIBO” înregistrată pentru produse din clasa 29; marca verbală britanică „FRIBO” înregistrată pentru produse din clasa 29; marca verbală germană „FRIBO” înregistrată pentru produse din clasa 29; marca figurativă germană „FRIBO” înregistrată pentru produse din clasa 29; marca verbală franceză „FRIBO” înregistrată pentru produse din clasa 29; marca figurativă franceză „FRIBO” înregistrată pentru produse din clasa 29; marca verbală italiană „FRIBO” înregistrată pentru produse din clasa 29; marca figurativă italiană „FRIBO” înregistrată pentru produse din clasa 29.

      Decizia diviziei de opoziție: Admiterea opoziției

      Decizia camerei de recurs: Admiterea în parte a recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a decis în mod eronat că exista un risc de confuzie între mărcile respective; încălcarea articolului 42 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a luat în mod eronat în calcul elemente de probă a utilizării prezentate de cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, deși acestea nu îndeplineau condițiile legale prevăzute în articolul menționat anterior și nu indicau locul, durata, întinderea sau natura utilizării.


title: Cauza T-381/15: Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2017 – IMG/Comisia [„Protecția intereselor financiare ale Uniunii — Măsuri sporite de audit și de monitorizare și semnalare în vederea verificării în cadrul sistemului de avertizare rapidă (SAR) — Decizie prin care se suspendă posibilitatea reclamantei de a încheia cu Comisia contracte de gestiune indirectă, ținând seama de îndoielile existente în ceea ce privește statutul său de organizație internațională — Acțiune în anulare — Act care nu este supus căilor de atac — Lipsa interesului de a exercita acțiunea — Inadmisibilitate parțială — Dreptul la apărare — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere — Proporționalitate — Securitate juridică — Încredere legitimă — Acțiune în despăgubire”]

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/24

         Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2017 – IMG/Comisia
   (Cauza T-381/15) (1)

   ([„Protecția intereselor financiare ale Uniunii - Măsuri sporite de audit și de monitorizare și semnalare în vederea verificării în cadrul sistemului de avertizare rapidă (SAR) - Decizie prin care se suspendă posibilitatea reclamantei de a încheia cu Comisia contracte de gestiune indirectă, ținând seama de îndoielile existente în ceea ce privește statutul său de organizație internațională - Acțiune în anulare - Act care nu este supus căilor de atac - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Inadmisibilitate parțială - Dreptul la apărare - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Proporționalitate - Securitate juridică - Încredere legitimă - Acțiune în despăgubire”])
   (2017/C 078/32)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: International Management Group (IMG) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și S. Bartelt, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 363 TFUE și având ca obiect anularea scrisorii Comisiei în care aceasta dispunea efectuarea unor măsuri sporite de audit și de monitorizare și a unei semnalări în vederea verificării, și refuză reclamantei posibilitatea de a încheia cu Comisia contracte de gestiune indirectă și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit ca urmare a adoptării măsurilor prevăzute prin scrisoarea respectivă.

      Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra acțiunii în măsura în care International Management Group (IMG) solicită anularea înscrierii sale la o semnalare în vederea verificării în sistemul de alertă rapidă.

               2)

               Respinge în rest acțiunea ca inadmisibilă sau ca nefondată.

               3)

               Obligă IMG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza T-260/14: Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2015 – Vattenfall Europe Mining şi alţii/Comisia

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/38

         Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2015 – Vattenfall Europe Mining şi alţii/Comisia
   (Cauza T-260/14) (1)

   (2015/C 155/46)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014.


title: Cauza T-835/16: Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2016 – Louvers Belgium/Comisia

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/53

         Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2016 – Louvers Belgium/Comisia
   (Cauza T-835/16)
   (2017/C 030/61)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Louvers Belgium Company (Zaventem, Belgia) (reprezentant: V. Lejeune, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei adoptate de Comisia Europeană la 19 septembrie 2016 de a nu reține oferta reclamantei și de a atribui contractul nr. OIB.02/PO/2016/012/703 grupului RIDEAUPRESS ITLINE;

               —

               admiterea cererii de despăgubire formulate de reclamantă; în consecință, obligarea Comisiei Europene la plata către reclamantă a sumei principale de 387 500 de euro cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul suferit din cauza pierderii contractului, care trebuie majorată cu dobânzi de întârziere și judiciare calculate la rata legală, până la plata completă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a obligației de motivare și a drepturilor reclamantei la o bună administrare, precum și a principiului transparenței, în măsura în care, în pofida cererilor repetate și insistente ale reclamantei, Comisia nu i-ar fi comunicat specificațiile tehnice ale produselor ofertantului căruia i s-a atribuit contractul, nici rezultatele raportului de analiză a ofertelor și eșantioanelor pe care le-a transmis.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiilor de transparență și de egalitate de tratament al ofertanților atât în momentul elaborării caietului de sarcini, cât și în momentul evaluării de către Comisie a ofertelor depuse de ofertanți. În special, reclamanta reproșează pârâtei:

                           —

                           În primul rând, că a preluat la elaborarea caietului său de sarcini caracteristicile tehnice, precum și fotografiile produselor propuse de un ofertant în cadrul unei cereri de ofertă precedente, al cărei obiect era similar și pe care a anulat-o din motive nejustificate, ceea ce ar fi avut ca efect crearea de obstacole nejustificate în calea deschiderii contractelor spre concurență.

                           —

                           În al doilea rând, că a încălcat norma fundamentală a egalității ofertanților, stabilind cerințe tehnice foarte restrictive și nejustificate din punct de vedere tehnic, care ar fi fost destinate în mod vădit să coincidă cu produsele unui anumit operator economic.

                           —

                           În al treilea rând, că nu a evaluat în mod obiectiv și independent oferta formulată de reclamantă în cadrul procedurii de cerere de ofertă în litigiu și că a respins-o în mod nejustificat din moment ce produsele sale răspundeau perfect cerințelor minime ale caracteristicilor tehnice ale produselor vizate în caietul de sarcini și răspundeau, astfel, în mod echivalent, cerințelor impuse.

         Astfel, în cadrul acestui al doilea motiv, reclamanta apreciază că oferta pe care a depus-o era conformă din punct de vedere tehnic și, prin urmare, corespunzătoare. Aceasta ar fi trebuit să fie evaluată din punct de vedere financiar de Comisia Europeană, care ar fi trebuit să îi atribuie contractul, oferta sa de preț fiind cea mai scăzută.


title: Cauza C-191/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Kúria (Ungaria) la 23 aprilie 2012 — Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Kúria (Ungaria) la 23 aprilie 2012 — Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága
   (Cauza C-191/12)
   2012/C 243/02
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Kúria

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó Kft.

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága

      Întrebările preliminare

               1.

               Se poate considera că are loc o repercutare a taxei, în sensul dispozițiilor dreptului comunitar, atunci când contribuabilul — având în vedere existența unei interdicții de deducere a TVA-ului — a obținut un ajutor astfel încât acesta finanțează și TVA-ul, sau a obținut un ajutor suplimentar din partea statului drept compensare pentru TVA-ul nedeductibil?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ, la fel stau lucrurile în situația în care contribuabilul nu a primit ajutorul de la statul membru sau de la administrația fiscală a statului membru, ci ajutorul a fost cofinanțat — în temeiul unui contract încheiat cu organismul care acordă ajutorul — de Uniune și de bugetul central al statului membru?

               3.

               Se poate considera că au fost respectate principiul recuperării TVA-ului, care este întemeiat pe neutralitatea fiscală, principiul efectivității, principiul echivalenței și principiul egalității de tratament, precum și interdicția îmbogățirii fără justă cauză în situația în care administrația fiscală a statului membru — ca urmare a unei reglementări privind dreptul de deducere care este contrară dreptului Uniunii — nu admite cererea de restituire sau de despăgubire formulată de contribuabil decât în ceea ce privește partea sau proporția care nu a fost finanțată anterior prin ajutorul menționat în primele două întrebări?


title: Cauza C-29/07: Acțiune introdusă la data de 29 ianuarie 2007 — Comisia/Grecia

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/25

         Acțiune introdusă la data de 29 ianuarie 2007 — Comisia/Grecia
   (Cauza C-29/07)
   (2007/C 56/47)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: M. Condou-Durande)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, neadoptând actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/110/CE (1) a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind asistența la tranzit în cadrul măsurilor de îndepărtare pe cale aeriană sau, în orice caz, necomunicând Comisiei adoptarea actelor menționate, Republica Elenă nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive și argumente principale
   Termenul prevăzut pentru transpunerea Directivei 2003/110/CE în dreptul național a expirat la 6 decembrie 2005.

      (1)  JO L 321 din 6.12.2003, p. 26.


title: Cauza C-622/15 P: Recurs introdus la 19 noiembrie 2015 de Koninklijke Philips Electronics NV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 septembrie 2015 în cauza T-92/13, Koninklijke Philips Electronics NV/Comisia Europeană

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/25

         Recurs introdus la 19 noiembrie 2015 de Koninklijke Philips Electronics NV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 septembrie 2015 în cauza T-92/13, Koninklijke Philips Electronics NV/Comisia Europeană
   (Cauza C-622/15 P)
   (2016/C 027/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Koninklijke Philips Electronics NV (reprezentanți: E. Pijnacker Hordijk, J. K. de Pree și S. Molin, advocaten)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T-92/13;

               —

               anularea în întregime sau în parte a articolului 1 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) litera (f), a articolului 2 alineatul (1) literele (c) și (e) și a articolului 2 alineatul (2) literele (c) (e) din Decizia Comisiei din 5 decembrie 2012 în cazul COMP/39437-Tuburi pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare (denumită în continuare „decizia”), în măsura în care se referă la KPNV și/sau reducerea amenzilor aplicate KPNV prin articolul 2 alineatul (1) literele (c) și (e) și prin 2 alineatul (2) literele (c) (e) din decizie.

               —

               Obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă următoarele motive principale și argumente:
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 101 TFUE și a articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (1) statuând că Comisia putea să caracterizeze vânzările de tuburi pentru monitoare TV, denumite în continuare „CRT”) fabricate de grupul LPD către grupul Philips (și către grupul LGE) ca fiind vânzări în cadrul grupului și statuând că Comisia putea să includă în mod întemeiat în calcularea amenzii KPNV valoarea vânzărilor directe in SEE prin intermediul unor produse transformate (denumite în continuare „DSTP”), în ceea ce privește vânzările în aval de monitoare pentru computere și televizoare color care conțin CRT furnizate de grupul LPD.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept statuând că Comisia nu a încălcat dreptul la apărare al KPNV atunci când a ales – chiar în împrejurările prezentei cauze – să nu includă grupul LPD în procedura administrativă și să emită în privința acestuia o comunicare a obiecțiunilor întemeiată pe faptul că KPNV ar avea o obligație generală de prudență care consta păstrarea în registrele și în arhivele sale înregistrări referitoare la activitățile grupului LPD, chiar și în cazul falimentului grupului LPD.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de apreciere prin aceea că a denaturat motivul invocat de KPNV în ceea ce privește tratamentul DSTP și nu a examinat, în consecință, unul dintre principalele motive invocate de KPNV împotriva deciziei. Recurenta susține, în continuare, că a fost lipsită de protecția principiului fundamental al egalității de tratament prin aceea că Tribunalul nu a recunoscut faptul că standarde juridice diferite au fost aplicate diferitelor întreprinderi pentru stabilirea bazei de calcul a amenzii. Acest tratament discriminatoriu a avut ca rezultat aplicarea unei amenzi cu mult mai mari KPNV.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1 p. 167).


title: Cauza C-504/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 martie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă, Ungaria, Republica Lituania, Republica Slovacă, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord [Recurs — Mediu — Directiva 2003/87/CE — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră — Plan național de alocare a cotelor de emisie pentru Republica Polonă în perioada 2008-2012 — Articolul 9 alineatele (1) și (3) și articolul 11 alineatul (2) din Directiva 2003/87 — Competențele Comisiei și ale statelor membre — Egalitate de tratament]

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 martie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă, Ungaria, Republica Lituania, Republica Slovacă, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-504/09) (1)

   (Recurs - Mediu - Directiva 2003/87/CE - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Plan național de alocare a cotelor de emisie pentru Republica Polonă în perioada 2008-2012 - Articolul 9 alineatele (1) și (3) și articolul 11 alineatul (2) din Directiva 2003/87 - Competențele Comisiei și ale statelor membre - Egalitate de tratament)
   2012/C 151/02
   Limba de procedură: poloneza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Kružíková și K. Herrmann, agenți)

      Intervenient în susținerea Comisiei: Regatul Danemarcei (reprezentant: C. Vang, agent)

      Celelalte părți în proces: Republica Polonă (reprezentanți: M. Szpunar, M. Nowacki și B. Majczyna, agenți), Ungaria, Republica Lituania, Republica Slovacă, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: H. Walker, agent și J. Maurici, barrister)

      Interveniente în susținerea Republicii Polone: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek și D. Hadroušek, agenți), România (reprezentanți: V. Angelescu și de A. Cazacioc, consilieri)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 23 septembrie 2009, Polonia/Comisia (T-183/07), prin care Tribunalul a anulat Decizia C(2007) 1295 final a Comisiei din 26 martie 2007 privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră notificat de Republica Polonă pentru perioada 2008-2012, în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78) — Principiul ne ultra petita — Limitele controlului jurisdicțional — Încălcarea art. 48 alin. (2) din Regulamentul de Procedură al Tribunalului — Interpretarea eronată a articolului 296 TFUE, a art. 9 alin. (3) din Directiva 2003/87/CE precum și a art. 1 alin. (1), a art. 2 alin. (1) și a art. 3 alin. (1) din Decizia C(2007) 1295 final a Comisiei

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Cehă, Regatul Danemarcei, România, precum și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Cauza T-424/09: Hotărârea Tribunalului din 13 decembrie 2011 — Goodyear Dunlop Tyres UK/OAPI — Sportfive (QUALIFIER) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale QUALIFIER — Marca comunitară verbală anterioară Qualifiers 2006 — Refuzul înregistrării — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/22

         Hotărârea Tribunalului din 13 decembrie 2011 — Goodyear Dunlop Tyres UK/OAPI — Sportfive (QUALIFIER)
   (Cauza T-424/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale QUALIFIER - Marca comunitară verbală anterioară Qualifiers 2006 - Refuzul înregistrării - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 32/42
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Goodyear Dunlop Tyres UK Ltd (Birmingham, Regatul Unit) (reprezentant: M. Graf, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: R. Manea, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Sportfive GmbH & Co. KG (Köln, Germania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 11 august 2009 (cauza R 1291/2008-4) privind o procedură de opoziție între Sportfive GmbH & Co. KG și Goodyear Dunlop Tyres UK Ltd

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Goodyear Dunlop Tyres UK Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.


title: Cauza F-11/09: Acțiune introdusă la 8 februarie 2009 – Marcuccio/Comisia

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/40

         Acțiune introdusă la 8 februarie 2009 – Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-11/09)
   2009/C 90/64
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care se refuză rambursarea în proporție de 100 % a cheltuielilor medicale efectuate de reclamant

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei de respingere a celor două cereri din 27 decembrie 2007 referitoare la rambursarea cheltuielilor medicale efectuate de reclamant;

               —

               în măsura necesară, anularea notei din 16 octombrie 2008;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata către reclamant, cu titlu de rambursare în proporție de 100 % a cheltuielilor medicale, a sumei de 356,18 euro sau a acelei sume mai mici pe care Tribunalul o va considera justă și echitabilă în această privință și, în plus, plata unei dobânzi pentru această sumă, începând cu prima zi din a cincea lună care a urmat zilei în care ambele cereri au ajuns la destinatar, în valoare de 10 % pe an, cu capitalizare anuală, sau în valoarea, cu capitalizarea și având dies a quo pe care Tribunalul le va reține ca fiind juste;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-172/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – România) – ING Pensii, Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA/Consiliul Concurenței (Trimitere preliminară — Înțelegeri — Modalități de repartizare a clienților pe o piață a fondurilor de pensii private — Existența unei restrângeri a concurenței în sensul articolului 101 TFUE — Afectarea comerțului dintre statele membre)

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/8

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – România) – ING Pensii, Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA/Consiliul Concurenței
   (Cauza C-172/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Înțelegeri - Modalități de repartizare a clienților pe o piață a fondurilor de pensii private - Existența unei restrângeri a concurenței în sensul articolului 101 TFUE - Afectarea comerțului dintre statele membre))
   (2015/C 302/09)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: ING Pensii, Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA

      Pârât: Consiliul Concurenței

      Dispozitivul

   Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că acorduri de împărțire a clienților precum cele încheiate între fonduri de pensii private în cauza principală constituie o înțelegere care are un obiect anticoncurențial, fără ca numărul de clienți vizați de aceste acorduri să poată fi relevant în scopul aprecierii condiției referitoare la restrângerea concurenței în cadrul pieței interne.

      (1)  JO C 212, 7.7.2014.


title: Cauza C-648/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Marea Britanie) la 19 decembrie 2011 — MA, BT, DA/Secretary of State for the Home Department

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Marea Britanie) la 19 decembrie 2011 — MA, BT, DA/Secretary of State for the Home Department
   (Cauza C-648/11)
   2012/C 65/12
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: MA, BT, DA

      Pârât: Secretary of State for the Home Department

      Intervenient: Aire Centre

      Întrebările preliminare

               1.

               În temeiul Regulamentului (CE) nr. 343/2003 de stabilire a criteriilor și a mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56), în cazul în care solicitantul de azil, minor neînsoțit fără membri ai familiei prezenți în mod legal în alt stat membru, a formulat cereri de azil în mai mult de un stat membru, care stat membru este responsabil pentru examinarea cererii de azil în temeiul celui de al doilea paragraf al articolului 6 din regulamentul amintit?


title: Cauza T-659/14: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2014  – Instituto dos vinhos do Douro e do Porto/OAPI – Bruichladdich Distillery (PORT CARLOTTE)

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/23

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2014 – Instituto dos vinhos do Douro e do Porto/OAPI – Bruichladdich Distillery (PORT CARLOTTE)
   (Cauza T-659/14)
   2014/C 388/28
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Instituto dos vinhos do Douro e do Porto (Peso da Régua, Portugalia) (reprezentant: P. Sousa e Silva, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bruichladdich Distillery Co. Ltd (Argyll, Regatul Unit)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 iulie 2014 în cauza R 946/2013-4;

               —

               obligarea pârâtului la suportarea cheltuielilor de judecată, inclusive a celor aferente procedurii desfășurate în fața OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „PORT CARLOTTE” pentru produse din clasa 33 – marca comunitară nr. 5 4 21  474.

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamantul.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: motivele prevăzute la articolul 52 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alieatul (1) litera (g), la articolul 53 alineatul (1) litera (c) coroborat cu articolul 8 alineatul (4) și la articolul 53 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 207/2009.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de anulare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (c) și (g) și a articolului 53 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-25/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Republica Polonă) la data de 25 ianuarie 2007 — Alicja Sosnowska/Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/7

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Republica Polonă) la data de 25 ianuarie 2007 — Alicja Sosnowska/Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu
   (Cauza C-25/07)
   (2007/C 69/15)
   Limba de procedură: poloneza
   Instanța de trimitere
   Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Alicja Sosnowska

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 5 alineatul (3) din Tratatul de instituire a Comunității Europene coroborat cu articolul 2 din prima directivă 67/227/CEE a Consiliului din 11 aprilie 1967 privind armonizarea legislațiilor statelor membre privind impozitele pe cifra de afaceri (1) și cu articolul 18 alineatul (4) din a șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (2) dă dreptul unui stat membru de a include în reglementarea de drept intern cu privire la impozitul pe mărfuri și servicii, dispozițiile prevăzute în articolul 97 alineatele (5) și (7) din Legea din 11 martie 2004 asupra impozitului pe mărfuri și servicii?

               2)

               Dispozițiile prevăzute în articolul 97 alineatele (5) și (7) din Legea din 11 martie 2004 asupra impozitului pe mărfuri și servicii se numără printre măsurile speciale de prevenire a anumitor tipuri de evaziune sau de fraudă fiscală conform articolului 27 alineatul (1) din cea de-a șasea directivă?

      (1)  JO L 71, 1967, p. 1301.

      (2)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza C-543/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Franța) la 22 noiembrie 2010 — Refcomp SpA/Axa Corporate Solutions Assurance SA, Axa France IARD, Emerson Network, Climaveneta SpA

text:
               12.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Franța) la 22 noiembrie 2010 — Refcomp SpA/Axa Corporate Solutions Assurance SA, Axa France IARD, Emerson Network, Climaveneta SpA
   (Cauza C-543/10)
   2011/C 46/04
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Refcomp SpA

      Pârâte: Axa Corporate Solutions Assurance SA, Axa France IARD, Emerson Network, Climaveneta SpA

      Întrebările preliminare

               1.

               O clauză atributivă de competență convenită, într-un lanț de contracte încheiate potrivit dreptului comunitar, între un fabricant al unui lucru și un cumpărător, în temeiul articolului 23 din Regulamentul nr. 44/2001 din 20 decembrie 2000 (1), produce efecte în privința subdobânditorului și, în caz afirmativ, în ce condiții?

               2.

               Clauza atributivă de competență produce efecte în privința subdobânditorului și a asigurătorilor subrogați în drepturile acestuia, deși articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001 din 20 decembrie 2000 nu se aplică acțiunii subdobânditorului împotriva fabricantului, astfel cum a statuat Curtea în Hotărârea Handte, din 17 iunie 1992 (2)?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).

      (2)  Hotărârea din 17 iunie 1992, Handte, C-26/91, Rec. 1992, p. I-03967.


title: Cauza T-306/12: Acțiune introdusă la 10 iulie 2012 — Spirlea/Comisia

text:
               8.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 273/18

         Acțiune introdusă la 10 iulie 2012 — Spirlea/Comisia
   (Cauza T-306/12)
   2012/C 273/31
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamanți: Darius Nicolai Spirlea (Capezzano Pianore, Italia) și Mihaela Spirlea (Capezzano Pianore) (reprezentanți: V. Foerster și T. Pahl, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               Acceptarea prezentei cereri formulate în temeiul articolului 263 TFUE;

               —

               declararea cererii ca fiind admisibilă;

               —

               declararea cererii ca fiind întemeiată și, în consecință, stabilirea faptului că Comisia a încălcat normele fundamentale de procedură și mai multe dispoziții de drept material;

               —

               anularea, pe acest temei, a deciziei Secretariatului general al Comisiei din 21 iunie 2012 [SG.B.5/MKu/psi — Ares (2012) 744102], în măsura în care privește scrisorile de informare ale Comisiei din 10 mai și din 10 octombrie 2011;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea obligației de examinare prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1) și a întinderii pe care ar fi trebuit să o aibă această examinare în temeiul regulamentului menționat.

                           —

                           În cadrul primului motiv, reclamanții susțin că a fost încălcată obligația de examinare a „excepțiilor” prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2001, precum și întinderea pe care ar fi trebuit să o aibă această examinare potrivit dispoziției menționate.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea obligației de motivare în ceea ce privește decizia din 21 iunie 2012 privind cauzele GestDem 2012/1073 și 2012/1251.

                           —

                           În cadrul celui de al doilea motiv, reclamanții susțin că Comisia și-a încălcat obligația de a motiva, în măsura prevăzută de lege, refuzul de a divulga scrisorile de informare din 10 mai și din 10 octombrie 2011.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că procedura-pilot „informală” a Uniunii a fost asimilată cu procedura privind constatarea neîndeplinirii obligațiilor prevăzută la articolul 258 TFUE.

                           —

                           În cadrul celui de al treilea motiv, reclamanții susțin că asimilarea procedurii-pilot „informale” a Uniunii cu procedura privind constatarea neîndeplinirii obligațiilor prevăzută la articolul 258 TFUE este lipsită de temei juridic.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe aprecierea greșită referitoare la accesul parțial la documente.

                           —

                           În cadrul celui de al patrulea motiv, reclamanții susțin că Comisia a încălcat dreptul acestora, prevăzut la articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001, la un acces parțial la scrisorile de informare și a omis în mod vădit să efectueze o examinare concretă.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității/al „interesului public superior”.

                           —

                           În cadrul celui de al cincilea motiv, reclamanții susțin că Comisia a încălcat principiul proporționalității, întrucât nu a apreciat în mod concret excepția invocată („protecția obiectivelor activităților de anchetă”) în raport cu „interesul public superior” [articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001].

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea Comunicării Com(2002) 141.

                           —

                           În cadrul celui de al șaselea motiv, reclamanții susțin că Comisia a încălcat în mod sistematic în ceea ce îi privește normele pe care chiar ea le stabilise referitor la modul în care sunt tratate plângerile cetățenilor Uniunii, nesocotind astfel în mod constant normele pe care și le autoimpusese [anexa la Comunicarea COM (2002) 141].

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-391/06: Acțiune introdusă la data de 19 decembrie 2006 — Karstadt Quelle/OAPI — dm drogerie markt (S-HE)

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/31

         Acțiune introdusă la data de 19 decembrie 2006 — Karstadt Quelle/OAPI — dm drogerie markt (S-HE)
   (Cauza T-391/06)
   (2007/C 42/53)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Karstadt Quelle Aktiengesellschaft (Essen, Germania) (reprezentanți: Rechtsanwälte V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Altă parte în fața camerei de recurs: dm drogerie markt GmbH
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei primei camere de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI), nr. R 301/2006-1 din 26 septembrie 2006;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: dm drogerie markt GmbH.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „S-HE“ pentru produse și servicii din clasele 3, 9, 14, 16, 18, 24, 25, 28, 32, 38, 41 și 42 (cererea nr. 2 766 723).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală germană „SHE“ pentru produse din clasele 3 și 25, marca figurativă germană „She“, pentru produse din clasele 3, 9, 16,18 și 25 și marca figurativă internațională „She“, pentru produse din clasele 3, 9, 16, 18 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: admiterea în parte a opoziției, respingerea în parte a cererii.

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât există risc de confuzie între mărcile opuse.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului, din 20 decembrie 1993, privind marca comunitară (JO 1994, L 11, pag. 1).


title: Cauza C-405/13: Ordonanța președintelui Curții din 17 octombrie 2014 – Comisia Europeană/România, interveniente: Republica Estonia, Regatul Țărilor de Jos

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/22

      Ordonanța președintelui Curții din 17 octombrie 2014 – Comisia Europeană/România, interveniente: Republica Estonia, Regatul Țărilor de Jos
      (Cauza C-405/13) (1)

      (2015/C 016/32)
      Limba de procedură: româna
      Președintele Marii Camere a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 260, 7.9.2013.


title: Cauza C-539/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Frankfurt am Main (Germania) la 25 octombrie 2016 – Richard Rodriguez Serin/HOP!-Regional

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Frankfurt am Main (Germania) la 25 octombrie 2016 – Richard Rodriguez Serin/HOP!-Regional
   (Cauza C-539/16)
   (2017/C 030/21)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Frankfurt am Main

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Richard Rodriguez Serin

      Pârâtă: HOP!-Regional

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 5 punctul 1 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie interpretat în sensul că noțiunea „în materie contractuală” include și dreptul la compensație, prevăzut la articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (2) și invocat împotriva unui operator de transport aerian care a efectuat zborul și care nu este partenerul contractual al pasagerilor în discuție?

               2)

               În măsura în care se aplică articolul 5 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001:
               În cazul unui transport aerian de persoane pe o rută compusă din două zboruri, care nu presupune o ședere cu o durată considerabilă pe aeroportul de transfer, se consideră că locul executării, în sensul articolului 5 punctul 1 litera (b) a doua liniuță din Regulamentul (CE) nr. 44/2001, este locul de destinație al pasagerului, chiar dacă dreptul la compensație prevăzut la articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 și invocat în acțiunea introdusă se întemeiază pe o împrejurare care a intervenit în timpul primului zbor, iar acțiunea a fost introdusă împotriva operatorului de transport aerian care a efectuat primul zbor al rutei, dar care nu este parte în contractul de transport?

      (1)  JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74

      (2)  JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218


title: Cauza C-424/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 1 august 2016 – Secretary of State for the Home Department/Franco Vomero

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 1 august 2016 – Secretary of State for the Home Department/Franco Vomero
   (Cauza C-424/16)
   (2016/C 350/24)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court of the United Kingdom

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Secretary of State for the Home Department

      Intimat: Franco Vomero

      Întrebările preliminare

               1)

               Protecția sporită prevăzută la articolul 28 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2004/38/CE (1) depinde de deținerea unui drept de ședere permanentă în temeiul articolului 16 și al articolului 28 alineatul (2)?
               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, următoarele întrebări sunt, de asemenea, adresate:

               2)

               Perioada de ședere de 10 ani anteriori la care face trimitere articolul 28 alineatul (3) litera (a) este

                           (a)

                           o simplă perioadă calendaristică calculată în sens invers de la data relevantă (în prezenta cauză, data deciziei de expulzare), care include toate perioadele de absență sau timpul petrecut în închisoare, sau

                           (b)

                           o perioadă posibil discontinuă, calculată în sens invers pornind de la data relevantă și adăugând perioada (perioadele) în care persoana relevantă nu a fost absentă sau nu a fost în închisoare, pentru a se ajunge, dacă este posibil, la un total de 10 ani de ședere anterioară?

               3)

               Care este raportul real dintre criteriul privind șederea de 10 ani la care face trimitere articolul 28 alineatul (3) litera (a) și aprecierea de ansamblu a unei legături create ca expresie a integrării?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza T-196/06: Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2011 — Edison/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Peroxid de hidrogen și perborat de sodiu — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Obligația de motivare” )

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/22

         Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2011 — Edison/Comisia
   (Cauza T-196/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Peroxid de hidrogen și perborat de sodiu - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Obligația de motivare)
   2011/C 226/43
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Edison SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa, R. Casati, M. Beretta, P. Merlino și E. Bruti Liberati, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial V. Di Bucci și F. Amato, ulterior V. Di Bucci și V. Bottka, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, o cerere de anulare în parte a Deciziei C(2006) 1766 final a Comisiei din 3 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat), în măsura în care o vizează pe reclamantă, și, în subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului amenzii

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia C(2006) 1766 final a Comisiei din 3 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat) în măsura în care privește Edison SpA.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza T-385/13 P: Ordonanța Tribunalului din 19 decembrie 2013 — Marcuccio/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Respingerea acțiunii în primă instanță ca vădit inadmisibilă — Inexistența unei identități între cererea introductivă trimisă prin fax și originalul depus ulterior — Depunere a originalului după expirarea termenului — Tardivitatea acțiunii — Recurs vădit nefondat” )

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/37

         Ordonanța Tribunalului din 19 decembrie 2013 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-385/13 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Respingerea acțiunii în primă instanță ca vădit inadmisibilă - Inexistența unei identități între cererea introductivă trimisă prin fax și originalul depus ulterior - Depunere a originalului după expirarea termenului - Tardivitatea acțiunii - Recurs vădit nefondat)
   2014/C 52/70
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Gattinara, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 14 mai 2013, Marcuccio/Comisia (F-4/12), având ca obiect anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Luigi Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în prezenta procedură.

      (1)  JO C 284, 28.9.2013.


title: Cauza T-131/14 P: Hotărârea Tribunalului din 13 octombrie 2015 – Teughels/Comisia („Recurs — Recurs incident — Funcție publică — Funcționari — Pensii — Transferul drepturilor de pensie naționale — Propunere privind sporul de ani de plată a contribuțiilor — Act care nu cauzează prejudicii — Inadmisibilitatea acțiunii în primă instanță — Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut”)

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/45

         Hotărârea Tribunalului din 13 octombrie 2015 – Teughels/Comisia
   (Cauza T-131/14 P) (1)

   ((„Recurs - Recurs incident - Funcție publică - Funcționari - Pensii - Transferul drepturilor de pensie naționale - Propunere privind sporul de ani de plată a contribuțiilor - Act care nu cauzează prejudicii - Inadmisibilitatea acțiunii în primă instanță - Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut”))
   (2015/C 398/56)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Catherine Teughels (Eppegem, Belgia) (reprezentanți: L. Vogel și B. Braun, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Plen) din 11 decembrie 2013, Teughels/Comisia (F-117/11, RepFP., EU:F:2013:196) prin care se solicită anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Plen) din 11 decembrie 2013, Teughels/Comisia (F-117/11).

               2)

               Respinge acțiunea introdusă de doamna Catherine Teughels în fața Tribunalului Funcției Publice în cauza F-117/11.

               3)

               Doamna Teughels suportă propriile cheltuieli de judecată aferente prezentei proceduri, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și legate de recurs. Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată aferente recursului incident.

               4)

               Doamna Teughels și Comisia suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată legate de procedura în primă instanță.

      (1)  JO C 159, 26.5.2014.


title: Cauza T-221/15: Hotărârea Tribunalului din 7 iulie 2017 – Arbuzov/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețarea fondurilor — Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Menținerea numelui reclamantului pe listă — Principiul bunei administrări — Dreptul la apărare — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere — Dreptul de proprietate”)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/33

         Hotărârea Tribunalului din 7 iulie 2017 – Arbuzov/Consiliul
   (Cauza T-221/15) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețarea fondurilor - Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Menținerea numelui reclamantului pe listă - Principiul bunei administrări - Dreptul la apărare - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Dreptul de proprietate”))
   (2017/C 277/48)
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamant: Sergej Arbuzov (Kiev, Ucraina) (reprezentanți: M. Machytková și V. Fišar, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix și A. Westerhof Löfflerová, agenți)

      Obiectul

   Cerere formulată în temeiul articolului 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (PESC) 2015/364 a Consiliului din 5 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2015, L 62, p. 25), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/357 al Consiliului din 5 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2015, L 62, p. 1), a Deciziei (PESC) 2016/318 a Consiliului din 4 martie 2016 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2016, L 60, p. 76) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/311 al Consiliului din 4 martie 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2016, L 60, p. 1), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Sergej Arbuzov să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele ale Consiliului Uniunii Europene.

      (1)  JO C 279, 24.8.2015.