title: Cauza C-207/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria regionale di Milano — Italia) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona (Fiscalitate — Directiva 90/434/CEE — Regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societăți din state membre diferite — Articolele 2, 4 și 9 — Cesionare de active — Impozitarea plusvalorilor realizate de societatea cedentă cu ocazia unei cesionări de active — Amânarea impozitării — Condiție care impune înregistrarea în bilanțul societății cedente a unei rezerve pentru care impozitarea este suspendată, egală cu valoarea plusvalorii realizate)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria regionale di Milano — Italia) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona
   (Cauza C-207/11) (1)

   (Fiscalitate - Directiva 90/434/CEE - Regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societăți din state membre diferite - Articolele 2, 4 și 9 - Cesionare de active - Impozitarea plusvalorilor realizate de societatea cedentă cu ocazia unei cesionări de active - Amânarea impozitării - Condiție care impune înregistrarea în bilanțul societății cedente a unei rezerve pentru care impozitarea este suspendată, egală cu valoarea plusvalorii realizate)
   2013/C 46/07
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria regionale di Milano

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: 3D I srl

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Commissione tributaria regionale di Milano — Interpretarea articolelor 2 și 4 și a articolului 8 alineatele (1) și (2) din Directiva 90/434/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre (JO L 225, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 92) — Cesiune de active — Reglementare națională care prevede impozitarea plusvalorilor realizate cu ocazia cesiunii de active corespunzătoare diferenței dintre costurile inițiale de achiziție bunurilor transferate în schimbul acțiunilor sau părților sociale și valoarea lor actuală — Scutire în cazul înregistrării în bilanțul societății autoare a aportului a unui fond de rezervă corespunzător plusvalorii rezultate din transfer

      Dispozitivul

   Articolele 2, 4 și 9 din Directiva 90/434/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre trebuie interpretate în sensul că nu se opun, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, ca o cesionare de active să determine supunerea societății cedente la plata unui impozit aferent plusvalorilor rezultate din cesionare, cu excepția cazului în care societatea cedentă înregistrează în bilanțul său un fond de rezervă special corespunzător plusvalorii rezultate din cesionarea menționată.

      (1)  JO C 211, 16.7.2011.


title: Cauza F-137/12: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/75

         Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-137/12)
   2013/C 26/156
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei EPSO de a nu îl include pe reclamant pe lista persoanelor care au trecut probele de la finalul formării ce face parte din procedura de certificare și o cerere de despăgubiri

      Concluziile reclamantului

               —

               Declararea acțiunii ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               anularea actului atacat;

               —

               obligarea Comisiei să plătească reclamantului 10 000 de euro pentru repararea prejudiciului suferit și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-16/07: Acțiune introdusă în 27 februarie 2007 — Dragoman/Comisie

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/26

         Acțiune introdusă în 27 februarie 2007 — Dragoman/Comisie
   (Cauza F-16/07)
   (2007/C 129/44)
   Limba de procedură: româna
   Părțile

      Reclamantă: Adriana Dragoman (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: G. Dinulescu, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei verbale a comisiei de evaluare a concursului EPSO/AD/34/06 din 28 noiembrie 2006, prin care comisia de evaluare i-a acordat reclamantei o „notă eliminatorie ”la prima probă orală de interpretare, notă care, după cum prevede anunțul de concurs menționat, nu a permis reclamantei să treacă la următoarele probe orale de interpretare și la proba orală finală;

               —

               anularea deciziei scrise de confirmare a deciziei menționate mai sus, care a fost adăugată la dosarul EPSO al reclamantei în 12 decembrie 2006;

               —

               reorganizarea concursului în mod special pentru reclamantă, cu respectarea strictă a tuturor prevederilor dreptului comunitar și a dispozițiilor din anunțul de concurs;

               —

               constatarea ilegalității articolului 6 din anexa III la Statutul funcționarilor;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă trei motive, primul dintre acesta fiind întemeiat pe încălcarea principiului egalității și nediscriminării. În cadrul primului aspect al acestui motiv, reclamanta arată că a făcut obiectul unei discriminări pe motiv de cetățenie, contrară, în special, articolului 27 din Statutul funcționarilor. Într-adevăr, după ce făcuse deja dovada cetățeniei belgiene, ea a fost obligată să-și dovedească cetățenia română. În cadrul celui de-al doilea aspect al motivului, reclamanta susține că s-ar fi procedat la discriminare de către comisia de evaluare în detrimentul acelor candidați care, așa cum este cazul său, nu lucrau deja în instituții, în calitate de agenți temporari sau contractuali.
   Prin cel de-al doilea motiv, reclamanta invocă încălcarea dispozițiilor anunțului de concurs și a principiului bunei administrări. Pe de o parte, în timpul probei, i s-a solicitat să vorbească despre experiența sa profesională deși nicio experiență profesională nu era cerută candidaților care erau, la fel ca și ea, titularii unei diplome universitare în domeniul interpretariatului de conferință. Pe de altă parte, comisia de evaluare a stabilit și a aplicat cote de reușită în funcție de combinațiile lingvistice alese de candidați, și aceasta fără ca anunțul de concurs să prevadă o astfel de posibilitate.
   Prin cel de-al treilea motiv, reclamanta susține încălcarea obligației de motivare.


title: Cauzele conexate T-168/10 și T-572/10: Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2012 — Comisia/SEMEA și Commune de Millau [ „Clauză compromisorie — Contract de subvenționare având ca obiect o acțiune de dezvoltare locală constând în executarea unor lucrări de pregătire și de lansare a unui Centru european de acțiune locală la Millau (Franța) — Restituirea unei părți din sumele plătite în avans — Admisibilitatea unei acțiuni împotriva unei societăți de drept francez radiate din registrul comercial — Aplicarea dreptului francez — Contract administrativ — Restituirea plății nedatorate — Prescripție — Opozabilitatea unei clauze compromisorii — Preluarea datoriei — Teoria accesoriului — Stipulația pentru altul” ]

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/18

      Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2012 — Comisia/SEMEA și Commune de Millau
      (Cauzele conexate T-168/10 și T-572/10) (1)

      (Clauză compromisorie - Contract de subvenționare având ca obiect o acțiune de dezvoltare locală constând în executarea unor lucrări de pregătire și de lansare a unui Centru european de acțiune locală la Millau (Franța) - Restituirea unei părți din sumele plătite în avans - Admisibilitatea unei acțiuni împotriva unei societăți de drept francez radiate din registrul comercial - Aplicarea dreptului francez - Contract administrativ - Restituirea plății nedatorate - Prescripție - Opozabilitatea unei clauze compromisorii - Preluarea datoriei - Teoria accesoriului - Stipulația pentru altul)
      (2012/C 331/29)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Petrova, agent, asistat de E. Bouttier, avocat)

         Pârâte: Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) (Millau, Franța); și Commune de Millau (reprezentanți: L. Hincker și F. Bleykasten, avocați)

         Obiectul

      Cereri de restituire a sumei principale de 41 012 euro, plătită de Comisie cu titlu de garanție subscrisă de aceasta în cadrul unor finanțări acordate SEMEA, majorată cu dobânzile acumulate și în curs de acumulare, precum și cu orice alte sume de compensare a prejudiciului suferit de aceasta.

         Dispozitivul

                  1.

                  Conexează cauzele T-168/10 și T-572/10 în vederea pronunțării hotărârii.

                  2.

                  Obligă Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) și Commune de Millau (Franța) în solidar și în comun la plata către Comisia Europeană a sumei principale de 41 012 euro, majorată cu dobânzile moratorii, calculate potrivit ratei legale anuale aplicate în Franța, începând de la 27 aprilie 1993 până la data achitării integrale a sumei menționate. Dobânzile scadente la data de 15 aprilie 2010, iar ulterior la fiecare scadență anuală începând de la această dată, vor fi capitalizate pentru a produce ele însele dobânzi.

                  3.

                  Respinge în rest acțiunile formulate de Comisie în cauzele T-168/10 și T-572/10.

                  4.

                  Respinge cererea reconvențională formulată de SEMEA în cauza T-168/10 și cererea reconvențională formulată de Commune de Millau în cauza T-572/10.

                  5.

                  SEMEA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie în cauza T-168/10.

                  6.

                  Commune de Millau suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie în cauza T-572/10.

         (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza C-3/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Rossano (Italia) la 5 ianuarie 2010 — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/34

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Rossano (Italia) la 5 ianuarie 2010 — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano
   (Cauza C-3/10)
   2010/C 63/55
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Rossano

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Franco Affatato

      Pârâtă: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano

      Întrebările preliminare

               1.

               Clauza nr. 2.1 din Acordul-cadru adoptat prin Directiva 1999/70/CE (1) se opune unei norme interne precum cea care reglementează regimul lucrătorilor LSU [lucrători utili din punct de vedere social]/LPU [lucrători de utilitate publică] cuprinsă în articolul 8 alineatul 1 din Decretul legislativ nr. 468/97 și în articolul 4 alineatul 1 din Legea nr. 81/00, care, prin excluderea lucrătorilor al căror regim este reglementat de acestea, exclude aplicarea normei respective în privința raportului de muncă pe perioadă determinată la transpunerea Directivei 1999/70/CE?

               2.

               Clauza nr. 2.2 din Acordul-cadru adoptat prin Directiva 1999/70/CE permite excluderea lucrătorilor precum lucrătorii LSU/LPU, al căror regim este reglementat prin Decretul legislativ nr. 468/97 și prin Legea nr. 81/00, din domeniul de aplicare al Directivei 1999/70/CE?

               3.

               Lucrătorii menționați în întrebarea 2 sunt incluși în definiția cuprinsă în clauza 3.1 din Acordul-cadru adoptat prin Directiva 1999/70/CE?

               4.

               Clauza 5 din Acordul-cadru adoptat prin Directiva 1999/70/CE și principiile egalității [și] nediscriminării se opun unei norme pentru lucrătorii din sectorul școlar (a se vedea în special articolul 4 alineatul 1 din Legea nr. 124/99 și articolul 1 alineatul 1 litera a din Decretul ministerial nr. 430/00), care permite să nu se indice cauza primului contract pe perioadă determinată, prevăzută cu caracter general de norma internă pentru toate raporturile de muncă pe perioadă determinată, și să se prelungească respectivele contracte indiferent de existența unor necesități permanente și durabile, și care nu prevede o durată maximă totală a contractelor sau a raporturilor de muncă pe perioadă determinată, numărul de reînnoiri ale contractelor sau ale raporturilor menționate și nici, în mod normal, vreun interval de timp între reînnoiri sau, în ipoteza unor supliniri anuale, ca acesta să corespundă vacanțelor de vară, în care activitatea școlară este suspendată sau foarte mult redusă?

               5.

               Totalitatea dispozițiilor normative din sectorul școlar, astfel cum au fost descrise, pot fi reținute ca un complex de norme echivalente pentru prevenirea abuzurilor?

               6.

               În sensul articolului 2 din Directiva 1999/70/CE, Decretul legislativ nr. 368/01 și articolul 36 din Decretul legislativ nr. 165/01 pot fi considerate dispoziții având caracteristicile unor dispoziții de transpunere a Directivei 1999/70/CE în privința raporturilor de muncă pe perioadă determinată în sectorul școlar?

               7.

               Un subiect având caracteristicile Poste Italiane S.p.a., și anume:

                           —

                           este proprietate de stat;

                           —

                           este supus controlului statului;

                           —

                           Ministerul Comunicațiilor efectuează alegerea furnizorului serviciului universal și în general desfășoară toate activitățile de verificare și de control material și contabil al subiectului respectiv, cu fixarea obiectivelor referitoare la serviciul universal prestat;

                           —

                           exercită un services de utilitate publică de interes general sporit;

                           —

                           bugetul său este legat de bugetul de stat;

                           —

                           costurile serviciului prestat sunt determinate de stat, care transferă acestuia sumele necesare pentru acoperirea costurilor suplimentare legate de prestarea serviciului

                     trebuie considerat organism de stat, în sensul aplicării directe a dreptului comunitar?

               8.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 7, societatea menționată poate constitui un sector în sensul clauzei 5 sau totalitatea personalului acesteia poate fi considerată o categorie specifică de lucrători, în scopul diferențierii în raport cu măsurile de interdicție?

               9.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 7, numai clauza 5 din Directiva 1999/70/CE sau coroborată cu clauzele 2 și 4 și cu principiile egalității [și] nediscriminării se opune unei prevederi precum articolul 2 alineatul 1 bis din Decretul legislativ nr. 368/01, care permite stabilirea datei de încetare a contractului unei anumite persoane fără o motivare, sau lipsește această persoană, contrar măsurii interne de interdicție prevăzute în mod obișnuit (articolul 1 din Decretul legislativ nr. 368/01) de dreptul de a i se indica în scris și de a i se dovedi, în caz de contestare, rațiunile cu caracter tehnic, de producție, organizatoric sau de substituire care au determinat stabilirea unei date de încetare a contractului de muncă, ținând cont de faptul că este posibil să se procedeze la o prelungire a contractului inițial, impusă de rațiuni obiective și care se referă la aceeași activitate pentru care a fost încheiat contractul pe perioadă determinată?

               10.

               Decretul legislativ nr. 368/01 și articolul 36 alineatul 5 din Decretul legislativ nr. 165/01 constituie norma generală de transpunere a Directivei 1999/70/CE pentru personalul angajat de stat, ținând cont de excepțiile de la prevederile generale menționate, astfel cum sunt definite în lumina răspunsurilor la întrebările 1-9?

               11.

               În absența prevederii unor sancțiuni referitoare la lucrătorii de tip LSU/LPU și din sectorul școlar, astfel cum au fost descriși, Directiva 1999/70/CE și în special clauza 5 alineatul (2) litera (b) se opun aplicării prin analogie a unei norme care are scopul de a asigura o compensare, precum cea prevăzută la articolul 36 alineatul 5 din Decretul legislativ nr. 165/01 sau clauza 5 alineatul (2) litera (b) stabilește un principiu de preferință în sensul ca respectivele contracte sau raporturi să fie încheiate pe perioadă nedeterminată?

               12.

               Principiile comunitare ale egalității [și] nediscriminării, clauza 4 și clauza 5.1 se opun unei diferențieri a sistemului sancționator în sectorul „personal al organismelor de stat” în raport cu nașterea raportului de muncă sau în raport cu persoana care prestează munca ori, de asemenea, în sectorul școlar?

               13.

               Dat fiind cadrul intern de transpunere a Directivei 1999/70/CE în privința statului și a organismelor de stat astfel cum este definit în răspunsurile la întrebările precedente, clauza 5 se opune unei norme generale precum cea cuprinsă în articolul 36 alineatul 5 din Decretul legislativ nr. 165/01, care stabilește o interdicție absolută pentru stat în privința conversiei raporturilor de muncă, altfel spus ce verificări ulterioare trebuie efectuate de instanța națională pentru a nu se aplica interdicția de stabilire a unor raporturi de muncă pe perioadă nedeterminată cu autoritățile publice?

               14.

               Directiva 1999/70/CE trebuie aplicată integral în Italia, mai exact conversia raporturilor de muncă în cadrul autorităților publice apare ca fiind contrară principiilor fundamentale de drept intern și, prin urmare, clauza 5 nu trebuie aplicată integral în această privință, din cauza efectului contrar articolelor 1-5 din Tratatul de la Lisabona, nerespectând structura fundamentală, politică și constituțională, mai exact funcțiunile esențiale din Italia?

               15.

               Clauza 5 din Directiva 1999/70/CE, prin faptul că prevede, în ipoteza interzicerii conversiei raportului de muncă, necesitatea unei măsuri care să prezinte garanția efectivă și echivalentă a protecției lucrătorilor, în comparație cu situațiile analoge de drept intern, pentru a sancționa abuzurile care rezultă din încălcarea aceleiași clauze 5 și a elimina consecințele încălcării dreptului comunitar, impune să se țină cont ca situație analogă de drept intern de raportul de muncă pe perioadă nedeterminată cu statul, la care lucrătorul ar fi avut dreptul în absența articolului 36, sau de un raport de muncă pe perioadă nedeterminată cu un subiect privat, în cadrul căruia raportul de muncă ar fi avut caracteristicile de stabilitate analoge cu cele ale unui raport de muncă cu statul?

               16.

               Clauza 5 din Directiva 1999/70/CE, prin faptul că prevede, în ipoteza interzicerii conversiei raportului de muncă, necesitatea unei măsuri care să prezinte garanția efectivă și echivalentă a protecției lucrătorilor, în comparație cu situațiile analoge de drept intern, pentru a sancționa abuzurile care rezultă din încălcarea aceleiași clauze 5 și a elimina consecințele încălcării dreptului comunitar, impune să se țină cont la determinarea sancțiunii:

                           (a)

                           de timpul necesar pentru găsirea unei noi ocupații și de imposibilitatea de a accede la o ocupație care prezintă caracteristicile menționate în întrebarea 15;

                           (b)

                           sau, dimpotrivă, de valoarea retribuțiilor care ar fi fost percepute în ipoteza conversiei raportului de muncă pe perioadă determinată în raport de muncă pe perioadă nedeterminată.

      (1)  JO L 175, p. 43.


title: Cauza C-650/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 19 decembrie 2016 – A/S Bevola og Jens W. Trock ApS/Skatteministeriet

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 19 decembrie 2016 – A/S Bevola og Jens W. Trock ApS/Skatteministeriet
   (Cauza C-650/16)
   (2017/C 063/25)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: A/S Bevola și Jens W. Trock ApS

      Pârât: Skatteministeriet

      Întrebarea preliminară

   Articolul 49 TFUE se opune unui regim fiscal național precum cel în cauză în procedura principală, în temeiul căruia este posibil să se opereze deduceri ale pierderilor sucursalelor naționale, însă nu este posibil să se opereze deduceri ale pierderilor sucursalelor stabilite în alte state membre, nici măcar în condiții asemănătoare cu cele din Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene pronunțată în cauza Marks & Spencer, C-446/03 (1), punctele 55-56, cu excepția cazului în care grupul a optat pentru impozitarea comună internațională în condițiile menționate în procedura principală?

      (1)  (EU:C:2005:763)


title: Cauza T-913/16: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2016 – Fininvest și Berlusconi/BCE

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/35

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2016 – Fininvest și Berlusconi/BCE
   (Cauza T-913/16)
   (2017/C 063/47)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamanți: Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Roma, Italia) și Silvio Berlusconi (Roma) (reprezentanți: R. Vaccarella, A. Di Porto, M. Carpinelli și A. Saccucci, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Băncii Centrale Europene din 25 octombrie 2016, prin care aceasta a stabilit „că se opune achiziționării de către achizitori a unei participații calificate la societatea-țintă”;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este formulată împotriva deciziei adoptate de Banca Centrală Europeană la 25 octombrie 2016 (ECB/SSM/20016-7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4) în temeiul articolelor 22 și 23 din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO 2013, L 176, p. 338, denumită în continuare „Directiva CRD IV”), al articolului 1 alineatul (5), al articolului 4 alineatul (1) litera (c) și al articolului 15 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63 [denumit în continuare „Regulamentul privind MUS”]), al articolului 87 din Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul-cadru privind MUS) (JO 2014, L 141, p. 1), precum și al articolelor 19, 22 și 25 din Textul unic italian în materie bancară, prin care Banca Centrală s-a opus achiziționării de către Finanziaria d’Investimento Fininvest S.p.A. a unei participații calificate la o instituție de credit (denumită în continuare „societatea-țintă”).
   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă opt motive, grupate în trei categorii.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolelor 22 și 23 din Directiva CRD IV, pe încălcarea articolului 1 alineatul (5), a articolului 4 alineatul (1) litera (c) și a articolului 15 din Regulamentul privind MUS și a articolelor 86 și 87 din Regulamentul-cadru privind MUS, inclusiv în raport cu articolul 4 alineatul (1), cu articolul 5 alineatul (2), cu articolul 13 alineatul (2) TUE și cu articolul 127 alineatul (6) TFUE, precum și pe existența unui abuz de putere.

               2.

               Al doilea motiv subsidiar al acțiunii, întemeiat pe faptul că Directiva CRD IV, dacă este aplicată în mod extensiv în speță, încalcă principiul general al neretroactivității actelor de drept derivat.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice și a principiului autorității de lucru judecat dobândite de hotărârea definitivă a Consiglio di Stato nr. 882 din 3 martie 2016, prin care s-a statuat cu privire la efectele autorizației privind fuziunea, eliberată de Banca d’Italia în legătură cu participarea Fininvest la societatea-țintă.

                           —

                           Se arată în această privință că motivele din această primă categorie privesc chiar temeiul deciziei atacate, mai precis contestă interpretarea Directivei CRD IV adoptată de BCE, întrucât este eronată din punct de vedere juridic și extinde în mod nelegal prerogativele specifice atribuite acesteia de Regulamentul privind MUS și de Regulamentul-cadru privind MUS, pe lângă faptul că aduce atingere autorității de lucru judecat dobândite deja la nivel național în ceea ce privește participarea la societatea-țintă ca urmare a hotărârii definitive a Consiglio di Stato din 3 martie 2016.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul privind MUS și a articolului 23 alineatele (1) și (4) din Directiva CRD IV, precum și a principiilor generale ale legalității, securității juridice și previzibilității acțiunii administrative, în raport cu aplicarea de către BCE a normelor naționale de transpunere, și pe încălcarea principiilor generale ale legalității și securității juridice în raport cu opozabilitatea reținută față de reclamanți a Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector required by Directive 2007/44/EC, adoptate în anul 2008 de comitetele CEBS, CESR și CEIOPS.

               5.

               Al cincilea motiv al acțiunii, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură sub forma lipsei cercetării și a lipsei motivării în raport cu criteriul „posibil[ei] influenț[e] a potențialului achizitor asupra instituției de credit” [articolul 23 alineatul (1) din Directiva CRD IV].

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului general al proporționalității, întrucât decizia atacată produce, în esență, efectele unei măsuri de expropriere care impune vânzarea silită a unei participații semnificative de acțiuni, pe încălcarea articolelor 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a principiilor generale corespunzătoare ale dreptului Uniunii Europene, astfel cum pot fi deduse din Convenția europeană a drepturilor omului și din tradițiile constituționale comune ale statelor membre.

                           —

                           Se arată în această privință că motivele din această a doua categorie privesc evaluarea efectuată de BCE și critică, pe de o parte, interpretarea reglementării naționale efectuată de aceeași BCE și, pe de altă parte, neevaluarea în concret a „posibil[ei] influenț[e] a potențialului achizitor asupra instituției de credit” și nerespectarea principiului proporționalității în materie de supraveghere prudențială.

                     Motivele din cea de a treia categorie ar fi, în schimb, dedicate unei serii de vicii grave de procedură care ar fi afectat procedura de supraveghere și decizia finală a BCE.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare, care ar fi trebuit să fie „pe deplin respectat[…]” [articolul 22 alineatul (2) din Regulamentul privind MUS și articolul 32 alineatul (1) din Regulamentul-cadru privind MUS], și a dreptului la bună administrare prevăzut la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale, ca urmare a întârzierii accesului la dosar și a imposibilității de a cunoaște conținutul actului BCE în temeiul căruia a fost inițiată procedura de autorizare. Se invocă de asemenea aplicarea eronată a articolului 32 alineatele (1) și (5) din Regulamentul-cadru privind MUS.

               8.

               Al optulea motiv al acțiunii, întemeiat pe nelegalitatea, conform articolului 277 TFUE, a articolului 31 alineatul (3) din Regulamentul-cadru privind MUS, ca urmare a încălcării dreptului la apărare garantat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale și a principiilor generale de drept corespunzătoare care pot fi deduse din tradițiile constituționale comune ale statelor membre.


title: Cauza T-187/10: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2010 — Emram/OAPI — Guccio Gucci (G)

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/43

         Acțiune introdusă la 23 aprilie 2010 — Emram/OAPI — Guccio Gucci (G)
   (Cauza T-187/10)
   2010/C 179/76
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamant: Maurice Emram (Marsilia, Franța) (reprezentant: M. Benavï, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Guccio Gucci SpA (Florența, Italia)

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei OAPI în cauza R 1281/2008-1;

               —

               respingerea opoziției la depunerea mărcii G line nr. 2 421 402 a societății Gucci spa;

               —

               în consecință, obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               și obligarea societății Gucci spa la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Reclamantul

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă „G” pentru produse din clasele 9, 18 și 25 — cererea nr. 2 421 402

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Guccio Gucci SpA

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Mărcile figurative comunitare și naționale „G” pentru produse din clasele 9, 18 și 25

      Decizia diviziei de opoziție: Respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: Anulează decizia diviziei de opoziție și respinge înregistrării mărcii solicitate

      Motivele invocate: Încălcarea articolelor 8 și 75 din Regulamentul nr. 40/94 (devenite articolele 8 și 77 din Regulamentul nr. 207/2009), în măsura în care camera de recurs nu a aplicat în mod corect dispozițiile legale în materie și a efectuat o analiză prea succintă a elementelor invocate de reclamant.


title: Cauza T-367/14: Acțiune introdusă la 28 mai 2014 – August Storck/OAPI – Chiquita Brands (Fruitfuls)

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/33

         Acțiune introdusă la 28 mai 2014 – August Storck/OAPI – Chiquita Brands (Fruitfuls)
   (Cauza T-367/14)
   2014/C 261/57
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: August Storck KG (Berlin, Germania) (reprezentat de: I. Rohr, A. C. Richter, P. Goldenbaum și T. Melchert, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Chiquita Brands LLC (Charlotte, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 27 martie 2014 în cauza R 1580/2013-5;

               —

               obligarea pârâtului la plata propriilor cheltuieli de judecată și a celor efectuate de reclamantă și, în cazul în care Chiquita Brands LLC intervine în procedură, obligarea acesteia la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca verbală „Fruitfuls” pentru produsele din clasa 30 – Înregistrarea mărcii verbale nr. 5 0 14  519.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: Chiquita Brands LLC.

      Decizia diviziei de anulare: pronunță decăderea din drepturi a titularului mărcii.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-440/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgerichts Hamburg (Germania) la 3 octombrie 2012 — Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)/Finanzamt Hamburg-Bergedorf

text:
               15.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgerichts Hamburg (Germania) la 3 octombrie 2012 — Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)/Finanzamt Hamburg-Bergedorf
   (Cauza C-440/12)
   2012/C 389/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)

      Pârât: Finanzamt Hamburg-Bergedorf

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 401 [coroborat cu articolul 135 alineatul (1) litera (i)] din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că taxa pe valoarea adăugată și impozitul național special pe jocuri de noroc trebuie percepute numai alternativ, iar nu și cumulativ?

               2.

               Numai în cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               În cazul în care, în temeiul legislației naționale, jocurilor de noroc li se aplică atât taxa pe valoarea adăugată, cât și un impozit special, aceasta conduce la neaplicarea taxei pe valoarea adăugată sau la neaplicarea impozitului special ori decizia cu privire la care dintre acest două impozite nu trebuie perceput se ia în temeiul dreptului național?

               3.

               Articolul 1 alineatul (2) primul paragraf și articolul 73 din Directiva 2006/112 trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții sau unei practici naționale potrivi căreia, în exploatarea unor aparate de jocuri care oferă posibilitatea unui câștig, conținutul casei („casă cu contor electronic”) aparatului este considerat, după o anumită perioadă, bază de impozitare?

               4.

               Numai în cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare:
               Cum trebuie determinată în schimb baza de impozitare?

               5.

               Articolul 1 alineatul (2) primul paragraf și articolul 73 din Directiva 2006/112 trebuie interpretate în sensul că perceperea taxei pe valoarea adăugată este condiționată de posibilitatea întreprinzătorului de a repercuta taxa asupra destinatarului prestației? În acest caz, ce trebuie să se înțeleagă prin posibilitatea de repercutare? În special, posibilitatea legală de a practica în mod corespunzător un preț mai mare pentru bunuri sau servicii constituie o condiție prealabilă pentru posibilitatea de repercutare?

               6.

               Numai în cazul în care în răspunsul la întrebarea a cincea permisiunea de a practica un preț mai mare constituie o condiție prealabilă:
               Articolul 1 alineatul (2) primul paragraf și articolul 73 din Directiva 2006/112 trebuie interpretate în sensul că dispozițiile care limitează contraprestația pentru bunurile sau serviciile supuse taxei pe valoarea adăugată trebuie aplicate în conformitate cu dreptul Uniunii astfel încât taxa pe valoarea adăugată să nu fie considerată inclusă în contraprestația stabilită de lege, ci adăugată la aceasta, chiar și atunci când, conform cuprinsului lor, dispozițiile naționale care reglementează contraprestația nu prevăd expres acest lucru?

               7.

               Numai în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea a cincea, al unui răspuns negativ la întrebarea a șasea și al unui răspuns negativ la întrebarea a treia:
               În prezenta cauză nu trebuie aplicată nicio taxă pe valoarea adăugată cifrei totale de afaceri aferente aparatelor de jocuri sau trebuie aplicată numai părții din această cifră de afaceri care nu poate fi repercutată și cum trebuie determinată această parte, de exemplu, pe baza cifrei de afaceri aferente operațiunilor pentru care nu poate fi majorată miza sau pe baza cifrei de afaceri aferente operațiunilor pentru care nu poate fi majorată încasarea orară?

               8.

               Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale care instituie un impozit special nearmonizat în cazul în care taxa pe valoare adăugată datorată este imputată integral din acest impozit?

               9.

               Numai în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea a opta:
               Imputarea taxei pe valoarea adăugată dintr-un impozit național nearmonizat în cazul întreprinzătorilor care sunt supuși acestui impozit conduce la imposibilitatea supunerii la plata taxei pe valoarea adăugată a concurenților lor care nu sunt supuși acestui impozit nearmonizat, ci unui alt impozit nearmonizat și în cazul cărora nu operează o astfel de imputare?


title: Cauza T-410/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 mail 2009 — Jurado Hermanos/OAPI (JURADO) ( Marcă comunitară — Marca comunitară verbală JURADO — Lipsa cererii de reînnoire din partea titularului mărcii — Radierea mărcii la expirarea înregistrării — Cerere de restitutio in integrum formulată de licențiatul exclusiv )

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/37

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 mail 2009 — Jurado Hermanos/OAPI (JURADO)
   (Cauza T-410/07) (1)

   („Marcă comunitară - Marca comunitară verbală JURADO - Lipsa cererii de reînnoire din partea titularului mărcii - Radierea mărcii la expirarea înregistrării - Cerere de restitutio in integrum formulată de licențiatul exclusiv”)
   2009/C 153/71
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Jurado Hermanos, SL (Alicante, Spania) (reprezentant: C. Martín Álvarez, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și P. López Fernández de Corres, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 3 septembrie 2007 (cauza R 866/2007-2), privind cererea de restitutio in integrum formulată de reclamantă

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Jurado Hermanos, SL la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii de aplicare a măsurilor provizorii.

      (1)  JO C 8, 12.1.2008.


title: Cauza C-303/09: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 iulie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Ajutoare de stat — Ajutoare în beneficiul întreprinderilor care au realizat investiții în localitățile grav afectate de calamități naturale în 2002 — Recuperare)

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 iulie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-303/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Ajutoare de stat - Ajutoare în beneficiul întreprinderilor care au realizat investiții în localitățile grav afectate de calamități naturale în 2002 - Recuperare)
   2011/C 269/04
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, V. Di Bucci și E. Righini, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, D. Del Gaizo și P. Gentili, avocați)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare pentru a se conforma articolelor 2, 5 și 6 din Decizia 2005/315/CE a Comisiei din 20 octombrie 2004 privind schema de ajutoare pusă în aplicare de Italia în beneficiul întreprinderilor care au realizat investiții în localitățile grav afectate de calamități naturale în 2002 [notificată cu numărul C(2004) 3893], (JO L 100, p. 46)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenele stabilite, a tuturor măsurilor necesare pentru recuperarea de la beneficiari a totalității ajutoarelor acordate în temeiul schemei de ajutoare care a fost declarată ilegală și incompatibilă cu piața comună prin Decizia 2005/315/CE a Comisiei din 20 octombrie 2004 privind schema de ajutoare pusă în aplicare de Italia în beneficiul întreprinderilor care au realizat investiții în localitățile grav afectate de calamități naturale în 2002, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 din această decizie.

               2.

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 256, 24.10.2009.


title: Cauza C-16/15: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 14 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado Contencioso-Administrativo n° 4 de Madrid – Spania) – María Elena Pérez López/Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid) (Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP — Clauzele 3-5 — Contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul sănătății publice — Măsuri de prevenire a recurgerii abuzive la raporturile de muncă pe durată determinată succesive — Sancțiuni — Recalificarea raportului de muncă — Drept la o indemnizație)

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/12

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 14 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid – Spania) – María Elena Pérez López/Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)
   (Cauza C-16/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauzele 3-5 - Contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul sănătății publice - Măsuri de prevenire a recurgerii abuzive la raporturile de muncă pe durată determinată succesive - Sancțiuni - Recalificarea raportului de muncă - Drept la o indemnizație))
   (2016/C 419/14)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: María Elena Pérez López

      Pârât: Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)

      Dispozitivul

               1)

               Clauza 5 punctul 1 litera (a) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, anexat la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că se opune ca o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal să fie aplicată de autoritățile statului membru vizat astfel încât:

                           —

                           reînnoirea contractelor de muncă pe durată determinată succesive, în sectorul public al sănătății, este considerată ca fiind justificată de „motive obiective” în sensul clauzei respective ca urmare a faptului că aceste contracte sunt întemeiate pe dispoziții legale care permit reînnoirea pentru asigurarea prestării de servicii determinate de natură temporară, conjuncturală sau extraordinară, în condițiile în care, în realitate, nevoile respective sunt permanente și durabile;

                           —

                           nu există nicio obligație în sarcina administrației competente de a crea posturi permanente pentru a pune capăt angajării de personal statutar ocazional și i se permite acesteia să ocupe posturile permanente create prin angajarea de personal „temporar”, în așa fel încât situația de precaritate a lucrătorilor se perpetuează, în condițiile în care statul în cauză cunoaște un deficit structural de posturi de personal titular în acest sector.

               2)

               Clauza 5 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, anexat la Directiva 1999/70, trebuie interpretată în sensul că nu se opune, în principiu, unei legislații naționale care impune ca raportul contractual să înceteze la data prevăzută de contractul pe durată determinată și să se lichideze drepturile aferente, fără a se aduce atingere unei eventuale noi numiri, cu condiția ca această legislație să nu fie de natură a repune în discuție obiectivul sau efectul util al acestui acord-cadru, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

               3)

               Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la a patra întrebare adresată de Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid (Tribunalul de Contencios Administrativ nr. 4 din Madrid, Spania).

      (1)  JO C 96, 23.3.2015.


title: Cauza T-519/09: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Toshiba/Comisia

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/41

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Toshiba/Comisia
   (Cauza T-519/09)
   2010/C 51/77
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Toshiba Corp. (reprezentanți: J. MacLennan, Solicitor, A. Schulz, J. Jourdan și P. Berghe, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Comisiei Europene referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE (articolul 101 TFUE) și a articolului 53 din Acordul privind SEE, în cazul COMP/39.129 — Transformatoare, în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               anularea amenzii aplicate reclamantei;

               —

               cu titlu subsidiar, în cazul în care decizia atacată este menținută în totalitate sau în parte, reducerea amenzii aplicate reclamantei;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură;

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri necesare în vederea executării hotărârii Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei din 7 octombrie 2009 (cazul COMP/39.129 — Transformatoare) în măsura în care Comisia a considerat că reclamanta este răspunzătoare pentru încălcarea articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE, prin participarea la împărțirea piețelor în temeiul unui Gentlemen’s Agreement încheiat între producătorii de transformatoare europeni și cei japonezi, în vederea respectării piețelor naționale respective și în vederea abținerii de a vinde pe aceste piețe. În subsidiar, reclamanta solicită reducerea amenzii care i-a fost aplicată.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.
   În primul rând, potrivit reclamantei, Comisia nu a dovedit corespunzător cerințelor legale existența unui Gentlemen’s Agreement și participarea reclamantei la acesta sau chiar a vreunei înțelegeri sau practici concertate între producătorii de transformatoare europeni și cei japonezi.
   În al doilea rând, reclamanta invocă faptul că nu a fost demonstrată de către Comisie competența cu privire la pretinsul Gentlemen’s Agreement, chiar dacă existența sa ar fi dovedită, quod non. Reclamanta afirmă că, ținând seama de barierele foarte ridicate de acces, o astfel de înțelegere nu era capabilă să aibă un efect imediat și substanțial asupra concurenței din UE sau o influență asupra configurării schimburilor dintre statele membre.
   În al treilea motiv prezentat cu titlu subsidiar, potrivit reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare în decizia adoptată cu privire la durata încălcării și la participarea reclamantei la această încălcare. În opinia reclamantei, Comisia nu a dovedit că anumite reuniuni au avut vreun obiect sau vreun efect anticoncurențial și că prin participarea la acestea reclamanta ar fi încălcat dreptul european al concurenței.
   Cu titlu mai subsidiar, reclamanta susține în al patrulea motiv, că, prin stabilirea cuantumului de bază al amenzii, Comisia a săvârșit o eroare de drept și de fapt. În primul rând, potrivit reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare prin alegerea anului de referință pentru calcularea valorii vânzărilor reclamantei, îndepărtându-se astfel de la metodologia prevăzută de Orientările privind calcularea amenzilor. În plus, în opinia reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin ignorarea barierelor foarte ridicate de acces la piața europeană și prin presupunerea că Toshiba ar fi putut obține pe piața SEE o cotă de piață egală cu cota sa pe piața mondială. De asemenea, potrivit reclamantei, Comisia a interpretat în mod greșit punctul 18 din Orientările privind calcularea amenzilor pentru a justifica estimarea valorii vânzărilor reclamantei pe piața SEE pe baza vânzărilor sale mondiale, în loc să examineze numai piețele afectate de pretinsa încălcare.
   În consecință, reclamanta consideră că amenda care i-a fost aplicată este disproporționată.


title: Cauza C-307/07: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 10 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 89/48/CEE — Recunoașterea diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani — Nerecunoașterea diplomelor care conferă acces la profesia de farmacist specialist în biologie medicală — Netranspunere)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/15

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 10 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-307/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 89/48/CEE - Recunoașterea diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani - Nerecunoașterea diplomelor care conferă acces la profesia de farmacist specialist în biologie medicală - Netranspunere)
   (2008/C 223/24)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Støvlbæk și P. Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentant: L. Fernandes, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Netranspunerea Directivei 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO 1989, L 19, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 76) în ceea ce privește profesia de farmacist specialist în analize clinice
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea măsurilor necesare pentru transpunerea Directivei 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 mai 2001, în ceea ce privește profesia de farmacist specialist în biologie medicală, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 199, 25.8.2007.


title: Cauza T-373/07: Acțiune introdusă la 27 septembrie 2007 — EOS/OAPI (PrimeCast)

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/37

         Acțiune introdusă la 27 septembrie 2007 — EOS/OAPI (PrimeCast)
   (Cauza T-373/07)
   (2007/C 283/67)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: EOS GmbH Electro Optical Systems (Krailing, Germania) (reprezentantă: M. Mentjes, Rechtsanwältin)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei R 333/2005-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 20 iulie 2007, comunicată reclamantei prin fax la 27 iulie 2007;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, în temeiul articolului 87 alineatele (2) și (5) din Regulamentul de procedură.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală„PrimeCast” pentru produse și servicii din clasele 1, 19, 40 și 42 (cererea de înregistrare nr. 2854677).

      Decizia examinatorului: refuză în parte înregistrarea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1).

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-134/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 2 aprilie 2008 — J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j./Hauptzollamt Bremen

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 2 aprilie 2008 — J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j./Hauptzollamt Bremen
   (Cauza C-134/08)
   (2008/C 171/21)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesfinanzhof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

      Pârât: Hauptzollamt Bremen
   Întrebările preliminare
   Articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2193/2003 al Consiliului din 8 decembrie 2003 de instituire de taxe vamale suplimentare la importurile anumitor produse originare din Statele Unite ale Americii (1) trebuie interpretat în mod contrar textului acestuia, în sensul că nu sunt supuse plății de taxe vamale suplimentare produsele în privința cărora se dovedește că, la momentul primei aplicări a taxelor vamale suplimentare, au fost expediate către Comunitate și că destinația acestora nu poate fi schimbată?

      (1)  JO L 328, p. 3.


title: Cauza C-469/06: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteion Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Farmakemporiki Anonymi Etaireia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proїonton

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/2

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteion Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Farmakemporiki Anonymi Etaireia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proїonton
   (Cauza C-469/06)
   (2007/C 20/03)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Trimeles Efeteion Athinon (Grecia)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Farmakemporiki Anonymi Etaireia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton

      Pârâtă: GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proїonton
   Întrebările preliminare

               1)

               Constituie ipso facto un comportament abuziv, în sensul articolului 82 CE, refuzul unei întreprinderi ce ocupă o poziție dominantă de a satisface integral comenzile ce îi sunt adresate de vânzători en-gros de produse farmaceutice, atunci când acest comportament se datorează intenției de a restrânge activitatea de export a respectivilor vânzători și de a limita astfel prejudiciul cauzat de comerțul paralel? Răspunsul la această întrebare este influențat de faptul că diferențele de prețuri rezultând în cadrul Uniunii Europene ca urmare a intervenției statului sau, altfel spus, subordonarea pieței produselor farmaceutice unui regim care nu este de concurență strictă și care, dimpotrivă, este marcat de un grad ridicat de intervenționism statal, fac comerțul paralel deosebit de profitabil pentru vânzătorii en-gros? În sfârșit, este obligată o autoritate națională din domeniul concurenței să aplice regulile comunitare în materie de concurență în același mod piețelor ce funcționează în regim de concurență și piețelor în care concurența este denaturată ca urmare a intervenției statului?

               2)

               În măsura în care Curtea ar considera că restricționarea comerțului paralel, pentru motivele indicate mai sus, nu constituie întotdeauna o practică abuzivă, atunci când este exercitată de o întreprindere dominantă, cum trebuie apreciat eventualul caracter abuziv?

         În special:

               2.1

               Este posibil să fie considerate drept criterii potrivite criteriul procentajului de depășire a consumului național normal și/sau cel al prejudiciului suferit de întreprinderea în poziție dominantă față de cifra sa de afaceri totală și de beneficiul său total? În caz afirmativ, în ce mod trebuie fixat nivelul procentajului de depășire și cel al prejudiciului — acesta din urmă fiind considerat drept un procentaj al cifrei de afaceri și al totalului câștigurilor — dincolo de care comportamentul respectiv va fi calificat drept abuziv?

               2.2

               Trebuie urmată o abordare bazată pe o ponderare a intereselor și, în caz afirmativ, care sunt interesele ce trebuie luate în calcul în această ponderare?
               Mai precis:

                           a)

                           Răspunsul este influențat de faptul că bolnavul consumator final are un avantaj financiar limitat ca urmare a comerțului paralel?

                           b)

                           Trebuie luat în considerare interesul organismelor de securitate socială de a beneficia de medicamente mai ieftine și, dacă da, în ce măsură?

               2.3

               Ce alte criterii și ce alte moduri de abordare pot fi considerate potrivite în speță?


title: Cauza T-106/07: Acțiune introdusă la 11 aprilie 2007 — Alcon/OAPI — *Acri.Tec (BioVisc)

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/19

         Acțiune introdusă la 11 aprilie 2007 — Alcon/OAPI — *Acri.Tec (BioVisc)
   (Cauza T-106/07)
   (2007/C 129/34)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Alcon Inc. (Hünenberg, Elveția) (reprezentant: M. Graf, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura fața în camerei de recurs: *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte (Hennigsdorf, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 februarie 2007 în cauza R 660/2006-2 Alcon, Inc./OAPI (BioVisc) în măsura în care a respins opoziția Alcon, Inc. împotriva cererii de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 3 651 809 „BioVisc”;

               —

               obligarea OAPI să suporte propriile cheltuieli de judecată și pe cele ale reclamantei.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „BioVisc ”pentru produse din clasa 5 — cererea nr. 3 651 809.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile verbale comunitare și internaționale „PROVISC ”şi „DUOVISC ”pentru produse din clasa 5.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge opoziția în întregime.

      Motivele invocate: Mărcile în discuție sunt atât de similare încât pot genera confuzie și produsele pentru care s-a solicitat înregistrarea sunt identice cu cele desemnate de mărcile invocate în opoziție.


title: Cauza C-293/15 P: Recurs introdus la 15 iunie 2015 de Slovenská pošta a.s. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 25 martie 2015 în cauza T-556/08, Slovenská pošta/Comisia

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/16

         Recurs introdus la 15 iunie 2015 de Slovenská pošta a.s. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 25 martie 2015 în cauza T-556/08, Slovenská pošta/Comisia
   (Cauza C-293/15 P)
   (2015/C 302/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Slovenská pošta a.s. (reprezentanți: O. W. Brouwer și A. A. J. Pliego Selie, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Slovacă, Cromwell a.s., Slovak Mail Services a.s., Prvá Doručovacia, a.s., ID Marketing Slovensko s.r.o. (fostă TNT Post Slovensko s.r.o.)

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții de Justiție:

               1)

               anularea în tot sau în parte a hotărârii atacate și pronunțarea unei hotărâri definitive în recurs, prin care să se anuleze în tot sau în parte hotărârea atacată sau – cu titlu subsidiar – trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;
               și

               2)

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului și a Curții de Justiție, inclusiv a cheltuielilor efectuate de intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   Tribunalul a respins acțiunea în anularea deciziei Comisiei Europene din 7 octombrie 2008 privind legislația slovacă în domeniul serviciilor poștale referitoare la serviciile hibrid de curierat C(2008) 5912, adresată Republicii Slovace.
   Slovenská pošta a.s. solicită Curții de Justiție:

               (i)

               anularea în tot sau în parte a hotărârii menționate a Tribunalului, pentru următoarele motive:

                           i.

                              primul motiv: erori de drept, aplicarea unui standard probatoriu eronat și atribuirea greșită a sarcinii probei în stabilirea faptului că Republica Slovacă a încălcat articolul 86 alineatul (1) coroborat cu articolul 82 CE;

                                       a.

                                       erori de drept în stabilirea faptului că acordarea unui drept exclusiv poate constitui în sine o încălcare a articolului 86 alineatul (1) coroborat cu articolul 82 CE;

                                       b.

                                       erori de drept, aplicarea unui standard probatoriu eronat și atribuirea greșită a sarcinii probei în stabilirea faptului că Republica Slovacă a încălcat articolul 86 alineatul (1) coroborat cu articolul 82 CE, prin limitarea serviciilor oferite utilizatorilor finali.

                           ii.

                              al doilea motiv: erori de drept, nivel de examinare insuficient și denaturarea probelor cu ocazia examinării și acceptării definiției pieței relevante propuse de Comisia Europeană;

                                       a.

                                       eroare de drept și nivel de examinare insuficient cu ocazia acceptării faptului că piața relevantă a serviciilor hibrid integrate de curierat poate fi definită în temeiul (pretinsei) existențe a cererii și a ofertei unui singur serviciu;

                                       b.

                                       denaturarea probelor și aplicarea unui nivel de examinare insuficient în stabilirea faptului că cererea dominantă pe piață poate fi dedusă din probele prezentate de Comisie.

               (ii)

               pronunțarea unei hotărâri definitive în recurs, prin care să se anuleze hotărârea atacată în tot sau în parte sau – cu titlu subsidiar – trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

               (iii)

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului și a Curții de Justiție, inclusiv a cheltuielilor efectuate de intervenienți.


title: Cauza C-39/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – procedură inițiată de Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG) [Trimitere preliminară — Ajutoare de stat — Articolul 107 alineatul (1) TFUE — Înstrăinare de terenuri agricole de către autoritățile publice — Dispoziție națională care permite autorităților competente să se opună înstrăinării unui teren agricol atunci când între prețul oferit și valoarea de piață se consideră că există o „discrepanță majoră” — Avantaj acordat anumitor întreprinderi sau producții — Criteriul investitorului privat — Determinarea „valorii de piață”]

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – procedură inițiată de Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG)
   (Cauza C-39/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Articolul 107 alineatul (1) TFUE - Înstrăinare de terenuri agricole de către autoritățile publice - Dispoziție națională care permite autorităților competente să se opună înstrăinării unui teren agricol atunci când între prețul oferit și valoarea de piață se consideră că există o „discrepanță majoră” - Avantaj acordat anumitor întreprinderi sau producții - Criteriul investitorului privat - Determinarea „valorii de piață”])
   (2015/C 302/05)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

   Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG)

      cu participarea: Thomas Erbs, Ursula Erbs, Landkreis Jerichower Land

      Dispozitivul

   Articolul 107 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că o normă de drept național precum cea în discuție în litigiul principal, care, în vederea apărării intereselor exploatațiilor agricole, interzice unei instituții de stat să vândă, în cadrul unei licitații publice, un teren agricol ofertantului care prezintă oferta cea mai mare atunci când autoritatea locală competentă consideră că între oferta acestuia din urmă și valoarea estimată a terenului menționat există o discrepanță majoră, nu poate intra în sfera de aplicare a calificării drept „ajutor de stat”, în măsura în care aplicarea normei menționate poate conduce la un preț care să fie cât mai apropiat posibil de valoarea de piață a terenului agricol în cauză, ceea ce este de competența instanței de trimitere să verifice.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza T-77/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/62

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia
   (Cauza T-77/06) (1)

   (2008/C 301/112)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006.


title: Cauza C-35/13: Cerere de decizie preliminară formulată de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 24 ianuarie 2013 — ASS.I.CA. și Krafts Foods Italia SpA/Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino” și alții

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/13

         Cerere de decizie preliminară formulată de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 24 ianuarie 2013 — ASS.I.CA. și Krafts Foods Italia SpA/Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino” și alții
   (Cauza C-35/13)
   2013/C 86/21
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte Suprema di Cassazione

      Părțile din procedura principală

      Recurente: ASS.I.CA. — Associazione Industriali delle Carni, Krafts Foods Italia SpA

      Intimate: Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino” și alții

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 2 din Regulamentul nr. 2081/1992 (1) trebuie interpretat în sensul că se opune ca o asociație de producători să poată invoca dreptul de utilizare exclusivă, pe teritoriul comunitar, a unei denumiri de origine geografică utilizată pe teritoriul unui stat membru pentru a desemna un anumit tip de salam, fără să fi obținut în prealabil de la acest stat membru o decizie cu forță juridică obligatorie în care să se stabilească limitele ariei geografice de producție, caietul de sarcini al produsului și eventualele condiții pe care trebuie să le îndeplinească producătorii pentru a beneficia de dreptul de utilizare a denumirii menționate?

               2.

               Care este, în lumina Regulamentului nr. 2081/1992, regimul juridic aplicabil în cadrul pieței comunitare și în cadrul pieței dintr-un stat membru în cazul unei denumiri geografice care nu a fost înregistrată conform acestui regulament?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (JO L 208, p. 1).


               23.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/7

         Cerere adresată Curții de Justiție a AELS pentru obținerea unui aviz consultativ, înaintată de Oslo tingrett la data de 21 iunie 2016 în cauza Netfonds Holding ASA m.fl. v Staten v/Finansdepartementet
   (Cauza E-8/16)
   (2017/C 90/08)
   Prin scrisoarea din 21 iunie 2016, Oslo tingrett (Tribunalul districtual Oslo) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Tribunalului la 27 iunie 2016, vizând emiterea unui aviz consultativ în cauza Netfonds Holding ASA m.fl. v Staten v/Finansdepartementet, cu privire la următoarele întrebări:

               1.

               Normele în materie de emitere menționate în secțiunea 4 din Legea privind băncile comerciale și în secțiunea 2-1 din Legea privind activitatea de asigurare, înțelese ca fiind cerința prin care se impune ca trei pătrimi din acțiunile deținute în noi bănci și în noi companii de asigurări să fie subscrise fără drepturi preferențiale (în cadrul unei emisiuni publice de acțiuni), constituie o restricție în temeiul articolului 31, al articolului 36 și al articolului 40 din Acordul privind SEE, cu condiția ca cererea de licență să nu vizeze doar o activitate de nișă?

                           a.

                           Presupunând că aceste norme constituie o restricție în sensul Acordului privind SEE: urmăresc acestea un obiectiv public legitim?

                           b.

                           Presupunând că restricția urmărește un obiectiv public legitim: este aceasta eligibilă în sensul dreptului SEE?

                           c.

                           Presupunând că restricția urmărește un obiectiv public legitim: este aceasta necesară în sensul dreptului SEE?

               2.

               Normele în materie de emitere menționate în secțiunea 4 din Legea privind băncile comerciale și în secțiunea 2-1 din Legea privind activitatea de asigurare, înțelese ca fiind cerința potrivit căreia trei pătrimi din acțiunile deținute în noi bănci și în noi companii de asigurări trebuie să fie subscrise de către alte persoane decât promotorii, constituie o restricție în temeiul articolului 31, al articolului 36 și al articolului 40 din Acordul privind SEE, cu condiția ca cererea de licență să nu vizeze doar o activitate de nișă?

                           a.

                           Presupunând că aceste norme constituie o restricție în sensul Acordului privind SEE: urmăresc acestea un obiectiv public legitim?

                           b.

                           Presupunând că restricția urmărește un obiectiv public legitim: este aceasta eligibilă în sensul dreptului SEE?

                           c.

                           Presupunând că restricția urmărește un obiectiv public legitim: este aceasta necesară în sensul dreptului SEE?

               3.

               O practică administrativă consacrată conform căreia persoane fizice sau întreprinderi nu sunt autorizate să dețină mai mult de 20-25 % din acțiunile unor instituții financiare, cu excepția cazurilor în care legea însăși autorizează constituirea unui grup financiar sau atunci când instituția financiară își va desfășura activitatea numai pe o piață „de nișă”, constituie o restricție în temeiul articolului 31, al articolului 36 și al articolului 40 din Acordul privind SEE, cu condiția ca cererea de licență să nu vizeze doar o activitate de nișă?

                           a.

                           Presupunând că o astfel de practică administrativă consacrată constituie o restricție în sensul Acordului privind SEE: restricția respectivă urmărește un obiectiv public legitim?

                           b.

                           Presupunând că restricția urmărește un obiectiv public legitim: este aceasta eligibilă în sensul dreptului SEE?

                           c.

                           Presupunând că restricția urmărește un obiectiv public legitim: este aceasta necesară în sensul dreptului SEE?


title: Cauza C-145/17 P: Recurs introdus la 21 martie 2017 de Internacional de Productos Metálicos, S.A. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a doua) din 25 ianuarie 2017 în cauza T-217/16, Internacional de productos metálicos/Comisia

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/12

         Recurs introdus la 21 martie 2017 de Internacional de Productos Metálicos, S.A. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a doua) din 25 ianuarie 2017 în cauza T-217/16, Internacional de productos metálicos/Comisia
   (Cauza C-145/17 P)
   (2017/C 195/17)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Internacional de Productos Metálicos, S.A. (reprezentanți: C. Cañizares Pacheco, E. Tejedor de la Fuente și A. Monreal Lasheras, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Ordonanței Tribunalului din 25 ianuarie 2017 în caza T-217/16,

               —

               trimiterea prezentei cauze T-217/16 Tribunalului spre rejudecare, pentru ca acesta să se pronunța cu privire la limitarea temporală stabilită la articolul 2 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/278 al Comisiei din 26 februarie 2016,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Primul motiv de recurs se întemeiază pe existența capacității procesuale active pentru introducerea unei acțiuni în anulare în fața Tribunalului împotriva Regulamentului 2016/278 (1), în măsura în care sunt îndeplinite în privința sa cerințele prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE. După cum Tribunalul cunoaște, potrivit acestor cerințe actul atacat trebuie: i) să o privească direct şi individual, sau ii) să reprezinte un act normativ care o privește direct şi care nu presupune măsuri de executare.
               În legătură cu condiția ca actul să o privească direct şi individual, recurenta consideră că Tribunalul nu a discutat în nici un moment existența termenului să o privească direct pe recurentă. În ceea ce privește termenul să o privească individual, acesta corespunde recurentei deoarece regulamentul în cauză privește importatorii care au inclus în DAU (documentul administrativ simplu) nomenclatură sau coduri TARIC pentru produsele care fac obiectul unor taxe antidumping în perioada cuprinsă între anii 2009 (anul intrării în vigoare a Regulamentului 91/2009) și 2016 (anul intrării în vigoare a Regulamentului 2016/278), incluzând anii respectivi. Astfel, acești importatori formează un „cerc restrâns de operatori economici”, întrucât limitarea efectelor scutirii de taxele antidumping îi afectează în mod concret și specific.
               În plus, în ceea ce privește condiția ca actul să reprezinte un act normativ care o privește direct şi care nu presupune măsuri de executare, analiza se concentrează pe a dovedi că Regulamentul 2016/278 nu cuprinde măsuri de executare. Astfel, colectările de taxe la care se referă Tribunalul ca măsuri de executare a regulamentului nu reprezintă măsuri de executare, deoarece singurele taxe colectate ca acest tip de măsuri derivă din prevederile Regulamentului 91/2009 (2) și în niciun caz din prevederile regulamentului atacat (Regulamentul 2016/278). Dovada în acest sens este faptul că taxele colectate de la recurentă de către autoritățile fiscale spaniole au fost impuse înainte de intrarea în vigoare a regulamentului atacat.
               Astfel, articolul 2 atacat este o prevedere autonomă, care nu necesită nicio măsură ulterioară pentru a produce efecte juridice de la data intrării sale în vigoare, întrucât se limitează să anuleze anumite taxe antidumping din cauza incompatibilității lor cu Acordul antidumping și cu Tratatul GATT.
               În plus, regulamentul impune o obligație de a nu face (dispune ca autoritățile spaniole să nu ia măsuri pentru a colecta taxele antidumping), prin care se împiedică adoptarea oricărei decizii fiscale care poate fi atacată potrivit dreptului intern, astfel încât formularea unei acțiuni în anulare este singura cale prin care recurenta poate să conteste articolul 2 din Regulamentul 2016/278.
               Având în vedere cele de mai sus, recurenta consideră că nu există nicio îndoială că poate, în temeiul articolului 263 TFUE, să formuleze o acțiune în anulare împotriva articolului 2 din Regulamentul 2016/278, în măsura în care acest regulament, prin natura și prin conținutul său, nu implică nicio măsură de executare.

               2.

               Al doilea motiv invocat de recurentă se referă la solicitarea adresată Tribunalului cu privire la recunoașterea aplicării retroactive a efectelor articolului 1 din regulamentul atacat. În acest sens, contrar celor indicate de Tribunal în ordonanța atacată, în care acesta a afirmat că nu este competent să declare retroactivitatea articolului 1 din regulament, recurenta consideră că această retroactivitate este consecința necesară a anulării articolului 2 din regulament, dat fiind că articolul respectiv stabilește o limitare în timp a cărei valabilitatea este contestată prin acțiunea în anulare respinsă. Prin urmare, cererea de declarare a retroactivității articolului 1 din regulament formulată de recurentă este complet admisibilă, întrucât această cerere va fi admisă implicit după declararea nulității articolului 2 din regulament.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/278 al Comisiei din 26 februarie 2016 de abrogare a taxei antidumping definitive impuse asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite elemente de fixare din fier sau oțel expediate din Malaysia, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca provenind din Malaysia (JO 2016, L 52 p. 2).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 91/2009 al Consiliului din 26 ianuarie 2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (JO 2009, L 29, p. 1).


title: Cauza T-244/14: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2014 – The Smiley Company/OAPI (forma unei fețe)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/38

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2014 – The Smiley Company/OAPI (forma unei fețe)
   (Cauza T-244/14)
   2014/C 282/50
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Smiley Company SPRL (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: A. Freitag, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele) din 16 ianuarie 2014 pronunțate în cauza R 838/2013-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca tridimensională care reprezintă forma unei fețe pentru produse din clasele 29 și 30 – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 1 1 68  937.

      Decizia instanței de control: apreciază că marca solicitată nu este eligibilă pentru înregistrare conform articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.

      Decizia Camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motive: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-529/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 8 octombrie 2013 — Georg Felber/Bundesministerin für Unterricht, Kunst und Kultur

text:
               18.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 15/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 8 octombrie 2013 — Georg Felber/Bundesministerin für Unterricht, Kunst und Kultur
   (Cauza C-529/13)
   2014/C 15/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Georg Felber

      Autoritate pârâtă: Bundesministerin für Unterricht, Kunst und Kultur

      Întrebările preliminare

               1.

               Fără a aduce atingere articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) și articolului 6 din Directiva 2000/78/CE (1) a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (denumită în continuare „directiva”), luarea în calcul a perioadelor de studiu gimnazial sau liceal tehnic sau profesional drept perioade anterioare de vechime în muncă numai în cazul în care au fost realizate după împlinirea de către funcționar a vârstei de 18 ani, aceste perioade anterioare de vechime în muncă fiind relevante nu doar pentru dreptul la pensie, ci și pentru cuantumul pensiei și această pensie (pensia totală) fiind considerată potrivit dreptului național drept o acordare în continuare a unei remunerații în cadrul unui raport de muncă de drept public care continuă și după pensionarea funcționarului, reprezintă un tratament diferențiat (direct) pe motive de vârstă în sensul articolului 21 alineatul (1) din cartă, respectiv al articolului 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din directivă?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ, ținând seama de lipsa unui motiv justificativ în sensul articolului 52 alineatul (1) din cartă, respectiv al articolului 6 din directivă (a se vedea în acest sens a treia întrebare), un funcționar se poate întemeia, în cadrul unei proceduri privind o cerere referitoare la luarea în calcul a perioadelor anterioare de vechime în muncă, pe aplicarea directă a articolului 21 din cartă, respectiv a articolului 2 din directivă și în cazul în care la acest moment nu este încă la pensie, având în vedere și faptul că în conformitate cu dreptul național — în cazul în care la momentul pensionării situația juridică rămâne aceeași — în cadrul unei proceduri de stabilire a vechimii în muncă sau în cazul depunerii unei noi cereri de luare în calcul a acestor perioade i se poate opune caracterul definitiv al hotărârii de respingere a unei astfel de cereri?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ, acest tratament diferențiat în sensul articolului 52 alineatul (1) din cartă sau al articolului 6 alineatul (1) sau (2) din directivă este justificat întrucât:

                           (a)

                           permite și persoanelor a căror zi de naștere este ulterioară datei începerii anului școlar din anul în care aceste persoane au început studiile, respectiv persoanelor care urmează o formă de învățământ prelungit, motiv pentru care trebuie să frecventeze școala pentru a-și termina studiile și după împlinirea vârstei de 18 ani, să beneficieze de aceleași condiții de care beneficiază persoanele care au finalizat studiile gimnaziale sau liceale tehnice sau profesionale înainte de împlinirea vârstei de 18 ani, și în cazul în care luarea în considerare a perioadelor de studii urmate după împlinirea vârstei de 18 ani nu este limitată la cazurile amintite;

                           (b)

                           permite excluderea din vechimea în muncă necesară în vederea pensionării a perioadelor în care, în general, nu a existat nicio încadrare în muncă și în care, în mod corespunzător, nu au fost plătite contribuții; există o astfel de justificare indiferent de aspectul că nici pentru perioadele în care sunt frecventate cursurile școlii gimnaziale sau liceale tehnice sau profesionale după împlinirea vârstei de 18 ani nu există în primul rând obligația de a acorda prestații, iar în cazul în care asemenea perioade de școlarizare se iau în considerare mai târziu trebuie să se acorde totuși o prestație specială cu titlu de pensie;

                           (c)

                           excluderea luării în calcul a perioadelor anterioare de vechime în muncă realizate înainte de împlinirea vârstei de 18 ani trebuie asimilată stabilirii „pentru regimurile profesionale de securitate socială, a unei vârste pentru aderare” în sensul articolului 6 alineatul (2) din directivă?

      (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza F-101/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 13 decembrie 2012 — Mileva/Comisia (Funcție publică — Concurs general — Anunțul de concurs EPSO/AD/188/10 — Neînscriere pe lista de rezervă — Componența comisiei de evaluare — Membri permanenți și nepermanenți)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/30

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 13 decembrie 2012 — Mileva/Comisia
   (Cauza F-101/11) (1)

   (Funcție publică - Concurs general - Anunțul de concurs EPSO/AD/188/10 - Neînscriere pe lista de rezervă - Componența comisiei de evaluare - Membri permanenți și nepermanenți)
   2013/C 46/59
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Tzena Mileva (Paris, Franța) (reprezentanți: inițial E. Boigelot, avocat, ulterior G. Generet, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului general EPSO/AD/188/10 — INTERPREȚI pentru LIMBA BULGARĂ (BG) de a nu o înscrie pe reclamantă pe lista de rezervă a concursului menționat și cerere de acordare de despăgubiri pentru prejudiciul moral și material

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Doamna Mileva suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 6, 7.1.2012, p. 25.


title: Cauza T-114/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 12 iulie 2007 — Globe/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/17

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 12 iulie 2007 — Globe/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-114/06) (1)

   (2007/C 223/31)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 131, 3.6.2006.


title: Cauza T-896/16: Ordonanța Tribunalului din 9 martie 2017 – Puma/EUIPO – Senator (TRINOMIC)

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/63

         Ordonanța Tribunalului din 9 martie 2017 – Puma/EUIPO – Senator (TRINOMIC)
   (Cauza T-896/16) (1)

   (2017/C 144/99)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Tribunalului a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 53, 20.2.2017.


title: Cauza T-767/14: Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2014 – Boomkwekerij van Rijn-de Bruyn/OCSP – Artevos și Dachverband Kulturpflanzen- und Nutztiervielfalt (Oksana)

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/53

         Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2014 – Boomkwekerij van Rijn-de Bruyn/OCSP – Artevos și Dachverband Kulturpflanzen- und Nutztiervielfalt (Oksana)
   (Cauza T-767/14)
   (2015/C 046/69)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Boomkwekerij van Rijn-de Bruyn BV (Uden, Țările de Jos) (reprezentant: P. Jonker, avocat)

      Pârât: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Artevos GmbH (Karlsruhe, Germania) și Dachverband Kulturpflanzen- und Nutztiervielfalt eV (Bielefeld, Germania)

      Datele privind procedura în fața OCSP

      Solicitantul protecției comunitare a soiurilor de plante: reclamanta.

      Protecția comunitară a soiurilor de plante în litigiu: Oksana – cererea nr. 2005/1046.

      Decizia atacată: Decizia Camerei de recurs a OCSP din 2 iulie 2014 în cauza A007/2013.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               ca urmare a acestei anulări, admiterea acțiunii formulate de reclamantă împotriva Deciziilor R 1232, OBJ 13-086, OBJ 13-087, OBJ 13-088 și OBJ 13-090 ale OCSP, declararea soiului reclamantei ca fiind (complet) nou în sensul articolului 10 din Regulamentul nr. 2100/94 și acordarea protecției comunitare a soiurilor de plante soiului reclamantei;

               —

               obligarea OCSP și a celorlalte părți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolelor 10 și 76 din Regulamentul nr. 2100/94.


               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/1

         2009/C 180/01
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 167, 18.7.2009

      Publicații anterioare

      JO C 153, 4.7.2009

      JO C 141, 20.6.2009

      JO C 129, 6.6.2009

      JO C 113, 16.5.2009

      JO C 102, 1.5.2009

      JO C 90, 18.4.2009

   Aceste texte sunt disponibile pe:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza T-502/09: Acțiune introdusă la 11 decembrie 2009 — Inovis/OAPI — Sonaecom (INOVIS)

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/35

         Acțiune introdusă la 11 decembrie 2009 — Inovis/OAPI — Sonaecom (INOVIS)
   (Cauza T-502/09)
   2010/C 51/68
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Inovis, Inc. (Alpharetta, Statele Unite) (reprezentanți: R. Black și B. Ladas, solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sonaecom — Serviços de Communicações, S.A. (Maia, Portugalia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 14 septembrie 2009 în cauza R 1691/2008-1;

               —

               emiterea unui ordin către camera de recurs a OAPI în sensul înregistrării mărcii comunitare solicitate; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor sale de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „INOVIS” pentru produse și servicii din clasele 9, 35, 38 și 42

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală portugheză „NOVIS”, întregistrată pentru produse și servicii din clasele 9, 35, 37, 38, 41 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât camera de recurs, în mod eronat: (i) nu a ținut seama de diferențele clare dintre produsele și serviciile pe care le acoperă fiecare dintre mărcile în cauză, apreciind printre altele în mod greșit că marca anterioară acoperea clasele 9 și 42, deși Oficiul Portughez pentru Mărci a refuzat înregistrarea pentru aceste clase și, în orice caz, o astfel de înregistrare nu a fost dovedită în cadrul procedurii; (ii) nu a ținut seama de diferențele conceptuale clare dintre mărcile în cauză; și (iii) a considerat că exista un risc de confuzie între mărcile în cauză.


title: Cauza T-326/14: Hotărârea Tribunalului din 19 aprilie 2016 – Novomatic/EUIPO – Granini France (HOT JOKER) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative HOT JOKER — Marca națională figurativă anterioară Joker — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 — Articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/24

         Hotărârea Tribunalului din 19 aprilie 2016 – Novomatic/EUIPO – Granini France (HOT JOKER)
   (Cauza T-326/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative HOT JOKER - Marca națională figurativă anterioară Joker - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 - Articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2016/C 191/30)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Austria) (reprezentant: W. Mosing, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: P. Bullock, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Granini France (Mâcon, Franța) (reprezentant: D. Lichtlen, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 6 februarie 2014 (cauza R 589/2013-2) privind o procedură de opoziție între Granini France și Novomatic AG.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Novomatic AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 245, 28.7.2014.