title: Cauza T-90/14: Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2015 – Secolux/Comisia („Contracte de achiziții publice de servicii — Procedura de cerere de ofertă — Controale de siguranță — Respingerea ofertei unui ofertant — Atribuirea contractului unui alt ofertant — Răspundere necontractuală”)

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/43

         Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2015 – Secolux/Comisia
   (Cauza T-90/14) (1)

   ((„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedura de cerere de ofertă - Controale de siguranță - Respingerea ofertei unui ofertant - Atribuirea contractului unui alt ofertant - Răspundere necontractuală”))
   (2015/C 398/54)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Secolux, Association pour le contrôle de la sécurité de la construction (Capellen, Luxemburg) (reprezentanți: N. Prüm-Carré și E. Billot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Delaude și S. Lejeune, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 3 decembrie 2013 privind respingerea unor cereri de ofertă prezentate de reclamantă în cadrul unei cereri de ofertă referitoare la furnizarea de servicii cu privire la controale de siguranôles de sécurité et, d’autre part, une demande en réparation du préjudice prétendument subi du fait de cette décision

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Secolux, Association pour le contrôle de la sécurité de la construction la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 135, 5.5.2014.


title: Cauza C-476/06: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Trimeles Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — K. P. Marinopoulos — Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proiondon/Glaxowellcome A.E.B.E.

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/7

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Trimeles Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — K. P. Marinopoulos — Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proiondon/Glaxowellcome A.E.B.E.
   (Cauza C-476/06)
   (2007/C 20/10)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Trimeles Efeteio Athinon
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: K. P. Marinopoulos Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proiondon

      Pârâtă: Glaxowellcome A.E.B.E.
   Întrebările preliminare

               1)

               Constituie ipso facto un comportament abuziv, în sensul articolului 82 CE, refuzul unei întreprinderi ce ocupă o poziție dominantă de a satisface integral comenzile ce îi sunt adresate de vânzători en-gros de produse farmaceutice, atunci când acest comportament se datorează intenției de a restrânge activitatea de export a respectivilor vânzători și de a limita astfel prejudiciul cauzat de comerțul paralel? Răspunsul la această întrebare este influențat de faptul că diferențele de prețuri rezultând în cadrul Uniunii Europene ca urmare a intervenției statului sau, altfel spus, subordonarea pieței produselor farmaceutice unui regim care nu este de concurență strictă și care, dimpotrivă, este marcat de un grad ridicat de intervenționism statal, fac comerțul paralel să fie deosebit de profitabil pentru vânzătorii en-gros? În cele din urmă, este corect ca o instanță națională să aplice regulile comunitare în materie de concurență în același mod piețelor ce funcționează în regim de concurență și piețelor în care concurența este denaturată ca urmare a intervenției statului?

               2)

               În măsura în care Curtea ar considera că restricționarea comerțului paralel, pentru motivele indicate mai sus, nu constituie întotdeauna o practică abuzivă, atunci când este exercitată de o întreprindere dominantă, cum trebuie apreciat eventualul caracter abuziv?

         În special:

               2.1

               Este posibil să fie considerate drept criterii potrivite criteriul procentajului de depășire a consumului național normal și/sau cel al prejudiciului suferit de întreprinderea în poziție dominantă față de cifra sa de afaceri totală și de beneficiul său total? În caz afirmativ, în ce mod trebuie fixat nivelul procentajului de depășire și cel al prejudiciului — acesta din urmă fiind considerat drept un procentaj al cifrei de afaceri și al totalului câștigurilor — dincolo de care comportamentul respectiv va fi calificat drept abuziv?

               2.2

               Trebuie urmată o abordare bazată pe o ponderare a intereselor și, în caz afirmativ, care sunt interesele ce trebuie luate în calcul în această ponderare?
               Mai precis:

                           a)

                           Răspunsul este influențat de faptul că bolnavul consumator final are un avantaj financiar limitat ca urmare a comerțului paralel?

                           b)

                           Trebuie luat în considerare interesul organismelor de securitate socială de a beneficia de medicamente mai ieftine și, dacă da, în ce măsură?

               2.3

               Ce alte criterii și ce alte moduri de abordare pot fi considerate potrivite în speță?


title: Cauza C-229/05 P: Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 18 ianuarie 2007 — Osman Ocalan, în numele Kurdistan Workers' Party (PKK), Serif Vanly, în numele Kurdistan National Congress (KNK)/Consiliul Uniunii Europene, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Comisia Comunităților Europene (Recurs — Măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului — Acțiune în anulare — Admisibilitate)

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/5

         Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 18 ianuarie 2007 — Osman Ocalan, în numele Kurdistan Workers' Party (PKK), Serif Vanly, în numele Kurdistan National Congress (KNK)/Consiliul Uniunii Europene, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-229/05 P) (1)

   (Recurs - Măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului - Acțiune în anulare - Admisibilitate)
   (2007/C 56/08)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurenți: Osman Ocalan, în numele Kurdistan Workers' Party (PKK), Serif Vanly, în numele Kurdistan National Congress (KNK) (reprezentanți: M. Muller QC, E. Grieves et P. Moser, Barristers, J.G. Peirce, Solicitor)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: E. Finnegan și M. Bishop, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant: R. Caudwell, agent), Comisia Comunităților Europene
   Obiectul
   Recurs introdus împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din 15 februarie 2005, PKK și KNK/Consiliu (T-229/02), prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă acțiunea în anularea Deciziei 2002/334/CE a Consiliului, din 2 mai 2002, de aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și prin care se abrogă Decizia 2001/927/CE (JO L 116, p. 3) — Capacitate și calitate procesuală
   Dispozitivul

               1)

               Anulează ordonanța Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 15 februarie 2005, PKK și KNK/Consiliu (T-229/02), în măsura în care aceasta respinge acțiunea dlui Osman Ocalan în numele Kurdistan Workers' Party (PKK).

               2)

               Respinge recursul pentru celelalte capete de cerere.

               3)

               Dl Serif Vanly în numele Kurdistan National Congress (KNK) este obligat la plata cheltuielilor de judecată în ce privește recursul pe care l-a introdus.

               4)

               Respinge, ca inadmisibilă, acțiunea dlui Osman Ocalan în numele PKK, în măsura în care aceasta este îndreptată împotriva Deciziei 2002/334/CE a Consiliului din 2 mai 2002 de aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și prin care se abrogă Decizia 2001/927/CE.

               5)

               Acțiunea dlui Osman Ocalan în numele PKK este admisibilă în măsura în care aceasta este îndreptată împotriva Deciziei 2002/460/CE a Consiliului din 17 iunie 2002, de aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și prin care se abrogă Decizia 2001/334/CE. Cauza se trimite Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene pentru ca acesta să hotărască în fond.

               6)

               Cererea privind cheltuielile de judecată formulată de dl Osman Ocalan, în numele PKK, se va soluționa odată cu fondul.

      (1)  JO C 86 din 8.4.2006.


title: Cauza C-494/11 P: Ordonanța Curții din 15 iunie 2012 — Otis Luxembourg Sàrl, fostă General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV, Otis Elevator Company/Comisia Europeană (Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piața instalării și întreținerii ascensoarelor și scărilor rulante — Amenzi — Societate-mamă și filiale — Imputabilitatea comportamentului ilicit)

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/21

         Ordonanța Curții din 15 iunie 2012 — Otis Luxembourg Sàrl, fostă General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV, Otis Elevator Company/Comisia Europeană
   (Cauza C-494/11 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața instalării și întreținerii ascensoarelor și scărilor rulante - Amenzi - Societate-mamă și filiale - Imputabilitatea comportamentului ilicit)
   2012/C 366/36
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Otis Luxembourg Sàrl, fostă General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV, Otis Elevator Company (reprezentanți: A. Winckler și D. Gerard, avocați, J. Temple Lang și C. Cook, solicitor)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, R. Sauer și J. Bourke, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 iulie 2011 — General Technic-Otis și alții/Comisia (cauzele conexate T-141/07, T-142/07, T-145/07 și T-146/07) prin care Tribunalul a respins acțiunea prin care se solicita anularea în parte a Deciziei C(2007) 512 final a Comisiei din 21 februarie 2007 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE (cazul COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators), privind o înțelegere pe piața instalării și întreținerii ascensoarelor și scărilor rulante în Belgia, Germania, Luxemburg și Țările de Jos având ca obiect trucarea cererilor de ofertă, împărțirea piețelor, stabilirea prețurilor, atribuirea de proiecte și de contracte referitoare la acestea și schimbul de informații, precum și, în subsidiar, anularea sau reducerea amenzii aplicate reclamantei — Răspunderea unei societăți-mamă pentru încălcările regulilor concurenței comise de filialele sale.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Otis Luxembourg Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV și Otis Elevator Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 347, 26.11.2011.


title: Cauza T-237/14: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2014 – Steinbeis Papier/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/16

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2014 – Steinbeis Papier/Comisia
   (Cauza T-237/14)
   2014/C 223/21
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Steinbeis Papier GmbH (Glückstadt, Germania) (reprezentanţi: H. Janssen şi G. Engel, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 18 decembrie 2013 în cazul Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) – Sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține că decizia atacată este contrară articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât suprataxa EEG prevăzută în Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, denumită în continuare „EEG”) și regimul specific de compensare nu ar constitui o acordare de resurse de stat sau de resurse controlate de stat. Ansamblul faptelor pertinente pentru calificarea acestor măsuri ar fi fost stabilite în procedura precontencioasă dintre Comisie și Republica Federală Germania. Reclamanta consideră că nu mai exista nicio îndoială pe care Comisia ar fi trebuit să o clarifice într-o procedură în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE și al articolului 4 alineatul 4 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (1) .

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatul (1) TFUE și a principiului securității juridice

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că Comisia nu a respectat articolul 108 alineatul (1) TFUE și principiul securității juridice, întrucât a aplicat procedura pentru ajutoare noi în temeiul articolului 4 alineatul (4) din Regulamentul nr. 659/1999 în locul procedurii pentru ajutoare existente în temeiul articolului 17 și următoarelor din Regulamentul nr. 659/1999, pentru a verifica evaluarea sa preliminară cu privire la calificarea EEG drept ajutor. În această privință, ea susține în special că, prin Decizia din 22 mai 2002, Comisia nu a calificat EEG 2000 ca ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, pentru că nu exista niciun transfer de resurse de stat. Modificările aduse EEG 2000 prin EEG 2012 nu ar fi substanțiale în raport cu Decizia Comisiei din 22 mai 2002. Comisia ar fi putut așadar să invoce o modificare de interpretare juridică în cadrul unei proceduri în temeiul articolului 108 alineatul (1) TFUE, fără a afecta reclamanta.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale și a principiului dreptului de a fi ascultat

                           —

                           În plus, reclamanta invocă faptul că pârâta a adoptat decizia atacată fără a oferi în prealabil părților posibilitatea de a prezenta observații.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1. Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza T-583/10: Ordonanța Tribunalului din 26 septembrie 2012 — Deutsche Telekom/OAPI — TeliaSonera Denmark (Nuance de magenta)

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/37

         Ordonanța Tribunalului din 26 septembrie 2012 — Deutsche Telekom/OAPI — TeliaSonera Denmark (Nuance de magenta)
   (Cauza T-583/10) (1)

   2012/C 355/78
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 55, 19.2.2011.


title: Cauza C-430/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 5 august 2015 – Secretary of State for Work and Pensions/Tolley (decedată, prin reprezentantul personal)

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 5 august 2015 – Secretary of State for Work and Pensions/Tolley (decedată, prin reprezentantul personal)
   (Cauza C-430/15)
   (2015/C 320/32)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court of the United Kingdom

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Secretary of State for Work and Pensions

      Intimată: Tolley (decedată, prin reprezentantul personal)

      Întrebările preliminare

               1)

               Componenta „dependență” a indemnizației de subzistență pentru persoanele cu handicap din Regatul Unit este clasificată în mod corect ca fiind mai curând o prestație de invaliditate decât o prestație de boală în numerar în sensul Regulamentului nr. 1408/71 (1)?

               2)

                           (i)

                           O persoană care, în temeiul dreptului național din Regatul Unit, încetează să mai aibă dreptul la indemnizația de subzistență pentru persoanele cu handicap din Regatul Unit, deoarece s-a mutat pentru a locui în alt stat membru, și care și-a încetat orice activitate profesională înainte de o astfel de mutare, dar care este în continuare asigurată pentru limită de vârstă în conformitate cu sistemul de securitate socială din Regatul Unit, încetează să se afle sub incidența legislației Regatului Unit, în sensul articolului 13 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul nr. 1408/71?

                           (ii)

                           O astfel de persoană rămâne eventual sub incidența legislației Regatului Unit în temeiul punctului 19 litera (c) din anexa VI la regulament, referitoare la Regatul Unit?

                           (iii)

                           În cazul în care aceasta a încetat să se afle sub incidența legislației Regatului Unit, în sensul articolul 13 alineatul (2) litera (f), Regatul Unit are obligația sau simpla permisiune în temeiul punctului 20 din anexa VI de a-i aplica dispozițiile capitolului 1 din titlul III din regulament?

               3)

                           (i)

                           Definiția în sens larg a noțiunii de lucrător salariat dată în [Hotărârea Dodl și Oberhollenzer, C-543/03] se aplică, în sensul articolelor 19 și 22 din regulament, în cazul în care persoana în cauză a încetat orice activitate profesională înainte de a se muta în alt stat membru, în pofida distincției stabilite în capitolul 1 din titlul III între lucrătorii salariați și lucrătorii care desfășoară o activitate independentă, pe de o parte, și șomerii, pe de altă parte?

                           (ii)

                           În cazul în care definiţia este aplicabilă, o astfel de persoană este în drept să transfere prestația în temeiul articolului 19 sau al articolului 22? Articolul 22 alineatul (1) litera (b) are scopul de a preveni ca dreptul unui reclamant la componenta „dependență” a DLA să fie anihilat de o condiție de reședință impusă de o reglementare națională privind un transfer al reședinței în alt stat membru?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediţie specială, 05/vol. 1, p. 26)


title: Cauza T-454/08: Acțiune introdusă la 6 octombrie 2008 — Grand Hotel Abi d'Oru/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/59

         Acțiune introdusă la 6 octombrie 2008 — Grand Hotel Abi d'Oru/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-454/08)
   (2008/C 301/98)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Grand Hotel Abi d'Oru SpA (Olbia, Italia) (reprezentanți: D. Dodaro, avvocato, S. Cianciullo, avvocato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei în partea în care:

                           a.

                           afirmă că „ajutoarele de stat acordate în temeiul Legii regionale nr. 9 din 1998 aplicată în mod ilegal în Italia prin Decizia nr. 33/6 și prin primul anunț sunt incompatibile cu piața comună, cu excepția cazului în care beneficiarul a depus o cerere de ajutor pe baza acestei scheme înainte de executarea lucrărilor aferente unui proiect inițial de investiții” (articolul 1 din decizie) [traducere neoficială]

                           b.

                           dispune că „Republica Italiană va recupera de la beneficiari ajutoarele incompatibile acordate în temeiul schemei vizate la articolul 1” [articolul 2 alineatul (1) din decizie]; [traducere neoficială]

                           c.

                           prevede că „Republica Italiană va anula toate plățile efectuate pentru executarea ajutorului în temeiul schemei vizate la articolul 1 începând de la data adoptării prezentei decizii” [articolul 2 alineatul (4) din decizie]; [traducere neoficială]

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași din cauzele T-394/08 Regiunea Sardinia/Comisia, T-408/08 S.F. Turistico Immobiliare/Comisia și T-436/08 Studio Vacanze/Comisia.
   Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în aceste cauze.


title: Cauza C-22/10 P: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 27 octombrie 2010 — REWE-Zentral AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG [Recurs — Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Clina — Marca comunitară verbală anterioară CLINAIR — Refuz de înregistrare — Motiv relativ de refuz — Examinare a riscului de confuzie — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) libera (b)]

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/15

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 27 octombrie 2010 — REWE-Zentral AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG
   (Cauza C-22/10 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Clina - Marca comunitară verbală anterioară CLINAIR - Refuz de înregistrare - Motiv relativ de refuz - Examinare a riscului de confuzie - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) libera (b))
   2011/C 63/27
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: REWE-Zentral AG (reprezentanți: M. Kinkeldey și A. Bognár, avocați)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: R. Pethke, agent), Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (reprezentant: N. Lützenrath, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 11 noiembrie 2009 (Camera a șasea), REWE Zentral/OAPI (T-150/08), prin care Tribunalul a respins acțiunea de anulare formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 februarie 2008 de respingere a înregistrării semnului verbal „Clina” ca marcă comunitară pentru anumite produse din clasele 3 și 21, prin admiterea opoziției titularului mărcii comunitare verbale anterioare „CLINAIR” — Risc de confuzie între două mărci — Lipsa aprecierii globale a factorilor relevanți în cadrul examinării riscului de confuzie — Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă REWE-Zentral AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-317/12: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 3 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Svea hovrätt — Suedia) — Procedură penală împotriva lui Daniel Lundberg [Transporturi rutiere — Regulamentul (CE) nr. 561/2006 — Obligația de utilizare a unui tahograf — Derogări pentru transportul de mărfuri în scopuri necomerciale — Noțiune — Transport efectuat de o persoană privată în cadrul activității sale recreative în calitate de pilot amator de curse automobilistice, finanțată în parte prin contribuții ale terților]

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/33

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 3 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Svea hovrätt — Suedia) — Procedură penală împotriva lui Daniel Lundberg
   (Cauza C-317/12) (1)

   (Transporturi rutiere - Regulamentul (CE) nr. 561/2006 - Obligația de utilizare a unui tahograf - Derogări pentru transportul de mărfuri în scopuri necomerciale - Noțiune - Transport efectuat de o persoană privată în cadrul activității sale recreative în calitate de pilot amator de curse automobilistice, finanțată în parte prin contribuții ale terților)
   2013/C 344/56
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Svea hovrätt

      Partea din procedura penală principală

   Daniel Lundberg

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Svea Hovrätt — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 privind aparatura de înregistrare în transportul rutier (JO L 370, p. 8, Ediție specială, 07/vol. 1, p. 234) și a articolului 3 litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului (JO L 102, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 214) — Derogare de la obligația de instalare și de utilizare a unui tahograf la bordul vehiculelor a căror masă este mai mică de 7,5 tone — Transporturi de mărfuri în scopuri necomerciale — Transport de mărfuri efectuat de o persoană privată în cadrul activității sale recreative de pilot amator de curse automobilistice, finanțată în parte prin sponsorizări oferite de persoane private sau de întreprinderi

      Dispozitivul

   Noțiunea „transporturi de mărfuri în scopuri necomerciale” cuprinsă la articolul 3 litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului trebuie interpretată în sensul că include transportul de mărfuri efectuat de un particular pe cont propriu și numai în cadrul unei activități recreative, atunci când aceasta din urmă este finanțată în parte prin contribuții ale terților, iar un astfel de transport nu determină nicio plată.

      (1)  JO C 258, 25.8.2012.


title: Cauza C-466/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Rüsselsheim (Germania) la 10 octombrie 2014 – Dieter Wedzel, Karin Wedzel/Condor Flugdienst GmbH

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Rüsselsheim (Germania) la 10 octombrie 2014 – Dieter Wedzel, Karin Wedzel/Condor Flugdienst GmbH
      (Cauza C-466/14)
      (2015/C 073/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Rüsselsheim

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Dieter Wedzel, Karin Wedzel

         Pârâtă: Condor Flugdienst GmbH
      Cauza a fost radiată din registrul Curții de Justiție prin Ordonanța Curții din 9 decembrie 2014.


title: Cauza T-782/16: Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2016 – Timberland Europe/Comisia

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/48

         Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2016 – Timberland Europe/Comisia
   (Cauza T-782/16)
   (2017/C 014/58)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Timberland Europe BV (Enschede, Țările de Jos) (reprezentant: E. Vermulst, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1395 al Comisiei din 18 august 2016 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și produse de Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd., Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd., Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd., Wei Hao Shoe Co. Ltd., Wei Hua Shoe Co. Ltd., Win Profile Industries Ltd, și de punere în aplicare a hotărârii Curții de Justiție în cauzele conexate C-659/13 și C-34/14 (JO 2016 L 225, p. 52);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1647 al Comisiei din 13 septembrie 2016 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Vietnam și produse de Best Royal Co., Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co., Ltd, Freetrend Industrial Ltd. și societatea sa afiliată Freetrend Industrial A (Vietnam) Co., Ltd, Fulgent Sun Footwear Co., Ltd., General Shoes Ltd., Golden Star Co., Ltd., Golden Top Company Co., Ltd., Kingmaker Footwear Co., Ltd, Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd., și de punere în aplicare a hotărârii Curții de Justiție în cauzele conexate C-659/13 și C-34/14 (JO 2016 L 245, p. 16);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1731 al Comisiei din 28 septembrie 2016 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și Vietnam și produse de General Footwear Ltd (China), Diamond Vietnam Co. Ltd și Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd și de punere în aplicare a hotărârii Curții de Justiție în cauzele conexate C-659/13 și C-34/14 (JO 2016 L 262, p. 4) și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat în primul rând pe lipsa de competență a Comisiei în adoptarea regulamentelor contestate.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a omis să furnizeze temeiul juridic concret pentru adoptarea regulamentelor contestate, cu încălcarea articolului 296 TFUE și că aceasta a încălcat dreptul reclamantei la apărare și la protecție jurisdicțională efectivă.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că redeschiderea procedurii privind încălțămintea, care fusese încheiată, și instituirea retroactivă a taxelor antidumping expirate pentru furnizorii reclamantei i) sunt lipsite de temei juridic, sunt întemeiate pe o eroare vădită în aplicarea articolului 266 TFUE și a regulamentului de bază, îl încalcă pe acesta din urmă și ii) nu sunt conforme cu articolul 266 TFUE, încalcă articolul 5 alineatul (4) și sunt întemeiate pe un abuz de putere săvârșit de Comisie.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că impunerea retroactivă a taxelor prin intermediul celor trei regulamente contestate constituie o discriminare față de reclamantă.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că modul în care au fost examinate cererile privind tratamentul rezervat societăților care funcționează în condițiile economiei de piață și tratamentul individual, formulate de furnizorii reclamantei, era discriminatoriu și întemeiat pe un abuz de putere săvârșit de Comisie.


title: Cauza C-632/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Belgia) la 7 decembrie 2016 – Dyson Ltd, Dyson BV/BSH Home Appliances NV

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Belgia) la 7 decembrie 2016 – Dyson Ltd, Dyson BV/BSH Home Appliances NV
   (Cauza C-632/16)
   (2017/C 078/14)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van koophandel te Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Dyson Ltd, Dyson BV

      Pârâtă: BSH Home Appliances NV

      Întrebările preliminare

               1)

               Respectarea strictă a Regulamentului privind aspiratoarele (1) (fără completarea etichetei, astfel cum este definită în anexa II la acest regulament, cu informații privind condițiile de testare care au condus la încadrarea într-o clasă de eficiență energetică potrivit anexei I) poate fi considerată drept omisiune înșelătoare în sensul articolului 7 din Directiva privind practicile comerciale neloiale (2)?

               2)

               Regulamentul privind aspiratoarele se opune completării etichetei cu alte simboluri care comunică aceleași informații?

      (1)  Regulamentul delegat (UE) nr. 665/2013 al Comisiei din 3 mai 2013 de completare a Directivei 2010/30/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește etichetarea energetică a aspiratoarelor (JO 2013, L 192, p. 1).

      (2)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO 2005, L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260).


title: Cauza T-59/08: Acțiune introdusă la 7 februarie 2008 — Nute Partecipazioni și La Perla/OAPI — Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC)

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/39

         Acțiune introdusă la 7 februarie 2008 — Nute Partecipazioni și La Perla/OAPI — Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC)
   (Cauza T-59/08)
   (2008/C 92/78)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana
   Părțile

      Reclamante: Nute Partecipazioni SpA (Bologna, Italia) și La Perla Srl (Bologna, Italia) (reprezentanți: R. Morresi și A. Dal Ferro, avvocati)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Worldgem Brands Srl (Olmo di Creazzo, Italia)
   Concluziile reclamantelor

               —

               În principal: anularea și modificarea deciziei din 19 noiembrie 2007 a Camerei a doua de recurs a OAPI pentru motivul aplicării greșite a articolului 8 alineatul (5), precum și pentru încălcarea articolului 63 alineatul (6), a articolelor 73 și 74 din RMC (Regulamentul privind marca comunitară);

               —

               în subsidiar, anularea deciziei din 19 noiembrie 2007 a Camerei a doua de recurs a OAPI pentru motivul aplicării greșite a articolului 8 alineatul (5), precum și pentru încălcarea articolului 63 alineatul (6), a articolelor 73 și 74 din RMC;

               —

               în subsidiar, în al doilea rând, anularea și/sau modificarea deciziei din 19 noiembrie 2007 a Camerei a doua de recurs a OAPI pentru motivul aplicării greșite a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din RMC, precum și pentru încălcarea articolului 63 alineatul (6), a articolelor 73 și 74 din RMC;

               —

               în toate cazurile: obligarea OAPI și a Worldgem Brands Srl la plata în solidar a tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv cheltuielile efectuate în procedura în fața Camerei a doua de recurs a OAPI.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca comunitară verbală „NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC” (cererea de înregistrare nr. 713.446) pentru produse din clasa 14. Aceeași marcă a făcut deja obiectul unei prime cereri de declarare a nulității. Decizia de respingere a acestei prime cereri de către Camera întâi de recurs a fost anulată prin hotărârea Tribunalului pronunțată în cauza T-137/05, La Perla/OAPI — Worldgem Brands (1).

      Titularul mărcii comunitare: WORLDGEM BRANDS Srl

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta.

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: notorietatea diferitelor mărci figurative italiene „PERLA” pentru produse din clasele 3, 9, 14, 16, 18, 24, 25 și 35.

      Decizia diviziei de anulare: admite cererea și declară nulitatea înregistrării mărcii comunitare în cauză.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și admite în parte cererea de declarare a nulității.

      Motivele invocate: încălcarea legii și greșita interpretare și aplicare a articolelor 63, 73 și 74 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară. În subsidiar: încălcarea legii și greșita aplicare a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din același regulament.

      (1)  Nepublicată încă în Repertoriu.


title: Cauza T-675/14: Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2016 – Spania/Comisia [„FEOGA — Secțiunea Garantare — FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțare — Cheltuieli efectuate de Spania — Corecții financiare forfetare — Corecții financiare punctuale — Extinderea corecției financiare la o perioadă ulterioară comunicării prevăzute la articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 885/2006”]

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/31

         Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2016 – Spania/Comisia
   (Cauza T-675/14) (1)

   ([„FEOGA - Secțiunea Garantare - FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Cheltuieli efectuate de Spania - Corecții financiare forfetare - Corecții financiare punctuale - Extinderea corecției financiare la o perioadă ulterioară comunicării prevăzute la articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 885/2006”])
   (2016/C 136/44)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: M. J. García-Valdecasas Dorrego, abogado del Estado)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: I. Galindo Martín și D. Triantafyllou, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantului: Republica Letonia (reprezentanți: I. Kalniņš și D. Pelše, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei de punere în aplicare 2014/458/UE a Comisiei din 9 iulie 2014 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 205, p. 62), în măsura în care se referă la cheltuielile efectuate de Regatul Spaniei în cuantum de 2 713 208,07 euro.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Republica Letonia suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 388, 3.11.2014.


title: Cauza C-422/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 13 iulie 2017 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 13 iulie 2017 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie
   (Cauza C-422/17)
   (2017/C 357/04)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

      Intimată: Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretate în sensul că, în cazul unor aconturi încasate de o persoană impozabilă pentru prestarea unor servicii turistice, cărora li se aplică regimul special pentru agențiile de turism prevăzut la articolele 306-310 din Directiva 2006/112/CE, TVA-ul devine exigibil în momentul prevăzut la articolul 65 din Directiva 2006/112/CE?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 65 din Directiva 2006/112/CE trebuie interpretat în sensul că, din acontul încasat de o persoană impozabilă pentru prestarea unor servicii turistice, cărora li se aplică regimul special pentru agențiile de turism prevăzut la articolele 306-310 din Directiva 2006/112/CE, se vor scădea costurile menționate la articolul 308 din directivă, suportate efectiv de persoana impozabilă, până la data încasării acontului?

      (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza F-113/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 21 februarie 2013 — Marcuccio/Comisia [Funcție publică — Articolul 34 alineatele (1) și (6) din Regulamentul de procedură — Cerere introductivă depusă prin fax în termenul de introducere a acțiunii — Semnătură manuscrisă a avocatului diferită de cea care figurează pe originalul cererii introductive transmis prin poștă — Tardivitatea acțiunii — Inadmisibilitate vădită]

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/46

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 21 februarie 2013 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-113/11) (1)

   (Funcție publică - Articolul 34 alineatele (1) și (6) din Regulamentul de procedură - Cerere introductivă depusă prin fax în termenul de introducere a acțiunii - Semnătură manuscrisă a avocatului diferită de cea care figurează pe originalul cererii introductive transmis prin poștă - Tardivitatea acțiunii - Inadmisibilitate vădită)
   2013/C 114/70
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și J. Baquero Cruz, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei implicite a Comisiei prin care se refuză cererea reclamantului de a i se plăti remunerația restantă datorată pentru luna august 2010

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2.

               Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012, p. 69.


title: Cauza C-529/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 16 noiembrie 2010 — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Safilo Spa

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 16 noiembrie 2010 — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Safilo Spa
   (Cauza C-529/10)
   ()
   2011/C 30/36
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Pârâtă: Safilo Spa

      Întrebările preliminare

               1.

               Principiul interzicerii abuzului de drept în domeniul fiscal, astfel cum este definit în Hotărârea din 21 februarie 2006, Halifax (C-255/02, Rec., p. I-1609) și în Hotărârea din 21 februarie 2008, Part Service (C-425/06, Rep. p. I-897), constituie un principiu fundamental al dreptului comunitar numai în domeniul taxelor armonizate și în domeniile reglementate de norme de drept comunitar derivat sau se extinde, ca ipoteză de abuz de libertățile fundamentale, la domeniile taxelor nearmonizate, precum impozitele directe, atunci când impunerea are ca obiect fapte economice transnaționale, cum ar fi achiziționarea de drepturi de folosință de către o societate asupra acțiunilor unei alte societăți care are sediul într-un alt stat membru sau într-un stat terț?

               2.

               Independent de răspunsul la întrebarea anterioară, există la nivel comunitar un interes pentru prevederea, de către statele membre, a unor mijloace adecvate de luptă împotriva evaziunii fiscale în domeniul impozitelor nearmonizate? Acestui interes i se opune o neaplicare — în cadrul unei măsuri de amnistie — a principiului interdicției abuzului de drept, recunoscut inclusiv ca normă de drept intern și, în acest caz, este vorba despre o încălcare a principiilor care decurg din articolul 4 alineatul (3) TUE?

               3.

               Din principiile care guvernează piața unică poate decurge o interdicție de a prevedea, în plus față de măsurile extraordinare de renunțare totală la creanța fiscală, o măsură extraordinară de soluționare a litigiilor fiscale, a cărei aplicare este limitată în timp și este condiționată de plata numai a unei părți din impozitul datorat, semnificativ mai mică decât impozitul în cauză?

               4.

               Principiul nediscriminării și reglementarea privind ajutoarele de stat se opun regimului de soluționare a litigiilor fiscale în discuție în prezenta cauză?

               5.

               Principiul aplicării efective a dreptului comunitar se opune unei reglementări procedurale extraordinare și limitate în timp, care se sustrage controlului legalității (în special controlului privind o corectă interpretare și aplicare a dreptului comunitar) de către instanța supremă, căreia îi revine obligația de a adresa întrebări preliminare privind probleme de validitate și de interpretare Curții de Justiție a Uniunii Europene?


title: Cauza C-170/15 P: Recurs introdus la 14 aprilie 2015 de Enercon GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 28 ianuarie 2015 în cauza T-655/13, Enercon GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/6

         Recurs introdus la 14 aprilie 2015 de Enercon GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 28 ianuarie 2015 în cauza T-655/13, Enercon GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-170/15 P)
   (2016/C 136/10)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Enercon GmbH (reprezentant: R. Böhm, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Prin Ordonanța din 21 ianuarie 2016, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șasea) a respins recursul și a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-36/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Minister Finansów/Posnania Investment SA [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 2 alineatul (1) litera (a) — Articolul 14 alineatul (1) — Operațiuni impozabile — Noțiunea „livrare de bunuri efectuată cu titlu oneros” — Cedarea către stat sau către o colectivitate teritorială a unui imobil în vederea achitării unei datorii fiscale — Excludere]

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/10

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Minister Finansów/Posnania Investment SA
   (Cauza C-36/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 2 alineatul (1) litera (a) - Articolul 14 alineatul (1) - Operațiuni impozabile - Noțiunea „livrare de bunuri efectuată cu titlu oneros” - Cedarea către stat sau către o colectivitate teritorială a unui imobil în vederea achitării unei datorii fiscale - Excludere])
   (2017/C 239/12)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Minister Finansów

      Intimat: Posnania Investment SA

      Dispozitivul

   Articolul 2 alineatul (1) litera (a) și articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că transferul dreptului de proprietate asupra unui bun imobil, de către o persoană impozabilă în scopuri de taxă pe valoarea adăugată, în beneficiul trezoreriei unui stat membru sau către o colectivitate teritorială a unui asemenea stat, care are loc, precum cel în discuție în litigiul principal, în scopul plății unei obligații fiscale restante, nu constituie o livrare de bunuri efectuată cu titlu oneros supusă taxei pe valoarea adăugată.

      (1)  JO C 145, 25.4.2016.


title: Cauza C-584/12: Recurs introdus la 13 decembrie 2012 de El Corte Inglés, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 27 septembrie 2012 în cauza T-357/09, Pucci International/OAPI — El Corte Inglés (Emidio Tucci)

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/10

         Recurs introdus la 13 decembrie 2012 de El Corte Inglés, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 27 septembrie 2012 în cauza T-357/09, Pucci International/OAPI — El Corte Inglés (Emidio Tucci)
   (Cauza C-584/12)
   2013/C 63/17
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: El Corte Inglés, SA (reprezentanți: J.L. Rivas Zurdo și E. Seijo Veiguela, avocați)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și Emilio Pucci International BV

      Concluziile recurentei

               —

               anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului din 27 septembrie 2012 pronunțate în cauza T-357/09;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de El Corte Inglés, S.A.;

               —

               obligarea Emilio Pucci International BV la plata cheltuielilor de judecată efectuate de El Corte Inglés, S.A.

      Motivele și principalele argumente

   Persoana care a formulat opoziția nu a făcut dovada utilizării pentru ochelari, astfel cum a stabilit camera de recurs a OAPI. În plus, tocmai acest criteriu, și anume faptul că simpla prezență a mărcii pe fotografii sau lângă acestea nu este considerată utilizare efectivă, a fost reținut de Tribunal la punctul 31 din Hotărârea pronunțată în cauza T-39/10 (1). Prin urmare, în hotărârea atacată, Tribunalul nu ar fi trebuit să considere ca dovedită utilizarea pentru ochelari, produs din clasa 9, a mărcii menționate anterior nr. 274991.
   Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 (2) și jurisprudența privind aplicarea acestuia impun ca riscul de confuzie să fie apreciat global, ținând seama de toți factorii relevanți ai cauzei respective. Camera a doua de recurs a OAPI a concluzionat că natura, destinația și modul de utilizare a acestora erau diferite, justificând în mod adecvat această argumentație (punctul 102 din decizia în litigiu). Produsele cosmetice sau bijuteriile pot avea legătură cu sectorul modei, care este în același timp amplu și eterogen, însă aceasta nu înseamnă că au legătură sau trebuie considerate similare cu produsele din clasele 18, 24 și 25.
   Extinderea efectelor articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 (3) la alte produse din clasele 9 (ochelari) și 14 (bijuterii și ceasuri) precum și la hârtia igienică (clasa 16) nu este justificată în mod adecvat și se întemeiază pe prezumții nedovedite de reclamantă în cauza T-357/09 (4). În special în aceste situații, astfel cum se arată în cuprinsul punctelor 70 și 71 din hotărâre, nu se pot admite simple ipoteze sau o aplicare per se în privința mărcilor de mare notorietate, întrucât riscurile viitoare trebuie invocate și dovedite, ceea ce reclamanta nu a făcut în cauză.

      (1)  Hotărârea din 27 septembrie 2012, El Corte Inglés/OAPI–Pucci International (PUCCI), nepublicată încă în Repertoriu.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului, din 20 decembrie 1993, privind marca comunitară (JO 1994 L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, din 26 februarie 2009, privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).

      (4)  Hotărârea din 27 septembrie 2012, Pucci International/OAPI–El Corte Inglés (Emidio Tucci), T-357/09, nepublicată încă în Repertoriu.


title: Cauza C-621/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franţa) la 23 noiembrie 2015 – W şi alţii/Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franţa) la 23 noiembrie 2015 – W şi alţii/Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko
   (Cauza C-621/15)
   (2016/C 048/25)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Recurente: W şi alţii

      Intimate: Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 4 din Directiva 85/374/CEE a Consiliului din 25 iulie 1985 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre cu privire la răspunderea pentru produsele cu defect (1) se opune, în domeniul răspunderii laboratoarelor farmaceutice pentru vaccinurile pe care le produc, unui mijloc de probă potrivit căruia instanța de fond, în exercitarea puterii sale suverane de apreciere, poate considera că elementele de fapt invocate de reclamant constituie prezumții grave, precise și concordante, de natură să dovedească defectul vaccinului și existența unei legături de cauzalitate între acesta și boală, în pofida constatării că cercetarea medicală nu stabilește o legătură între vaccinare și apariția bolii?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 4 din Directiva 85/374, menționată anterior, se opune unui sistem de prezumții potrivit căruia existența unei legături de cauzalitate între defectul atribuit unui vaccin și prejudiciul suferit de persoana prejudiciată ar fi considerată ca fiind stabilită întotdeauna atunci când sunt reunite anumite indicii privind cauzalitatea?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 4 din Directiva 85/374, menționată anterior, trebuie interpretat în sensul că dovada, aflată în sarcina persoanei prejudiciate, a existenței unei legături de cauzalitate între defectul atribuit unui vaccin și prejudiciul suferit de aceasta poate fi considerată ca fiind prezentată numai în cazul în care această legătură este stabilită în mod științific?

      (1)  JO L 210, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 183.


title: Cauza C-225/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix/Région wallonne [Trimitere preliminară — Mediu — Deșeuri — Directiva 75/442/CEE — Articolul 7 alineatul (1) — Plan de gestionare — Locuri sau instalații corespunzătoare de eliminare a deșeurilor — Noțiunea de plan de gestionare a deșeurilor — Directiva 1999/31/CE — Articolele 8 și 14 — Depozite de deșeuri autorizate sau care funcționau deja la data punerii în aplicare a acestei directive]

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix/Région wallonne
   (Cauza C-225/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Mediu - Deșeuri - Directiva 75/442/CEE - Articolul 7 alineatul (1) - Plan de gestionare - Locuri sau instalații corespunzătoare de eliminare a deșeurilor - Noțiunea de plan de gestionare a deșeurilor - Directiva 1999/31/CE - Articolele 8 și 14 - Depozite de deșeuri autorizate sau care funcționau deja la data punerii în aplicare a acestei directive])
   2014/C 175/15
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix

      Pârâtă: Région wallonne

      cu participarea: Shanks SA

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Conseil d’État – Interpretarea articolului 7 din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39), precum și a articolului 2 litera (a) din Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135) – Eliminarea deșeurilor – Noțiunea de plan de gestionare a deșeurilor – Reglementare națională care nu autorizează centrele tehnice de depozitare a deșeurilor în afara locurilor prevăzute de respectivul plan de gestionare – Normă de excepție care permite reînnoirea, după intrarea în vigoare a planului de gestionare a deșeurilor, a autorizațiilor acordate unor centre tehnice de depozitare a deșeurilor anterior intrării în vigoare a respectivului plan – Noțiunea de planuri și programe

      Dispozitivul

   Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile, astfel cum a fost modificată prin Decizia 96/350/CE a Comisiei din 24 mai 1996, trebuie interpretat în sensul că o dispoziție normativă națională precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că, prin derogare de la norma potrivit căreia niciun centru tehnic de rampe de gunoi nu poate fi autorizat în afara locurilor prevăzute de planul de gestionare a deșeurilor impus prin acest articol, centrele tehnice de rampe de gunoi autorizate anterior intrării în vigoare a acestui plan pot fi autorizate din nou, după această dată pe aceleași parcele, nu constituie un „plan de gestionare a deșeurilor” în sensul acestei dispoziții din Directiva 75/442, astfel cum a fost modificată prin Decizia 96/350.
   Cu toate acestea, articolul 8 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/97/UE a Consiliului din 5 decembrie 2011, nu se opune unei astfel de dispoziții normative naționale, care poate avea temeiul juridic în articolul 14 din această directivă și poate să se aplice unor depozite de deșeuri autorizate sau care funcționau deja la data punerii în aplicare a acesteia, sub rezerva respectării celorlalte condiții menționate la articolul 14, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013.


title: Cauza F-137/14: Acțiune introdusă la 8 decembrie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/54

         Acțiune introdusă la 8 decembrie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-137/14)
   (2015/C 034/67)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: ZZ reprezentant: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea Deciziei Serviciului european pentru acţiune externă din 29.1.2014, de încetare a raportului de muncă pe durată nedeterminată a reclamantului şi cerere de despăgubiri pentru daunele morale şi materiale suferite

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei SEAE, comunicată reclamantului prin scrisoarea din 29.01.2014, potrivit căreia raportul de muncă al reclamantului a încetat, după un aviz de 7 luni, la data de 31.8.2014 la miezul nopţii;

               —

               obligarea SEAE la plata către reclamant a unei despăgubiri într-un cuantum adecvat, lăsat la aprecierea Tribunalului, pentru repararea prejudiciului moral şi material suferit ca urmare a deciziei SAE menţionată la prima liniuţă;

               —

               obligarea SEAE la plata unei despăgubiri reprezentând prejudiciul material suferit de reclamant, incluzând în special toate arieratele salariale şi cheltuielile suportate de reclamant din cauza comportamentului nelegal al SEAE (deducând alocaţiile de şomaj încasate şi, respectiv, veniturile realizate din muncă);
               În subsidiar, în cazul în care, din anumite motive de fapt sau de drept, reclamantul nu este reîncadrat în muncă şi/sau angajat în continuare în condiţiile anterioare, obligarea SEAE la plata către reclamant a unor despăgubiri pentru daunele materiale suferite ca urmare a încetării nelegale a raportului de muncă în cuantum reprezentând diferenţa dintre venitul salarial actual şi venitul pe care l-ar fi obţinut dacă raportul de muncă ar fi continuat, ţinând cont de pensia şi de alte prestaţii la care ar avea dreptul şi

               —

               obligarea Comisia la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-79/15: Acțiune introdusă la 26 mai 2015 – ZZ/BCE

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/57

         Acțiune introdusă la 26 mai 2015 – ZZ/BCE
   (Cauza F-79/15)
   (2015/C 279/73)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Băncii Centrale Europene de închidere a procedurii de recunoaștere a originii profesionale a bolii reclamantului și cerere de despăgubiri pentru prejudiciul moral și material pretins suferit

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene la plata sumei de 30  000 euro pentru prejudiciile materiale și morale suferite;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauzele conexate C-145/06 și C-146/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 5 iulie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Commissione tributaria di secondo grado di Trento — Italia) — Fendt Italiana Srl/Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento (Directiva 2003/96/CE — Cadrul comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității — Domeniul de aplicare a directivei — Uleiuri minerale — Uleiuri lubrifiante destinate utilizării în alte scopuri decât acela de carburant sau combustibil de încălzire — Excludere — Abrogarea Directivei 92/81/CEE — Regim național de impozitare)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/11

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 5 iulie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Commissione tributaria di secondo grado di Trento — Italia) — Fendt Italiana Srl/Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento
   (Cauzele conexate C-145/06 și C-146/06) (1)

   (Directiva 2003/96/CE - Cadrul comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității - Domeniul de aplicare a directivei - Uleiuri minerale - Uleiuri lubrifiante destinate utilizării în alte scopuri decât acela de carburant sau combustibil de încălzire - Excludere - Abrogarea Directivei 92/81/CEE - Regim național de impozitare)
   (2007/C 199/17)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Commissione tributaria di secondo grado di Trento
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Fendt Italiana Srl

      Pârâtă: Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Commissione tributaria di secondo grado di Trento — Interpretarea Directivei 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO L 283, p. 51) — Compatibilitatea unei legi naționale care prevede impozitarea uleiurilor lubrifiante destinate utilizării în alte scopuri decât acela de carburant sau combustibil de încălzire
   Dispozitivul
   Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/75/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei legislații naționale, precum cea în litigiu în cauza principală, care prevede perceperea unui impozit pe consumul de uleiuri lubrifiante atunci când acestea sunt destinate folosirii, puse în vânzare sau utilizate altfel decât drept carburant sau drept combustibil pentru încălzire.

      (1)  JO C 143, 17.6.2006.


title: Cauza T-38/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/62

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia
   (Cauza T-38/06) (1)

   (2008/C 301/110)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 74, 25.3.2006.


title: Cauza T-358/11: Acțiune introdusă la 27 iunie 2011 — Italia/Comisia

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/44

         Acțiune introdusă la 27 iunie 2011 — Italia/Comisia
   (Cauza T-358/11)
   2011/C 252/96
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: P. Marchini, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea următoarelor acte: Decizia de punere în aplicare C(2011) 2517 a Comisiei Europene din 15 aprilie 2011 de excludere de la finanțarea din fondurile Uniunii Europene a cheltuielilor efectuate de Italia în cadrul FEOGA, secțiunea Garantare, legate de măsura Depozitare publică — zahăr, pentru exercițiile financiare 2006 (corecție forfetară de 10 % pentru 171 418,00 EUR), 2007 (corecție forfetară de 10 % pentru 182 006,00 EUR), 2008 (corecție forfetară de 10 % pentru 111 062,00 EUR) și 2009 (corecție forfetară de 10 % pentru 34 547,00 EUR), pentru motivul „creșterea cu 35 % a costurilor de depozitare” pentru exercițiul financiar 2006 (corecție forfetară de 5 % pentru 781 044,00 EUR), pentru motivul „controale de inventar efectuate cu întârziere”, indicate în anexa prevăzută la articolul 1 din decizia menționată ca fiind neconforme cu normele Uniunii Europene; scrisoarea Comisiei Europene, Direcția Generală Agricultură și Dezvoltare Rurală, Direcția J. Auditul cheltuielilor agricole, nr. ARES (2011) 2287 din 3 ianuarie 2001, și punctul 2 din anexa la această scrisoare, în care sunt prezentate motivele finale în susținerea poziției definitive adoptate în urma raportului organismului de conciliere emis în cazul 10/IT/435, drept acte prealabile deciziei; scrisoarea Comisiei Europene, Direcția Generală Agricultură și Dezvoltare Rurală, Direcția J. Auditul cheltuielilor agricole, nr. ARES (2010) 57525 din 3 februarie 2010 și a anexei la această scrisoare, care cuprinde motivele excluderii de la finanțare, drept acte prealabile deciziei;

               —

               cu titlu incidental: se solicită admiterea excepției de nelegalitate a Regulamentului (CE) nr. 915/2006.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.
   Primul motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură (articolul 296 TFUE, ex-articolul 253 CE) ca urmare a lipsei investigației referitoare la corecția financiară a cheltuielilor, cu motivul „creșterea cu 35 % a costurilor de depozitare pentru exercițiile financiare 2006, 2007, 2008 și 2009”.
   Potrivit guvernului italian, Comisia nu a efectuat o investigație adecvată cu privire la probele prezentate de A.g.e.a (Agenția pentru Plăți în Agricultură), care demonstrează efectuarea studiului de piață menționat și cunoașterea cauzelor creșterii prețurilor de închiriere a silozurilor, care au rezultat tocmai din situația dificilă existentă încă din anul 2005 pe piața menționată a locațiunii depozitelor pentru stocarea zahărului.
   Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură (articolul 296 TFUE, ex-articolul 253 CE) ca urmare a lipsei motivării cu privire la corecția financiară a cheltuielilor cu motivul „creșterea cu 35 % a costurilor de depozitare pentru exercițiile financiare 2006, 2007, 2008 și 2009”.
   Comisia nu ar fi arătat motivele pentru care declarațiile funcționarilor A.g.e.a. și lista de tarife a unuia din cei mai importanți operatori economici din domeniul depozitării nu au fost considerate înscrisuri doveditoare adecvate pentru a demonstra cererea generalizată din partea societăților producătoare de zahăr de a crește prețurile cu până la 50 %.
   Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea și pe interpretarea eronată a articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 884/2006 și a anexei I la acest regulament, precum și a articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 2148/1996, astfel cum a fost modificat prin anexa la Regulamentul (CE) nr. 915/2006 al Comisiei, precum și pe încălcarea principiului securității juridice, a principiului neretroactivității normelor juridice și a principiului protecției încrederii legitime, în legătură cu corecția financiară de 5 % pentru exercițiul 2006 cu motivul „controale de inventar efectuate cu întârziere”.
   Potrivit guvernului italian, Comisia a încălcat normele tranzitorii prevăzute la punctul A.II alineatul (5) din anexa I la Regulamentul nr. 884/2006. Întrucât A.g.e.a. a îndeplinit activitățile menționate, ca parte a controlului intern efectuat în conformitate cu legislația națională, și a făcut dovada acestor activități în fața serviciilor Comisiei, prin predarea tuturor registrelor de intrări și ieșiri și a proceselor-verbale, cu ocazia inspecției din mai 2007, normele tranzitorii ar fi trebuit să se aplice în sensul nepenalizării statului italian care, din cauza unor dificultăți obiective de organizare a coordonării cu Agecontrol, putea fi considerat ca fiind îndreptățit să predea numai documentul de sinteză, în februarie 2007. Guvernul italian invocă încălcarea principiilor securității juridice, neretroactivității normelor juridice, protecției încrederii legitime, precum și a principiului proporționalității întrucât dispunerea executării imediate a unei obligații de întocmire a inventarelor cu privire la operațiuni încheiate cu mult timp înainte de intrarea în vigoare a regulamentelor menționate, respectiv 23 și 24 iunie 2006 (în special a anexei la Regulamentul nr. 915/2006) și la un interval scurt în raport cu încheierea exercițiului contabil (30 septembrie 2006), este contrar acestor principii.
   Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură (articolul 296 TFUE, ex-articolul 253 CE), ca urmare a lipsei motivării referitoare la corecția financiară de 5 % pentru exercițiul 2006 cu motivul „Controale de inventar efectuate cu întârziere”.
   Potrivit guvernului italian, Comisia nu a motivat în mod adecvat neaderarea la propunerea organismului de conciliere privind posibilitatea aplicării noii norme referitoare la termenul final al inventarului, instituită prin Regulamentul (CE) nr. 915/2006, numai în ceea ce privește circulația zahărului ulterioară intrării în vigoare a acestui regulament, iar nu retroactiv pentru întregul exercițiu 2006, având ca efect impunerea unei corecții financiare reduse proporțional cu întârzierea (de aproximativ opt luni).
   Al cincilea motiv, întemeiat pe excepția de nelegalitate a Regulamentului (CE) nr. 915/2006.
   Guvernul italian ridică excepția nelegalității regulamentului menționat în măsura în care impune obligația de a inventaria stocurile rămase la finalul exercițiului 2004-2005 (30 septembrie 2005), pe cele de la începutul exercițiului 2005-2006 (1 octombrie 2005), precum și pe cele rămase la finalul exercițiului 2005-2006 (30 septembrie 2006), pe parcursul exercițiului 2006, cu numai aproximativ trei luni înainte de noul termen de efectuare a inventarelor. Potrivit reclamantei, dispunerea printr-un regulament a unor comportamente referitoare la fapte din trecut, deja încheiate, și în consecință, sancționarea omisiunii de a le îndeplini, prin procedura corecției financiare, sunt contrare principiilor generale ale dreptului comunitar.
   Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură ca urmare a lipsei motivării și al lipsei probelor (articolul 296 TFUE, ex-articolul 253 CE).
   Potrivit guvernului italian, Comisia denaturează situația de fapt atunci când dispune corecția financiară pe baza presupunerii eronate susținute de DG AGRI în sensul că nu ar fi existat un control al A.g.e.a. asupra intrărilor și ieșirilor de zahăr, precum și că „au fost mutate (fără verificarea oficială a greutății) aproximativ 127 000 de tone de zahăr”. În plus, guvernul italian impută de asemenea lipsa probelor referitoare la faptul „că nu s-a efectuat controlul anual al inventarelor […] cu ocazia executării operațiunilor de depozitare” și că „aproximativ 127 000 de tone de zahăr au fost mutate (fără verificare și cântărire oficială) între 30 septembrie 2006 (dată până la care inventarul ar fi trebui să fie efectuat) și luna februarie 2007”. Astfel, față de înscrisurile prezentate de A.g.e.a., respectiv documentele contabile în care erau consemnate cantitățile de mișcări și de stocuri de zahăr pentru fiecare depozit, predată serviciilor Comisiei, serviciile menționate nu ar putea afirma contrariul fără a prezenta probe în acest sens.
   Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură ca urmare a lipsei motivării și a lipsei probelor (articolul 296 TFUE, ex-articolul 253 CE), în ceea ce privește pretinsul pericol de producere a unui prejudiciu în dauna Fondului.
   Potrivit guvernului italian, decizia este afectată de o lipsă de motivare, întrucât nu a examinat efectul util al controalelor care au fost totuși efectuate de A.g.e.a. cu privire la intrările și ieșirile de zahăr din depozite, precum și cu privire la stocurile lunare aflate în depozite.


title: Cauza T-516/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 martie 2010 — Eriksen/Comisia [ „Acțiune în despăgubiri — Consecințele accidentului nuclear de la Thule (Groenlanda) asupra sănătății publice — Directiva 96/29/Euratom — Neadoptarea de către Comisie a unor măsuri împotriva unui stat membru — Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic” ]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/34

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 martie 2010 — Eriksen/Comisia
   (Cauza T-516/08) (1)

   („Acțiune în despăgubiri - Consecințele accidentului nuclear de la Thule (Groenlanda) asupra sănătății publice - Directiva 96/29/Euratom - Neadoptarea de către Comisie a unor măsuri împotriva unui stat membru - Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”)
   2010/C 134/58
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Heinz Helmuth Eriksen (Ebeltoft, Danemarca) (reprezentant: I. Anderson, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. White și M. Patakia, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubiri prin care se urmărește repararea prejudiciului suferit din cauza pretinsei neadoptări de către Comisie a măsurilor necesare pentru a obliga Regatul Danemarcei să adopte actele cu putere de lege și actele administrative care să îi permită să se conformeze Directivei 96/29/Euratom a Consiliului din 13 mai 1996 de stabilire a normelor de securitate de bază privind protecția sănătății lucrătorilor și a populației împotriva pericolelor prezentate de radiațiile ionizante (JO L 159, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 166) și să aplice aceste dispoziții lucrătorilor implicați în accidentul nuclear de la Thule (Groenlanda)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă pe domnul Heinz Helmuth Eriksen la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza C-201/05: Ordonanța Curții (Camera a patra) din 23 aprilie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit] — The Test Claimants in the CFC and Divident Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Libertatea de stabilire — Libera circulație a capitalurilor — Fiscalitate directă — Impozit pe profit — Dividende din acțiuni, plătite unei societăți rezidente de către o societate nerezidentă — Regimul societăților străine controlate (SSC) — Situația cu privire la o țară terță — Calificarea acțiunilor îndreptate împotriva administrației fiscale — Răspunderea unui stat membru pentru încălcarea dreptului comunitar)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/13

         Ordonanța Curții (Camera a patra) din 23 aprilie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit] — The Test Claimants in the CFC and Divident Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue
   (Cauza C-201/05) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Libertatea de stabilire - Libera circulație a capitalurilor - Fiscalitate directă - Impozit pe profit - Dividende din acțiuni, plătite unei societăți rezidente de către o societate nerezidentă - Regimul societăților străine controlate (SSC) - Situația cu privire la o țară terță - Calificarea acțiunilor îndreptate împotriva administrației fiscale - Răspunderea unui stat membru pentru încălcarea dreptului comunitar)
   (2008/C 209/18)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: The Test Claimants in the CFC and Divident Group Litigation

      Pârâți: Commissioners of Inland Revenue
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (Chancery Division) — Interpretarea articolelor 43 CE, 49 CE și 56 CE — Legislație fiscală națională — Impozit pe profit — Scutire — Dividende plătite de alte societăți unei societăți stabilite pe teritoriul național — Situație diferită potrivit statului în care sunt stabilite celelalte societăți
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 43 CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei legislații a unui stat membru care scutește de impozitul pe profit dividendele pe care o societate rezidentă le percepe de la o altă societate rezidentă, în condițiile în care supune acestui impozit dividendele pe care o societate rezidentă le percepe de la o societate nerezidentă și la care societatea rezidentă deține o participație care îi permite să exercite o influență certă asupra deciziilor acestei societăți și să stabilească activitățile acesteia, acordând în același timp un credit fiscal aferent impozitului efectiv achitat de societatea care face distribuirea în statul în care este rezidentă, în măsura în care cota de impozitare pentru dividendele de origine străină nu este superioară cotei de impozitare aplicate dividendelor de origine națională, iar creditul fiscal este cel puțin egal cu suma achitată în statul membru al societății care face distribuirea, până la limita impozitului aplicat în statul membru al societății beneficiare.
               Articolul 56 CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei legislații a unui stat membru care scutește de impozitul pe profit dividendele pe care o societate rezidentă le percepe de la o altă societate rezidentă, în condițiile în care supune acestui impozit dividendele pe care o societate rezidentă le percepe de la o societate nerezidentă și la care societatea rezidentă deține cel puțin 10 % din drepturile de vot, acordând în același timp un credit fiscal aferent impozitului efectiv achitat de societatea care face distribuirea în statul membru în care este rezidentă, în măsura în care cota de impozitare pentru dividendele de origine străină nu este superioară cotei de impozitare aplicate dividendelor de origine națională, iar creditul fiscal este cel puțin egal cu suma achitată în statul membru al societății care face distribuirea, până la limita impozitului aplicat în statul membru al societății beneficiare.
               În plus, articolul 56 CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații a unui stat membru care scutește de impozitul pe profit dividendele pe care o societate rezidentă le percepe de la o altă societate rezidentă, în condițiile în care supune acestui impozit dividendele pe care o societate rezidentă le percepe de la o societate nerezidentă la care deține mai puțin de 10 % din drepturile de vot, fără a acorda acelei societăți un credit fiscal aferent impozitului efectiv achitat de societatea care face distribuirea în statul în care este rezidentă.

               2)

               Articolul 56 CE trebuie interpretat în sensul că se opune legislației unui stat membru care permite o scutire de impozitul pe profit pentru anumite dividende percepute de societăți de asigurare rezidente de la societățile rezidente, dar exclude o astfel de scutire pentru dividendele analoge percepute de la societăți nerezidente, în măsura în care aceasta implică un tratament mai puțin favorabil pentru aceste din urmă dividende.

               3)

               Articolele 43 CE și 48 CE trebuie interpretate în sensul că se opun încorporării în baza de impozitare a unei societăți rezidente stabilite într-un stat membru a profiturilor realizate de o societate străină controlată într-un alt stat membru, atunci când aceste profituri sunt supuse în acest stat membru unui nivel de impozitare inferior celui aplicabil în primul stat, cu excepția cazului în care o astfel de încorporare nu privește decât aranjamentele pur artificiale destinate să eludeze impozitul național datorat în mod normal.
               Aplicarea unei astfel de măsuri de impozitare trebuie, în consecință, să fie înlăturată atunci când se dovedește, pe baza unor elemente obiective și verificabile de către terți, că, în pofida existenței motivațiilor de natură fiscală, respectiva societate străină controlată este în mod real instalată în statul membru de primire și exercită acolo activități economice efective.
               Cu toate acestea, articolele 43 CE și 48 CE trebuie interpretate în sensul că acestea nu se opun unei legislații fiscale naționale care impune anumite cerințe de conformitate atunci când societatea rezidentă solicită să fie scutită de impozitele pentru profiturile acestei societăți controlate deja achitate în statul în care este rezidentă, în măsura în care aceste cerințe au ca scop să verifice realitatea instalării societății străine controlate și caracterul efectiv al activităților economice ale acesteia, fără ca aceasta să implice constrângeri administrative excesive.

               4)

               Articolele 56 CE-58 CE trebuie interpretate în sensul că nu se opun legislației unui stat membru care acordă un avantaj fiscal aferent impozitului pe profit pentru anumite dividende percepute de societăți rezidente de la societăți rezidente, dar exclude un astfel de avantaj pentru dividendele percepute de la societăți stabilite într-o țară terță în special atunci când acordarea avantajului menționat este supusă unor condiții a căror respectare nu poate fi verificată de autoritățile competente ale acestui stat membru decât prin obținerea de informații de la țara terță în care este stabilită societatea care face distribuirea.

               5)

               În lipsa unei reglementări comunitare, revine ordinii juridice interne a fiecărui stat membru să desemneze instanțele competente și să prevadă modalitățile procedurale de sesizare a instanței destinate să asigure protejarea drepturilor conferite justițiabililor de dreptul comunitar, inclusiv stabilirea naturii acțiunilor introduse de persoanele vătămate la instanțele naționale. Acestea sunt ținute totuși să asigure că justițiabilii dispun de o cale efectivă de atac care să le permită să obțină restituirea impozitului perceput fără temei și a sumelor plătite acestui stat membru sau reținute de către acesta în legătură directă cu acest impozit. În ceea ce privește alte prejudicii pe care le-ar fi suferit o persoană ca urmare a unei încălcări a dreptului comunitar imputabile unui stat membru, acesta din urmă este obligat să repare prejudiciile cauzate particularilor în condițiile enunțate la punctul 51 din hotărârea din 5 martie 1996, Brasserie du pêcheur și Factortame (C-46/93 și C-48/93), fără ca aceasta să excludă ca, în temeiul dreptului național, răspunderea statului să poată fi angajată în condiții mai puțin restrictive.
               Când se dovedește că legislația unui stat membru constituie o restricție privind libertatea de stabilire interzisă de articolul 43 CE sau o restricție privind libera circulație a capitalurilor interzisă de articolul 56 CE, instanța de trimitere poate, în vederea stabilirii prejudiciilor care trebuie reparate, să verifice dacă persoanele vătămate au dat dovadă de o diligență rezonabilă pentru a evita aceste prejudicii sau pentru a le limita întinderea și în special dacă acestea au folosit în timp util toate căile legale pe care le aveau la dispoziție. Cu toate acestea, pentru a evita ca exercitarea drepturilor pe care articolele 43 CE și 56 CE le conferă particularilor să devină imposibilă sau excesiv de dificilă, instanța de trimitere poate determina dacă aplicarea acestei legislații, coroborată, dacă este cazul, cu prevederile pertinente ale convențiilor pentru evitarea dublei impuneri, ar fi condus în toate cazurile la respingerea solicitărilor reclamantelor în acțiunea principală adresate administrației fiscale a statului membru în cauză.

      (1)  JO C 182, 23.7.2005.


title: Cauza C-145/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2015 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Directiva 1999/31/CE — Articolul 14 — Depozite de deșeuri — Deșeuri nepericuloase — Neconformitate a depozitelor de deșeuri existente)

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/11

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2015 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria
   (Cauza C-145/14) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 1999/31/CE - Articolul 14 - Depozite de deșeuri - Deșeuri nepericuloase - Neconformitate a depozitelor de deșeuri existente))
   (2015/C 311/11)
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Petrova și E. Sanfrutos Cano, agenți)

      Pârâtă: Republica Bulgaria (reprezentanți: E. Petranova și D. Drambozova, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea măsurilor necesare pentru a asigura că depozitele de deşeuri nepericuloase de pe teritoriul său pot continua să funcţioneze după data de 16 iulie 2009 numai dacă îndeplinesc cerinţele prevăzute de Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, Republica Bulgaria nu şi-a îndeplinit obligaţiile care îi revin în temeiul articolului 14 literele (a)–(c) din această directivă.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Comisia Europeană și Republica Bulgaria suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 159, 26.5.2014.


title: Cauza T-409/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Cohausz/OAPI — Izquierdo Faces (acopat) [ Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marcă comunitară figurativă acopat — Mărci naționale verbale anterioare COPAT — Motiv relativ de refuz — Lipsa utilizării serioase a mărcilor anterioare — Articolul 56 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/61

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Cohausz/OAPI — Izquierdo Faces (acopat)
   (Cauza T-409/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marcă comunitară figurativă acopat - Mărci naționale verbale anterioare COPAT - Motiv relativ de refuz - Lipsa utilizării serioase a mărcilor anterioare - Articolul 56 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 267/107
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Helge B. Cohausz (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: inițial I. Friedhoff, ulterior S. von Petersdorff-Campen și H. Timmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: José Izquierdo Faces (Bilbao, Spania) (reprezentant: H. Bock, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 6 septembrie 2007 (cauza R 289/2006-1) privind o procedură de declarare a nulității între Helge B. Cohausz și José Izquierdo Faces

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă pe domnul Helge B. Cohausz la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 8, 12.1.2008.