title: Cauza C-408/20 P: Recurs introdus la 1 septembrie 2020 de Danilo Poggiolini împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 3 iulie 2020 în cauzele conexate T-347/19 și T-348/19, Enrico Falqui și Danilo Poggiolini/Parlamentul European

text:
               26.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/8

      Recurs introdus la 1 septembrie 2020 de Danilo Poggiolini împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 3 iulie 2020 în cauzele conexate T-347/19 și T-348/19, Enrico Falqui și Danilo Poggiolini/Parlamentul European
      (Cauza C-408/20 P)
      (2020/C 359/13)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurent: Danilo Poggiolini (reprezentanți: F. Sorrentino, A. Sandulli, B. Cimino, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile recurentului

                  —

                  declararea admisibilității cererii de anulare a notei nr. D(2019) 14435 din 11 aprilie 2019 a Direcției Generale Finanțe a Parlamentului European și de anulare a notei nr. D309419 din 8 iulie 2019 a Direcției Generale Finanțe – Direcția Drepturi financiare și sociale ale deputaților – Unitatea salarii și drepturi sociale ale – șeful de unitate; în consecință, anularea notelor menționate mai sus sau trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene pentru a se pronunța;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată din prezenta procedură și a cheltuielilor de judecată corespunzătoare procedurii care s-a derulat în fața Tribunalului Uniunii Europene.

         Motivele și principalele argumente

      Recurentul invocă trei motive în susținerea cererii de anulare a Ordonanței din 3 iulie 2020, Falqui și Poggiolini/Parlamentul (T-347/19 și T-348/19, nepublicată, EU:T:2020:303), dată de Camera a opta a Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-348/19, în special:
      motivul referitor la tardivitate, în raport cu termenul de două luni prevăzut de dispozițiile coroborate ale articolului 81 și ale articolului 130 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, a excepției ridicate de Parlamentul European în ceea ce privește inadmisibilitatea acțiunii formulate de domnul Poggiolini în fața Tribunalului, și a aplicabilității în privința depunerilor efectuate prin sistemul e-Curia a articolului 60 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, potrivit căruia: „[t]ermenele procedurale se prelungesc pentru considerente de distanță, în mod invariabil, cu zece zile”;
      motivul întemeiat pe caracterul atacabil al notei nr. D(2019) 14435 din 11 aprilie 2019 a Direcției Generale Finanțe a Parlamentului European în măsura în care produce efecte imediate și pe admisibilitatea care decurge din acțiunea jurisdicțională în anularea acesteia;
      motivul privind admisibilitatea cererii de anulare a notei D309419 din 8 iulie 2019 a Direcției Generale Finanțe – Direcția Drepturi financiare și sociale ale deputaților – Unitatea salarii și drepturi sociale ale – șeful de unitate formulată cu memoriul în adaptarea concluziilor acțiunii, prevăzut la articolul 86 din Regulamentul de procedură al Tribunalului și întemeiat pe necesitatea, dacă toate cerințele sunt îndeplinite, de a transforma acest memoriu în cerere introductivă.
      Recurentul invocă alte trei motive întemeiate pe nelegalitatea notei nr. D(2019) 14435 din 11 aprilie 2019 și a notei nr. D309419 din 8 iulie 2019, în special:
      motivul întemeiat pe încălcarea Deciziilor Biroului Președintelui Parlamentului European din 19 mai și din 9 iulie 2008 de stabilire a Măsurilor de punere în aplicare a statutului deputaților din Parlamentul European;
      motivul întemeiat pe neaplicarea de către Parlamentul European a unei reglementări naționale ilegale (cea introdusă prin deliberarea Biroului Președintelui Camerei Deputaților din Italia nr. 14/2018);
      motivul întemeiat pe aplicarea nelegală de către Parlamentul European a unei reglementări naționale care contravine principiilor fundamentale ale ordinii juridice a Uniunii și, in primis, principiului protecției încrederii legitime și întemeiat pe încălcarea principiului supremației dreptului Uniunii.


title: Cauza C-429/20 P: Recurs introdus la 11 septembrie 2020 de Solar Ileias Bompaina AE împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 3 iulie 2020 în cauza T-143/19, Solar Ileias Bompaina/Comisia

text:
               26.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/9

      Recurs introdus la 11 septembrie 2020 de Solar Ileias Bompaina AE împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 3 iulie 2020 în cauza T-143/19, Solar Ileias Bompaina/Comisia
      (Cauza C-429/20 P)
      (2020/C 359/14)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Solar Ileias Bompaina AE (reprezentanți: A. Metaxas, avocat, A. Bartosch, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea ordonanței atacate;

                  —

                  declararea admisibilității acțiunii și trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare.

         Motivele și principalele argumente

      Recursul se întemeiază pe două motive.
      În primul rând, Tribunalul a făcut o analiză juridică eronată a faptelor aflate la originea acțiunii, întrucât a ignorat conținutul plângerii prezentate de recurentă, în pofida faptului că a înțeles perfect respectivul conținut.
      În al doilea rând, Tribunalul a aplicat un standard de asemenea eronat în materie de probațiune.


title: Cauza T-538/20: Acțiune introdusă la 26 august 2020 – Guasch Pubill/EUIPO – Napkings (şerveţele de curăţat, feţe de masă)

text:
               26.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/11

      Acțiune introdusă la 26 august 2020 – Guasch Pubill/EUIPO – Napkings (şerveţele de curăţat, feţe de masă)
      (Cauza T-538/20)
      (2020/C 359/16)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Marcos Guasch Pubill (Barcelona, Spania) (reprezentant: R. Guerras Mazón, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Napkings, SL (Madrid, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamantul

         Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial comunitar nr. 650 627-0003 (șervețele de curățat, fețe de masă)

         Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 23 iunie 2020 în cauza R 1051/2019-3

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate, admiterea excepției autorității de lucru judecat şi obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  în subsidiar, respingerea motivelor invocate şi anularea deciziei atacate, pronunțarea unei alte decizii în locul celei atacate, respingerea cererii de declarare a nulității sub toate motivele sau trimiterea cauzei la EUIPO pentru a analiza „motivele suplimentare” asupra cărora EUIPO nu s-a pronunțat, cu obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 52 alineatul (3) din Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 25 alineatul (1) litera (b), coroborat cu articolul 6 din Regulamentul nr. nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza T-546/20: Acțiune introdusă la 2 septembrie 2020 – Sopra Steria Benelux și Unisys Belgium/Comisia

text:
               26.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/12

      Acțiune introdusă la 2 septembrie 2020 – Sopra Steria Benelux și Unisys Belgium/Comisia
      (Cauza T-546/20)
      (2020/C 359/17)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Sopra Steria Benelux (Ixelles, Belgia), Unisys Belgium (Machelen, Belgia) (reprezentanți: L. Masson și G. Tilman, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei adoptate de Comisia Europeană în cadrul unui contract de achiziții publice cu referința TAXUD/2019/OP/0006, intitulat „CCN-Evolution: Specification, development, maintenance and 3rd level support of TAXUD IT platforms – Lot A: Evolution services for the CCN/CSI Platform”:

                              —

                              de respingere a ofertei consorțiului format de reclamante;

                              —

                              de atribuire a contractului consorțiului ARHS-IBM;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în acțiune.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat, pe de o parte, pe încălcarea articolului 23 din Anexa I la Regulamentul (UE, EURATOM) nr. 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iulie 2018 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii, de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 1296/2013, (UE) nr. 1301/2013, (UE) nr. 1303/2013, (UE) nr. 1304/2013, (UE) nr. 1309/2013, (UE) nr. 1316/2013, (UE) nr. 223/2014, (UE) nr. 283/2014 și a Deciziei nr. 541/2014/UE și de abrogare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 (JO 2018, L 193, p. 1). Pe de altă parte, acest motiv se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere întrucât:

                              —

                              Comisia nu ar fi verificat anomalia prețurilor ofertantului câștigător;

                              —

                              Comisia nu ar fi considerat oferta ofertantului câștigător ca fiind anormal de scăzută.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, conținută printre altele la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât Comisia nu ar fi motivat în mod corespunzător decizia de a nu considera oferta ofertantului câștigător ca fiind anormal de scăzută.


title: Cauza T-551/20: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2020 – Jeronimo Martins Polska/EUIPO – Rivella International (Riviva)

text:
               26.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/13

      Acțiune introdusă la 3 septembrie 2020 – Jeronimo Martins Polska/EUIPO – Rivella International (Riviva)
      (Cauza T-551/20)
      (2020/C 359/18)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Jeronimo Martins Polska S.A. (Kostrzyn, Polonia) (reprezentant: R. Skubisz, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Rivella International AG (Rothrist, Elveția)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale „Riviva” – cererea de înregistrare nr. 16 888 174

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 1 iulie 2020 în cauza R 2420/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată și, în cazul în care cealaltă parte din procedura în fața camerei de recurs intervine în acțiune, obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 47 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-295/20: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 8 iulie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – „Sanresa” UAB/Aplinkos apsaugos departamentas prie Aplinkos ministerijos (Trimitere preliminară – Achiziții publice – Atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii de tratare a deșeurilor – Directiva 2014/24/UE – Articolele 58 și 70 – Calificarea obligației operatorului de a fi titularul unui consimțământ scris prealabil pentru transferurile de deșeuri transfrontaliere – Condiție de executare a contractului)

text:
               23.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/8

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 8 iulie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – „Sanresa” UAB/Aplinkos apsaugos departamentas prie Aplinkos ministerijos
      (Cauza C-295/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Achiziții publice - Atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii de tratare a deșeurilor - Directiva 2014/24/UE - Articolele 58 și 70 - Calificarea obligației operatorului de a fi titularul unui consimțământ scris prealabil pentru transferurile de deșeuri transfrontaliere - Condiție de executare a contractului)
      (2021/C 338/10)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„Sanresa” UAB

         Pârât: Aplinkos apsaugos departamentas prie Aplinkos ministerijos

         Cu participarea:„Toksika” UAB, „Žalvaris” UAB, „Palemono keramikos gamykla” AB, „Ekometrija” UAB

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 18 alineatul (2), precum și articolele 58 și 70 din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE trebuie interpretate în sensul că, în cadrul unei proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii de gestionare a deșeurilor, obligația unui operator economic care dorește să transfere deșeuri dintr un stat membru în alt stat de a dispune, în conformitate în special cu articolul 2 punctul 35 și cu articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri, de consimțământul autorităților competente ale statelor vizate de acest transfer constituie o condiție de executare a contractului menționat.

                  2)

                  Articolul 70 din Directiva 2014/24 coroborat cu articolul 18 alineatul (1) din această directivă trebuie interpretat în sensul că se opune ca oferta unui ofertant să fie respinsă pentru simplul motiv că acesta nu face dovada, la momentul depunerii ofertei sale, că îndeplinește o condiție de executare a contractului în discuție.

         (1)  JO C 329, 5.10.2020.


title: Cauza C-344/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de tribunal de commerce de Paris (Franța) la 2 iunie 2021 – AA, BB, soția lui AA, Grupul AA SNC, SI, AM, RH, RT, OE, MD, CJ, MI, Brouard-Daude SCP, reprezentată prin Xavier Brouard în calitate de lichidator judiciar al Grupului AA SNC/Allianz Bank SA, Allianz France SA, succesoare în drepturi a Métropole SA, Abitbol & Rousselet SCP, reprezentată prin Frédéric Abitbol în calitate de administrator judiciar al Grupului AA SNC, BDR & Associés, reprezentată prin Xavier Brouard în calitate de lichidator judiciar al Grupului AA SNC, SELAFA MJA, reprezentată prin Jérôme Pierrel, colichidator judiciar al AA, SELARL Axym, reprezentată prin Didier Courtoux, colichidator judiciar al AA, Bibus SA, fostă Matinvest, Allianz I.A.R.D. SA, succesoare în drepturi a Métropole SA

text:
               23.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de tribunal de commerce de Paris (Franța) la 2 iunie 2021 – AA, BB, soția lui AA, Grupul AA SNC, SI, AM, RH, RT, OE, MD, CJ, MI, Brouard-Daude SCP, reprezentată prin Xavier Brouard în calitate de lichidator judiciar al Grupului AA SNC/Allianz Bank SA, Allianz France SA, succesoare în drepturi a Métropole SA, Abitbol & Rousselet SCP, reprezentată prin Frédéric Abitbol în calitate de administrator judiciar al Grupului AA SNC, BDR & Associés, reprezentată prin Xavier Brouard în calitate de lichidator judiciar al Grupului AA SNC, SELAFA MJA, reprezentată prin Jérôme Pierrel, colichidator judiciar al AA, SELARL Axym, reprezentată prin Didier Courtoux, colichidator judiciar al AA, Bibus SA, fostă Matinvest, Allianz I.A.R.D. SA, succesoare în drepturi a Métropole SA
      (Cauza C-344/21)
      (2021/C 338/12)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de commerce de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: AA, BB, soția lui AA, Grupul AA SNC, SI, AM, RH, RT, OE, MD, CJ, MI, Brouard-Daude SCP, reprezentată prin Xavier Brouard în calitate de lichidator judiciar al Grupului AA SNC

         Pârâți: Allianz Bank SA, Allianz France SA, succesoare în drepturi a Métropole SA, Abitbol & Rousselet SCP, reprezentată prin Frédéric Abitbol în calitate de administrator judiciar al Grupului AA SNC, BDR & Associés, reprezentată prin Xavier Brouard în calitate de lichidator judiciar al Grupului AA SNC, SELAFA MJA, reprezentată prin Jérôme Pierrel, colichidator judiciar al AA, SELARL Axym, reprezentată prin Didier Courtoux, colichidator judiciar al AA, Bibus SA, fostă Matinvest, Allianz I.A.R.D. SA, succesoare în drepturi a Métropole SA

         Întrebările preliminare

                  —

                  Normele privind controlul operațiunilor de concentrare prevăzute de Regulamentele nr. 4064/89 (1) și nr. 139/2004 (2) trebuie să fie interpretate în sensul că o operațiune de concentrare realizată cu încălcarea obligațiilor de notificare prealabilă și de suspendare trebuie să fie calificată drept concentrare care nu a fost notificată și, dacă este cazul, care sunt consecințele juridice ale lipsei notificării asupra actelor juridice efectuate ulterior pe baza acestei prime concentrări? În special, concentrarea care nu a fost notificată trebuie să fie considerată „incompatibilă” în sensul Regulamentelor nr. 4064/89 și nr. 139/2004?

                  —

                  Articolul 3 alineatul (5) litera (a) din Regulamentele nr. 4064/89 și nr. 139/2004 trebuie să fie interpretat în sensul că deținerea de participații, timp de peste un an și fără autorizarea Comisiei, de către o instituție financiară, de credit sau o societate de asigurări, are ca rezultat o operațiune de concentrare incompatibilă?

                  —

                  Care sunt consecințele juridice pe care articolul 3 alineatul (5) litera (a) din Regulamentele nr. 4064/89 și nr. 139/2004 le asociază încălcării obligației de solicitare a prelungirii, de către Comisie, a termenului de un an pentru deținerea de titluri de către instituțiile de credit, alte instituții financiare sau societăți de asigurări?

                  —

                  Respectarea principiului general al securității juridice trebuie să fie interpretată în sensul că limitează repunerea în discuție a unor operațiuni nelegale în temeiul dreptului european atunci când nelegalitatea are loc la o dată deosebit de îndepărtată, iar persoanele fizice și juridice au obținut, pe baza operațiunii nelegale, drepturi subiective? Dacă este cazul, încălcările constatate ale dreptului european dau dreptul la acțiuni în despăgubire împotriva persoanelor răspunzătoare de nelegalități?

                  —

                  Jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene privind răspunderea extracontractuală a statelor membre trebuie să fie interpretată în sensul că încălcările dreptului european cauzate de o instituție financiară care constituie un dezmembrământ al statului pun în sarcina acestui stat o obligație de compensare a victimelor nelegalității, în condițiile obișnuite prevăzute de dreptul european?

                  —

                  Articolul 108 alineatul (3) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că, anterior Hotărârii Stardust Marine, un împrumut cu o rată a dobânzii preferențială de natură selectivă care conducea la un avantaj în raport cu condițiile normale de piață putea fi considerat ca fiind obținut organic din „resurse de stat” ca urmare a acordării sale de către o întreprindere publică, fără a fi necesar să se verifice dacă putea fi atribuit din punct de vedere funcțional statului?

                  —

                  Obligația de cooperare loială a statelor membre prevăzută la articolul 4 alineatul (3) TUE împreună cu efectul util și cu efectul direct al articolului 88 alineatul (3) [din Tratatul CE, devenit articolul 108 alineatul (3) TFUE] impun instanțelor de fond să invoce din oficiu și, dacă este cazul, să declare ilegal orice ajutor de stat care nu a fost notificat Comisiei?

                  —

                  Care sunt consecințele juridice care decurg din lipsa notificării unui ajutor de stat Comisiei Europene cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE, în special în ceea ce privește validitatea operațiunilor de achiziție care au putut fi realizate prin intermediul ajutorului de stat menționat?

                  —

                  Articolul 108 alineatul (3) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că reprezintă un ajutor de stat faptul că un organism public de credit își mobilizează în mod masiv capitalul în beneficiul selectiv al unei alte bănci?

                  —

                  Articolul 101 TFUE, astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în jurisprudența sa ALLIANZ HUNGARIA, trebuie să fie înțeles în sensul că trebuie să se considere că un acord încheiat de un mandatar cu alte întreprinderi și care determină încălcarea unei obligații legale constituie o restrângere a concurenței prin obiect, din moment ce dreptul național francez interzice unui mandatar să achiziționeze bunul pe care este însărcinat să îl vândă și îi impune o obligație de loialitate, precum și o obligație de informare față de mandantul sau mandanții săi?

                  —

                  Există o încălcare a articolului 101 TFUE în cazul în care unele întreprinderi au convenit să achiziționeze o întreprindere terță la un preț semnificativ inferior valorii sale de piață, din moment ce o astfel de achiziție a presupus încălcarea de către una dintre întreprinderi a obligației de loialitate, a obligației de informare sau chiar a interdicției de a achiziționa bunul, pe care dreptul național francez o impune unui mandatar?

                  —

                  Există o încălcare a articolului 101 TFUE în cazul în care un acord între întreprinderi a contribuit la ascunderea unor informații față de Comisia Europeană în legătură cu obligațiile (în special de notificare) care revin întreprinderilor sau unora dintre ele în materie de concentrare?

                  —

                  Există o încălcare a articolului 101 TFUE în cazul în care un acord între întreprinderi a avut ca obiect sau ca efect în special faptul că un ajutor de stat nu este notificat în mod corespunzător Comisiei Europene?

                  —

                  Articolul 3 din Directiva 2014/104/UE (3) trebuie să fie interpretat în sensul că „despăgubirile integrale” pe care le prevede echivalează, în speță, cu valoarea bursieră actuală a ADIDAS?

                  —

                  Ținând seama de toate faptele relevante ale speței, articolul 10 din Directiva 2014/104/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 noiembrie 2014 privind anumite norme care guvernează acțiunile în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul încălcărilor dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene sau principiul efectivității a cărui manifestare este articolul menționat trebuie să fie interpretat în sensul că trebuie să se considere că dreptul la repararea prejudiciului rezultat din încălcările articolelor 101 și 102 TFUE denunțate de reclamanți este sau nu prescris?

                  —

                  Întrucât această directivă nu se aplică încălcărilor dispozițiilor de drept al Uniunii în materie de concentrări și de ajutoare de stat, care sunt normele de drept european care trebuie aplicate în ceea ce privește eventuala prescripție a dreptului la despăgubiri și în ce mod trebuie să fie acestea interpretate în raport cu faptele relevante ale speței?

         (1)  Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 1989, L 395, p. 1).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201).

         (3)  Directiva 2014/104/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 noiembrie 2014 privind anumite norme care guvernează acțiunile în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul încălcărilor dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene (JO 2014, L 349, p. 1).


title: Cauza T-406/21: Acțiune introdusă la 8 iulie 2021 – Credit Suisse Group și Credit Suisse Securities (Europe)/Comisia

text:
               23.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/39

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2021 – Credit Suisse Group și Credit Suisse Securities (Europe)/Comisia
      (Cauza T-406/21)
      (2021/C 338/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Credit Suisse Group AG (Zürich, Elveția), Credit Suisse Securities (Europe) Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: R. Wesseling și F. ten Have, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea articolului 1 din Decizia C(2021) 2871 a Comisiei din 28 aprilie 2021 privind o procedură inițiată în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cauza AT.40346 – Obligațiuni SSA) (denumită în continuare „decizia”); cu titlu subsidiar, anularea articolului 1 litera (d) din decizie; cu titlu și mai subsidiar, anularea în parte a articolului 1 litera (d) din decizie în măsura în care constată că comunicările privind stabilirea prețurilor restrâng concurența prin obiect și/sau reclamantele au participat la o încălcare unică și continuă pe toată perioada stabilită în acest articol;

                  —

                  anularea articolului 2 litera (d) din decizia atacată; cu titlu subsidiar, anularea în parte a articolului 2 litera (d) din decizia atacată;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată sau, cu titlu subsidiar, la plata proporției adecvate a cheltuielilor efectuate de acestea.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 101 TFUE și nu a motivat suficient constatarea potrivit căreia reclamantele au avut un comportament care avea ca obiect restrângerea și/sau denaturarea concurenței. În special:

                              —

                              Comisia a încălcat articolul 101 TFUE întrucât nu a luat în considerare în mod suficient contextul legal și economic relevant și nu și-a îndeplinit obligația de a dovedi că comportamentul în discuție în decizie restrângea concurența prin obiect;

                              —

                              cu titlu subsidiar, Comisia a încălcat articolul 101 TFUE atunci când a concluzionat că comunicările privind stabilirea prețurilor restrâng concurența prin obiect;

                              —

                              în ceea ce privește comunicările privind stabilirea prețurilor, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a substituit aprecierea măsurii în care comportamentul restrânge concurența prin obiect cu aprecierea măsurii în care comportamentul nu intră în domeniul de aplicare al articolului 101 TFUE ca restrângere accesorie.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 101 TFUE prin aplicarea eronată a noțiunii de încălcare unică și continuă. În special:

                              —

                              Comisia nu dovedește și nu motivează suficient faptul că comunicările frecvente în cadrul unor forumuri de discuții permanente, o practică ce a încetat în februarie 2013, și comunicările bilaterale sporadice care au avut loc începând cu februarie 2013 aveau un plan de ansamblu care urmărea un obiectiv comun;

                              —

                              Comisia nu dovedește și nu motivează suficient faptul că reclamantele aveau cunoștință sau ar fi trebuit să aibă cunoștință ori ar fi putut prevedea în mod rezonabil comunicările bilaterale ale celorlalți operatori în februarie 2013;

                              —

                              decizia atacată nu dovedește și nu motivează suficient faptul că pretinsa încălcare era continuă;

                              —

                              decizia atacată nu dovedește existența încălcării unice și continue pe toată perioada stabilită la articolul 1 litera (d) din decizie.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe faptul că metodologia Comisiei de calcul al amenzii încalcă articolul 23 din Regulamentul 1/2003 (1), Orientările Comisiei privind amenzile (2) și obligația de motivare. În special:

                              —

                              Comisia nu a furnizat o motivare suficientă pentru a permite reclamantelor să aprecieze dacă metodologia de calcul al amenzii este afectată de o eroare;

                              —

                              Comisia adoptă o valoare de înlocuire a vânzărilor care supraestimează în mod semnificativ valoarea vânzărilor reclamantelor și, prin urmare, importanța economică a pretinsei încălcări, îndepărtându-se de la noțiunea de „valoare a vânzărilor” din Orientările privind amenzile din 2006;

                              —

                              amenda aplicată reclamantelor supraestimează în mod semnificativ gravitatea pretinsei încălcări;

                              —

                              amenda impusă reclamantelor include o perioadă în care acestea nu au participat la pretinsa încălcare.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

         (2)  Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264) („Orientările privind amenzile”).


title: Cauza T-407/21: Acțiune introdusă la 9 iulie 2021 – PB/Comisia

text:
               23.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/40

      Acțiune introdusă la 9 iulie 2021 – PB/Comisia
      (Cauza T-407/21)
      (2021/C 338/50)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: PB (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocates)

         Pârât:Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și întemeiată
                  în consecință,

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 5 mai 2021, notificată la 10 mai 2021, privind recuperarea (i) sumei de 4 241 507 de euro (contractul TACIS/2006/101-510) (suma principală) sau a sumei de 4 674 256,92 euro (suma principală majorată cu dobânzile de întârziere la 30 aprilie 2021), respectiv (ii) a sumei de 1 197 055,86 euro (contractul CARDS/2008/166-429) (suma principală) sau a sumei de 1 298 608,85 euro (suma principală majorată cu dobânzile de întârziere la 30 aprilie 2021) din care ar trebui să se deducă 399 825 de euro;

                  —

                  obligarea la rambursarea tuturor sumelor eventual recuperate de Comisie în temeiul acestei decizii, la care se adaugă dobânzi de întârziere la rata aplicată de Banca Centrală Europeană, majorată cu 7 puncte;

                  —

                  obligarea la plata sumei de 10 000 de euro cu titlu de daune interese, sub rezerva modificării;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului financiar, în măsura în care Comisia nu are nicio creanță împotriva sa și, în orice caz, nicio creanță certă.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea formalităților esențiale, a obligației de diligență și a principiului imparțialității consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Reclamantul susține că, în decizia atacată, se arată, pentru a justifica inițierea procedurii de recuperare, că nu a dat curs notei de debit, scrisorii de atenționare și scrisorii de punere în întârziere. Or, prin aceasta, pârâta ar omite, pe de o parte, să precizeze că reclamantul a contestat aceste documente și, pe de altă parte, să menționeze că instanța belgiană s-a declarat competentă să judece acțiunea introdusă de HB în legătură cu cele două contracte. Reclamantul adaugă că pârâta nu și-ar fi îndeplinit nici obligația de motivare, întrucât nu ar fi explicat motivele care au determinat-o, în speță, să decidă în acest fel. În sfârșit, reclamantul consideră că Comisia nu a examinat cu atenție și imparțialitate toate elementele relevante ale cauzei.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe lipsa de competență a Comisiei de a adopta deciziile de executare, pe lipsa unui temei juridic și pe o eroare vădită de apreciere. Reclamantul susține că Comisia nu era competentă să adopte cele două decizii de executare silită în vederea recuperării creanței pe care pretinde că o are împotriva operatorului economic al cărui administrator este reclamantul și pe care îl consideră responsabil în solidar în lipsa unei clauze compromisorii în contractul încheiat între aceștia care să confere instanțelor Uniunii competența de a soluționa litigiile dintre ei în materie contractuală. Or, reclamantul consideră că, dacă Comisia nu este competentă să adopte cele două decizii privind acest operator, nu poate avea nici competența să facă acest lucru în ceea ce îl privește, întrucât cauza acțiunii sale este de natură contractuală.


title: Cauza C-630/19: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 26 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – PAGE International Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Deducerea taxei achitate în amonte – Directiva 2006/112/CE – Articolele 168 și 176 – Excludere de la dreptul de deducere – Achiziționare de servicii de alimentație – Clauza de standstill – Aderare la Uniunea Europeană]

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/2

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 26 februarie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – PAGE International Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-630/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Deducerea taxei achitate în amonte - Directiva 2006/112/CE - Articolele 168 și 176 - Excludere de la dreptul de deducere - Achiziționare de servicii de alimentație - Clauza de standstill - Aderare la Uniunea Europeană)
      (2020/C 304/02)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: PAGE International Lda

         Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Dispozitivul

      Articolul 168 litera (a) și articolul 176 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale care, ulterior aderării statului membru în cauză la Uniunea Europeană, reduce sfera cheltuielilor excluse de la dreptul de deducere al taxei pe valoarea adăugată autorizând, în anumite condiții, o deducere parțială a taxei pe valoarea adăugată care se aplică unor astfel de cheltuieli, dintre care în special pe cele pentru hrană, chiar dacă persoana impozabilă atestă că aceste cheltuieli au fost alocate integral desfășurării activității sale economice impozabile.

         (1)  JO C 389, 11.11.2019.


title: Cauzele conexate C-632/19 și C-633/19: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 16 iulie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgia) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie/Metalen Galler NV (C-632/19 și C-633/19), LW-Idee GmbH (C-632/19 și C-633/19), KGH Belgium NV (C-632/19), Vollers Belgium NV (C-633/19 [Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții – Dumping – Importuri de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din China – Regulamentul (CE) nr. 91/2009 – Validitate și interpretare – Lipsa unor precizări suficiente privind contextul factual al litigiului principal, precum și motivele care să justifice necesitatea unui răspuns la întrebările preliminare – Inadmisibilitate vădită]

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/3

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 16 iulie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgia) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie/Metalen Galler NV (C-632/19 și C-633/19), LW-Idee GmbH (C-632/19 și C-633/19), KGH Belgium NV (C-632/19), Vollers Belgium NV (C-633/19
      (Cauzele conexate C-632/19 și C-633/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții - Dumping - Importuri de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din China - Regulamentul (CE) nr. 91/2009 - Validitate și interpretare - Lipsa unor precizări suficiente privind contextul factual al litigiului principal, precum și motivele care să justifice necesitatea unui răspuns la întrebările preliminare - Inadmisibilitate vădită)
      (2020/C 304/03)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie

         Pârâte: Metalen Galler NV (C-632/19 și C-633/19), LW-Idee GmbH (C-632/19 și C-633/19), KGH Belgium NV (C-632/19), Vollers Belgium NV (C-633/19)

         Dispozitivul

      Cererile de decizie preliminară introduse de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Tribunalul de Primă Instanță din Anvers, Belgia) prin deciziile din 27 martie 2019 sunt vădit inadmisibile.

         (1)  JO C 399, 25.11.2019.


title: Cauza C-839/19 P: Recurs introdus la 16 noiembrie 2019 de Karolina Romańska împotriva Ordonanței Tribunalului din 6 septembrie 2019 în cauza T-212/18, Romańska/Frontex

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/3

      Recurs introdus la 16 noiembrie 2019 de Karolina Romańska împotriva Ordonanței Tribunalului din 6 septembrie 2019 în cauza T-212/18, Romańska/Frontex
      (Cauza C-839/19 P)
      (2020/C 304/04)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Recurentă: Karolina Romańska – Kuć (reprezentant: A. Tetkowska, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă
      Prin Ordonanța din 31 ianuarie 2020, cauza a fost radiată din registru.


title: Cauza C-101/20 P: Recurs introdus la 19 februarie 2020 de Currency One S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera de admitere în principiu a recursurilor) din 19 decembrie 2019 în cauza T-501/18, EUIPO – Cinkciarz.pl

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/3

      Recurs introdus la 19 februarie 2020 de Currency One S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera de admitere în principiu a recursurilor) din 19 decembrie 2019 în cauza T-501/18, EUIPO – Cinkciarz.pl
      (Cauza C-101/20 P)
      (2020/C 304/05)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Recurentă: EUI (reprezentant: P. Szmidt, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Cinkciarz.pl sp. z o.o.
      Prin Ordonanța Curții (Camera de admitere în principiu a recursurilor) din 8 mai 2020, recursul nu a fost admis.


title: Cauza C-198/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polonia) la 11 mai 2020 – MN, DN, JN, ZN/X Bank S.A.

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polonia) la 11 mai 2020 – MN, DN, JN, ZN/X Bank S.A.
      (Cauza C-198/20)
      (2020/C 304/06)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: MN, DN, JN, ZN

         Pârâtă: X Bank S.A.

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 2 litera (b) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1), articolul 3 alineatele (1) și (2), articolul 4 din Directiva 93/13, precum și considerentele sale:

                              —

                              întrucât consumatorul trebuie să beneficieze de aceeași protecție în temeiul contractelor încheiate verbal și în scris, indiferent, în al doilea caz, dacă clauzele contractuale sunt cuprinse într-unul sau mai multe documente;

                              —

                              întrucât, în conformitate cu criteriile generale selectate, aprecierea caracterului abuziv al clauzelor, în special în cadrul activităților publice de vânzare sau furnizare, prin care se asigură servicii colective care iau în considerare solidaritatea dintre utilizatori, trebuie completată cu mijloace pentru efectuarea unei aprecieri globale a diferitelor interese implicate; întrucât aceasta constituie o cerință de bună credință; întrucât, la aprecierea bunei credințe, trebuie acordată o atenție deosebită forței pozițiilor de negociere ale părților, faptului de a ști dacă consumatorul a fost încurajat să-și dea acordul pentru clauza în cauză și dacă bunurile sau serviciile au fost vândute sau furnizate la cererea expresă a consumatorului; întrucât condiția de bună credință poate fi îndeplinită de vânzător sau furnizor atunci când acesta acționează în mod corect și echitabil față de cealaltă parte de ale cărei interese legitime trebuie să țină seama;

                              —

                              întrucât contractele ar trebui redactate într-un limbaj clar și inteligibil, iar consumatorului ar trebui să i se ofere posibilitatea de a analiza toate clauzele și, în caz de dubiu, ar trebui să prevaleze interpretarea cea mai favorabilă pentru consumator;
                              în lumina punctelor 16 și 21 din Hotărârea Curții din 3 septembrie 2015, Horațiu Ovidiu Costea/SC Volksbank România SA (C-110/14, ECLI:EU:C:2015:538) și punctelor 20 și 26-33 din Concluziile Avocatului General Pedro Cruz Villalón prezentate la 23 aprilie 2015 (ECLI:EU:C:2015:271),
                              trebuie interpretate în sensul că protecția consumatorului acordată prin Directiva 93/13 se aplică fiecărui consumator?
                              Sau, după cum sugerează punctul 74 din Hotărârea Curții din 30 aprilie 2014, în cauza Árpád Kásler, Hajnalka Káslerné Rábai/OTP Jelzálogbank Zrt, (ECLI:EU:C:2014:282), protecția consumatorului se aplică doar consumatorului mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat? Cu alte cuvinte, instanța națională poate afirma că termenii contractului încheiat de fiecare consumator sunt abuzivi sau poate califica drept abuzivi doar termenii contractului încheiat de un consumator care poate fi considerat mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat?

                  2.

                  A doua întrebare, în cazul în care răspunsul la prima întrebare este că protecția consumatorului în conformitate cu Directiva 93/13 se acordă nu fiecărui consumator, ci doar consumatorului mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat, poate fi considerat un consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat consumatorul care nu a citit contractul de credit ipotecar semnat, indexat într-o monedă străină în valoare de 150 000 PLN, încheiat pe 30 de ani? Un astfel de consumator poate fi acoperit de protecție în temeiul Directivei 93/13?

                  3.

                  A treia întrebare, în cazul în care răspunsul la prima întrebare este că protecția consumatorului în conformitate cu Directiva 93/13 se acordă nu fiecărui consumator, ci doar consumatorului mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat, poate fi considerat un consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat consumatorul care, deși a citit contractul de credit ipotecar încheiat pe 30 de ani, indexat într-o monedă străină în valoare de 150 000 PLN, dar nu l-a înțeles pe deplin și totuși nu a încercat să înțeleagă semnificația acestuia înainte de încheiere, în special, nu s-a adresat celeilalte părți din contract – banca – pentru a solicita clarificări legate de înțelesul acestuia și de înțelesul dispozițiilor sale individuale? Un astfel de consumator poate fi acoperit de protecție în temeiul Directivei 93/13?

         (1)  JO 1993 L 95, p..29, Ediție specială, 15/vol. 002, p. 273.


title: Cauza C-202/20 P: Recurs introdus la 12 mai 2020 de Claudio Necci împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a patra) din 25 martie 2020 în cauza T-129/19, Necci/Comisia

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/5

      Recurs introdus la 12 mai 2020 de Claudio Necci împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a patra) din 25 martie 2020 în cauza T-129/19, Necci/Comisia
      (Cauza C-202/20 P)
      (2020/C 304/07)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Claudio Necci (reprezentanți: S. Orlandi, T. Martin, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea Ordonanței Tribunalul Uniunii Europene din 25 martie 2020 în cauza Necci/Comisia, T-129/19;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene;

                  —

                  soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.

         Motivele și principalele argumente

      Recurentul solicită anularea Ordonanței pronunțate la 25 mai 2020 în cauza T-129/19, prin care Tribunalul Uniunii Europene a respins acțiunea sa în anulare ca inadmisibilă și l-a obligat la plata cheltuielilor de judecată.
      Recurentul invocă în acest scop trei motive:
      Primul motiv se întemeiază pe denaturarea obiectului litigiului întrucât Tribunalul Uniunii Europene a considerat că decizia din 18 iulie 2011 îl leza pe recurent.
      Al doilea motiv se întemeiază pe o încălcare a dreptului său la protecție jurisdicțională efectivă în măsura în care, dacă acțiunea sa este admisibilă, recurentul nu dispune de nicio cale de atac pentru a contesta faptul că nu beneficiază de nicio asigurare socială, în pofida faptului că a lucrat toată viața.
      Al treilea motiv se întemeiază pe o încălcare a principiului unicității legislației aplicabile întrucât Tribunalul Uniunii Europene a statuat că pierderea oricărei asigurări sociale în Italia în urma transferului „rezultă din norme juridice specifice dreptului național în cauză și nu are niciun efect asupra situației sale în raport cu RCAM”.


title: Cauza C-212/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polonia) la 12 mai 2020 – M.P., B.P./„A” care își desfășoară activitatea prin intermediul „A.” S.A.

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polonia) la 12 mai 2020 – M.P., B.P./„A” care își desfășoară activitatea prin intermediul „A.” S.A.
      (Cauza C-212/20)
      (2020/C 304/08)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: M.P., B.P.

         Pârât:„A.” care își desfășoară activitatea prin intermediul „A.” S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În lumina articolului 3 alineatul (1), a articolului 4 alineatul (1) și a articolului 5 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) și a considerentelor acesteia, care prevăd obligația de redactare a contractelor într-un limbaj clar și inteligibil și necesitatea interpretării îndoielilor în favoarea consumatorului, o clauză contractuală care determină rata de cumpărare și de vânzare a monedei străine într-un contract de credit indexat în monedă străină trebuie formulată fără echivoc, și anume astfel încât împrumutatul/consumatorul să poată determina în mod independent acest curs într-o anumită zi, sau în lumina tipului de contract menționat la articolul 4 alineatul (1) din directiva sus-menționată, a naturii contractului pe termen lung (câteva decenii) și a faptului că valoarea în monedă străină este supusă modificărilor (în orice moment) este posibilă formularea clauzei contractuale într-o mod mai general, și anume cu referire la valoarea de piață a monedei străine, ceea ce împiedică apariția unui dezechilibru semnificativ între părți cu privire la drepturile și obligațiile părților care decurg din contract, în detrimentul consumatorului, în sensul articolului 3 alineatul (1) din directiva sus-menționată?

                  2)

                  În cazul unui răspuns pozitiv la prima întrebare, în lumina articolului 5 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și a considerentelor acesteia este posibil ca o clauză contractuală privind determinarea de către creditor (bancă) a ratei de cumpărare și de vânzare a unei monede străine să fie interpretată astfel încât să rezolve îndoielile ce decurg din contract în favoarea consumatorului și să se presupună că contractul determină ratele de cumpărare și de vânzare a monedei străine nu în mod arbitrar, ci conform principiilor pieței libere, mai ales într-o situație în care ambele părți au avut aceeași înțelegere a clauzelor contractuale care definesc rata de cumpărare și de vânzare a unei monede străine sau atunci când împrumutatul/consumatorul nu a fost interesat să pună în discuție clauzele contractuale la momentul încheierii contractului și pe durata executării acestuia și nu s-a familiarizat cu conținutul contractului la momentul încheierii lui și pe toată durata acestuia?

         (1)  JO1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-219/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 26 mai 2020 – LM

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 26 mai 2020 – LM
      (Cauza C-219/20)
      (2020/C 304/10)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: LM

         Autoritatea pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Intervenientă: Österreichische Gesundheitskasse
      Kompetenzzentrum LSDB

         Întrebarea preliminară

      Articolul 6 din Convenția europeană a drepturilor omului, articolul 41 alineatul (1) și articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede în mod imperativ un termen de prescripție de cinci ani în cazul unei fapte săvârșite din neglijență în cadrul unei proceduri administrative cu caracter penal?


title: Cauza C-231/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 3 iunie 2020 – MT/Landespolizeidirektion Steiermark

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 3 iunie 2020 – MT/Landespolizeidirektion Steiermark
      (Cauza C-231/20)
      (2020/C 304/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurent: MT

         Autoritate pârâtă: Landespolizeidirektion Steiermark

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cadrul unei proceduri penale care are ca obiect protecția unui regim de monopol, instanța națională trebuie să examineze în lumina liberei prestări a serviciilor norma privind sancțiunea penală pe care trebuie să o aplice, atunci când anterior a examinat deja regimul de monopol în conformitate cu indicațiile Curții de Justiție a Uniunii Europene, iar din această examinare a rezultat că regimul de monopol este justificat?

                  2)

                     În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                              2a)

                              Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede în mod obligatoriu, pentru punerea la dispoziție în scop comercial a unor jocuri interzise în temeiul Legii privind jocurile de noroc, aplicarea unei amenzi pentru fiecare automat de jocuri de noroc, fără un plafon absolut al cuantumului total al amenzilor aplicate?

                              2b)

                              Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede în mod obligatoriu, pentru punerea la dispoziție în scop comercial a unor jocuri interzise în temeiul Legii privind jocurile de noroc, aplicarea unei amenzi minime în cuantum de 3 000 de euro pentru fiecare automat de jocuri de noroc?

                              2c)

                              Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede, pentru punerea la dispoziție în scop comercial a unor jocuri interzise în temeiul Legii privind jocurile de noroc, aplicarea unei pedepse privative de libertate alternative fără un plafon absolut al cuantumului total al pedepselor privative de libertate alternative aplicate?

                              2d)

                              Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede, în cazul pedepsirii punerii la dispoziție în scop comercial a unor jocuri interzise în temeiul Legii privind jocurile de noroc, impunerea unei contribuții la cheltuielile de judecată aferente procedurii penale în cuantum de 10 % din amenzile aplicate?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

                              3a)

                              Articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede în mod obligatoriu, pentru punerea la dispoziție în scop comercial a unor jocuri interzise în temeiul Legii privind jocurile de noroc, aplicarea unei amenzi pentru fiecare automat de jocuri de noroc, fără o limită maximă absolută a cuantumului total al amenzilor aplicate?

                              3b)

                              Articolul 49 alineatul (3) din cartă trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede în mod obligatoriu, pentru punerea la dispoziție în scop comercial a unor jocuri interzise în temeiul Legii privind jocurile de noroc, aplicarea unei sancțiuni minime în cuantum de 3 000 de euro pentru fiecare automat de jocuri de noroc?

                              3c)

                              Articolul 49 alineatul (3) din cartă trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede, pentru punerea la dispoziție în scop comercial a unor jocuri interzise în temeiul Legii privind jocurile de noroc, aplicarea unei pedepse privative de libertate alternative fără o limită maximă absolută a cuantumului total al pedepselor privative de libertate alternative aplicate?

                              3d)

                              Articolul 49 alineatul (3) din cartă trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede, în cazul pedepsirii punerii la dispoziție în scop comercial a unor jocuri interzise în temeiul Legii privind jocurile de noroc, impunerea unei contribuții la cheltuielile de judecată aferente procedurii penale în cuantum de 10 % din amenzile aplicate?


title: Cauza C-300/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 7 iulie 2020 – BUND Naturschutz in Bayern e.V./Landkreis Rosenheim

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 7 iulie 2020 – BUND Naturschutz in Bayern e.V./Landkreis Rosenheim
      (Cauza C-300/20)
      (2020/C 304/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: BUND Naturschutz in Bayern e.V.

         Pârât: Landkreis Rosenheim

         Cu participarea: Landesanwaltschaft Bayern, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (1) trebuie interpretat în sensul că un cadru în care punerea în aplicare a proiectelor enumerate în anexele I și II la Directiva 2011/92/UE (2) (Directiva EEM) va putea fi autorizată în viitor este definit deja atunci când un regulament privind protejarea naturii și a peisajului prevede interdicții generale cu posibilitatea scutirilor, precum și obligații de autorizare care nu au o legătură specifică cu proiectele menționate în anexele la Directiva EEM?

                  2)

                  Articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/42/CE trebuie interpretat în sensul că planurile și programele au fost elaborate pentru agricultură, silvicultură, utilizarea terenului etc. atunci când acestea urmăresc să definească un cadru de referință tocmai pentru unul sau mai multe dintre aceste sectoare? Sau, pentru a proteja natura și peisajul, este suficient să se prevadă interdicții generale și obligații de autorizare care trebuie examinate în cadrul procedurilor de aprobare privind un număr mare de proiecte și de utilizări și care pot avea efecte indirecte („în mod automat”) asupra unuia sau mai multora dintre aceste sectoare?

                  3)

                  Articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2001/42/CE trebuie interpretat în sensul că un cadru în care punerea în aplicare a proiectelor va putea fi autorizată în viitor este definit atunci când un regulament adoptat în scopul protejării naturii și a peisajului stabilește interdicții generale și obligații de autorizare pentru o serie de proiecte și de măsuri efectuate în aria de conservare, descrise în mod abstract, dar la adoptarea acestuia nu sunt nici previzibile, nici preconizate proiecte concrete, neexistând, așadar, o legătură specifică cu proiectele concrete?

         (1)  JO 2001, L 197, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135.

         (2)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO 2012, L 26, p. 1).


title: Cauza C-306/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 9 iulie 2020 – SIA „Visma Enterprise”/Konkurences padome

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā apgabaltiesa (Letonia) la 9 iulie 2020 – SIA „Visma Enterprise”/Konkurences padome
      (Cauza C-306/20)
      (2020/C 304/13)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Administratīvā apgabaltiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SIA „Visma Enterprise”

         Pârât: Konkurences padome

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În conformitate cu o interpretare corectă a Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, acordul dintre un producător și mai mulți distribuitori, în discuție în prezenta cauză (în temeiul căruia, pentru o perioadă de șase luni de la înregistrarea unei tranzacții potențiale, distribuitorul care a înregistrat primul tranzacția potențială beneficiază de prioritate la finalizarea procesului de vânzare cu utilizatorul final în cauză, cu excepția cazului în care utilizatorul își exprimă opoziția), poate fi considerat un acord între întreprinderi care are ca obiect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în sensul articolului 101 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

                  2)

                  Acordul dintre un producător și mai mulți distribuitori, în discuție în prezenta cauză, interpretat în conformitate cu dispozițiile Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, prezintă indicii care permit să se aprecieze dacă un asemenea acord este sau nu este exceptat de la interdicția generală privind înțelegerile?

                  3)

                  Acordul dintre un producător și mai mulți distribuitori, în discuție în prezenta cauză, interpretat în conformitate cu dispozițiile Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, poate fi considerat o excepție? Excepția care permite încheierea de acorduri verticale ce prevăd o restrângere a vânzărilor active pe teritoriul exclusiv sau către grupul de clienți pe care furnizorul le-a rezervat în exclusivitate pentru el însuși sau le-a alocat în exclusivitate unui alt cumpărător, atunci când această interdicție nu limitează vânzările clienților cumpărătorului și atunci când cota de piață a furnizorului (reclamanta) nu depășește 30 %, se aplică numai sistemelor de distribuție exclusivă?

                  4)

                  Acordul dintre un producător și mai mulți distribuitori, în discuție în prezenta cauză, interpretat în conformitate cu Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, poate constitui un acord interzis numai pe baza comportamentului ilicit al unui singur operator economic? În împrejurările din speță, interpretate în conformitate cu dispozițiile Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, pot fi identificate elemente de probă privind faptul că un singur operator economic a participat la un acord interzis?

                  5)

                  În împrejurările din prezenta cauză, interpretate în conformitate cu dispozițiile Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, pot fi identificate elemente de probă ale unei reduceri (denaturări) a concurenței în cadrul sistemului de distribuție sau ale unui avantaj în beneficiul reclamantei ori ale unui efect negativ asupra concurenței?

                  6)

                  În împrejurările din prezenta cauză, interpretate în conformitate cu dispozițiile Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, în cazul în care cota de piață a rețelei de distribuție nu depășește 30 % (reclamanta este producător, iar cota sa de piață include și volumul vânzărilor realizate de distribuitorii săi), pot fi identificate elemente de probă privind efectele negative asupra concurenței în cadrul sistemului de distribuție și/sau în afara acestuia, iar acordul menționat este supus interdicției privind înțelegerile?

                  7)

                  În conformitate cu articolul 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și cu articolul 2 coroborat cu articolul 4 litera (b) din Regulamentul nr. 330/2010 al Comisiei din 20 aprilie 2010 (1):

                              —

                              exceptarea se aplică unui sistem de distribuție prin care: i) distribuitorul (comerciantul) alege el însuși clientul potențial cu care va colabora, ii) furnizorul nu a stabilit în prealabil, pe baza unor criterii obiective, clar cunoscute și verificabile, un grup specific de clienți pentru care fiecare distribuitor își va presta serviciile, iii) la cererea distribuitorului (comerciantul), furnizorul constituie o rezervare de potențiali clienți pentru acest distribuitor, iv) ceilalți distribuitori nu cunosc sau nu au fost informați în prealabil cu privire la rezervarea potențialului client sau potrivit căruia v) singurul criteriu pentru rezervarea unui client potențial și pentru instituirea sistemului de distribuție exclusivă rezultat în favoarea unui distribuitor determinat este cererea acestui distribuitor, iar nu o decizie a furnizorului sau potrivit căruia vi) rezervarea rămâne în vigoare timp de șase luni de la înregistrarea tranzacției potențiale (după care distribuția încetează să mai fie exclusivă)?

                              —

                              se poate considera că vânzările pasive nu sunt restrânse în cazul în care acordul dintre furnizor și distribuitor include o dispoziție potrivit căreia cumpărătorul (utilizatorul final) poate să își exprime opoziția față de acea rezervare, însă acesta din urmă nu a fost informat cu privire la o asemenea dispoziție? Comportamentul cumpărătorului (utilizatorul final) poate să influențeze (să justifice) conținutul acordului dintre furnizor și distribuitor?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei din 20 aprilie 2010 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene categoriilor de acorduri verticale și practici concertate (JO 2010, L 102, p. 1).


title: Cauza C-315/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 iulie 2020 – Regione Veneto/Plan Eco S.r.l

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 iulie 2020 – Regione Veneto/Plan Eco S.r.l
      (Cauza C-315/20)
      (2020/C 304/14)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Regione Veneto

         Intimată: Plan Eco S.r.l

         Întrebarea preliminară

      În ceea ce privește o situație în care deșeuri municipale mixte care nu conțin deșeuri periculoase au fost tratate mecanic într-o instalație de valorificare energetică (operațiunea R1/R12, în sensul anexei C la Codul mediului), iar în urma acestei operațiuni de tratare rezultă, prin ipoteză, că tratamentul nu a modificat în mod substanțial proprietățile inițiale ale deșeului municipal mixt, însă acestea au fost clasificate cu codul CED 19 12 12, clasificare necontestată de părți, în vederea aprecierii legalității obiecțiilor din partea țării de origine cu privire la cererea de acord preliminar privind transferul deșeului tratat către o instalație de producție dintr-o țară europeană în scopul utilizării prin coardere sau, în orice caz, ca mijloc de producere a energiei, formulate de autoritatea competentă din țara de origine în temeiul principiilor Directivei 2008/98/CE (1) și în special a unor obiecții precum cele din prezenta cauză, întemeiate:

                  —

                  pe principiul protecției sănătății populației și a mediului (articolul 13);

                  —

                  pe principiile autonomiei și proximității prevăzute la articolul 16 alineatul (1), potrivit căruia „[s]tatele membre iau măsurile necesare, în colaborare cu alte state membre, dacă este necesar sau oportun, în vederea stabilirii unei rețele integrate și corespunzătoare de unități de eliminare a deșeurilor și de instalații de valorificare a deșeurilor municipale mixte colectate din gospodăriile private, inclusiv în cazul în care această colectare vizează și astfel de deșeuri provenite de la alți producători, luând în considerare cele mai bune tehnici disponibile”;

                  —

                  pe principiul prevăzut la articolul 16 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză, potrivit căruia „[s]tatele membre pot, de asemenea, să limiteze ieșirile transporturilor de deșeuri din considerente de mediu, astfel cum sunt prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1013/2006”;

                  —

                  pe considerentul (33) al aceleiași Directive 2008/98, potrivit căruia, „[î]n scopul aplicării Regulamentului (CE) nr. 1013/2006 (2) […] privind transferurile de deșeuri, deșeurile urbane mixte, astfel cum sunt menționate la articolul 3 alineatul (5) din respectivul regulament, sunt în continuare considerate deșeuri urbane mixte chiar și în cazul în care au fost supuse unei operațiuni de tratare a deșeurilor care nu le a modificat proprietățile în mod substanțial”;

            Catalogul european al deșeurilor (în speță, CED 19 12 12, deșeuri provenite de la instalații de tratare mecanică pentru operațiuni de valorificare R1/R12) și clasificările corespunzătoare interferează sau nu, iar, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce măsură, cu dispozițiile [de drept al Uniunii] privind transferul unor deșeuri care, înainte de tratamentul mecanic, erau deșeuri municipale mixte?
      În special, în ceea ce privește transferurile de deșeuri provenite din tratarea deșeurilor municipale mixte, dispozițiile articolului 16 din Directiva 2008/98, citată anterior, și considerentul (33) al acesteia, care privesc în mod expres transferul de deșeuri, prevalează sau nu în raport cu clasificarea care rezultă din Catalogul european al deșeurilor,
      precizându-se, în cazul în care Curtea consideră oportun și util, dacă sus menționatul catalog are caracter normativ sau dacă, dimpotrivă, constituie o simplă certificare tehnică adecvată pentru trasabilitatea omogenă a tuturor deșeurilor?

         (1)  Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO 2008, L 312, p. 3).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (JO 2006, L 190, p. 1).


title: Cauza C-616/18: Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 2 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'instance Epinal – Franța) – Cofidis SA/YU, ZT

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/13

      Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 2 martie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'instance Epinal – Franța) – Cofidis SA/YU, ZT
      (Cauza C-616/18) (1)

      (2020/C 304/15)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 436, 3.12.2018.


title: Cauza T-444/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Société générale și alții/SRB

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/14

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Société générale și alții/SRB
      (Cauza T-444/20)
      (2020/C 304/16)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Société générale (Paris, Franța), Crédit du Nord (Lille, Franța), SG Option Europe (Puteaux, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei nr. SRB/ES/2020/24 privind calcularea contribuțiilor ex ante 2020 la FUR, în măsura în care le privește pe reclamante;

                  —

                  în temeiul articolului 277 TFUE, declararea inaplicabilității următoarelor dispoziții ale Regulamentului MUR, ale regulamentului de punere în aplicare și ale regulamentului delegat:

                              —

                              articolele 69 alineatul (1), 69 alineatul (2), 70 alineatul (1) și 70 alineatul (2) literele (a) și (b) din Regulamentul MUR;

                              —

                              articolele 4 alineatul (2), 6 și 7, precum și Anexa I la regulamentul delegat;

                              —

                              articolul 4 din regulamentul de punere în aplicare;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe o atingere adusă principiului egalității de tratament, în măsura în care modalitățile de calcul al contribuțiilor ex ante la fondul unic de rezoluție (FUR) prevăzute de Regulamentul MUR și de regulamentul delegat nu ar reflecta nici dimensiunea reală, nici riscul real al instituțiilor.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o atingere adusă principiului proporționalității, întrucât mecanismul contribuțiilor ex ante la FUR prevăzut de Regulamentul MUR și de regulamentul delegat s-ar întemeia pe o apreciere care ar agrava în mod artificial profilul de risc al instituțiilor franceze de dimensiune mare cum sunt reclamantele și ar conduce, prin urmare, la o valoare a contribuției disproporționat de crescută în raport cu riscul suportat în mod real de aceste instituții.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o atingere adusă principiului securității juridice, în măsura în care calculul valorii contribuțiilor ex ante stabilit de Regulamentul MUR, de regulamentul delegat și de regulamentul de punere în aplicare, pe de o parte nu ar putea fi anticipat cu suficientă precizie și, pe de altă parte, nu ar depinde atât de situația și de profilul de risc proprii instituției, cât de situația sa relativă în raport cu celelalte instituții contributoare. În sfârșit, reclamantele consideră că Comisia nu ar fi trebuit să aibă răspunderea de a stabili indicatorii de risc în cadrul regulamentului delegat, în măsura în care aceste criterii au o funcție eminamente de structură și determinantă pentru stabilirea valorilor contribuției (articolul 290 TFUE).

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o atingere adusă principiului bunei administrări, în măsura în care SRB nu ar aplica, pentru calculul variabilei în funcție de risc, toate criteriile de risc prevăzute de regulamentul delegat. Reclamantele consideră că decizia atacată nu prezintă, pe de altă parte, elemente suficient de clare și complete pentru ca acestea din urmă să poată recalcula valoarea contribuției datorate, ceea ce conduce de asemenea la o încălcare a articolului 296 TFUE.


title: Cauza T-445/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Crédit agricole și alții/SRB

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/15

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Crédit agricole și alții/SRB
      (Cauza T-445/20)
      (2020/C 304/17)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Crédit agricole SA (Montrouge, Franța) și celelalte 48 de reclamante (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei nr. SRB/ES/2020/24 privind calcularea contribuțiilor ex ante 2020 la FUR, în măsura în care le privește pe reclamante;

                  —

                  în temeiul articolului 277 TFUE, declararea inaplicabilității următoarelor dispoziții ale Regulamentului MUR, ale regulamentului de punere în aplicare și ale regulamentului delegat:

                              —

                              articolele 69 alineatul (1), 69 alineatul (2), 70 alineatul (1) și 70 alineatul (2) literele (a) și (b) din Regulamentul MUR;

                              —

                              articolele 4 alineatul (2), 6 și 7, precum și Anexa I la regulamentul delegat;

                              —

                              articolul 4 din regulamentul de punere în aplicare;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cauza T-444/20, Société générale și alții/SRB.


title: Cauza T-447/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – BNP Paribas/SRB

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/16

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – BNP Paribas/SRB
      (Cauza T-447/20)
      (2020/C 304/19)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: BNP Paribas (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei nr. SRB/ES/2020/24 privind calcularea contribuțiilor ex ante 2020 la FUR, în măsura în care o privește pe reclamantă;

                  —

                  în temeiul articolului 277 TFUE, declararea inaplicabilității următoarelor dispoziții ale Regulamentului MUR, ale regulamentului de punere în aplicare și ale regulamentului delegat:

                              —

                              articolele 69 alineatul (1), 69 alineatul (2), 70 alineatul (1) și 70 alineatul (2) literele (a) și (b) din Regulamentul MUR;

                              —

                              articolele 4 alineatul (2), 6 și 7, precum și Anexa I la regulamentul delegat;

                              —

                              articolul 4 din regulamentul de punere în aplicare;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cauza T-444/20, Société générale și alții/SRB.


title: Cauza T-448/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – BPCE și alții/SRB

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/17

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – BPCE și alții/SRB
      (Cauza T-448/20)
      (2020/C 304/20)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: BPCE (Paris, Franța) și celelalte 44 de reclamante (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei nr. SRB/ES/2020/24 privind calcularea contribuțiilor ex ante 2020 la FUR, în măsura în care le privește pe reclamante;

                  —

                  în temeiul articolului 277 TFUE, declararea inaplicabilității următoarelor dispoziții ale Regulamentului MUR, ale regulamentului de punere în aplicare și ale regulamentului delegat:

                              —

                              articolele 69 alineatul (1), 69 alineatul (2), 70 alineatul (1) și 70 alineatul (2) literele (a) și (b) din Regulamentul MUR;

                              —

                              articolele 4 alineatul (2), 6 și 7, precum și Anexa I la regulamentul delegat;

                              —

                              articolul 4 din regulamentul de punere în aplicare;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cauza T-444/20, Société générale și alții/SRB.


title: Cauza T-449/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – La Banque postale/SRB

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/17

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – La Banque postale/SRB
      (Cauza T-449/20)
      (2020/C 304/21)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: La Banque postale (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei nr. SRB/ES/2020/24 privind calcularea contribuțiilor ex ante 2020 la FUR, în măsura în care o privește pe reclamantă;

                  —

                  în temeiul articolului 277 TFUE, declararea inaplicabilității următoarelor dispoziții ale Regulamentului MUR, ale regulamentului de punere în aplicare și ale regulamentului delegat:

                              —

                              articolele 69 alineatul (1), 69 alineatul (2), 70 alineatul (1) și 70 alineatul (2) literele (a) și (b) din Regulamentul MUR;

                              —

                              articolele 4 alineatul (2), 6 și 7, precum și Anexa I la regulamentul delegat;

                              —

                              articolul 4 din regulamentul de punere în aplicare;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cauza T-444/20, Société générale și alții/SRB.


title: Cauza T-455/20: Acțiune introdusă la 14 iulie 2020 – Roxtec/EUIPO – Wallmax (Reprezentarea unor cercuri negre plasate pe un pătrat portocaliu)

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/18

      Acțiune introdusă la 14 iulie 2020 – Roxtec/EUIPO – Wallmax (Reprezentarea unor cercuri negre plasate pe un pătrat portocaliu)
      (Cauza T-455/20)
      (2020/C 304/22)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Roxtec AB (Karlskrona, Suedia) (reprezentanți: J. Olsson și J. Adamsson, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Wallmax Srl (Milano, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă (Reprezentarea unor cercuri negre plasate pe un pătrat portocaliu) – Marca Uniunii Europene nr. 14 784 375

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 20 aprilie 2020 în cauza R 2385/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-467/20: Acțiune introdusă la 22 iulie 2020 – Industria de Diseño Textil/EUIPO – Ffauf Italia (ZARA)

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/19

      Acțiune introdusă la 22 iulie 2020 – Industria de Diseño Textil/EUIPO – Ffauf Italia (ZARA)
      (Cauza T-467/20)
      (2020/C 304/23)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Industria de Diseño Textil; SA (Arteixo, Spania) (reprezentanți: G. Marín Raigal și E. Armero Lavie, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ffauf Italia SpA (Riese Pio X, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale „ZARA” – cererea de înregistrare nr. 89 29952

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 mai 2020 în cauza R 2040/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în parte a deciziei atacate, în măsura în care aceasta admite opoziția pentru bunurile și serviciile din clasele 29, 30, 35 și 43 și respinge existența unui risc de confuzie, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, pentru toate bunurile și serviciile contestate;

                  —

                  obligarea EUIPO și, dacă este cazul, a celeilalte părți din procedura în fața EUIPO, la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta acțiune.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 47 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și a normei 22 alineatele (3) și (4) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei de punere în aplicare;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-468/20: Acțiune introdusă la 24 iulie 2020 – LB/Parlamentul

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/20

      Acțiune introdusă la 24 iulie 2020 – LB/Parlamentul
      (Cauza T-468/20)
      (2020/C 304/24)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: LB (reprezentant: O. Schmechel, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei pârâtului din 2 iulie 2020 prin care este transferată la Biroul de Legătură al Parlamentului European din Luxemburg cu efect de la 1 septembrie 2020;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe lipsa de motivare

                              —

                              Decizia de transfer este nelegală din punctul de vedere al formei, întrucât este nemotivată. Motivarea este însă necesară, în temeiul articolului 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale și al articolului 296 TFUE, întrucât interesul reclamantei putea fi identificat cu claritate de către pârât.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe nerespectarea procedurii astfel cum era prevăzută în textul deciziei

                              —

                              Potrivit textului deciziei, reclamanta putea refuza postul în cadrul Biroului de Legătură al Parlamentului European (denumit în continuare „EPLO”) din Luxemburg, ceea ce a și făcut. Prin urmare, nu se mai putea lua în considerare un transfer la acest loc de muncă.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de diligență. Transferul la alt loc de muncă încalcă obligația de solicitudine a angajatorului, întrucât este incompatibil cu diverse drepturi consacrate în Carta Drepturilor Fundamentale. În special, au fost încălcate următoarele drepturi:

                              —

                              Dreptul la viață privată și de familie (articolele 7 și 33) și dreptul fiicei sale minore de a întreține cu regularitate relații personale și contacte directe cu ambii părinți (articolul 24), dat fiind că familia reclamantei ar trebui să locuiască separat; fiica ar rămâne cu tatăl său la Berlin, iar reclamanta ar trebui să se mute singură la Luxemburg.

                              —

                              Dreptul la egalitate în fața legii (articolul 20) și la nediscriminare (articolul 21) a fost încălcat. Reclamantei, funcționar în cadrul EPLO, căsătorită și cu o fiică minoră a cărei îngrijire o asigură împreună cu soțul său, este supusă mobilității, din moment ce este transferată la Luxemburg. Funcționarii din cadrul EPLO care sunt despărțiți sau divorțați și care asigură în comun îngrijirea copilului sunt scutiți de mobilitate până la majoratul acestuia. Nu există niciun motiv obiectiv pentru această inegalitate de tratament.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe caracterul disproporționat al transferului la alt loc de muncă

                              —

                              Nu s-a procedat la o evaluare comparativă a intereselor reclamantei și ale pârâtului, în pofida faptului că acesta din urmă este ținut să o realizeze în temeiul obligației sale de bună administrare (articolul 41 din cartă).

                              —

                              Interesele protejate ale reclamatei prevalează în mod clar asupra intereselor pârâtului.

                              —

                              Transferul de la EPLO din Berlin la EPLO din Luxemburg no s-a realizat în interesul serviciului.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe exercitarea inadecvată a puterii de apreciere

                              —

                              Pârâtul nu și-a identificat puterea de apreciere și, prin urmare, nu a exercitat-o.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încrederea legitimă

                              —

                              De la numirea reclamantei în anul 2001 și până la adoptarea, în anul 2018, a deciziei cu privire la mobilitate de către Biroul Parlamentului European se aplica principiul că funcționarii din grupa AST, precum reclamanta, nu sunt supuși mobilității. Acest principiu este în vigoare de la data deciziei privind mobilitatea din anul 1998 și a fost confirmată prin deciziile privind mobilitatea din anii 2002 și 2004 ale Biroului Parlamentului European.

                              —

                              Încrederea legitimă a reclamantei în existența în continuare a excepției cu privire la mobilitate a fost protejată. O modificare a regulilor impune stabilirea unor norme tranzitorii adecvate și a unor excepții adecvate. Perioada de tranziție de trei ani preconizată este inadecvată, întrucât nu se evită scindarea familiei reclamantei. Nu există o excepție pentru reclamantă.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe decăderea din drepturi

                              —

                              Pârâtul a pierdut posibilitatea de a impune reclamantei mobilitatea prin intermediul schimbării locului de muncă, din moment ce, prin scutirea repetată a funcționarilor AST de la mobilitatea cu reclamanta, a creat impresia că nu era de așteptat o schimbare a locului de muncă al acesteia.


title: Cauza T-478/20: Acțiune introdusă la 28 iulie 2020 – Bigben Connected/EUIPO – Forsee Power (FORCE POWER)

text:
               14.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/21

      Acțiune introdusă la 28 iulie 2020 – Bigben Connected/EUIPO – Forsee Power (FORCE POWER)
      (Cauza T-478/20)
      (2020/C 304/25)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Bigben Connected (Fretin, Franța) (reprezentant: M. Chaminade, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Forsee Power (Paris, Franța)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta din procedura în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurativă FORCE POWER – cererea de înregistrare nr. 16 541 377

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 25 mai 2020 în cauza R 2184/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO, precum și a persoanei care a formulat opoziția la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor ale procedurii în fața diviziei de opoziție și a celor ale căii de atac în fața camerei de recurs.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.