title: Cauza T-398/20: Acțiune introdusă la 26 iunie 2020 – Riviera-Airport/EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (RIVIERA AIRPORT)

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/47

      Acțiune introdusă la 26 iunie 2020 – Riviera-Airport/EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (RIVIERA AIRPORT)
      (Cauza T-398/20)
      (2020/C 271/60)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Aeroporto di Villanova d’Albenga SpA (Riviera-Airport) (Villanova d’Albenga, Italia) (reprezentant: G. Casucci, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Aéroports de la Côte d’Azur (Nisa, Franța)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă „RIVIERA AIRPORT” în culori – marca Uniunii Europene nr. 16 392 731

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 28 aprilie 2020 în cauza R 2174/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  reformarea deciziei atacate în sensul:

                  —

                  admiterii acțiunii reclamantei,

                              —

                              admiterii în întregime a cererii nr. 20 824 C a reclamantei de declarare a nulității pentru anularea mărcii în discuție,

                              —

                              obligării titularului mărcii Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs și a diviziei de anulare,

                              —

                              în subsidiar, trimiterii cauzei la divizia de anulare pentru examinarea articolului 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  obligarea la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele invocate

                  —

                  Interpretarea neconformă cu jurisprudența corespunzătoare privind cererile efectuate cu rea credință;

                  —

                  Analiza și evaluarea greșite și parțiale ale indiciilor relevante necesare pentru evaluarea globală și de la caz la caz a cererii efectuate cu rea credință;

                  —

                  Neluarea în considerare a tuturor celorlalte indicii relevante și a mijloacelor de probă disponibile ale relei credințe, conform cerinței evaluării globale și de la caz la caz a cererii efectuate cu rea credință;

                  —

                  Interpretarea și aplicarea greșite în prezenta speță a articolului 12 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei;

                  —

                  Nerealizarea de către camera de recurs a unei analize corecte.


title: Cauza T-399/20: Acțiune introdusă la 26 iunie 2020 – Cole Haan/EUIPO – Samsøe & Samsøe (Ø)

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/48

      Acțiune introdusă la 26 iunie 2020 – Cole Haan/EUIPO – Samsøe & Samsøe (Ø)
      (Cauza T-399/20)
      (2020/C 271/61)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Cole Haan LLC (Greenland, New Hampshire, Statele Unite) (reprezentant: G. Vos, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Samsøe & Samsøe Holding A/S (Copenhaga, Danemarca)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative „Ø” – cererea de înregistrare nr. 17 429 044

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 aprilie 2020 în cauza R 1375/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei acțiuni;

                  —

                  obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată aferente acțiunii în fața diviziei de opoziție și a camerei de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  Nedeterminarea în mod corect a similitudinii vizuale, fonetice sau conceptuale;

                  —

                  Neefectuarea în mod corect a unei evaluări globale a riscului de confuzie.


title: Cauza T-402/20: Acțiune introdusă la 30 iunie 2020 – Zippo Manufacturing și alții/Comisia

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/49

      Acțiune introdusă la 30 iunie 2020 – Zippo Manufacturing și alții/Comisia
      (Cauza T-402/20)
      (2020/C 271/62)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamante: Zippo Manufacturing Co. (Bradford, Pennsylvania, Statele Unite), Zippo GmbH (Emmerich am Rhein, Germania), Zippo SAS (Paris, Franța) (reprezentant: R. MacLean, Solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/502 al Comisiei din 6 aprilie 2020 privind unele măsuri specifice de politică comercială cu privire la anumite produse originare din Statele Unite ale Americii, în măsura în care aceste măsuri se aplică reclamantelor;

                  —

                  obligarea pârâtei și a eventualilor intervenienți la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante în prezenta acțiune.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității în selectarea produselor reclamantelor pentru aplicarea taxelor suplimentare prevăzute de regulamentul atacat, întrucât aceste măsuri: (a) nu sunt corespunzătoare pentru atingerea obiectivelor urmărite; (b) depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor urmărite și (c) au repercusiuni negative inutile asupra reclamantelor.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării și al egalității de tratament în selectarea produselor reclamantelor pentru aplicarea taxelor suplimentare prevăzute de regulamentul atacat, întrucât aceste taxe suplimentare creează o situație de inegalitate pentru acestea pe piața Uniunii, fără o motivare suficientă potrivit căreia discriminarea respectivă ar fi justificată din punct de vedere obiectiv.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în drept și în fapt ca urmare a nemotivării corespunzătoare a raționamentului conținut de regulamentul atacat și a măsurilor atacate de selectare a produselor reclamantelor pentru aplicarea taxelor suplimentare, întrucât Comisia Europeană nu a furnizat o motivare suficientă și corespunzătoare pentru aplicarea măsurilor în cazul produselor acestora.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în drept prin încălcarea obligațiilor Uniunii prevăzute de Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului, întrucât Comisia Europeană avea obligația, în temeiul Acordului OMC privind măsurile de salvgardare și al articolului 22 alineatul (3) din Acordul OMC privind soluționarea litigiilor, de a suspenda concesiunile sau alte obligații referitoare la același sector cu privire la care au intervenit anularea sau deprecierea în temeiul măsurilor de salvgardare ale Statelor Unite, în detrimentul intereselor economice și comerciale ale reclamantelor.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări în selectarea produselor reclamantelor pentru aplicarea taxelor suplimentare prevăzute de regulamentul atacat, întrucât procesul anterior de consultare realizat a fost netransparent, ineficient pentru furnizarea unui preaviz adecvat reclamantelor, le-a privat de dreptul de a fi ascultate și le-a încălcat așteptările legitime de a nu fi supuse aplicării unor astfel de măsuri derivate.


title: Cauza T-405/20: Acțiune introdusă la 2 iulie 2020 – DZ Hyp/SRB

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/50

      Acțiune introdusă la 2 iulie 2020 – DZ Hyp/SRB
      (Cauza T-405/20)
      (2020/C 271/63)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: DZ Hyp AG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: H. Berger și K. Helle, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comitetului unic de rezoluție din 15 aprilie 2020 privind calcularea contribuțiilor ex ante pentru anul 2020 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/2020/24), inclusiv a anexelor la aceasta, în măsura în care decizia atacată, inclusiv anexa I și anexa II, privește contribuția reclamantei;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare prevăzute la articolul 296 al doilea paragraf TFUE și la articolul 41 alineatul (1) și alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”).
                  Reclamanta susține că pârâtul ar fi trebuit să își motiveze decizia în limba germană în mod obligatoriu. De asemenea, pârâtul a încălcat în mai multe privințe obligația de motivare, întrucât decizia, inclusiv anexele la aceasta, nici în versiunea în limba engleză declarată obligatorie nu este nicidecum în măsură să identifice cum și pe baza căror considerente a calculat pârâtul contribuția reclamantei.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat, în conformitate cu articolul 41 alineatul (1) și alineatul (2) litera (c) din cartă, pentru motivul că reclamanta nu a fost ascultată.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 81 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului (1) coroborat cu articolul 3 din Regulamentul nr. 1 al Consiliului. (2)

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiului protecției jurisdicționale efective prevăzut la articolul 47 primul paragraf din cartă, întrucât controlul jurisdicțional al deciziei este practic imposibil.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea unor norme de rang superior de către articolul 7 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei (3).
                  În cadrul celui de al cincilea motiv, reclamanta arată că articolul 7 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 încalcă articolul 113 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (4) și articolul 103 alineatul (7) litera (h) din Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului (5), precum și cerința de calculare a contribuției ajustată pentru riscuri, întrucât norma permite o diferențiere în mod obiectiv inadecvată și disproporționată între membrii unui sistem instituțional de protecție, precum și o relativizare a indicatorului SIP prin dubla luare în considerare a indicatorului de risc „activități de tranzacționare, expuneri extrabilanțiere, instrumente financiare derivate, complexitate și posibilitate de rezoluție” în detrimentul instituțiilor obligate la plata contribuțiilor.
                  În plus, norma încalcă cerința privind precizia legii aplicabile și obligația de a lua pe deplin în considerare situația de fapt și împiedică, în coroborare cu alte norme din regulamentul delegat, o protecție jurisdicțională efectivă.

                  6.

                  Al șaselea motiv întemeiat pe încălcarea de către decizie a unor norme de rang superior la utilizarea multiplicatorului pentru indicatorul SIP (sistem instituțional de protecție).
                  Reclamanta susține că pârâtul a pus în aplicare cerințele de la articolul 7 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 cu încălcarea articolului 103 alineatul (7) litera (h) din Directiva 2014/59/UE, a articolului 113 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, precum și a articolelor 16, 20, 41 și 52 din cartă și nu a aplicat pe deplin indicatorul SIP în cazul reclamantei. O diferențiere între instituții în ceea ce privește indicatorul SIP contravine sistemului și are caracter arbitrar, în raport cu protecția cuprinzătoare a unui sistem instituțional de protecție.

                  7.

                  Al șaptelea motiv întemeiat pe încălcarea de către articolele 6, 7 și 9 din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 și anexa I la regulamentul delegat menționat a unor norme de rang superior.
                  În cadrul celui de al șaptelea motiv, reclamanta susține că articolele 6, 7 și 9, precum și anexa I la Regulamentul delegat (UE) 2015/63 încalcă cerința de calculare a contribuției ajustată pentru riscuri, articolele 16 și 20 din cartă, principiul proporționalității și obligația de a lua pe deplin în considerare situația de fapt, întrucât dispozițiile, pe baza unei imagini idealizate, prevăd indicatori de risc, precum și proceduri și formule pentru combinarea acestora, care nu oferă o imagine fidelă a tuturor instituțiilor obligate la plata contribuțiilor.

                  8.

                  Al optulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 16 din cartă și a principiului proporționalității, întrucât pârâtul a calculat multiplicatori de ajustare pentru risc care nu ar lua în considerare pe deplin și în mod adecvat probabilitatea considerabil mai mică de rezoluție a reclamantei.

                  9.

                  Al nouălea motiv întemeiat pe încălcarea articolelor 16, 20, 41 și 52 din cartă, întrucât pârâtul a calculat multiplicatorii de ajustare pentru risc potrivit dispozițiilor Regulamentului delegat (UE) 2015/63, fără să facă uz de marja sa de apreciere și să adapteze utilizarea indicatorilor de risc în cazul reclamantei.

                  10.

                  Al zecelea motiv întemeiat pe încălcarea de către articolul 20 alineatul (1) prima și a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 a articolului 103 alineatul (7) din Directiva 2014/59/UE, precum și a cerinței de calculare a contribuției ajustată pentru riscuri.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv întemeiat pe încălcarea de către articolele 4-9 din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 și anexa 1 la regulamentul delegat menționat a principiului protecției jurisdicționale efective și a principiului securității juridice.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).

         (2)  Regulamentul nr. 1 al Consiliului din 15 aprilie 1958 de stabilire a regimului lingvistic al Comunității Economice Europene (JO 1958, 17, p. 385, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 3).

         (3)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).

         (4)  Regulamentul (EU) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1).

         (5)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO 2014, L 173, p. 190).


title: Cauza T-407/20: Acțiune introdusă la 2 iulie 2020 – DVB Bank/SRB

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/52

      Acțiune introdusă la 2 iulie 2020 – DVB Bank/SRB
      (Cauza T-407/20)
      (2020/C 271/65)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: DVB Bank SE (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: H. Berger și K. Helle, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comitetului unic de rezoluție din 15 aprilie 2020 privind calcularea contribuțiilor ex ante pentru anul 2020 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/2020/24), inclusiv a anexelor la aceasta, în măsura în care decizia atacată, inclusiv anexa I și anexa II, privește contribuția reclamantei;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 10 motive care sunt în esență identice sau similare cu motivele invocate în cauza T-405/20, DZ Hyp/SRB.


title: Cauza T-410/20: Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – DZ Bank/SRB

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/53

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – DZ Bank/SRB
      (Cauza T-410/20)
      (2020/C 271/66)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: H. Berger și K. Helle, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comitetului unic de rezoluție din 15 aprilie 2020 privind calcularea contribuțiilor ex ante pentru anul 2020 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/2020/24), inclusiv a anexelor la aceasta, în măsura în care decizia atacată, inclusiv anexa I și anexa II, privește contribuția reclamantei;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive care sunt în esență identice sau similare cu motivele invocate în cauza T-405/20, DZ Hyp/SRB.


title: Cauza T-411/20: Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – Bayerische Landesbank/SRB

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/53

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – Bayerische Landesbank/SRB
      (Cauza T-411/20)
      (2020/C 271/67)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Bayerische Landesbank (München, Germania) (reprezentanți: H. Berger și K. Helle, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comitetului unic de rezoluție din 15 aprilie 2020 privind calcularea contribuțiilor ex ante pentru anul 2020 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/2020/24), inclusiv a anexelor la aceasta, în măsura în care decizia atacată, inclusiv anexa I și anexa II, privește contribuția reclamantei;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive care sunt în esență identice sau similare cu motivele invocate în cauza T-405/20, DZ Hyp/SRB.


title: Cauza T-412/20: Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale/SRB

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/54

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale/SRB
      (Cauza T-412/20)
      (2020/C 271/68)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: H. Berger și K. Helle, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comitetului unic de rezoluție din 15 aprilie 2020 privind calcularea contribuțiilor ex ante pentru anul 2020 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/2020/24), inclusiv a anexelor la aceasta, în măsura în care decizia atacată, inclusiv anexa I și anexa II, privește contribuția reclamantei;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive care sunt în esență identice sau similare cu motivele invocate în cauza T-405/20, DZ Hyp/SRB.


title: Cauza T-413/20: Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/SRB

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/54

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/SRB
      (Cauza T-413/20)
      (2020/C 271/69)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Norddeutsche Landesbank – Girozentrale (reprezentanți: D. Flore și J. Seitz, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei pârâtului din 15 aprilie 2020 (SRB/ES/2020/24), inclusiv a anexei la aceasta, cu privire la calculul contribuțiilor ex ante la Fondul unic de rezoluție pentru anul 2020, precum și a detaliilor calculului, în măsura în care acestea prezintă importanță în legătură cu reclamanta, și

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat.

                              —

                              Pârâtul a omis să audieze reclamanta înainte de adoptarea deciziei atacate și a încălcat astfel articolul 41 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”).

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea normelor de procedură.

                              —

                              Decizia atacată a fost adoptată cu încălcarea cerințelor procedurale generale care rezultă din articolul 41 din cartă, din articolul 298 TFUE, din principiile generale comune legislațiilor statelor membre și din regulamentul de procedură al pârâtului.

                              —

                              Printre altele, reclamanta nu poate verifica dacă decizia atacată a respectat durata minimă stabilită pentru procedura scrisă.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe nemotivarea deciziei atacate.

                              —

                              Decizia atacată nu este motivată suficient; în special motivarea nu includea cazul individual, nici prezentarea considerentelor principale în cadrul proporționalității/puterii de apreciere.

                              —

                              De asemenea, calcularea contribuției anuale este de neînțeles.

                              —

                              O remediere a nemotivării prin decizia Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht este exclusă din motive de drept și de fapt.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental la o protecție juridică efectivă (articolul 47 primul paragraf din cartă), în lipsa posibilității de reexaminare a deciziei atacate.

                              —

                              Nemotivarea deciziei atacate îngreunează reclamantei în mod substanțial controlul jurisdicțional. În acest sens, reclamantei îi este practic imposibil să identifice în mod precis motivele adoptării deciziei atacate și să le conteste.

                              —

                              Pârâtul încalcă astfel în special principiul contradictorialității, potrivit căruia părțile trebuie să aibă posibilitatea de a dezbate în contradictoriu atât elementele de fapt, cât și elementele de drept care sunt decisive pentru soluționarea procedurii.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că utilizarea indicatorului IPS (sistem instituțional de protecție) din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei (1) încalcă norme de rang superior.

                              —

                              La adoptarea Regulamentului delegat (UE) 2015/63 ca act delegat în sensul articolului 290 TFUE, Comisia nu ar dispune de o marjă de apreciere, care ar conduce la un control jurisdicțional restrâns. Același lucru este valabil pentru utilizarea Regulamentului delegat (UE) 2015/63 de către pârât.

                              —

                              La utilizarea indicatorului SIP, era cunoscută importanța calității reclamantei de membru al unui sistem instituțional de protecție drept criteriu important pentru stabilirea contribuției și, în special, clasificarea în trei clase și includerea reclamantei în clasa pentru cel mai ridicat profil de risc este afectată de o eroare de drept.

                              —

                              Potrivit articolului 6 alineatul (5) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63, la stabilirea contribuției, pârâtul ar fi trebuit să țină seama și de probabilitatea ca instituția în cauză să intre în rezoluție și de probabilitatea ulterioară de utilizare a mecanismului de finanțare a rezoluției.

                              —

                              De asemenea, la stabilirea claselor și la alocarea multiplicatorului de ajustare pentru indicatorul SIP, pârâtul nu a respectat principiul proporționalității.

                  6.

                  Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că utilizarea multiplicatorului de ajustare pentru risc din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 încalcă norme de rang superior.

                              —

                              Utilizarea de către pârât a multiplicatorilor de ajustare pentru risc care trebuie stabiliți în conformitate cu etapa 6 din anexa I și cu articolul 9 alineatul (3) din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 încalcă cerința ajustării în funcție de profilul de risc.

                              —

                              Stabilirea multiplicatorului de ajustare pentru risc la o valoare de 1,388146345995, respectiv 1,384564814222, reprezintă de asemenea o încălcare a libertății de a desfășura o activitate comercială consacrate la articolul 16 din cartă.

                  7.

                  Al șaptelea motiv (cu titlu subsidiar) întemeiat pe faptul că articolul 7 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 încalcă norme de rang superior.

                              —

                              Articolul 7 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 este nelegal, întrucât ajustarea indicatorului SIP prin indicatorul de risc „activități de tranzacționare, expuneri extrabilanțiere, instrumente financiare derivate, complexitate și posibilitate de rezoluție” în conformitate cu articolul 7 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 încalcă cerința coerenței în cadrul unui sistem instituțional de protecție prevăzută la articolul 113 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (2) și astfel conduce la o diferență de tratament nejustificată între diferite instituții care sunt membri ai unui sistem instituțional de protecție.

                              —

                              Articolul 7 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 încalcă de asemenea principiul proporționalității din cauza luării în considerare multiple a subindicatorilor de risc menționați la articolul 7 alineatul (4) prima teză litera (a) din regulamentul delegat menționat.

         (1)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).

         (2)  Regulamentul (EU) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1).


title: Cauza T-527/19: Ordonanța Tribunalului din 17 iunie 2020 – Sánchez Cano/EUIPO – Grupo Osborne (EL TORO BALLS Fini)

text:
               17.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 271/56

      Ordonanța Tribunalului din 17 iunie 2020 – Sánchez Cano/EUIPO – Grupo Osborne (EL TORO BALLS Fini)
      (Cauza T-527/19) (1)

      (2020/C 271/70)
      Limba de procedură: spaniola
      Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 312, 16.9.2019.


title: Acțiune introdusă la 10 iulie 2020 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Regatului Norvegiei (Cauza E-9/20) 2020/C 275/03

text:
               20.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 275/4

      Acțiune introdusă la 10 iulie 2020 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Regatului Norvegiei
      (Cauza E-9/20)
      (2020/C 275/03)
      La data de 10 iulie 2020, Autoritatea AELS de Supraveghere, cu sediul la adresa Rue Belliard nr. 35, B-1040 Bruxelles, reprezentată de Stewart Watson, Claire Simpson, Erlend M. Leonhardsen, Catherine Howdle și Carsten Zatschler, în calitate de agenți ai acesteia, a introdus o acțiune împotriva Regatului Norvegiei la Curtea de Justiție a AELS.
      Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

                  1.

                  Să constate că, prin menținerea în vigoare a unor dispoziții precum articolul 6-11 alineatul (1) și articolul 6-36 alineatul (2) din Legea privind societățile pe acțiuni, articolul 6-11 alineatul (1) din Legea privind societățile cu răspundere limitată și articolele 7-5 și 8-4 alineatul (5) din Legea privind întreprinderile financiare, Regatul Norvegiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 31 și 28 din Acordul privind SEE, al articolului 1 alineatul (1) din actul menționat la punctul 2 din anexa V la Acordul privind SEE [Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii] și al articolului 2 din actul menționat la punctul 8 din anexa XXII la Acordul privind SEE (A unsprezecea Directivă 89/666/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind publicitatea sucursalelor înființate într-un stat membru de anumite forme de societăți comerciale care intră sub incidența legislației unui alt stat).

                  2.

                  Să dispună suportarea cheltuielilor de judecată de către Regatul Norvegiei.

         Situația de fapt și de drept și motivele invocate

                  —

                  Această acțiune se referă la diverse cerințe privind (cetățenia și/sau) reședința prevăzute în Legea norvegiană privind societățile comerciale pentru persoanele care ocupă anumite funcții de conducere în societăți înregistrate și înmatriculate în Norvegia. Dispozițiile legislative în cauză impun, în mod variabil, ca o proporție a fondatorilor, a directorilor, a membrilor consiliilor de conducere și a membrilor consiliilor de administrație (a administratorilor delegați) ai unei societăți să fie rezidenți în Norvegia. În același timp, aceste dispoziții stabilesc că respectivele cerințe privind reședința nu li se aplică cetățenilor statelor SEE, dacă aceștia sunt rezidenți într-un astfel de stat.

                  —

                  Dispozițiile restrâng astfel capacitatea societăților stabilite legal într-un alt stat SEE de a înființa și a desfășura activități în Norvegia, în măsura în care acestea au administratori care nu sunt nici cetățeni ai SEE, nici rezidenți în SEE. Acestea limitează, de asemenea, capacitatea cetățenilor SEE care nu sunt rezidenți în SEE de a acționa ca administratori ai societăților norvegiene.

                  —

                  Autoritatea AELS de Supraveghere („Autoritatea”) susține că dispozițiile menționate se referă, în principal, la o restricție nejustificată privind libertatea de stabilire în Norvegia a societăților care au fost constituite în conformitate cu legislația unui stat din SEE și care au sediul în SEE și, în consecință, se încalcă articolul 31 din Acordul privind SEE. În plus, aceste cerințe sunt incompatibile cu Directiva 89/666. În cele din urmă, din perspectiva persoanelor vizate de aceste dispoziții, se încalcă, de asemenea, articolul 28 din Acordul privind SEE și Regulamentul nr. 492/2011.

                  —

                  Cazul a fost deschis în 2014, din inițiativa Autorității. Cu ocazia contactelor sale cu guvernul norvegian în anii care au urmat, pe baza, printre altele, a unei scrisori de punere în întârziere din 4 noiembrie 2015 și a unui aviz motivat din 12 octombrie 2016, guvernul norvegian a explicat că cerințele privind reședința au fost concepute pentru a asigura accesibilitatea gestionării întreprinderilor și pentru a permite autorităților naționale să își exercite jurisdicția asupra acestor societăți.

                  —

                  Guvernul norvegian a considerat că cerințele sunt necesare, potrivite și adecvate în acest scop.

                  —

                  Autoritatea nu este de acord cu această poziție, în special având în vedere o serie de decizii atât ale Curții de Justiție a AELS, cât și ale Curții de Justiție a UE, în care s-a constatat că cerințele similare sunt contrare articolului 31 din Acordul privind SEE și, respectiv, articolului 49 din TFUE.

                  —

                  Ar trebui remarcat faptul că guvernul norvegian a elaborat propuneri menite să relaxeze aceste cerințe. Faza de consultare publică a procesului legislativ s-a încheiat la 16 ianuarie 2020. Aceste propuneri nu fuseseră încă adoptate la momentul depunerii prezentei cereri.


title: Cauza C-92/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 iunie 2020 – Republica Franceză/Parlamentul European [Acțiune în anulare – Drept instituțional – Protocolul privind stabilirea sediilor unor instituții și ale anumitor organe, oficii, agenții și servicii ale Uniunii Europene – Parlamentul European – Noțiunea de „sesiune bugetară” care se ține la Strasbourg (Franța) – Articolul 314 TFUE – Exercitarea competenței bugetare într-o perioadă de sesiune plenară suplimentară care se ține la Bruxelles (Belgia)]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/2

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 iunie 2020 – Republica Franceză/Parlamentul European
      (Cauza C-92/18) (1)

      (Acțiune în anulare - Drept instituțional - Protocolul privind stabilirea sediilor unor instituții și ale anumitor organe, oficii, agenții și servicii ale Uniunii Europene - Parlamentul European - Noțiunea de „sesiune bugetară” care se ține la Strasbourg (Franța) - Articolul 314 TFUE - Exercitarea competenței bugetare într-o perioadă de sesiune plenară suplimentară care se ține la Bruxelles (Belgia))
      (2020/C 279/02)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, J.-L. Carré, F. Alabrune, D. Colas și B. Fodda, ulterior E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, A. Daly, J.-L. Carré, agenți)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: R. Crowe, U. Rösslein și S. Lucente, agenți)

         Intervenient în susținerea pârâtului: Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentanți: inițial de D. Holderer, C. Schiltz și T. Uri, ulterior C. Schiltz Și T. Uri, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Republica Franceză să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Parlamentul European.

                  3)

                  Marele Ducat al Luxemburgului suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 44, 4.2.2019.


title: Cauza C-570/18 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 iunie 2020 – HF/Parlamentul European (Recurs – Funcție publică – Parlamentul European – Agent contractual – Articolele 12a și 24 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene – Hărțuire morală – Cerere de asistență – Dreptul de a fi ascultat – Respingerea cererii de asistență – Articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Întinderea controlului jurisdicțional)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/2

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 iunie 2020 – HF/Parlamentul European
      (Cauza C-570/18 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Parlamentul European - Agent contractual - Articolele 12a și 24 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene - Hărțuire morală - Cerere de asistență - Dreptul de a fi ascultat - Respingerea cererii de asistență - Articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Întinderea controlului jurisdicțional)
      (2020/C 279/03)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: HF (reprezentant: A. Tymen, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European (reprezentanți: E. Taneva și T. Lazian, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 29 iunie 2018, HF/Parlamentul (T-218/17, EU:T:2018:393).

                  2)

                  Anulează decizia directorului general de personal al Parlamentului European, acționând în calitate de autoritate abilitată să încheie contractele de muncă ale acestei instituții, din 3 iunie 2016 de respingere a cererii de asistență, în sensul articolului 24 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene, solicitată de HF.

                  3)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                  Obligă Parlamentul European să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de HF, aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii de recurs.

         (1)  JO C 455, 17.12.2018.


title: Cauza C-729/18 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 25 iunie 2020 – VTB Bank PAO, fostă VTB Bank OAO/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană (Recurs – Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Federației Ruse de destabilizare a situației în Ucraina – Înscrierea numelui recurentei pe lista entităților cărora li se aplică măsuri restrictive – Principiul proporționalității – Dreptul de proprietate – Dreptul de a desfășura o activitate economică)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/3

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 25 iunie 2020 – VTB Bank PAO, fostă VTB Bank OAO/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      (Cauza C-729/18 P) (1)

      (Recurs - Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Federației Ruse de destabilizare a situației în Ucraina - Înscrierea numelui recurentei pe lista entităților cărora li se aplică măsuri restrictive - Principiul proporționalității - Dreptul de proprietate - Dreptul de a desfășura o activitate economică)
      (2020/C 279/04)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: VTB Bank PAO, fostă VTB Bank OAO (reprezentanți: M. Lester, QC, J. Dawid, Barrister, C. Claypoole, Solicitor, și J. Ruiz Calzado, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M.-M. Joséphidès și J.-P. Hix, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Norris, A. Tizzano și L. Havas, ulterior J. Norris și L. Havas, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă VTB Bank PAO să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 93, 11.3.2019.


title: Cauza C-730/18 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 iunie 2020 – SC/Eulex Kosovo (Recurs – Clauză compromisorie – Personalul misiunilor internaționale ale Uniunii Europene – Concurs intern – Nereînnoirea unui contract de muncă – Act separabil de contract)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/4

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 iunie 2020 – SC/Eulex Kosovo
      (Cauza C-730/18 P) (1)

      (Recurs - Clauză compromisorie - Personalul misiunilor internaționale ale Uniunii Europene - Concurs intern - Nereînnoirea unui contract de muncă - Act separabil de contract)
      (2020/C 279/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: SC (reprezentanți: A. Kunst, Rechtsanwältin, L. Moro, avvocatessa)

         Cealaltă parte din procedură: Eulex Kosovo (reprezentant: E. Raoult, advocate)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 19 septembrie 2018, SC/Eulex Kosovo (T-242/17, EU:T:2018:586).

                  2)

                  Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

                  3)

                  Cererile privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 112, 25.3.2019.


title: Cauza C-731/18 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 25 iunie 2020 – Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) /Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană (Recurs – Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Federației Ruse de destabilizare a situației în Ucraina – Înscrierea și ulterior menținerea numelui recurentei pe lista entităților cărora li se aplică măsuri restrictive – Obligația de motivare – Eroare vădită de apreciere – Dreptul la protecţie jurisdicţională efectivă – Abuz de putere – Dreptul de proprietate – Egalitate de tratament)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/4

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 25 iunie 2020 – Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) /Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      (Cauza C-731/18 P) (1)

      (Recurs - Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Federației Ruse de destabilizare a situației în Ucraina - Înscrierea și ulterior menținerea numelui recurentei pe lista entităților cărora li se aplică măsuri restrictive - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Dreptul la protecţie jurisdicţională efectivă - Abuz de putere - Dreptul de proprietate - Egalitate de tratament)
      (2020/C 279/06)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) (reprezentanți: J. Viñals Camallonga și J. Iriarte Ángel, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Florindo Gijón și P. Mahnič, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: inițial S. Pardo Quintillán, A. Tizzano și C. Zadra, ulterior S. Pardo Quintillán și M. J. Roberti di Sarsina, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019.


title: Cauzele conexate C-762/18 și C-37/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 iunie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Rayonen sad Haskovo, Corte suprema di cassazione – Italia, Bulgaria) – QH/Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria (C-762/18), CV/Iccrea Banca SpA (C-37/19) (Trimitere preliminară – Politica socială – Protecția securității și a sănătății lucrătorilor – Directiva 2003/88/CE – Articolul 7 – Lucrător concediat în mod nelegal și reintegrat în funcție prin hotărâre judecătorească – Excluderea de la dreptul la concediul anual plătit neefectuat pentru perioada cuprinsă între concediere și reintegrare – Inexistența dreptului la o indemnizație pecuniară a concediului anual neefectuat pentru aceeași perioadă în caz de încetare ulterioară a raportului de muncă)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/5

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 iunie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Rayonen sad Haskovo, Corte suprema di cassazione – Italia, Bulgaria) – QH/Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria (C-762/18), CV/Iccrea Banca SpA (C-37/19)
      (Cauzele conexate C-762/18 și C-37/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Protecția securității și a sănătății lucrătorilor - Directiva 2003/88/CE - Articolul 7 - Lucrător concediat în mod nelegal și reintegrat în funcție prin hotărâre judecătorească - Excluderea de la dreptul la concediul anual plătit neefectuat pentru perioada cuprinsă între concediere și reintegrare - Inexistența dreptului la o indemnizație pecuniară a concediului anual neefectuat pentru aceeași perioadă în caz de încetare ulterioară a raportului de muncă)
      (2020/C 279/07)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Rayonen sad Haskovo, Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: QH (C-762/18), CV (C-37/19)

         Pârâți: Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria (C-762/18), Iccrea Banca SpA (C-37/19)

         cu participarea: Prokuratura na Republika Bulgaria (C-762/18)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că se opune unei jurisprudențe naționale în temeiul căreia un lucrător concediat în mod nelegal, apoi reintegrat în muncă, în conformitate cu dreptul național, ca urmare a anulării concedierii sale printr-o hotărâre judecătorească, nu are dreptul la concediu anual plătit pentru perioada cuprinsă între data concedierii și data reintegrării sale în muncă, pentru motivul că, în această perioadă, lucrătorul respectiv nu a efectuat o muncă efectivă în serviciul angajatorului.

                  2)

                  Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că se opune unei jurisprudențe naționale în temeiul căreia, în cazul încetării unei relații de muncă care intervine după ce lucrătorul în cauză a fost concediat în mod nelegal, apoi reintegrat în muncă, în conformitate cu dreptul național, în urma anulării concedierii sale printr-o hotărâre judecătorească, acest lucrător nu are dreptul la o indemnizație pecuniară pentru concediul anual plătit neefectuat în perioada cuprinsă între data concedierii nelegale și data reintegrării sale în muncă.

         (1)  JO C 54, 11.2.2019

         JO C 182, 27.5.2019


title: Cauza C-835/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Timişoara – România) – SC Terracult SRL/Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara –Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Arad – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Juridice 5, ANAF Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara Serviciul de Soluţionare a Contestațiilor [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Corectare a facturii – Impozit facturat în mod necorespunzător – Rambursarea impozitului plătit fără a fi datorat – Mecanismul de taxare inversă a TVA ului – Tranzacții referitoare la o perioadă de impozitare care deja a făcut obiectul unei inspecții fiscale – Neutralitate fiscală – Principiul efectivității – Proporționalitate]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/6

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Timişoara – România) – SC Terracult SRL/Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara –Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Arad – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Juridice 5, ANAF Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara Serviciul de Soluţionare a Contestațiilor
      (Cauza C-835/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Corectare a facturii - Impozit facturat în mod necorespunzător - Rambursarea impozitului plătit fără a fi datorat - Mecanismul de taxare inversă a TVA ului - Tranzacții referitoare la o perioadă de impozitare care deja a făcut obiectul unei inspecții fiscale - Neutralitate fiscală - Principiul efectivității - Proporționalitate)
      (2020/C 279/08)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Timișoara

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SC Terracult SRL

         Pârâte: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara –Administrația Județeană a Finanțelor Publice Arad – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Juridice 5, ANAF Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Timișoara Serviciul de Soluționare a Contestațiilor

         Dispozitivul

      Dispozițiile Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/43/UE a Consiliului din 22 iulie 2013, precum și principiile neutralității fiscale, efectivității și proporționalității trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale sau unei practici administrative naționale care nu permite unei persoane impozabile, care a efectuat operațiuni cu privire la care s a dovedit ulterior că intră sub incidența mecanismului de taxare inversă a taxei pe valoarea adăugată (TVA), să corecteze facturile referitoare la aceste operațiuni și să se prevaleze de aceasta prin rectificarea unei declarații fiscale anterioare sau prin depunerea unei noi declarații fiscale care să ia în considerare corecția astfel efectuată, în vederea rambursării TVA ului facturat și plătit fără a fi datorat de această persoană impozabilă, pentru motivul că perioada în care au fost realizate operațiunile respective a făcut deja obiectul unei inspecții fiscale la finalul căreia autoritatea fiscală competentă a emis o decizie de impunere care, nefiind contestată de persoana impozabilă menționată, a rămas definitivă.

         (1)  JO C 131, 8.4.2019.


title: Cauza C-14/19 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 iunie 2020 – Centrul Satelitar al Uniunii Europene/KF, Consiliul Uniunii Europene [Recurs – Personalul Centrului Satelitar al Uniunii Europene (SATCEN) – Agent contractual al SATCEN – Plângeri pentru hărțuire morală – Anchetă administrativă – Cerere de asistență – Suspendarea agentului – Procedură disciplinară – Revocarea agentului – Comisia de recurs a SATCEN – Atribuirea unei competențe exclusive de a judeca litigii ale personalului SATCEN – Acțiune în anulare – Articolul 263 primul și al cincilea paragraf TFUE – Acțiune în despăgubire – Articolul 268 TFUE – Competența instanței Uniunii – Admisibilitate – Acte atacabile – Natura contractuală a litigiului – Articolele 272 și 274 TFUE – Protecție jurisdicțională efectivă – Articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE – Articolul 275 primul paragraf TFUE – Principiul egalității de tratament – Obligația de motivare care revine Tribunalului – Denaturarea faptelor și a elementelor de probă – Dreptul la apărare – Principiul bunei administrări]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/7

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 iunie 2020 – Centrul Satelitar al Uniunii Europene/KF, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-14/19 P) (1)

      (Recurs - Personalul Centrului Satelitar al Uniunii Europene (SATCEN) - Agent contractual al SATCEN - Plângeri pentru hărțuire morală - Anchetă administrativă - Cerere de asistență - Suspendarea agentului - Procedură disciplinară - Revocarea agentului - Comisia de recurs a SATCEN - Atribuirea unei competențe exclusive de a judeca litigii ale personalului SATCEN - Acțiune în anulare - Articolul 263 primul și al cincilea paragraf TFUE - Acțiune în despăgubire - Articolul 268 TFUE - Competența instanței Uniunii - Admisibilitate - Acte atacabile - Natura contractuală a litigiului - Articolele 272 și 274 TFUE - Protecție jurisdicțională efectivă - Articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE - Articolul 275 primul paragraf TFUE - Principiul egalității de tratament - Obligația de motivare care revine Tribunalului - Denaturarea faptelor și a elementelor de probă - Dreptul la apărare - Principiul bunei administrări)
      (2020/C 279/09)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Centrul Satelitar al Uniunii Europene (reprezentant: A. Guillerme, avocat)

         Celelalte părți din procedură: KF (reprezentanți: N. Macaulay, barrister, și A. Kunst, Rechtsanwältin), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și A. Vitro, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Centrul Satelitar al Uniunii Europene (SATCEN) să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de KF.

                  3)

                  Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 164, 13.5.2019.


title: Cauza C-18/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – WM/Stadt Frankfurt am Main [Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Directiva 2008/115/CE – Standarde și proceduri comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală – Condiții de luare în custodie publică – Articolul 16 alineatul (1) – Luarea în custodie publică în cadrul unui penitenciar în scopul îndepărtării – Resortisant al unei țări terțe care reprezintă o amenințare gravă pentru ordinea publică sau siguranța publică]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/7

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – WM/Stadt Frankfurt am Main
      (Cauza C-18/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Directiva 2008/115/CE - Standarde și proceduri comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală - Condiții de luare în custodie publică - Articolul 16 alineatul (1) - Luarea în custodie publică în cadrul unui penitenciar în scopul îndepărtării - Resortisant al unei țări terțe care reprezintă o amenințare gravă pentru ordinea publică sau siguranța publică)
      (2020/C 279/10)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Persoană în cauză și recurent: WM

         Autoritatea implicată: Stadt Frankfurt am Main

         Dispozitivul

      Articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite ca un resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală să fie luat în custodie publică într-un penitenciar în scopul îndepărtării, separat de deținuții obișnuiți, pentru motivul că acesta reprezintă o amenințare reală, actuală și suficient de gravă la adresa unui interes fundamental al societății sau a securității interne sau externe a statului membru în cauză.

         (1)  JO C 112, 25.3.2019.


title: Cauza C-24/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 iunie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad voor Vergunningsbetwistingen – Belgia) – A și alții/Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen [Trimitere preliminară – Directiva 2001/42/CE – Evaluarea efectelor asupra mediului – Certificat de urbanism în vederea amplasării și a exploatării unor turbine eoliene – Articolul 2 litera (a) – Noțiunea de „planuri și programe” – Condiții de acordare a certificatului stabilite printr-un ordin și printr-o circulară – Articolul 3 alineatul (2) litera (a) – Acte naționale care definesc un cadru în care punerea în aplicare a unor proiecte va putea fi autorizată în viitor – Lipsa unei evaluări ecologice – Menținerea efectelor actelor naționale și ale certificatelor acordate în temeiul acestora după constatarea neconformității acestor acte cu dreptul Uniunii – Condiții]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/8

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 iunie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad voor Vergunningsbetwistingen – Belgia) – A și alții/Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen
      (Cauza C-24/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2001/42/CE - Evaluarea efectelor asupra mediului - Certificat de urbanism în vederea amplasării și a exploatării unor turbine eoliene - Articolul 2 litera (a) - Noțiunea de „planuri și programe” - Condiții de acordare a certificatului stabilite printr-un ordin și printr-o circulară - Articolul 3 alineatul (2) litera (a) - Acte naționale care definesc un cadru în care punerea în aplicare a unor proiecte va putea fi autorizată în viitor - Lipsa unei evaluări ecologice - Menținerea efectelor actelor naționale și ale certificatelor acordate în temeiul acestora după constatarea neconformității acestor acte cu dreptul Uniunii - Condiții)
      (2020/C 279/11)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad voor Vergunningsbetwistingen

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: A, B, C, D, E

         Pârât: Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

         cu participarea: Organisatie voor Duurzame Energie Vlaanderen VZW

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii de „planuri și programe” un ordin și o circulară adoptate de guvernul unei entități federate a unui stat membru care cuprind ambele diferite dispoziții privind amplasarea și exploatarea unor turbine eoliene.

                  2)

                  Articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/42 trebuie interpretat în sensul că reprezintă planuri și programe care trebuie să facă obiectul unei evaluări ecologice în temeiul acestei dispoziții un ordin și o circulară care cuprind ambele diferite dispoziții privind amplasarea și exploatarea turbinelor eoliene, printre care măsuri referitoare la proiecția de umbră, la siguranță, precum și la standardele de zgomot.

                  3)

                  În cazul în care se constată că o evaluare ecologică, în sensul Directivei 2001/42, ar fi trebuit să fie realizată înainte de adoptarea ordinului și a circularei pe care se întemeiază un certificat privind amplasarea și exploatarea turbinelor eoliene contestat în fața unei instanțe naționale, astfel încât aceste acte și acest certificat ar fi neconforme cu dreptul Uniunii, instanța respectivă nu poate menține efectele actelor menționate și ale acestui certificat decât dacă dreptul intern îi permite acest lucru în cadrul litigiului cu care este sesizată și în ipoteza în care anularea certificatului respectiv ar putea avea efecte semnificative asupra aprovizionării cu energie electrică a întregului stat membru în cauză și numai pe perioada strict necesară pentru remedierea acestei nelegalități. Revine instanței de trimitere, dacă este cazul, sarcina de a efectua această apreciere în litigiul principal.

         (1)  JO C 139, 15.4.2019.


title: Cauza C-116/19 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 iunie 2020 – Gregor Schneider/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (Recurs – Funcție publică – Agenți temporari – Reorganizare internă a serviciilor Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) – Schimbarea repartizării – Bază juridică – Articolul 7 din Statutul funcțonarilor Uniunii Europene – Interesul serviciului – Modificări substanțiale ale sarcinilor – Calificare – Transfer – Mutație – Abuz de putere – Dreptul de a fi ascultat – Obligația de motivare – Dreptul la o procedură echitabilă – Protecție jurisdicțională efectivă – Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/9

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 iunie 2020 – Gregor Schneider/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-116/19 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Agenți temporari - Reorganizare internă a serviciilor Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) - Schimbarea repartizării - Bază juridică - Articolul 7 din Statutul funcțonarilor Uniunii Europene - Interesul serviciului - Modificări substanțiale ale sarcinilor - Calificare - Transfer - Mutație - Abuz de putere - Dreptul de a fi ascultat - Obligația de motivare - Dreptul la o procedură echitabilă - Protecție jurisdicțională efectivă - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
      (2020/C 279/12)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Gregor Schneider (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Lukošiūtė, agent, B. Wägenbaur, avocat)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Gregor Schneider la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 213, 24.6.2019.


title: Cauza C-131/19 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 iunie 2020 – Comisia Europeană/CX (Recurs – Funcție publică – Procedură disciplinară – Dreptul la apărare – Dreptul de a fi ascultat – Anexa IX la Statutul funcționarilor Uniunii Europene – Articolul 4 – Posibilitatea funcționarului care nu poate fi audiat de a-și prezenta observațiile în scris sau de a fi reprezentat – Articolul 22 – Audierea funcționarului de către autoritatea împuternicită să facă numiri înainte de adoptarea sancțiunii disciplinare – Pretinsă incapacitate a funcționarului de a fi audiat și de a prezenta observații în scris sau de fi reprezentat – Aprecierea probelor medicale – Lipsa răspunsului Tribunalului Uniunii Europene la argumente invocate în primă instanță)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/10

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 iunie 2020 – Comisia Europeană/CX
      (Cauza C-131/19 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Procedură disciplinară - Dreptul la apărare - Dreptul de a fi ascultat - Anexa IX la Statutul funcționarilor Uniunii Europene - Articolul 4 - Posibilitatea funcționarului care nu poate fi audiat de a-și prezenta observațiile în scris sau de a fi reprezentat - Articolul 22 - Audierea funcționarului de către autoritatea împuternicită să facă numiri înainte de adoptarea sancțiunii disciplinare - Pretinsă incapacitate a funcționarului de a fi audiat și de a prezenta observații în scris sau de fi reprezentat - Aprecierea probelor medicale - Lipsa răspunsului Tribunalului Uniunii Europene la argumente invocate în primă instanță)
      (2020/C 279/13)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid, T. S. Bohr și C. Ehrbar, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: CX (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 13 decembrie 2018, CX/Comisia (T-743/16 RENV, nepublicată, EU:T:2018:937).

                  2)

                  Trimite cauza la Tribunalul Uniunii Europene.

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauza C-215/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – procedură inițiată de Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö [Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Prestări de servicii – Articolul 135 alineatul (1) litera (l) – Scutire de TVA – Închiriere de bunuri imobile – Noțiunea de „bun imobil” – Excludere – Articolul 47 – Locul operațiunilor taxabile – Prestări de servicii legate de bunuri imobile – Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 – Articolele 13b și 31a – Dulapuri rack – Servicii de găzduire într-un centru de date]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/10

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – procedură inițiată de Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
      (Cauza C-215/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Prestări de servicii - Articolul 135 alineatul (1) litera (l) - Scutire de TVA - Închiriere de bunuri imobile - Noțiunea de „bun imobil” - Excludere - Articolul 47 - Locul operațiunilor taxabile - Prestări de servicii legate de bunuri imobile - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 - Articolele 13b și 31a - Dulapuri rack - Servicii de găzduire într-un centru de date)
      (2020/C 279/14)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein hallinto-oikeus

         Părțile din procedura principală

      Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         cu participarea: A Oy

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 135 alineatul (1) litera (l) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/8/CE a Consiliului din 12 februarie 2008, trebuie interpretat în sensul că serviciile de găzduire într-un centru de date în cadrul cărora prestatorul acestor servicii pune la dispoziția clienților săi dulapuri rack pentru ca ei să își instaleze în acestea serverele și le furnizează bunuri și servicii accesorii, precum energie electrică și diverse servicii destinate să asigure utilizarea acestor servere în condiții optime, nu constituie servicii de închiriere de bunuri imobile care intră sub incidența scutirii de taxa pe valoarea adăugată prevăzute la această dispoziție, întrucât, aspect a cărui verificare revine în sarcina instanței de trimitere, pe de o parte, acest prestator nu pune la dispoziția pasivă a clienților săi o suprafață sau un amplasament garantându-le dreptul de a-l ocupa ca și cum ar fi proprietarii săi și, pe de altă parte, dulapurile rack nu fac parte integrantă din imobilul în care acestea sunt instalate și nici nu sunt instalate în acesta în mod permanent.

                  2)

                  Articolul 47 din Directiva 2006/112, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/8, și articolul 31a din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului din 15 martie 2011 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2006/112, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1042/2013 al Consiliului din 7 octombrie 2013, trebuie interpretate în sensul că serviciile de găzduire într-un centru de date în cadrul cărora prestatorul acestor servicii pune la dispoziția clienților săi dulapuri rack pentru ca ei să își instaleze în acestea serverele și le furnizează bunuri și servicii accesorii, precum energie electrică și diverse servicii destinate să asigure utilizarea respectivelor servere în condiții optime, nu constituie servicii legate de bunuri imobile, în sensul acestor dispoziții, atunci când clienții nu beneficiază, aspect a cărui verificare revine în sarcina instanței de trimitere, de un drept de folosință exclusivă a părții din imobil în care sunt instalate dulapurile rack.

         (1)  JO C 164, 13.5.2019.


title: Cauza C-231/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Regatul Unit) – Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Scutiri – Articolul 135 alineatul (1) litera (g) – Scutirea operațiunilor de gestionare a fondurilor comune de plasament – Prestație unică utilizată pentru gestionarea fondurilor comune de plasament și a altor fonduri]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/11

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Regatul Unit) – Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Cauza C-231/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Scutiri - Articolul 135 alineatul (1) litera (g) - Scutirea operațiunilor de gestionare a fondurilor comune de plasament - Prestație unică utilizată pentru gestionarea fondurilor comune de plasament și a altor fonduri)
      (2020/C 279/15)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Blackrock Investment Management (UK) Limited

         Intimați: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Dispozitivul

      Articolul 135 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că o prestare unică de servicii de gestionare, furnizată de o platformă informatică aparținând unui furnizor terț în favoarea unei societăți de gestionare de fonduri care cuprinde atât fonduri comune de plasament, cât și alte fonduri, nu intră în domeniul de aplicare al scutirii prevăzute în această dispoziție.

         (1)  JO C 172, 20.5.2019.


title: Cauza C-380/19: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 25 iunie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2013/11/UE – Soluționarea alternativă a litigiilor – Articolul 13 alineatele (1) și (2) – Informații obligatorii – Accesibilitatea informațiilor]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/12

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 25 iunie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG
      (Cauza C-380/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2013/11/UE - Soluționarea alternativă a litigiilor - Articolul 13 alineatele (1) și (2) - Informații obligatorii - Accesibilitatea informațiilor)
      (2020/C 279/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și apelantă: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Pârâtă și intimată: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

         Dispozitivul

      Articolul 13 alineatele (1) și (2) din Directiva 2013/11/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2013 privind soluționarea alternativă a litigiilor în materie de consum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2009/22/CE (Directiva privind SAL în materie de consum) trebuie interpretat în sensul că un comerciant care pune la dispoziție pe site-ul său internet termenii și condițiile generale ale contractelor de vânzare sau de servicii, dar care nu încheie contracte cu consumatorii prin intermediul acestui site este obligat să includă în termenii și condițiile generale respective informațiile referitoare la entitatea sau la entitățile de soluționare alternativă a litigiilor de care aparține acest comerciant, atunci când el se angajează sau este obligat să utilizeze respectiva sau respectivele entități pentru a soluționa litigiile cu consumatorii. Nu este suficient în această privință ca acel comerciant fie să prezinte aceste informații în alte documente accesibile pe site-ul respectiv sau în alte secțiuni ale acestuia, fie să furnizeze consumatorului informațiile respective la momentul încheierii contractului supus termenilor și condițiilor generale menționate, prin intermediul unui document distinct de acestea.

         (1)  JO C 288, 26.8.2019.


title: Cauza C-477/19: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Wien – Austria) – IE/Magistrat der Stadt Wien [Trimitere preliminară – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Directiva 92/43/CEE – Articolul 12 alineatul (1) – Sistem de protecție riguroasă a speciilor de animale – Anexa IV – Cricetus cricetus (hârciogul) – Arii de odihnă și arii de reproducere – Deteriorare sau distrugere – Arii abandonate]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/12

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Wien – Austria) – IE/Magistrat der Stadt Wien
      (Cauza C-477/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică - Directiva 92/43/CEE - Articolul 12 alineatul (1) - Sistem de protecție riguroasă a speciilor de animale - Anexa IV - Cricetus cricetus (hârciogul) - Arii de odihnă și arii de reproducere - Deteriorare sau distrugere - Arii abandonate)
      (2020/C 279/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Wien

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: IE

         Pârâtă: Magistrat der Stadt Wien

         Dispozitivul

      Articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „arii de odihnă”, prevăzută la această dispoziție, include și ariile de odihnă care nu mai sunt ocupate de una dintre speciile de animale protejate care figurează la litera (a) din anexa IV la directiva menționată, precum Cricetus cricetus (hârciogul), având în vedere că există o probabilitate suficient de ridicată ca specia menționată să revină în aceste arii de odihnă, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 328, 30.9.2019.


title: Cauza C-684/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR [Trimitere preliminară – Mărci – Directiva 2008/95/CE – Articolul 5 alineatul (1) – Utilizare în cadrul comerțului a unui semn identic sau similar cu o marcă a unui terț pentru produse sau servicii identice sau similare cu cele pentru care este înregistrată această marcă – Înțelesul termenului „utilizare” – Anunț publicat pe un site internet la cererea unei persoane care își desfășoară activitatea în cadrul comerțului, preluat ulterior pe alte site uri internet]

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/13

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 2 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR
      (Cauza C-684/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Mărci - Directiva 2008/95/CE - Articolul 5 alineatul (1) - Utilizare în cadrul comerțului a unui semn identic sau similar cu o marcă a unui terț pentru produse sau servicii identice sau similare cu cele pentru care este înregistrată această marcă - Înțelesul termenului „utilizare” - Anunț publicat pe un site internet la cererea unei persoane care își desfășoară activitatea în cadrul comerțului, preluat ulterior pe alte site uri internet)
      (2020/C 279/18)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: mk advokaten GbR

         Intimată: MBK Rechtsanwälte GbR

         Dispozitivul

      Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că o persoană care își desfășoară activitatea în cadrul comerțului și care a plasat pe un site internet un anunț ce aduce atingere mărcii unui terț nu utilizează semnul identic cu această marcă atunci când administratorii altor site uri internet preiau anunțul menționat, publicându-l, din proprie inițiativă și în nume propriu, pe aceste alte site-uri.

         (1)  JO C 413, 9.12.2019.


title: Cauza C-36/20 PPU: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 iunie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Instrucción n° 3 de San Bartolomé de Tirajana – Spania) – procedură privind pe VL (Trimitere preliminară – Procedură preliminară de urgență – Politica în domeniul azilului și al migrației – Proceduri comune de acordare și de retragere a protecției internaționale – Directiva 2013/32/UE – Articolul 6 – Accesul la procedură – Înaintarea unei cereri de protecție internațională la o autoritate competentă în temeiul dreptului național să înregistreze astfel de cereri – Înaintarea unei cereri la alte autorități susceptibile să primească astfel de cereri, dar care nu sunt competente, în temeiul dreptului național, să le înregistreze – Noțiunea de „alte autorități” – Articolul 26 – Reținerea – Standarde pentru primirea solicitanților de protecție internațională – Directiva 2013/33/UE – Articolul 8 – Plasare în detenție a solicitantului – Motive de plasare – Decizie de plasare în detenție a unui solicitant pentru motivul lipsei de locuri de cazare într-un centru de cazare umanitară)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/14

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 iunie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Instrucción no 3 de San Bartolomé de Tirajana – Spania) – procedură privind pe VL
      (Cauza C-36/20 PPU) (1)

      (Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgență - Politica în domeniul azilului și al migrației - Proceduri comune de acordare și de retragere a protecției internaționale - Directiva 2013/32/UE - Articolul 6 - Accesul la procedură - Înaintarea unei cereri de protecție internațională la o autoritate competentă în temeiul dreptului național să înregistreze astfel de cereri - Înaintarea unei cereri la alte autorități susceptibile să primească astfel de cereri, dar care nu sunt competente, în temeiul dreptului național, să le înregistreze - Noțiunea de „alte autorități” - Articolul 26 - Reținerea - Standarde pentru primirea solicitanților de protecție internațională - Directiva 2013/33/UE - Articolul 8 - Plasare în detenție a solicitantului - Motive de plasare - Decizie de plasare în detenție a unui solicitant pentru motivul lipsei de locuri de cazare într-un centru de cazare umanitară)
      (2020/C 279/19)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Instrucción no 3 de San Bartolomé de Tirajana

         Părțile din procedura principală

      VL

         cu participarea: Ministerio Fiscal

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale trebuie interpretat în sensul că un judecător de instrucție sesizat să se pronunțe cu privire la plasarea în detenție a unui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală în vederea returnării sale figurează printre „alte autorități” vizate la această dispoziție, care sunt susceptibile să primească cereri de protecție internațională, dar care nu sunt competente, în temeiul dreptului național, să le înregistreze.

                  2)

                  Articolul 6 alineatul (1) al doilea și al treilea paragraf din Directiva 2013/32 trebuie interpretat în sensul că un judecător de instrucție, în calitatea sa de „altă autoritate”, în sensul acestei dispoziții, trebuie, pe de o parte, să îi informeze pe resortisanții unor țări terțe aflați în situație de ședere ilegală cu privire la modalitățile de depunere a unei cereri de protecție internațională și, pe de altă parte, în cazul în care un resortisant și a manifestat intenția de a înainta o astfel de cerere, să transmită dosarul autorității competente în vederea înregistrării cererii menționate, pentru ca resortisantul respectiv să poată beneficia de condițiile materiale de primire și de îngrijirile medicale prevăzute la articolul 17 din Directiva 2013/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională.

                  3)

                  Articolul 26 din Directiva 2013/32 și articolul 8 din Directiva 2013/33 trebuie interpretate în sensul că un resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală care și a manifestat intenția de a solicita protecție internațională în fața unei „alte autorități”, în sensul articolului 6 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2013/32, nu poate fi plasat în detenție pentru un alt motiv decât cele prevăzute la articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2013/33.

         (1)  JO C 137, 27.4.2020.


title: Cauza C-319/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski gradski sad (Bulgaria) la 17 aprilie 2019 – KPKONPI/ZV, AX și „Meditsinski tsentar po dermatologia i estetichna meditsina PRIMA DERM” ООD

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski gradski sad (Bulgaria) la 17 aprilie 2019 – KPKONPI/ZV, AX și „Meditsinski tsentar po dermatologia i estetichna meditsina PRIMA DERM” ООD
      (Cauza C-319/19)
      (2020/C 279/20)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Sofiyski gradski sad

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo (KPKONPI)

         Pârâți: ZV, AX și „Meditsinski tsentar po dermatologia i estetichna meditsina PRIMA DERM” ООD

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Măsura confiscării bunurilor obținute ilegal este o măsură penală prevăzută de Directiva 2014/42/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind înghețarea și confiscarea instrumentelor și produselor infracțiunilor săvârșite în Uniunea Europeană sau o măsură prevăzută de dreptul civil, dacă:

                              A)

                              obiectivul de confiscare a averii declarat în legea națională îl reprezintă prevenția generală a posibilităților de a obține averi ilegale și de a dispune de acestea, fără ca pentru confiscare să se impună condiția săvârșirii unei infracțiuni sau a unei alte fapte penale și a existenței unei legături directe sau indirecte între infracțiune și bunurile obținute;

                              B)

                              confiscarea nu vizează un singur bun, ci (I) întreaga avere a persoanei anchetate, (II) drepturile patrimoniale ale terților (persoane fizice și juridice), care au fost obținute de persoana anchetată în schimbul unei sume de bani sau gratuit, și (III) drepturile patrimoniale ale partenerilor de afaceri ai persoanei anchetate și ai terților;

                              C)

                              singura condiție pentru confiscare este introducerea unei prezumții irefragabile privind caracterul ilicit al întregii averi pentru care nu se poate stabili o proveniență legală (fără o definire prealabilă a termenilor „proveniență legală/ilegală”);

                              D)

                              în lipsa probei privind proveniența bunurilor obținute de către persoana anchetată, se stabilește legalitatea, cu efect retroactiv pe zece ani, a averii obținute pentru toate persoanele vizate (persoana anchetată, terț și partenerii săi contractuali din trecut), în condițiile în care la momentul obținerii dreptului patrimonial concret nu exista nicio obligație legală privind o astfel de probă?

                  2.

                  Standardele minime ale drepturilor garantate proprietarilor și terților, stabilite la articolul 8 din Directiva 2014/42/UE, trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca dreptul național și jurisprudența națională să prevadă confiscarea fără îndeplinirea condițiilor prevăzute în acest sens la articolele 4, 5 și 6 din directivă, atunci când urmărirea penală împotriva unei astfel de persoane s-a încheiat pentru că infracțiunea nu există (fapt confirmat de instanța) sau când persoana a fost achitată pentru inexistența infracțiunii?

                  3.

                  În special, articolul 8 din Directiva 2014/42/UE trebuie interpretat în sensul că garanțiile prevăzute de această directivă în privința drepturilor unei persoane condamnate, a cărei avere este supusă confiscării, se aplică și într-o procedură precum cea de față, care se desfășoară paralel cu procedura penală și independent de aceasta?

                  4.

                  Prezumția de nevinovăție prevăzută la articolul 48 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, respectarea dreptului la apărare prevăzută la articolul 48 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și principiul efectivității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea din procedura principală, care:

                              —

                              introduce o prezumție privind caracterul infracțional al bunurilor a căror origine nu a putut fi stabilită sau dovedită [articolul 1 alineatul (2) din Zakon za otnemane v polza na darzhavata na nezakonno pridobito imushtestvo [otm.] (Legea privind confiscarea averii dobândite ilegal [abrogat], denumită în continuare: ZOPDNPI];

                              —

                              introduce o prezumție privind o suspiciune legitimă că averea a fost obținută ilegal [articolul 21 alineatul (2) ZOPDNPI, abrogat];

                              —

                              inversează sarcina probei privind proveniența bunurilor și fondurilor pentru achiziționarea acestora nu numai în privința persoanei anchetate, ci și în privința terților, care nu trebuie să dovedească proveniența propriei averi, ci proveniența bunurilor predecesorului lor legal, chiar și în cazul dobândirii cu titlu oneros;

                              —

                              introduce „discrepanța privind averile” ca fiind dovada unică și decisivă privind existența unei averi obținute ilicit;

                              —

                              inversează sarcina probei în privința tuturor persoanelor vizate și nu numai a persoanei condamnate, chiar și înainte sau independent de condamnarea acesteia;

                              —

                              permite aplicarea unei metodologii pentru ancheta și analiza juridică și economică, cu ajutorul cărora se stabilește suspiciunea privind caracterul ilicit al bunurilor respective, precum și valoarea bunurilor, suspiciunea având caracter obligatoriu pentru instanța sesizată, fără ca aceasta să își poată exercita controlul de fond cu privire la conținutul și aplicarea metodologiei?

                  5.

                  Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2014/42/UE a Parlamentului European și a Consiliului privind înghețarea și confiscarea instrumentelor și produselor infracțiunilor săvârșite în Uniunea Europeană din 3 aprilie 2014 trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca legea națională să înlocuiască suspiciunea legitimă (pe baza circumstanțelor raportate în cadrul procedurii și evaluate de instanță) că bunurile au fost obținute în urma unei fapte penale cu suspiciunea (prezumția) privind caracterul ilicit al provenienței creșterii averii, care se bazează doar pe circumstanța constatată că această creștere depășește valoarea prevăzută de legislația națională (de exemplu, 75 000 de euro în zece ani)?

                  6.

                  Dreptul de proprietate prevăzut la articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene ca principiu general al dreptului Uniunii trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea din procedura principală, care:

                              —

                              introduce o prezumție irefragabilă privind conținutul și volumul averilor obținute ilegal [articolul 63 alineatul (2) ZOPDNPI, abrogat];

                              —

                              introduce o prezumție irefragabilă privind nulitatea actelor de achiziție și de dispoziție (articolul 65 ZOPDNPI, abrogat) sau

                              —

                              limitează drepturile terților care dețin sau revendică drepturi autonome asupra bunurilor supuse confiscării prin procedura prevăzută de articolul 76 alineatul (1) ZOPDNPI (abrogat), la informarea acestora cu privire la cauză?

                  7.

                  Dispozițiile articolului 6 alineatul (2) și ale articolului 8 alineatele (1) – (10) din Directiva 2014/42/UE au efect direct în măsura în care prevăd garanții și clauze de salvgardare pentru persoanele vizate de măsura de confiscare sau pentru terți de bună-credință?

         (1)  JO 2014, L 127, p. 39


title: Cauza C-798/19 P: Recurs introdus la 29 octombrie 2019 de Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 5 septembrie 2019 în cauza T-337/19, Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël/Comisia și Consiliul Europei

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/16

      Recurs introdus la 29 octombrie 2019 de Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 5 septembrie 2019 în cauza T-337/19, Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël/Comisia și Consiliul Europei
      (Cauza C-798/19 P)
      (2020/C 279/21)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël (reprezentant: R. Paternel, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Consiliul Europei

         Concluziile recurentei

      Prin Ordonanța din 27 mai 2020, Curtea (Camera a șaptea) a respins recursul ca fiind vădit inadmisibil.


title: Cauza C-893/19 P: Recurs introdus la 3 decembrie 2019 de Roxtec AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 24 septembrie 2019 în cauza T-261/18, Roxtec/EUIPO — Wallmax

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/16

      Recurs introdus la 3 decembrie 2019 de Roxtec AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 24 septembrie 2019 în cauza T-261/18, Roxtec/EUIPO — Wallmax
      (Cauza C-893/19 P)
      (2020/C 279/22)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Roxtec AB (reprezentanți: T. Lampel, avocat, K. Wagner, avocat, J. Olsson, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Wallmax Srl
      Prin Ordonanța din 12 martie 2020, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a decis ca recursul să nu fie admis în principiu și a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.