title: Cauza T-500/12: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2012 — Ryanair/Comisia

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/60

         Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2012 — Ryanair/Comisia
   (Cauza T-500/12)
   2013/C 26/120
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Ryanair Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: B. Kennelly, Barrister, E. Vahida și I. Metaxas-Maragkidis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 din Decizia Comisiei din 25 iulie 2012 în cazul privind ajutorul de stat SA.29064 (2011/C, ex 2011/NN) potrivit căreia tarifele diferențiale aplicate în cadrul taxei irlandeze privind pasagerii aerieni (denumită în continuare „TPA”) între 30 martie 2009 și 1 martie 2011 au constituit un ajutor de stat nelegal, care încalcă articolul 107 alineatul (1) TFEU;

               —

               anularea articolelor 4, 5 și 6 din aceeași decizie; și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată din prezenta procedură, inclusiv a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept atunci când a considerat că tariful de 10 EUR aplicabil în cadrul TPA era tariful „normal” sau tariful „standard” legitim, în pofida faptului că acest tarif mai ridicat era, în toată perioada relevantă, nelegal în raport cu dreptul Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unor erori vădite de apreciere în legătură cu evaluarea avantajului acordat în temeiul TPA, prin faptul că a considerat că Ryanair și Aer Arann se aflau în aceeași situație în ceea ce privește avantajele economice și concurențiale acordate de TPA, fără a lua deloc în considerare efectele concurențiale specifice produse de TPA între Ryanair și Aer Lingus, prin faptul că a făcut o evaluare greșită a pretinsului avantaj obținut de Ryanair în raport cu alți transportatori, care nu sunt irlandezi, și prin faptul că a ignorat prejudiciul suferit de Ryanair ca urmare a efectelor avantajoase ale TPA pentru concurenții Ryanair.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unor erori vădite de apreciere în ceea ce privește decizia de recuperare, prin faptul că a lipsit Irlanda de marja de apreciere necesară pentru a evalua măsura în care ajutorul de stat a denaturat concurența și, în consecință, pentru a restabili situația anterioară, prin faptul că nu a analizat relevanța capacității companiilor aeriene de a repercuta TPA asupra clienților lor, precum și prin faptul că nu a luat în considerare denaturările concurenței care se vor produce ca urmare a deciziei de recuperare combinată cu dreptul companiilor aeriene pretins „beneficiare” la restituire în temeiul dreptului Uniunii și al dreptului irlandez.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Ryanair nu a fost informat de Comisie cu privire la decizia acesteia de recuperare, astfel cum impune articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (1) și articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a obligației sale de motivare, prin faptul că nu a arătat motivele pentru care, prin excepție de la jurisprudența consacrată, tariful de 10 EUR putea fi nelegal în raport cu dreptul Uniunii și, în același timp, un tarif de referință „normal” sau „legitim”, precum și prin faptul că nu a analizat efectele economice și concurențiale ale măsurii în cauză.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO 1999, L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 01, p. 41).


title: Cauza C-30/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 21 ianuarie 2013 — Global Trans Lodzhistik OOD/Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 21 ianuarie 2013 — Global Trans Lodzhistik OOD/Nachalnik na Mitnitsa Stolichna
   (Cauza C-30/13)
   2013/C 108/33
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Global Trans Lodzhistik OOD

      Pârât: Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

      Întrebările preliminare

               1.

               Din articolul 243 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 (1) al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, în cazul în care este interpretat în coroborare cu articolul 245 din acest regulament, precum și cu principiul dreptului la apărare și cu principiul autorității de lucru judecat, rezultă că acesta permite o reglementare națională precum cea prevăzută la articolele 220 și 211a din Legea vamală, în temeiul căreia este atacabilă mai mult de o decizie a unei autorități vamale prin care se stabilește o datorie vamală suplimentară în scopul perceperii ulterioare a acesteia, și anume și atunci când în împrejurări precum cele din procedura principală, pentru stabilirea acestei datorii vamale, ar fi posibilă emiterea unei decizii finale în sensul articolului 181a alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 (2) al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92?

               2.

               Articolul 243 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2913/92 privind introducerea unei acțiuni trebuie interpretat în sensul că nu prevede că o decizie finală în sensul articolului 181a alineatul (2) din Regulamentul nr. 2454/93 trebuie să fie atacată mai întâi pe cale administrativă, pentru ca o procedură judiciară să fie admisibilă?

               3.

               În împrejurări precum cele din procedura principală, articolul 181a alineatul (2) din Regulamentul nr. 2454/93 trebuie interpretat în sensul că în cazul în care în procedura prevăzută la această dispoziție nu s-au respectat dreptul de a fi ascultat și dreptul de a formula obiecțiuni, decizia emisă de autoritățile vamale cu încălcarea acestor prevederi nu este o decizie finală în sensul dispoziției menționate, ci reprezintă numai o parte a procedurii de emitere a deciziei finale? În caz contrar, în împrejurări precum cele din acțiunea principală această dispoziție trebuie interpretată în sensul că decizia emisă prin săvârșirea viciului de procedură menționat, este supusă direct controlului judiciar și instanța trebuie să soluționeze pe fond acțiunea formulată?

               4.

               În împrejurări precum cele din procedura principală și ținând seama de principiul legalității, articolul 181a alineatul (2) din regulament trebuie interpretat în sensul că în cazul în care în procedura prevăzută la această dispoziție nu s-au respectat dreptul de a fi ascultat și dreptul de a formula obiecțiuni, decizia emisă de autoritățile vamale cu încălcarea acestor prevederi este nulă în temeiul unui viciu esențial de procedură, comparabil cu încălcarea unei norme fundamentale de procedură a cărei nerespectare duce la nulitatea actului independent de consecințele concrete ale încălcării, astfel încât instanța este ținută să soluționeze acțiunea formulată împotriva acestui act, fără să poată să considere că pentru finalizarea în mod legal a procedurii trebuie să retrimită cauza autorității administrative?

      (1)  JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58.

      (2)  JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3.


title: Cauza F-86/11: Acțiune introdusă la 8 septembrie 2011 — ZZ/Comitetul Regiunilor

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/42

         Acțiune introdusă la 8 septembrie 2011 — ZZ/Comitetul Regiunilor
   (Cauza F-86/11)
   2011/C 340/89
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârât: Comitetul Regiunilor

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care se refuză recunoașterea originii profesionale a invalidității de care ar suferi reclamantul, în sensul articolului 78 alineatul (5) din statut

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Biroului Comitetului Regiunilor din 10 septembrie 2010 în măsura în care acesta, confirmând concluziile comisiei pentru invaliditate, refuză recunoașterea originii profesionale a invalidității de care suferă reclamantul, în sensul articolului 78 alineatul (5) din statut;

               —

               în măsura necesară, anularea deciziei Comitetului Regiunilor din 20 mai 2011, notificată la 1 iunie 2011, prin care este respinsă reclamația reclamantului;

               —

               obligarea Comitetului Regiunilor la plata unei indemnizații de 10 000 de euro pentru repararea prejudiciului moral;

               —

               obligarea Comitetului Regiunilor la rambursarea tuturor cheltuielilor reclamantului legate de procedura de invaliditate de la inițierea acesteia, inclusiv a cheltuielilor legate de reclamație;

               —

               obligarea Comitetului Regiunilor la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-678/11: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/20

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-678/11)
   2012/C 73/35
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Roels și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin adoptarea și menținerea în vigoare a dispozițiillor care figurează la articolul 46 litera (c) din textul modificat al Legii de reglementare a sistemelor și fondurilor de pensii, la articolul 86 din Decretul regal legislativ nr. 6/2004 din 29 octombrie de aprobare a modificării Legii privind organizarea și supravegherea asigurărilor private, la articolul 10 din Decretul regal legislativ nr. 5/2004 de aprobare a modificării Legii privind impozitul pe venitul nerezidenților și la articolul 47 din Legea fiscală generală nr. 58/2003 din 17 decembrie, potrivit cărora fondurile de pensii străine stabilite în alte state membre și care propun sisteme de pensii profesionale în Spania, precum și societățile de asigurări care activează în Spania în temeiul liberei prestări a serviciilor, printre altele, sunt obligate să desemneze un reprezentant fiscal cu reședința în Spania, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 56 TFUE (fostul articol 49 TCE) și al articolului 36 din Acordul privind SEE;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Dispozițiile în cauză ale legislației fiscale spaniole impun contribuabililor nerezidenți obligația de a desemna un reprezentant fiscal cu reședința în Spania. În practică, această obligație este impusă fondurilor de pensii străine stabilite în alte state membre și care propun sisteme de pensii profesionale în Spania, precum și societăților de asigurări care activează în Spania în temeiul liberei prestări a serviciilor.

               2.

               Comisia consideră că obligația de a desemna un reprezentant fiscal cu reședința în Spania în cazurile menționate anterior constituie un obstacol în calea liberei prestări a serviciilor, întrucât aceasta impune o sarcină suplimentară entităților și persoanelor fizice vizate, care nu au altă posibilitate decât de a recurge la serviciile unui reprezentant. Aceasta constituie de asemenea un obstacol în calea liberei prestări a serviciilor pentru persoanele și întreprinderile stabilite în alte state membre și care doresc să ofere servicii de reprezentare fiscală unor entități sau persoane fizice care operează în Spania.

               3.

               Această reglementare încalcă articolele 56 TFUE (fostul articol 49 TCE) și 36 din Acordul privind SEE.


title: Cauza T-391/08: Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2012 — Ellinika Nafpigeia/Comisia ( „Ajutoare de stat — Construcții navale — Ajutoare acordate de autoritățile elene unui șantier naval — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora — Utilizare abuzivă a ajutorului” )

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/12

         Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2012 — Ellinika Nafpigeia/Comisia
   (Cauza T-391/08) (1)

   (Ajutoare de stat - Construcții navale - Ajutoare acordate de autoritățile elene unui șantier naval - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora - Utilizare abuzivă a ajutorului)
   2012/C 126/24
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Ellinika Nafpigeia AE (Skaramagka, Grecia) (reprezentanți: I. Drosos, K. Loukopoulos, A. Chiotellis, C. Panagoulea, P. Tzioumas, A. Balla, V. Voutsakis și X. Gkousta, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Urraca Caviedes și M. Konstantinidis, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a articolului 1 alineatul (2), a articolelor 2, 3, 5 și 6, a articolului 8 alineatul (2) și a articolelor 9, 11-16, 18 și 19 din Decizia 2009/610/CE a Comisiei din 2 iulie 2008 privind măsurile C 16/04 (foste NN 29/04, CP 71/02 și CP 133/05) aplicate de Grecia în favoarea societății Hellenic Shipyards (JO 2009, L 225, p. 104).

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Ellinika Nafpigeia AE să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 327, 20.12.2008.


title: Cauza T-77/13: Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2013 — Laboratoires Polive/OAPI — Arbora & Ausonia (DODIE)

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/31

         Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2013 — Laboratoires Polive/OAPI — Arbora & Ausonia (DODIE)
   (Cauza T-77/13)
   2013/C 108/78
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Laboratoires Polive (Levallois Perret, Franța) (reprezentant: A. Sion, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Arbora & Ausonia, SL (Barcelona, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate a Camerei a doua de recurs, prin care s-a anulat decizia diviziei de opoziție;

               —

               respingerea în întregime a opoziției și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „DODIE”, pentru produse din clasele 3, 5 și 10 — Cererea de marcă comunitară nr. 5 665 104.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: mărcile comunitare și mărcile naționale figurative și verbale care conțin elementul verbal „DODIS”, „DODIES” sau „DODOT” pentru produse și servicii din clasele 3, 5, 10, 12, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28, 35 și 44.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: admite în parte calea de atac și anulează decizia atacată în privința anumitor produse din clasele 3, 5 și 10

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-365/14: Ordonanța președintelui Curții din 12 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Rüsselsheim – Germania) – Brunhilde Liebler, Helmut Liebler/Condor Flugdienst GmbH

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/17

         Ordonanța președintelui Curții din 12 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Rüsselsheim – Germania) – Brunhilde Liebler, Helmut Liebler/Condor Flugdienst GmbH
   (Cauza C-365/14) (1)

   (2014/C 431/30)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 329, 22.9.2014.


title: Cauza T-343/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 3 mai 2007 — Tsarnavas/Comisia Comunităților Europene ( Funcționari — Raport de evaluare — Invaliditate — Acțiune în anulare — Interes de a acționa în justiție — Acțiune în despăgubiri — Inadmisibilitate )

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/21

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 3 mai 2007 — Tsarnavas/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-343/04) (1)

   („Funcționari - Raport de evaluare - Invaliditate - Acțiune în anulare - Interes de a acționa în justiție - Acțiune în despăgubiri - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 140/34)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Vassilios Tsarnavas (Volos, Grecia) (reprezentanți: N. Lhoëst și B. d'Orléans, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și D. Martin, agenți)
   Obiectul cauzei
   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei evaluatorului de recurs din 4 august 2003 de întocmire a raportului definitiv de evaluare a reclamantului pentru perioada 1 iulie 1997-30 iunie 1999 și, pe de altă parte, cerere de despăgubire pentru prejudiciul moral pe care l-ar fi suferit reclamantul datorită întocmirii cu întârziere a raportului de evaluare și datorită hărțuirii morale a cărei victimă ar fi fost.
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Anulează decizia evaluatorului de recurs din 4 august 2003 de întocmire a raportului definitiv de evaluare a reclamantului pentru perioada 1 iulie 1997-30 iunie 1999.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată și jumătate din cheltuielile efectuate de reclamant.

      (1)  JO C 262, 23.10.2004.


title: Cauza T-418/13: Ordonanța Tribunalului din 21 ianuarie 2015 – Richter + Frenzel/OAPI – Ferdinand Richter (Richter+Frenzel) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/25

         Ordonanța Tribunalului din 21 ianuarie 2015 – Richter + Frenzel/OAPI – Ferdinand Richter (Richter+Frenzel)
   (Cauza T-418/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2015/C 089/30)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Richter + Frenzel GmbH + Co. KG (Würzburg, Germania) (reprezentant: D. Altenburg, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial A. Pohlmann, ulterior D. Botis, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în faţa Tribunalului: Ferdinand Richter GmbH (Pasching, Austria) (reprezentant: M. Grötschl, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 12 martie 2013 (cauza R 2001/2011-4) privind o procedură de opoziție între Ferdinand Richter GmbH și Richter + Frenzel GmbH + Co. KG

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Reclamanta și intervenienta suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de pârât.

      (1)  JO C 325, 9.11.2013.


title: Cauza T-143/07: Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2009 — UMG Recordings/OAPI — Osman (MOTOWN)

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/48

         Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2009 — UMG Recordings/OAPI — Osman (MOTOWN)
   (Cauza T-143/07) (1)

   2010/C 37/73

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Cauza C-523/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundessozialgericht (Germania) la 3 octombrie 2013 — Walter Larcher/Deutsche Rentenversicherung Bayern Süd

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundessozialgericht (Germania) la 3 octombrie 2013 — Walter Larcher/Deutsche Rentenversicherung Bayern Süd
   (Cauza C-523/13)
   2014/C 24/02
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundessozialgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Walter Larcher

      Pârâtă: Deutsche Rentenversicherung Bayern Süd

      Întrebările preliminare

               1.

               Principiul egalității de tratament consacrat la articolul 39 alineatul (2) CE [devenit articolul 45 alineatul (2) TFUE], respectiv la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 (1) se opune unei dispoziții naționale potrivit căreia pensia pentru limită de vârstă după munca cu timp parțial în vederea pregătirii pensionării presupune că activitatea cu timp parțial a fost desfășurată în temeiul legislației naționale a statului membru în cauză, iar nu în temeiul legislației unui alt stat membru?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ, care sunt cerințele pe care principiul egalității de tratament prevăzut la articolul 39 alineatul (2) CE [devenit articolul 45 alineatul (2) TFUE], respectiv la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 le impune, cu titlu de condiție pentru acordarea dreptului la o pensie națională pentru limită de vârstă, cu privire la asimilarea activității cu timp parțial în vederea pregătirii pensionării realizate în temeiul legislației celuilalt stat membru:

                           (a)

                           Se impune o analiză comparativă a condițiilor regimului de muncă cu timp parțial în vederea pregătirii pensionării?

                           (b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ, este suficient dacă regimul de muncă cu timp parțial în vederea pregătirii pensionării are în esență aceeași funcție și aceeași structură în ambele state membre?

                           (c)

                           Sau condițiile regimului de muncă cu timp parțial în vederea pregătirii pensionării trebuie concepute în mod identic în ambele state membre?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).


title: Cauza C-222/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Symvoulio tis Epikrateias – Grecia) – Konstantinos Maïstrellis/Ypourgos Dikaiosynis, Diafaneias kai Anthropinon Dikaiomaton [Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 96/34/CE — Acord-cadru privind concediul pentru creșterea copilului — Clauza 2 punctul 1 — Drept individual la concediu pentru creșterea copilului pe baza nașterii unui copil — Reglementare națională care interzice dreptul la acest concediu funcționarului a cărui soție nu este încadrată în muncă — Directiva 2006/54/CE — Egalitate de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă — Articolul 2 alineatul (1) litera (a) și articolul 14 alineatul (1) litera (c) — Condiţii de muncă — Discriminare directă]

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/10

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Symvoulio tis Epikrateias – Grecia) – Konstantinos Maïstrellis/Ypourgos Dikaiosynis, Diafaneias kai Anthropinon Dikaiomaton
   (Cauza C-222/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 96/34/CE - Acord-cadru privind concediul pentru creșterea copilului - Clauza 2 punctul 1 - Drept individual la concediu pentru creșterea copilului pe baza nașterii unui copil - Reglementare națională care interzice dreptul la acest concediu funcționarului a cărui soție nu este încadrată în muncă - Directiva 2006/54/CE - Egalitate de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă - Articolul 2 alineatul (1) litera (a) și articolul 14 alineatul (1) litera (c) - Condiţii de muncă - Discriminare directă])
   (2015/C 302/12)
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Konstantinos Maïstrellis

      Pârâți: Ypourgos Dikaiosynis, Diafaneias kai Anthropinon Dikaiomaton

      Dispozitivul

   Prevederile Directivei 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul-cadru referitor la concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/75/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997, precum și cele ale Directivei 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale potrivit căreia un funcționar nu are dreptul la concediu pentru creșterea copilului în cazul în care soția sa nu este încadrată în muncă sau nu exercită nicio activitate profesională, în afara cazului în care aceasta se află în incapacitate de a face față necesităților legate de creșterea unui copil din cauza unei boli grave sau a unei dizabilități.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014.


title: Cauzele conexate T-440/03, T-121/04, T-171/04, T-208/04, T-365/04 și T-484/04: Hotărârea Tribunalului din 18 decembrie 2009 — Jean Arizmendi și alții/Consiliul și Comisia ( Răspundere extracontractuală — Uniune vamală — Procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor — Aviz motivat — Înlăturarea în legislația franceză a monopolului corpului courtiers interprètes et conducteurs de navires — Încălcare suficient de gravă — Legătură de cauzalitate )

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/32

         Hotărârea Tribunalului din 18 decembrie 2009 — Jean Arizmendi și alții/Consiliul și Comisia
   (Cauzele conexate T-440/03, T-121/04, T-171/04, T-208/04, T-365/04 și T-484/04) (1)

   („Răspundere extracontractuală - Uniune vamală - Procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor - Aviz motivat - Înlăturarea în legislația franceză a monopolului corpului „courtiers interprètes et conducteurs de navires” - Încălcare suficient de gravă - Legătură de cauzalitate”)
   2010/C 37/40
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Jean Arizmendi (Bayonne, France) și ceilalți 60 de reclamanți ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentanți: în cauza T-440/03, J. F. Péricaud, P. Péricaud și M. Tournois și, în cauzele T-121/04, T-171/04, T-208/04, T-365/04 și T-484/04, J. F. Péricaud și M. Tournois, avocați)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial J. P. Jacqué și M. Giorgi Fort, ulterior F. Florindo Gijón și M. Balta, agenți) și Comisia Europeană (reprezentanți: X. Lewis și, în cauza T-121/04, X. Lewis et B. Stromsky, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamanților: Chambre nationale des courtiers maritimes de France (Paris, Franța) (reprezentanți: J.-F. Péricaud, avocat)

      Obiectul

   Cerere de despăgubiri formulată în temeiul articolului 235 CE și al articolului 288 al doilea paragraf CE, având ca obiect obligarea Comunității la repararea prejudiciului care rezultă din înlăturarea monopolului corpului „courtiers interprètes et conducteurs de navires”.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               Domnul Jean Arizmendi și ceilalți 60 de reclamanți ale căror nume figurează în anexă suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cele ale Consiliului Uniunii Europene și ale Comisiei Europene.

               3.

               Chambre nationale des courtiers maritimes de France suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4.

               Consiliul și Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în legătură cu intervenția Chambre nationale des courtiers maritimes de France.

      (1)  JO C 59, 6.3.2004


title: Cauza T-19/12: Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2012 — Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik/OAPI — Impexmetal (KFŁT KRAŚNIK)

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/16

         Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2012 — Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik/OAPI — Impexmetal (KFŁT KRAŚNIK)
   (Cauza T-19/12)
   2012/C 109/36
   Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

      Părțile

      Reclamantă: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S. A. (Kraśnik, Polonia) (reprezentant: J. Sieklucki, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Impexmetal S. A. (Varșovia, Polonia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 27 octombrie 2011 (cauza R 2475/2010-1) privind respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare KFŁT KRAŚNIK pentru produse din clasa 7 — mașini și mașini-unelte; rulmenți si părți componente (bile, role), rulmenți cu role sferice și rulmenți de dimensiuni mari,

               —

               obligarea pârâtului și a Impexmetal S. A. la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recus și al diviziei de opoziție ale Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale).

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține elementul verbal „KFŁT KRAŚNIK” pentru următoarele produse din clasa 7: mașini și mașini-unelte; rulmenți si părți componente (bile, role), rulmenți cu role sferice și rulmenți de dimensiuni mari.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: mărcile comunitare nr. CTM-3415437 și CTM-3415379 pentru produse din clasa 7 și mărcile nationale (poloneze) nr. PL-45550, PL-45826 și PL-112347 pentru produse din clasa 7.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b), în ceea ce privește constatarea existenței unei similitudini a mărcilor și a unui risc de confuzie, precum și încălcarea articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 (1).

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-30/15: Hotărârea Tribunalului din 19 februarie 2016 – Infinite Cycle Works/OAPI – Chance Good Ent. (INFINITY) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale INFINITY — Marca comunitară verbală anterioară INFINI — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr.°207/2009”]

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/23

         Hotărârea Tribunalului din 19 februarie 2016 – Infinite Cycle Works/OAPI – Chance Good Ent. (INFINITY)
   (Cauza T-30/15) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale INFINITY - Marca comunitară verbală anterioară INFINI - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr.o207/2009”])
   (2016/C 111/27)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Infinite Cycle Works Ltd (Delta, Canada) (reprezentanți: E. Manresa Medina și J.M. Manresa Medina, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: M. Rajh, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Chance Good Ent. Co., Ltd (Changhua, Taiwan) (reprezentanți: P. Rath și W. Festl-Wietek, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 30 octombrie (cauza R 2308/2013-2) privind o procedură de opoziție între Chance Good Ent. Co., Ltd și Infinite Cycle Works Ltd.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Infinite Cycle Works Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza C-383/08: Acțiune introdusă la 25 august 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/16

         Acțiune introdusă la 25 august 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-383/08)
   (2008/C 301/30)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: L. Pignataro, agent)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin adoptarea dispozițiilor ordinului ministerial din 26 august 2005, astfel cum a fost modificat ultima dată prin ordinul din 17 decembrie 2007, prin care devine obligatorie indicarea țării de origine a cărnii de pasăre prevăzute la articolul 3 alineatul 1 din același ordin, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 alineatul (1) punctul 8 și al articolului 18 alineatul (2) din Directiva 2000/13/CE (1) privind etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și publicitatea acestora, coroborate, până la 30 iunie 2008, cu articolul 5 alineatul (3) litera (e) și alineatul (4) din Regulamentul (CEE) nr. 1906/90 (2) privind unele standarde de comercializare a cărnii de pasăre și, începând de la 1 iulie 2008, cu articolul 5 alineatul (4) litera (e) și alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 543/2008 al Comisiei (3);

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia susține că obligativitatea indicării originii cărnii de pasăre provenite din alte state membre prevăzută de ordinul din 26 august 2005, astfel cum a fost modificat ultima dată prin ordinul din 17 decembrie 2007, constituie o încălcare a articolului 3 alineatul (1) punctul 8 și a articolului 18 alineatul (2) din Directiva 2000/13, coroborate, până la 30 iunie 2008, cu articolul 5 alineatul (3) litera (e) și alineatul (4) din Regulamentul nr. 1906/90 și, începând de la 1 iulie 2008, cu articolul 5 alineatul (4) litera (e) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 543/2008. Potrivit susținerilor guvernului italian, această obligație a fost introdusă ca urmare a confirmării unor focare de gripă aviară în țări terțe, ca o măsură prin care se urmărește asigurarea trasabilității cărnii.
   Comisia afirmă să obligația respectivă este contrară articolului 3 alineatul (1) punctul 8 din Directiva 2000/13. Într-adevăr, din această dispoziție rezultă cu claritate că, pentru produsele alimentare în general, indicarea locului de origine sau de proveniență trebuie să figureze pe etichetă numai în cazurile în care consumatorul, în lipsa acestei mențiuni, ar putea să creadă din eroare că produsul respectiv are o anumită origine sau proveniența. Legiuitorul comunitar nu consideră prin urmare că indicarea originii este o informație necesară pentru consumator la modul general și absolut, ci numai atunci când lipsa unei astfel de mențiuni l-ar putea induce în eroare.
   Guvernul italian este obligat să demonstreze că obligația de indicare a originii cărnii de pasăre provenite din alte state membre prevăzută de ordinul în discuție este într-adevăr importantă pentru carnea de pasăre și că lipsa acesteia implică un risc de inducere în eroare a consumatorului. Comisia susține că, în realitate, acest guvern nu a furnizat niciun element în măsură să demonstreze că, în lipsa indicării originii, consumatorul italian ar fi indus în eroare cu privire la originea sau la proveniența cărnii de pasăre.
   Împrejurarea referitoare la criza gripei aviare nu explică motivele pentru care lipsa indicării originii ar putea să îl inducă în eroare pe consumator și să îl facă să creadă că respectiva carne de pasăre are o anumită origine. Simplul fapt că un consumator mediu acordă importanță originii produsului nu înseamnă că, în lipsa indicațiilor respective, acesta ar fi indus în eroare cu privire la originea reală a produsului. Aceasta ar însemna de fapt că un consumator atribuie în mod automat o anumită origine cărnii de pasăre, ceea ce nu a fost demonstrat în niciun fel de către guvernul italian. Trebuie să se observe, în plus, că aspectele legate de sănătatea animalelor nu pot fi apreciate de către consumator, care nu are cunoștințele necesare pentru a aprecia riscul în baza indicării originii.
   În plus, dispozițiile menționate ale ordinului nu se justifică prin motive legate de sănătatea publică în sensul articolului 18 alineatul (2) din aceeași directivă, invocate de către guvernul italian pentru a justifica obligația suplimentară de etichetare. Într-adevăr, Comunitatea, în contextul combaterii gripei aviare, a adoptat o gamă largă de norme veterinare destinate să asigure că numai carnea de pasăre sănătoasă poate și va putea să intre și să fie pusă în vânzare în Comunitate.
   În opinia Comisiei, argumentul invocat de guvernul italian potrivit căruia măsurile comunitare menționate anterior nu asigură trasabilitatea este lipsit de relevanță, întrucât măsurile comunitare respective sunt destinate să prevină chiar introducerea pe teritoriul comunitar a cărnii care provine din țări terțe în care au fost descoperite focare de gripă aviară. Prin urmare, acestea produc efecte într-o etapă anterioară etapei comercializării, în care intervine măsura italiană, tocmai pentru că acestea au ca obiectiv să evite importarea în Comunitate a cărnii provenite din țări terțe în care s-a descoperit un focar de gripă aviară. Pe de altă parte, Comunitatea a adoptat și măsuri care garantează izolarea eventualelor focare de gripă aviară care au fost confirmate pe teritoriul comunitar, astfel încât să se evite orice risc de contaminare. În interiorul Comunității Europene a fost apoi adoptată o serie de măsuri veterinare destinate să împiedice transmiterea virusului de la păsările sălbatice la păsările de curte în regiunile în care au fost identificate păsări infectate și să împiedice eventuale epidemii printre păsările de curte.
   Guvernul italian mai invocă, pentru a justifica obligația introdusă prin ordinul în discuție, Regulamentul nr. 1760/2000 (4), care a instituit un sistem de trasabilitate a cărnii de vită ce introduce o obligație de etichetare cu privire la origine.
   Comisia susține însă că măsura respectivă, spre deosebire de ordinul în discuție, este comunitară și nu este vorba despre o dispoziție națională, prin urmare, unilaterală, de natură să constituie un obstacol în calea schimburilor comerciale. În plus, eficacitatea sistemului introdus prin Regulamentul nr. 1760/2000 nu se bazează numai pe un sistem de simplă indicare a originii produsului, cum se întâmplă cu ordinul italian pentru carnea de pasăre, ci pe combinarea unei serii de elemente incluse în sistemul de identificare și de înregistrare a animalelor.
   În ceea ce privește argumentul guvernului italian care justifică măsura întemeind-o pe principiul precauției, în măsura în care Comisia nu ar fi demonstrat lipsa incertitudinii științifice cu privire la modul de transmitere a virusului la om, Comisia arată, conform jurisprudenței instanțelor comunitare, că datele științifice invocate de guvernul italian în răspunsul la avizul motivat nu demonstrează că ar exista în acest caz o reală incertitudine științifică cu privire la modul de transmitere a virusului la om. În temeiul jurisprudenței instanțelor comunitare, revine autorităților italiene obligația de a demonstra incertitudinea științifică ce ar justifica adoptarea unor măsuri naționale în temeiul principiului precauției, nefiind obligația Comisiei să demonstreze lipsa incertitudinii științifice, cum pare să sugereze guvernul italian în răspunsul la avizul motivat.
   În plus, chiar dacă s-ar admite că, în ceea ce privește ipoteza limitată a transmiterii virusului de la păsările de curte la animalele domestice în general și la pisici în special, guvernul italian ar fi demonstrat existența unei reale incertitudini științifice potrivit documentelor OMS și ale Autorității alimentare invocate de acesta în răspunsul la avizul motivat, Comisia susține totuși că aplicarea principiului precauției invocat pentru a justifica ordinul în discuție se dovedește excesivă și, prin urmare, disproporționată față de obiectivul de protecție a sănătății animalelor dată fiind adoptarea unei serii de măsuri comunitare care urmăresc același obiectiv.
   În sfârșit, articolul 5 alineatul (3) litera (e) și alineatul (4) din Regulamentul nr. 1906/90 care stabilește anumite standarde de comercializare a cărnii de pasăre până la 30 iunie 2008 și, începând cu 1 iulie 2008, articolul 5 alineatul (4) litera (e) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 543/2008 impun obligația de indicare a originii cărnii de pasăre numai pentru păsările provenite din țări terțe. Cu privire la acest aspect, guvernul italian nu prezintă niciun contraargument.

      (1)  JO L 109, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 9.

      (2)  JO L 173, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 8, p. 16.

      (3)  JO L 157, p. 46.

      (4)  JO L 204, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 34, p. 186, Regulamentul (CE) nr. 1760/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iulie 2000 de stabilire a unui sistem de identificare și înregistrare a bovinelor și privind etichetarea cărnii de vită și mânzat și a produselor din carne de vită și mânzat și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 820/97 al Consiliului.


title: Cauza T-562/17: Acțiune introdusă la 17 august 2017 – dm-drogerie markt/EUIPO – Albea Services (ALBÉA)

text:
               9.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/18

         Acțiune introdusă la 17 august 2017 – dm-drogerie markt/EUIPO – Albea Services (ALBÉA)
   (Cauza T-562/17)
   (2017/C 338/20)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: dm-drogerie markt Verwaltungs-GmbH (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți: O. Bludovsky și C. Mellein, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Albea Services (Gennevilliers, Franța)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative care cuprinde elementul verbal „ALBÉA” – Înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 210 553

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 25 mai 2017 în cauza R 1870/2016-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală din 25 mai 2017 (nr. R 1870/2016-1) și, cu titlu de corecție, radierea mărcii reclamantei;
               în subsidiar

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală din 25 mai 2017 (nr. R 1870/2016-1) și trimiterea cauzei spre rejudecare la Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală;
               în subsidiar

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală din 25 mai 2017 (nr. R 1870/2016-1).

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-548/09 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 noiembrie 2011 — Bank Melli Iran/Consiliul Uniunii Europene, Republica Franceză, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Comisia Europeană (Recurs — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive îndreptate împotriva Republicii Islamice Iran în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor unei bănci — Lipsa notificării unei decizii — Temei juridic — Dreptul la apărare)

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/6

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 noiembrie 2011 — Bank Melli Iran/Consiliul Uniunii Europene, Republica Franceză, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Comisia Europeană
      (Cauza C-548/09 P) (1)

      (Recurs - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive îndreptate împotriva Republicii Islamice Iran în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor unei bănci - Lipsa notificării unei decizii - Temei juridic - Dreptul la apărare)
      (2012/C 25/09)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Bank Melli Iran (reprezentanți: L. Defalque, avocat)

         Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și R. Szostak, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard, G. de Bergues, L. Butel și E. Ranaivoson, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: S. Hathaway, agent, D. Beard, barrister), Comisia Europeană (reprezentanți: S. Boelaert și M. Konstantinidis, agenți)

         Obiectul

      Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 14 octombrie 2009, Bank Melli/Consiliul (T-390/08), prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată de recurentă având ca obiect anularea punctului 4 din tabelul B din anexa la Decizia 2008/475/CE a Consiliului din 23 iunie 2008 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 163, p. 29) în privința Bank Melli Iran și sucursalele sale — Lipsa unei notificări individuale a deciziei menționate — Încălcarea normelor fundamentale de procedură — Lipsa unui temei juridic al deciziei privind înghețarea fondurilor adoptată împotriva recurentei — Nerespectarea dreptului la apărare și a principiului protecției jurisdicționale efective — Încălcarea principiului proporționalității și a dreptului de proprietate

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge recursul.

                  2.

                  Obligă Bank Melli Iran la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-204/11 P: Recurs introdus la 27 aprilie 2011 de Fédération Internationale de Football Association (FIFA) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 17 februarie 2011 în cauza T-385/07, Fédération Internationale de Football Association (FIFA)/Comisia Europeană

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/12

         Recurs introdus la 27 aprilie 2011 de Fédération Internationale de Football Association (FIFA) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 17 februarie 2011 în cauza T-385/07, Fédération Internationale de Football Association (FIFA)/Comisia Europeană
   (Cauza C-204/11 P)
   2011/C 232/21
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Fédération internationale de football association (FIFA) (reprezentanți: A. Barav și D. Reymond, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Regatul Belgiei, Republica Federală Germania, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile recurentei

               —

               confirmarea Hotărârii Tribunalului pronunțate la 17 februarie 2011 în cauza T-385/07 în ceea ce privește admisibilitatea;

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate la 17 februarie 2011 în cauza T-385/07 în ceea ce privește fondul, în măsura în care prin aceasta se aprobă înscrierea meciurilor „non-prime” ale FIFA World Cup™ pe lista belgiană de evenimente „de importanță majoră pentru societate” în sensul directivei;

               —

               soluționarea definitivă a litigiului conform articolului 61 din Statutul Curții de Justiție;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată suportate de FIFA aferente procedurii în primă instanță și prezentei proceduri de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   1.   Eroare de drept, încălcarea articolului 36 din Statutul Curții de Justiție, a articolului 3a alineatul (2) din Directiva 89/552/CEE
       (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE
       (2), și a dreptului UE, aplicarea eronată a articolului 296 TFUE (depășirea limitelor controlului jurisdicțional, motivare contradictorie, invocarea unor motive care nu au fost formulate în decizia atacată referitoare la calificarea FIFA World Cup™ și tragerea unor concluzii juridice eronate din acestea, răsturnarea sarcinii probei) Recurenta susține că Tribunalul a încălcat dreptul UE prin faptul că a invocat motive care nu figurau în decizia Comisiei (3) pentru a constata că Comisia a calificat în mod corect FIFA World Cup™ ca având „un caracter unitar, ca eveniment” în sensul Directivei 89/552/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE, prin faptul că a prezentat motive contradictorii și lipsite de coerență, prin faptul că a susținut că statele membre nu ar trebui să indice motive speciale pentru a înscrie FIFA World Cup™ în integralitatea sa pe lista lor de evenimente de importanță majoră și prin faptul că a răsturnat sarcina probei.
   2.   Eroare de drept, încălcarea articolului 3a alineatul (1) din Directiva 89/552/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE, aplicarea eronată a articolului 296 TFUE, încălcarea articolului 36 din Statutul Curții de Justiție (calificare eronată a FIFA World Cup™, depășirea limitelor controlului jurisdicțional, întemeiere pe considerații care nu figurează în decizia atacată, apreciere eronată a faptelor referitoare la meciurile „non-prime” și tragerea unor concluzii juridice eronate din acestea, aprecierea motivelor prezentate în decizia atacată ca fiind suficiente, neluarea în considerare a argumentelor invocate) Recurenta susține că Tribunalul a încălcat dreptul UE prin faptul că a apreciat că Comisia a constatat în mod întemeiat și a prezentat motive suficiente în susținerea concluziei sale conform căreia FIFA World Cup™ în integralitatea sa reprezintă un eveniment de importanță majoră pentru societatea belgiană în sensul Directivei 89/552/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE. În special, Tribunalul a comis o eroare de drept și a tras concluzii juridice eronate din situația de fapt, susținând constatările nefondate ale Comisiei conform cărora FIFA World Cup™ are „un interes general deosebit în Belgia”, a fost în mod tradițional difuzată în direct de canalele de televiziune gratuite și a beneficiat de cote ridicate de audiență.
   3.   Eroare de drept, încălcarea dreptului UE, încălcarea articolului 3a alineatele (1) și (2) din Directiva 89/552/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE, aplicarea eronată a articolului 296 TFUE, încălcarea articolului 36 din Statutul Curții de Justiție (nerespectarea întinderii controlului jurisdicțional, aprecierea conform căreia Comisia a constatat în mod corect și a prezentat motive suficiente în susținerea concluziei sale privind compatibilitatea cu dreptul UE a măsurilor belgiene notificate și privind caracterul proporțional al restricțiilor determinate de acestea, interpretarea eronată a domeniului de aplicare al dreptului la informare și al interesului public de a asigura un acces larg la evenimentele televizate de importanță majoră pentru societate)

      Acest motiv este format din două aspecte:

   Primul aspect: Recurenta susține că Tribunalul a încălcat dreptul Uniunii prin faptul că a apreciat că Comisia a constatat în mod întemeiat că măsurile belgiene notificate erau compatibile cu dreptul UE, în pofida faptului că restricțiile privind dreptul de stabilire nu au fost examinate în cadrul deciziei atacate. Tribunalul a încălcat de asemenea dreptul UE prin faptul că a considerat că restricțiile privind dreptul de stabilire erau proporționale și prin faptul că a apreciat că Comisia a constatat în mod întemeiat și a prezentat motive suficiente în susținerea concluziei sale conform căreia restricțiile privind libera prestare a serviciilor erau proporționale.
   Al doilea aspect: Recurenta susține că Tribunalul a încălcat dreptul Uniunii prin faptul că a apreciat că Comisia a constatat în mod întemeiat că măsurile belgiene notificate erau compatibile cu dreptul UE, în pofida faptului că restricțiile privind drepturile de proprietate ale FIFA nu au fost examinate în cadrul deciziei atacate. Tribunalul a încălcat de asemenea dreptul UE prin faptul că a considerat că restricțiile privind dreptul de proprietate al FIFA erau proporționale.

      (1)  Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215).

      (2)  Directiva 97/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997 de modificare a Directivei 89/552/CEE a Consiliului privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 202, p. 60, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 232).

      (3)  Decizia (2007/479/CE) Comisiei din 25 iunie 2007 privind compatibilitatea cu dreptul comunitar a măsurilor adoptate de Belgia în temeiul articolului 3a alineatul (1) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 295, p. 12).


title: Cauza T-519/16: Hotărârea Tribunalului din 17 mai 2017 – Piessevaux/Consiliul („Funcție publică — Funcționari — Pensii — Transfer al drepturilor de pensie în sistemul de pensii al Uniunii — Propunere de spor de ani de plată a contribuțiilor — Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut — Noi dispoziții generale de aplicare — Egalitate de tratament — Drepturi dobândite — Încredere legitimă”)

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/22

         Hotărârea Tribunalului din 17 mai 2017 – Piessevaux/Consiliul
   (Cauza T-519/16) (1)

   ((„Funcție publică - Funcționari - Pensii - Transfer al drepturilor de pensie în sistemul de pensii al Uniunii - Propunere de spor de ani de plată a contribuțiilor - Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut - Noi dispoziții generale de aplicare - Egalitate de tratament - Drepturi dobândite - Încredere legitimă”))
   (2017/C 231/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Vincent Piessevaux (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial D. de Abreu Caldas și J.-N. Louis, ulterior J.-N. Louis și în final L. Ponteville, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și E. Rebasti, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei Consiliului din 7 octombrie 2013 prin care se stabilesc în mod definitiv, în cadrul sistemului de pensii al Uniunii Europene, drepturile de pensie dobândite de reclamant în urma transferului drepturilor pe care le-a dobândit, anterior intrării sale în funcție în serviciul Uniunii, la organisme de pensii naționale

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Vincent Piessevaux este obligat la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 421 din 24.11.2014 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-91/14 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza T-495/17: Acțiune introdusă la 26 iulie 2017 – Sedes Holding/EUIPO (gratis)

text:
               25.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 318/24

         Acțiune introdusă la 26 iulie 2017 – Sedes Holding/EUIPO (gratis)
   (Cauza T-495/17)
   (2017/C 318/30)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Sedes Holding AŞ (Istambul, Turcia) (reprezentanți: K. Ongena și C. Du Jardin, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „gratis” – cererea de înregistrare nr. 15 950 637

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 30/05/2017 în cauza R 507/2017-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               pentru buna desfășurare a fazei orale a procedurii, conexarea prezentei cauze și a acțiunii împotriva deciziei EUIPO în cauza R 506/2017-2 în aplicarea articolului 68 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, ca urmare a conexității;

               —

               declararea acțiunii ca admisibilă și întemeiată și, în consecință:

                           —

                           cu titlu principal, anularea deciziei atacate și obligarea EUIPO să înscrie în registrul mărcilor cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative GRATIS nr. 15 950 637 pentru toate produsele revendicate;

                           —

                           cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate și obligarea EUIPO să înscrie în registrul mărcilor cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative GRATIS nr. 15 950 637 pentru „produse de parfumerie, produse cosmetice, parfumuri și deodorante pentru uz personal”;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea principiilor generale ale dreptului Uniunii.


title: Cauza C-581/11 P: Recurs introdus la 22 noiembrie 2011 de Muhamad Mugraby împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 6 septembrie 2011 în cauza T-292/09: Muhamad Mugraby/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/37

      Recurs introdus la 22 noiembrie 2011 de Muhamad Mugraby împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 6 septembrie 2011 în cauza T-292/09: Muhamad Mugraby/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      (Cauza C-581/11 P)
      (2012/C 25/72)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Muhamad Mugraby (reprezentant: S. Delhaye, Advocate)

         Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

         Concluziile recurentului

      Recurenta solicită Curții:

                  1.

                  constatarea faptului că Comisia nu a acționat cu privire la:

                              (i)

                              cererea prezentată de recurent în vederea adresării din partea Comisiei a unei recomandări Consiliului privind suspendarea acordării asistenței comunitare Libanului, astfel cum se prevede la articolul 28 din Regulamentul (CE) nr. 1638/2006 (1), aceste măsuri fiind atât necesare cât și disponibile în temeiul respectivului regulament;

                              (ii)

                              cererea prezentată de recurent prin care solicita Comisiei, în calitatea sa de organ direct responsabil pentru punerea în aplicare a diferitelor programe de asistență comunitară acordată Libanului, să suspende punerea în aplicare a acestor programe atât timp cât Libanul nu încetează să încalce în mod permanent drepturile fundamentale, și în special cele ale recurentului;

                  2.

                  constatarea faptului că, în calitatea sa de parte a Consiliului de asociere Uniunea Europeană-Liban, Consiliul nu a acționat cu privire la cererea reclamantului prin care solicita Comisiei să recomande Consiliului să adopte măsuri specifice și eficiente privind asistența acordată de către Uniunea Europeană Libanului în temeiul Acordului de asociere (2), în scopul ca părțile să își îndeplinească obligațiile în temeiul acestui acord;

                  3.

                  constatarea faptului că este angajată răspunderea extracontractuală a Uniunii Europene, a Comisiei, în calitatea sa de gardian al tratatelor și de organ direct responsabil de punerea în aplicare a diferitelor programe ale Uniunii de asistență acordată Libanului, și a Consiliului, în calitatea sa de parte a Consiliului de asociere Uniunea Europeană Liban, pentru prejudiciile suferite de către recurent ca urmare a faptului că, în mod sistematic, sistematic acestea nu au utilizat în mod efectiv, începând cu decembrie 2002, resursele și instrumentele disponibile pentru o aplicare efectivă a clauzei privind drepturile omului din Acordul de asociere;

                  4.

                  obligarea Comisiei, în parte cu titlu de reparație în natură, să propună Consiliului să suspende Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Liban, atât timp cât Libanul nu respectă articolul 2 din Acordul de asociere în ceea ce îl privește pe recurent;

                  5.

                  obligarea Comisiei să limiteze executarea programelor de asistență actuale (care sunt executate și/sau supervizate de Comisie) la acele programe care sunt destinate în mod specific să promoveze drepturile fundamentale și care nu constituie un ajutor financiar acordat autorităților libaneze, atât timp cât Libanul nu respectă articolul 2 din Acordul de asociere în ceea ce îl privește pe recurent;

                  6.

                  obligarea Consiliului să invite Comisia să adreseze o recomandare astfel cum se subliniază la punctul 4 de mai sus și să acționeze în același scop prin intermediul instituțiilor Acordului de asociere și

                  7.

                  obligarea Uniunii Europene, a Consiliului și a Comisiei, pârâte în primă instanță, să despăgubească pe reclamant pentru prejudiciile materiale și morale, până la concurența unei sume care urmează a fi stabilită ex aequo et bono și care se ridică la minimum 5 000 000 EUR, cât și la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurentul susține că ordonanța atacată trebuie anulată pentru următoarele motive:

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept:

                              —

                              prin respingerea cererii introductive pentru motive de inadmisibilitate, deși nu existau motive de inadmisibilitate;

                              —

                              prin încălcarea dreptului recurentului de a indica toți pârâții;

                              —

                              prin încălcarea dreptului la apărare al recurentului, deoarece argumentele invocate de recurent nu au fost luate în considerare;

                              —

                              prin omisiunea de a hotărî cu privire la cererile având ca obiect acordarea de reparații, prezentate de recurent;

                              —

                              prin neluarea în considerare a dreptului Uniunii Europene și a obligațiilor Uniunii Europene potrivit dreptului internațional și prin întemeierea ordonanței pe regulamente adoptate de către una dintre instituțiile Uniunii Europene.

                  De asemenea, recurentul susține că Tribunalul a interpretat eronat Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Liban și că lipsește un temei juridic pentru interpretarea Tribunalului referitoare la „puterea largă de apreciere” și a constatărilor acestuia în sensul că nu are competența de a adopta ordine privind Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană.

                  Ca urmare a celor de mai sus, recurentul susține că, în ceea ce îl privește, Tribunalul a săvârșit o denegare de dreptate.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1638/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 octombrie 2006 de stabilire a dispozițiilor generale privind instituirea unui instrument european de vecinătate și de parteneriat (JO L 310, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 50, p. 164).

         (2)  Acordul interimar privind comerțul și aspectele legate de comerț între Comunitatea Europeană, pe de o parte, și Republica Liban, pe de altă parte (JO 2002 L 262, p. 2).


title: Cauza T-501/10: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2010 — TI Media Broadcasting e TI Media/Comisia

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/53

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2010 — TI Media Broadcasting e TI Media/Comisia
   (Cauza T-501/10)
   ()
   2010/C 346/104
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Telecom Italia Media Broadcasting Srl (TI Media Broadcasting) (Roma, Italia), Telecom Italia Media SpA (TI Media) (Roma, Italia) (reprezentanți: B. Caravita di Toritto, avocat, L. Sabelli, avocat, F. Pace, avocat, A. d'Urbano, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               Declararea nelegalității deciziei atacate și anularea în măsura în care a autorizat SKY să participe la cererea de ofertă a dividendului numeric;

               —

               În subsidiar, obligarea Comisiei la: (i) indicarea lotului de cerere de ofertă la care poate participa SKY; (ii) extinderea interdicției de cinci ani privind utilizarea frecvențelor pentru televiziunea cu plată la cele dobândite în temeiul acordurilor încheiate cu operatori existenți sau cu noii operatori;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Societățile reclamante solicită în speță anularea Deciziei C(2010) 4976 final a Comisiei din 20 iulie 2010 de modificare a clauzei 9.1 din angajamentele anexate la Decizia din 2 aprilie 2003 (Cazul COMP/M.2876) prin care Comisia a declarat compatibilă cu piața comună și cu Acordul privind SEE o concentrare având ca scop constituirea „SKY Italia” (denumită în continuare„SKY”).
   Se precizează în această privință că această clauză obliga SKY să elibereze frecvențe analogice și digitale și îi interzicea orice activitate pe platforma digitală terestră, atât în calitate de operator de rețea cât și în calitate de furnizor de conținut până la 31 decembrie 2011. Prin decizia atacată Comisia a admis cererea SKY de autorizare a participării acestei societăți la cererea de ofertă pentru alocarea dividendului digital și a prezentării unei oferte pentru licitația pentru un singur multiplex destinat difuzării unor conținuturi în formă necodată pentru o perioadă de cinci ani cu începere de la data adoptării deciziei menționate.
   În susținerea pretențiilor formulate, reclamantele invocă următoarele motive: încălcarea articolelor 2, 6 și 8 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (1), a punctului 74 din Comunicarea Comisiei privind măsurile corective admisibile în temeiul Regulamentului (CE) nr. 139/2004 al Consiliului și în temeiul Regulamentului (CE) nr. 802/2004 al Comisiei (2), a clauzei nr. 14.1 conținută în angajamentele anexate la Decizia din 2 aprilie 2003 (Cazul COMP/M.2876), precum și a articolului 102 TFUE.
   Mai precis, decizia atacată ar fi viciată ca urmare a unui abuz de putere și a nemotivării în măsura în care, admițând o cerere care depășește domeniul obiectiv de aplicare al clauzei 9.1 anexată la decizia din 2003 (Cazul COMP/M.2876), autorizează SKY să participe la o cerere de ofertă pentru alocarea dividendului digital.
   Reclamantele afirmă în plus că pârâta, cu încălcarea unor norme fundamentale de procedură și prin denaturarea faptelor, a decelat în mod greșit existența unor împrejurări excepționale de natură să justifice modificarea angajamentelor impuse inițial SKY. În particular, Comisia s-a întemeiat pe anomaliile care caracterizează contextul concurențial în cauză pentru a asimila TI Media operatorilor existenți, RAI și Mediaset, deși aceasta din urmă nu a făcut niciodată obiectul unei notificări care să îi atribuie o poziție dominantă. Pentru a demonstra acest obiter dictum referitor la poziția puternică [„strong position”] pretins ocupată de TI Media pe piață, Comisia s-a întemeiat pe o interpretare greșită a Deciziei 544/07/CONS, omițând în totalitate să ia în considerare rezultatele testului de piață.
   În sfârșit, reclamantele invocă nelegalitatea deciziei pentru lipsa investigării și pentru nemotivare în măsura în care, în ceea ce privește definirea criteriilor de atribuire a contractului, decizia se întemeiază pe o prezentare eronată și înșelătoare a conținutului Deciziilor 181/09/CONS și 427/09/CONS. Astfel, contrar celor afirmate de Comisie, acestea din urmă au definit criteriile cererii de ofertă pentru loturile de frecvențe (A, B și opțional, C) fără a distinge între operatorii naționali în funcție de categorie și, mai ales, fără a califica TI Media drept operator integrat vertical.

      (1)  JO L 24, p. 1, Ediție specială 08/vol. 1, p. 201.

      (2)  JO C 267, 22 octombrie 2008, p. 1.


title: Cauza C-539/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Employment Tribunal (Regatul Unit) la 26 noiembrie 2012 — ZJR Lock/British Gas Trading Limited & Others

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Employment Tribunal (Regatul Unit) la 26 noiembrie 2012 — ZJR Lock/British Gas Trading Limited & Others
   (Cauza C-539/12)
   2013/C 46/25
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Employment Tribunal

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: ZJR Lock

      Pârâtă: British Gas Trading Limited & Others

      Întrebările preliminare

               1.

               În cazul în care

                           (i)

                           remunerația anuală a unui lucrător este compusă din salariul de bază și din comisioanele care îi revin în temeiul unui drept la comision stabilit prin contract

                           (ii)

                           comisionul este plătit în funcție de vânzările realizate și de contractele încheiate de angajator ca urmare a activității lucrătorului

                           (iii)

                           comisionul este plătit ulterior, iar cuantumul comisionului primit într-o anumită perioadă de referință fluctuează în funcție de valoarea vânzărilor realizate, de contractele încheiate și de momentul în care au fost realizate aceste vânzări

                           (iv)

                           în perioadele de concediu anual, lucrătorul nu desfășoară nicio activitate care i-ar da dreptul să primească astfel de comisioane și, în consecință, nu generează comisioane în aceste perioade

                           (v)

                           în perioada de remunerare care include o perioadă de concediu anual lucrătorul are dreptul la salariul de bază și va continua să primească plata comisioanelor pe baza comisioanelor câștigate anterior și

                           (vi)

                           câștigurile medii din comisioane obținute de acest lucrător în cursul anului vor fi mai scăzute decât în cazul în care nu și-ar lua concediu întrucât, în perioada de concediu, acesta nu desfășoară nicio activitate care i-ar da dreptul să beneficieze de plata comisioanelor

                     Articolul 7 din Directiva 93/104/CE (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/88/CE (2), prevede că statele membre sunt obligate să ia măsuri pentru a se asigura că un lucrător primește, în perioadele de concediu anual, pe lângă salariul său de bază, comisioanele pe care le-ar fi câștigat în perioada respectivă dacă nu ar fi beneficiat de concediu?

               2.

               Care sunt principiile pe care se întemeiază răspunsul la întrebarea 1?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1, ce principii (dacă există) trebuie să adopte statele membre atunci când calculează cuantumul datorat lucrătorului în ceea ce privește comisionul pe care lucrătorul l-ar fi câștigat sau ar fi putut să îl câștige dacă nu ar fi beneficiat de concediu anual?

      (1)  Directiva 93/104/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 307, p. 18).

      (2)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-616/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 28 noiembrie 2016 – Presidenza del Consiglio dei Ministri și alții/Nello Grassi și alții

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 28 noiembrie 2016 – Presidenza del Consiglio dei Ministri și alții/Nello Grassi și alții
   (Cauza C-616/16)
   (2017/C 063/22)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Gianni Pantuso, Angelo Tralongo, Maria Michela D’Alessandro

      Pârâți: Nello Grassi, Carmela Amato, Università degli Studi di Palermo, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero della Salute, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca

      Întrebările preliminare

               1)

               Directiva 82/76/CEE (1) de consolidare a directivelor 75/362/CEE (2) și 75/363/CEE (3) trebuie interpretată în sensul că în domeniul său de aplicare intră și formările medicilor specialiști, atât pe bază de program integral, cât și cu frecvență parțială, deja în curs și continuate după 31 decembrie 1982, termen fixat la articolul 16 din Directiva 82/76/CEE pentru adoptarea de către statele membre a măsurilor de transpunere necesare?
               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea de la punctul 1):

               2)

               Anexa adăugată la Directiva „de coordonare” 75/363/CEE prin articolul 13 din Directiva 82/76/CEE de consolidare a Directivelor 75/362/CEE și 75/363/CEE trebuie interpretată în sensul că, pentru cursurile de formare profesională de specialitate deja inițiate la 31 decembrie 1982, nașterea obligației de a asigura o remunerație adecvată pentru medicii care urmează un curs de specializare depinde de îndeplinirea obligației de reorganizare sau, în orice caz, de verificare a compatibilității cu prevederile directivelor menționate mai sus?

               3)

               Obligația de a asigura o remunerație adecvată pentru întreaga durată a cursului sau numai pentru perioada ulterioară datei de 31 decembrie 1982 s-a născut sau nu s-a născut în favoarea medicilor care au urmat specializări prin frecventarea unor cursuri de formare profesională care erau deja inițiate, dar nu erau încă încheiate la 1 ianuarie 1983, și în ce condiții eventuale?

      (1)  Directiva 82/76/CEE a Consiliului din 26 ianuarie 1982 de modificare a Directivei 75/362/CEE privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și altor titluri oficiale de calificare în medicină, inclusiv măsurile destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii, precum și a Directivei 75/363/CEE privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind activitățile medicilor (JO L 43, p. 21).

      (2)  Directiva 85/384/CEE a Consiliului din 10 iunie 1985 privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare în domeniul arhitecturii, inclusiv a măsurilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii (JO L 223, p. 15, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 117).

      (3)  Directiva 75/363/CEE a Consiliului din 16 iunie 1975 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative privind activitățile medicilor (JO L 167, p. 14).


title: Cauza F-64/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 2 aprilie 2008 — S/Parlamentul European

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/63

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 2 aprilie 2008 — S/Parlamentul European
   (Cauza F-64/07) (1)

   (2008/C 223/122)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 199, 25.8.2008, p. 53.


title: Cauza C-339/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgia) – Procedură penală împotriva lui Luc Vanderborght (Trimitere preliminară — Articolul 56 TFUE — Libera prestare a serviciilor — Prestare de tratamente stomatologice — Legislație națională care interzice în mod absolut publicitatea pentru servicii de tratament stomatologic — Existența unui element transfrontalier — Protecția sănătății publice — Proporționalitate — Directiva 2000/31/CE — Servicii ale societății informaționale — Publicitate realizată prin intermediul unui site internet — Membru al unei profesii reglementate — Norme profesionale — Directiva 2005/29/CE — Practici comerciale neloiale — Dispoziții naționale în legătură cu sănătatea — Dispoziții naționale privind profesiile reglementate)

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 4 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgia) – Procedură penală împotriva lui Luc Vanderborght
   (Cauza C-339/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Prestare de tratamente stomatologice - Legislație națională care interzice în mod absolut publicitatea pentru servicii de tratament stomatologic - Existența unui element transfrontalier - Protecția sănătății publice - Proporționalitate - Directiva 2000/31/CE - Servicii ale societății informaționale - Publicitate realizată prin intermediul unui site internet - Membru al unei profesii reglementate - Norme profesionale - Directiva 2005/29/CE - Practici comerciale neloiale - Dispoziții naționale în legătură cu sănătatea - Dispoziții naționale privind profesiile reglementate))
   (2017/C 213/07)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

      Partea din procedura penală principală

   Luc Vanderborght

      Dispozitivul

               1)

               Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care protejează sănătatea publică și demnitatea profesiei de dentist, pe de o parte, interzicând în manieră generală și absolută orice publicitate referitoare la prestarea de tratamente stomatologice și, pe de altă parte, stabilind anumite cerințe de discreție în ceea ce privește plăcuțele cabinetelor stomatologice.

               2)

               Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) trebuie interpretată în sensul că se opune unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care interzice în manieră generală și absolută orice publicitate referitoare la prestarea de tratamente stomatologice, în măsura în care aceasta interzice orice formă de comunicări comerciale prin mijloace electronice, inclusiv prin intermediul unui site internet creat de un dentist.

               3)

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care interzice în manieră generală și absolută orice publicitate referitoare la prestarea de tratamente stomatologice.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza C-277/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Social n o 23 de Madrid (Spania) la 26 iunie 2008 — Francisco Vicente Pereda/Madrid Movilidad S.A.

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/29

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Social no 23 de Madrid (Spania) la 26 iunie 2008 — Francisco Vicente Pereda/Madrid Movilidad S.A.
   (Cauza C-277/08)
   (2008/C 223/45)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Juzgado de lo Social no 23 de Madrid
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Francisco Vicente Pereda

      Pârâtă: Madrid Movilidad SA
   Întrebarea preliminară
   Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE (1) trebuie interpretat în sensul că, atunci când perioada de concediu stabilită în calendarul de concedii al întreprinderii coincide cu o incapacitate temporară datorată unui accident de muncă survenit înainte de data prevăzută pentru începutul concediului, lucrătorul afectat are dreptul, după însănătoșire, să beneficieze de concedii la alte date decât cele stabilite inițial, indiferent dacă anul calendaristic corespunzător s-a încheiat sau nu s-a încheiat?

      (1)  A Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-267/13: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 30 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Nutricia NV/Staatssecretaris van Financiën (Nomenclatura combinată — Poziții tarifare — Medicamente în sensul poziției 3004 — Noțiune — Preparate nutritive destinate exclusiv pentru a fi administrate pe cale enterală, sub supraveghere medicală, persoanelor supuse unui tratament medical — Băuturi în sensul subpoziției 2202 — Noțiune — Lichide nutritive destinate pentru a fi administrate pe cale enterală, iar nu pentru a fi băute)

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/8

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 30 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Nutricia NV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-267/13) (1)

   ((Nomenclatura combinată - Poziții tarifare - Medicamente în sensul poziției 3004 - Noțiune - Preparate nutritive destinate exclusiv pentru a fi administrate pe cale enterală, sub supraveghere medicală, persoanelor supuse unui tratament medical - Băuturi în sensul subpoziției 2202 - Noțiune - Lichide nutritive destinate pentru a fi administrate pe cale enterală, iar nu pentru a fi băute))
   2014/C 194/08
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nutricia NV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Hoge Raad der Nederlanden – Nomenclatura combinată – Poziții tarifare – Medicamente în sensul poziției 3004 – Noțiune – Preparate nutritive destinate exclusiv administrării prin gavaj, sub supraveghere medicală, persoanelor supuse unui tratament medical din cauza unei boli – Băuturi în sensul subpoziției 2202 – Noțiune – Lichide nutritive destinate administrării prin gavaj și nu pentru a fi băute

      Dispozitivul

   Poziția tarifară 3004 din Nomenclatura combinată, care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1549/2006 al Comisiei din 17 octombrie 2006, trebuie interpretată în sensul că noțiunea „medicamente” în sensul acestei poziții include preparate alimentare destinate exclusiv pentru a fi administrate, sub supraveghere medicală și pe cale enterală (prin intermediul unei sonde gastrice), persoanelor cărora le sunt acordate îngrijiri medicale, în cazul în care, în cadrul combaterii bolii sau a afecțiunii de care acestea din urmă suferă, o astfel de administrare are ca scop prevenirea sau combaterea subnutriției acestor persoane.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013.


title: Cauza T-435/11: Hotărârea Tribunalului din 2 mai 2012 — Universal Display/OAPI (UniversalPHOLED) [ „Marcă comunitară — Înregistrare internațională desemnând Comunitatea Europeană — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale UniversalPHOLED — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/21

         Hotărârea Tribunalului din 2 mai 2012 — Universal Display/OAPI (UniversalPHOLED)
   (Cauza T-435/11) (1)

   (Marcă comunitară - Înregistrare internațională desemnând Comunitatea Europeană - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale UniversalPHOLED - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 174/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Universal Display Corp. (Ewing, New Jersey, Statele Unite) (reprezentanți: A. Poulter și C. Lehr, solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Geroulakos, agent)

      Obiectul

   Cale de atac formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 18 mai 2011 (cauza R 215/2011-2), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal UniversalPHOLED ca marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge calea de atac.

               2.

               Obligă Universal Display Corp. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 298, 8.10.2011.


title: Cauza C-486/15 P: Recurs introdus la 14 septembrie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea extinsă) din 2 iulie 2015 în cauzele conexate T-425/04 RENV și T-444/04 RENV, Franța și Orange/Comisia

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/22

         Recurs introdus la 14 septembrie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea extinsă) din 2 iulie 2015 în cauzele conexate T-425/04 RENV și T-444/04 RENV, Franța și Orange/Comisia
   (Cauza C-486/15 P)
   (2015/C 381/25)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito, B. Stromsky, D. Grespan și T. Maxian Rusche, membri ai serviciului juridic)

      Celelalte părți din procedură: Republica Franceză, Orange, fostă France Télécom și Republica Federală Germania

      Concluziile recurentei

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene (Camera a șasea extinsă) din 2 iulie 2015 pronunțată în cauzele conexate T-425/04, Republica Franceză/Comisia și T-444/04, France Télécom/Comisia în măsura în care prin aceasta:

                           —

                           s-a anulat articolul 1 din Decizia 2006/621/CE a Comisiei din 2 august 2004 privind ajutorul de stat pus în aplicare de Franța în favoarea France Télécom (1);

                           —

                           Comisia a fost obligată să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și opt zecimi din cheltuielile de judecată efectuate de Republica Franceză și de Orange în cauzele T-425/04 și T-444/04.

               —

               soluționarea definitivă a litigiului și respingerea acțiunilor reclamantelor, precum și obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată aferente tuturor procedurilor;

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal și soluționarea odată cu fondul a cererilor privind cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, Comisia invocă patru motive.
   În primul rând, Comisia apreciază că motivarea hotărârii Tribunalului este insuficientă și contradictorie. Astfel, Tribunalul ar fi ignorat principiile stabilite prin hotărârea din recurs (2) și nu ar fi răspuns în mod suficient la argumentele prezentate de Comisie în procedura de trimitere.
   În al doilea rând, Comisia reproșează Tribunalului săvârșirea a numeroase încălcări ale articolului 107 alineatul (1) TFUE. Aceste încălcări ar fi determinat Tribunalul să excludă declarațiile autorităților publice efectuate între lunile iulie și decembrie 2002, precum și partea privind „liniștirea piețelor” din anunțul din 4 decembrie 2002 din cadrul analizei criteriului investitorului privat. În primul rând, prin faptul că a aplicat testul investitorului privat avizat la un moment precis, Tribunalul nu ar fi respectat soluția Curții potrivit căreia este nevoie de o repoziționare în contextul perioadei în care au fost adoptate măsurile de sprijin și de luarea în considerare a tuturor elementelor relevante. Potrivit Comisiei, Tribunalul pare să ignore că o măsură de ajutor poate rezulta din mai multe intervenții legate între ele și imposibil de disociat. În al doilea rând, Tribunalul ar fi comis mai multe erori de drept în ceea ce privește legătura care există între noțiunea de avantaj și aplicarea criteriului investitorului privat avizat. Comisia reproșează în special Tribunalului că a limitat testul investitorului privat avizat la o parte limitată a perioadei în care avantajul și-a produs efectele. În al treilea rând, Comisia reproșează Tribunalului că a exclus elemente de context din sfera examinării sale. În al patrulea rând, Tribunalul ar fi limitat în mod abuziv examinarea mai multor avantaje împreună la avantajele de aceeași natură. În al cincilea rând, nu ar fi aplicat criteriul reținut de Curte pentru a stabili dacă măsurile de stat sunt indisolubil legate și trebuie să fie examinate împreună. În al șaselea rând, Comisia contestă recunoașterea de către Tribunal a unor evenimente care constituie „rupturi” în succesiunea măsurilor de stat în cursul lunilor septembrie-decembrie 2002. Potrivit Comisiei, astfel de „rupturi” nu pot motiva examinarea separată a măsurilor anterioare și posterioare acestei date. În ultimul rând, Comisia contestă motivarea Tribunalului referitoare la riscul privind reputația.
   În al treilea rând, Comisia reproșează Tribunalului că a depășit limitele controlului de legalitate a actelor administrative.
   În ultimul rând, Comisia apreciază că Tribunalul ar fi interpretat în mod eronat și chiar denaturat decizia Comisiei.

      (1)  JO 2006, L 257, p. 11.

      (2)  Hotărârea Bouygues și alții/Comisia și alții, C-399/10 P și C-401/10 P, EU:C:2013:175.


title: Cauza T-308/00 RENV: Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2013 — Salzgitter/Comisia ( „Ajutoare de stat — Siderurgie — Ajutoare fiscale pentru dezvoltarea zonei situate de a lungul frontierei cu fosta RDG și cu fosta Republică Cehoslovacă — Ajutoare nenotificate — Decizie care consideră ajutorul incompatibil cu piața comună — Recuperare — Întârziere — Securitate juridică — Calcularea ajutoarelor care trebuie rambursate — Ajutoare care intră sub incidența Tratatului CECO — Investiții privind protecția mediului — Rată de actualizare” )

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/17

         Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2013 — Salzgitter/Comisia
   (Cauza T-308/00 RENV) (1)

   (Ajutoare de stat - Siderurgie - Ajutoare fiscale pentru dezvoltarea zonei situate de a lungul frontierei cu fosta RDG și cu fosta Republică Cehoslovacă - Ajutoare nenotificate - Decizie care consideră ajutorul incompatibil cu piața comună - Recuperare - Întârziere - Securitate juridică - Calcularea ajutoarelor care trebuie rambursate - Ajutoare care intră sub incidența Tratatului CECO - Investiții privind protecția mediului - Rată de actualizare)
   2013/C 63/32
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Salzgitter AG (Salzgitter, Germania) (reprezentanți: J. Sedemund și T. Lübbig, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial V. Kreuschitz și M. Niejahr, ulterior V. Kreuschitz și T. Maxian Rusche, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma și A. Wiedmann, agenți, asistați de U. Karpenstein, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2000/797/CECO a Comisiei din 28 iunie 2000 privind ajutorul de stat acordat de Germania în favoarea Salzgitter AG, a Preussag Stahl AG și a filialelor siderurgice ale grupului, regrupate în prezent sub denumirea Salzgitter AG — Stahl und Technologie (SAG) (JO L 323, p. 5)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Salzgitter AG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană atât în fața Tribunalului, cât și în fața Curții.

               3.

               Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate atât în fața Tribunalului, cât și în fața Curții.

      (1)  JO C 335, 25.11.2000.