title: Cauza T-466/12: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2012 — RFA International/Comisia

text:
               15.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/7

         Acțiune introdusă la 23 octombrie 2012 — RFA International/Comisia
   (Cauza T-466/12)
   2012/C 389/12
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: RFA International, LP (Calgary, Canada) (reprezentant: B. Evtimov, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a Deciziilor C(2012) 5577 final, C(2012) 5585 final, C(2012) 5588 final, C(2012) 5595 final, C(2012) 5596 final, C(2012) 5598 final și C(2012) 5611 final ale Comisiei din 10 august 2012, în măsura în care prin acestea se refuză rambursarea cuantumurilor taxelor antidumping solicitată de reclamantă, cu excepția cuantumurilor pentru care cererile au fost considerate inadmisibile întrucât au fost introduse după expirarea termenului legal

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe

                           —

                           o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere care afectează, pe de o parte, concluzia Comisiei, potrivit căreia faptul de a deduce din prețul de export al CHEMK Group totalitatea cheltuielilor de vânzare, a cheltuielilor administrative și a altor cheltuieli generale, precum și a profiturilor, era justificată și, pe de altă parte, concluzia care rezultă de aici, potrivit căreia faptul de a forma o entitate economică unică este lipsit de pertinență pentru calcularea prețului de export (inclusiv a ajustărilor acestuia) potrivit articolului 2 alineatul (9) din Regulamentul de bază (1). În măsura în care Comisia s-a bazat pe respingerea afirmațiilor reclamantei privind existența unei entități economice unice, reclamanta susține că această respingere este afectată și de o eroare de drept și/sau de o eroare vădită de apreciere.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe

                           —

                           o eroare vădită de apreciere cuprinsă în concluzia Comisiei, potrivit căreia avusese loc o schimbare a circumstanțelor, în sensul articolului 11 alineatul (9) din Regulamentul de bază, care justifica aplicarea unei metodologii diferite pentru calcularea marjei de dumping definitive. Reclamanta invocă de asemenea încălcarea pe cale de consecință a articolului 11 alineatul (9) din Regulamentul de bază, decurgând din aplicarea de către Comisie a noii metodologii, care este diferită de cea utilizată în ancheta inițială.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51).


title: Cauza C-179/10: Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 28 septembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/45

      Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 28 septembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Franceză
      (Cauza C-179/10) (1)

      (2012/C 25/85)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza C-34/04: Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 15 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Licențe de pescuit — Regulamentul (CE) nr. 3690/93 — Navele Wiron III și Wiron IV — Transfer definitiv al acestora în Argentina)

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/2

         Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 15 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-34/04) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Licențe de pescuit - Regulamentul (CE) nr. 3690/93 - Navele Wiron III și Wiron IV - Transfer definitiv al acestora în Argentina)
   (2007/C 82/02)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: T. van Rijn și C. Diderich, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos (reprezentant: H.G. Sevenster, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Regulamentul (CE) nr. 3690/93 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind stabilirea unui sistem comunitar care fixează normele referitoare la informațiile minime pe care trebuie să le conțină licențele de pescuit (JO L 341, p. 93) — Neretragerea licențelor de pescuit ale navelor Wiron III și Wiron IV după transferul lor definitiv în Argentina
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 71, 20.3.2004.


title: Cauza T-394/14: Acțiune introdusă la 4 iunie 2014 – Turon & Ros/Comisia

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/29

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2014 – Turon & Ros/Comisia
   (Cauza T-394/14)
   2014/C 245/40
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Inmobiliaria Turon & Ros, SL (Barcelona, Spania) (reprezentanți: J. C. García Muñoz, J. I. Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz și J. Corral García, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-392/14.


title: Cauza C-454/13: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles – Belgia) – Proximus SA, fostă Belgacom SA/Commune d'Etterbeek (Trimitere preliminară — Rețele și servicii de comunicații electronice — Directiva 2002/20/CE — Articolele 12 și 13 — Taxe administrative — Redevență pentru drepturile de instalare a infrastructurii — Domeniu de aplicare — Reglementare comunală — Taxă pe antenele de telefonie mobilă)

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/2

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles – Belgia) – Proximus SA, fostă Belgacom SA/Commune d'Etterbeek
   (Cauza C-454/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Rețele și servicii de comunicații electronice - Directiva 2002/20/CE - Articolele 12 și 13 - Taxe administrative - Redevență pentru drepturile de instalare a infrastructurii - Domeniu de aplicare - Reglementare comunală - Taxă pe antenele de telefonie mobilă))
   (2016/C 068/02)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Proximus SA, fostă Belgacom SA

      Pârâtă: Commune d'Etterbeek

      Dispozitivul

   Articolele 12 și 13 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca o taxă cum este cea în discuție în litigiul principal să fie impusă oricărei persoane fizice sau juridice care este titulara unui drept real sau a unui drept de exploatare asupra unei antene de telefonie mobilă.

      (1)  JO C 313, 26.10.2013.


title: Cauza T-143/17: Acțiune introdusă la 6 martie 2017 – Ilunga Luyoyo/Consiliul

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/32

         Acțiune introdusă la 6 martie 2017 – Ilunga Luyoyo/Consiliul
   (Cauza T-143/17)
   (2017/C 129/49)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kasa-Vubu, Republica Democratică Congo) (reprezentant: O. Okito, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului să pronunțe:

               —

               anularea Regulamentului (UE) 2016/2230 de punere în aplicare a Deciziei (PESC) 2016/2231 a Consiliului din 12 decembrie 2016 de instituire a anumitor măsuri speciale împotriva persoanelor ale căror acțiuni încalcă embargoul asupra armelor impus Republicii Democratice Congo și de modificare a Deciziei 2010/788/PESC, în măsura în care îl privește pe domnul Ferdinand Ilunga Luyoyo;

               —

               obligarea Consiliului să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele ale reclamantului și ale tuturor intervenienților.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-139/17, Kibelisa/Consiliul.


title: Cauza C-690/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Efeteio Thrakis (Grecia) la 27 decembrie 2013 — Trapeza Eurobank Ergasias AE/Agrotiki Trapeza tis Ellados AE (ATE) și Pavlos Sidiropoulos

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Efeteio Thrakis (Grecia) la 27 decembrie 2013 — Trapeza Eurobank Ergasias AE/Agrotiki Trapeza tis Ellados AE (ATE) și Pavlos Sidiropoulos
   (Cauza C-690/13)
   2014/C 78/09
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Efeteio Thrakis

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Trapeza Eurobank Ergasias AE

      Intimați: Agrotiki Trapeza tis Ellados AE (ATE) și Pavlos Sidiropoulos

      Întrebările preliminare

               1.

                           (a)

                           Privilegiile de drept material și procesual conferite A.T.E. AE prin articolul 12 și prin articolul 13 alineatul 1 din Legea nr. 4332/1929 coroborate cu articolul 26 alineatul 1 din Legea nr. 1914/1990 intră sau nu intră în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

                           (b)

                           Această delimitare se aplică și în cazul în care se apreciază că Α.Τ.Ε. ΑΕ, potrivit statutului său, continuă să desfășoare o activitate de „utilitate publică”?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările 1 a) și 1 b), Grecia are obligația să urmeze procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (3) din tratatul menționat pentru a putea menține în vigoare privilegiile în discuție?

               3.

               Prezenta instanță de apel trebuie să lase neaplicate în speță dispozițiile articolului 12 și ale articolului 13 alineatul 1 din Legea nr. 4332/1929 în măsura în care sunt eventual contrare dispozițiilor articolului 107 alineatul (1) și ale articolului 108 alineatul (3) TFUE?


title: Cauza T-226/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 17 septembrie 2008 — Prana Haus/OAPI (PRANAHAUS) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare PRANAHAUS — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/39

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 17 septembrie 2008 — Prana Haus/OAPI (PRANAHAUS)
   (Cauza T-226/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare PRANAHAUS - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 285/72)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Prana Haus GmbH (Freiburg im Breisgau, Germania) (reprezentant: N. Hebeis, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Weberndörfer, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 18 aprilie 2007 (cauza R 1611/2006-1) privind o cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare PRANAHAUS
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Prana Haus GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza T-239/10: Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2011 — Italia/Comisia ( FEDR — Reducerea unei contribuții financiare — Retragerea notei de debit atacate — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/21

         Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2011 — Italia/Comisia
   (Cauza T-239/10) (1)

   (FEDR - Reducerea unei contribuții financiare - Retragerea notei de debit atacate - Dispariția obiectului litigiului - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 331/41
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Prete și A. Steiblytė, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Notei de debit nr. 3241001630 din 26 februarie 2010 referitoare la Decizia Comisiei C(2009) 10350 din 22 decembrie 2009 de reducere a contribuției financiare din partea Fondului european de dezvoltare regională (FEDR), acordate în temeiul Deciziei Comisiei C (2000) 2349 din 8 august 2000 de aprobare a programului operațional POR Puglia, pentru perioada 2000-2006, în cadrul obiectivului nr. 1

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 195, 17.7.2010.


title: Cauza C-467/09 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2009 de Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 9 septembrie 2009 în cauzele conexate T-30/01 — T-32/01 și T-86/02 — T-88/02, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/6

         Recurs introdus la 26 noiembrie 2009 de Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 9 septembrie 2009 în cauzele conexate T-30/01 — T-32/01 și T-86/02 — T-88/02, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-467/09 P)
   2010/C 37/09
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurent: Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (reprezentanți: I. Sáenz-Cortabarría Fernández și M. Morales Isasi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Comisia Comunităților Europene și Comunidad Autónoma de la Rioja

      Concluziile recurentului

               —

               Declararea admisibilității și temeiniciei recursului;

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               admiterea acțiunii prezentate în primă instanță;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunalul de Primă Instanță și, în acest caz, obligarea acestuia la administrarea probei respinse;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Eroare de drept în motivarea hotărârii recurate, întrucât Tribunalul a declarat că acțiunea a rămas fără obiect în cauza T-31/01.

               2.

               Eroare de drept prin faptul că TPI a considerat că finalizarea unei proceduri preliminare de investigare privind dispoziția fiscală în litigiu, anterior intrării în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 (1), impunea existența unei decizii explicite a Comisiei în acest sens (adresată statului membru).

               3.

               Denaturarea Deciziei din 28 noiembrie 2000 prin faptul că TPI a considerat că această decizie a încheiat o procedură preliminară de investigare a dispoziției fiscale în litigiu care și-ar avea originea într-o plângere înregistrată în aprilie 1994. Eroare de drept întrucât TPI nu a considerat că reexaminarea dispoziției fiscale în litigiu în anul 2000 trebuia să fie realizată în cadrul procedurii prevăzute pentru ajutoarele existente.

               4.

               Eroare de drept prin faptul că TPI nu a respectat normele de procedură privind sarcina probei și aprecierea acesteia, în particular în ceea ce privește proba cu înscrisuri pe care o constituie Decizia din 28 noiembrie 2000 (credibilitatea și forța sa probatorie). Încălcarea dreptului la un proces echitabil.

               5.

               Eroare de drept prin faptul că TPI a încălcat normele de procedură privind sarcina probei și aprecierea acesteia în legătură cu indicii obiective, pertinente, concordante și concludente care au fost depuse la dosar și care atestă faptul că, anterior Deciziei din 28 noiembrie 2000, Comisia examinase cu titlu preliminar dispoziția fiscală în litigiu și închisese această examinare. Eroare de drept, întrucât TPI nu a considerat că reexaminarea dispoziției fiscale în litigiu, în anul 2000, trebuia să se realizeze în cadrul procedurii prevăzute pentru ajutoarele existente.

               6.

               Eroare de drept prin faptul că TPI nu a respectat normele de procedură în materia administrării probelor și a decis să nu administreze proba propusă de reclamant privind prezentarea unor documente determinate ale Comisiei care, în lumina argumentelor utilizate de TPI pentru a respinge acțiunea reclamantului, se dovedesc esențiale pentru apărarea intereselor sale. Încălcarea dreptului la un proces echitabil, a principiului egalității armelor și a dreptului la apărare.

      (1)  al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-669/15: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 30 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Versailles – Franța) – Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF)/Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS [Trimitere preliminară — Lipsa cadrului juridic — Inadmisibilitate vădită — Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții]

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/16

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 30 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Versailles – Franța) – Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF)/Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS
   (Cauza C-669/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Lipsa cadrului juridic - Inadmisibilitate vădită - Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții])
   (2016/C 343/25)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Versailles

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF)

      Pârâte: Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS

      Dispozitivul

   Cererea de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Versailles (Franța) prin decizia din 8 decembrie 2015 este vădit inadmisibilă.

      (1)  JO C 78, 29.02.2016.


title: Cauza F-74/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 14 decembrie 2010 — Gowitzke/Europol (Funcție publică — Personalul Europol — Articolul 27 din Statutul personalului Europol — Articolul 4 din politica de stabilire a gradelor și treptelor personalului Europol — Reevaluarea unui post prin încadrarea în gradul superior — Încadrare în treaptă)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/60

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 14 decembrie 2010 — Gowitzke/Europol
   (Cauza F-74/09) (1)

   (Funcție publică - Personalul Europol - Articolul 27 din Statutul personalului Europol - Articolul 4 din politica de stabilire a gradelor și treptelor personalului Europol - Reevaluarea unui post prin încadrarea în gradul superior - Încadrare în treaptă)
   2011/C 30/115
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: Werner Siegfried Gowitzke (Haga, Țările de Jos) (reprezentant: D. C. Coppens, avocat)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol) (reprezentanți: D. Neumann și D. El Khoury, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Europol din 5 iunie 2009 de respingere a cererii reclamantului de modificare a încadrării sale în gradul 5 treapta 1

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Reclamantul suportă totalitatea cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009, p. 85.


title: Cauza T-242/10: Ordonanța Tribunalului din 27 mai 2011 — Danzeisen/Comisia ( „Acțiune în anulare — Regulamentul nr. 271/2010 — Acțiune rămasă fără obiect — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/16

         Ordonanța Tribunalului din 27 mai 2011 — Danzeisen/Comisia
   (Cauza T-242/10) (1)

   (Acțiune în anulare - Regulamentul nr. 271/2010 - Acțiune rămasă fără obiect - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 219/24
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Werner Danzeisen (Eichstetten, Germania) (reprezentant: H. Schmidt, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. von Rintelen, F.W. Bulst, M. Vollkommer, agenți)

      Obiectul

   Anularea parțială a Regulamentului (UE) nr. 271/2010 al Comisiei din 24 martie 2010 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 889/2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului, în ceea ce privește sigla Uniunii Europene pentru producție ecologică (JO L 84, p. 19).

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 221, 14.8.2010.


title: Cauza C-237/05: Hotărârea Curții (Camera doua) din 11 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 92/50/CEE — Achiziții publice de servicii — Servicii de asistență pentru agricultori, aferente anului 2001 — Regulamentul (CEE) nr. 3508/92 — Punerea în aplicare în Grecia a sistemului integrat de gestionare și control (SIGC) — Lipsa unei cereri de ofertă — Inadmisibilitatea acțiunii)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/5

         Hotărârea Curții (Camera doua) din 11 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-237/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 92/50/CEE - Achiziții publice de servicii - Servicii de asistență pentru agricultori, aferente anului 2001 - Regulamentul (CEE) nr. 3508/92 - Punerea în aplicare în Grecia a sistemului integrat de gestionare și control (SIGC) - Lipsa unei cereri de ofertă - Inadmisibilitatea acțiunii)
   (2007/C 297/06)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Patakia și X. Lewis, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos și S. Charitaki, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 3 alineatul (2), a articolului 7, a articolului 11 alineatul (1) și a articolului 15 alineatul (2) din Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială 06/vol. 2, p. 50)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 193, 6.8.2005.


title: Cauza C-240/16 P: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 1 februarie 2017 – Vedran Vidmar și alții/Comisia Europeană (Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Acțiune în despăgubire — Actul de aderare a Republicii Croația la Uniunea Europeană — Angajamente referitoare la o strategie de reformă judiciară — Crearea funcției de executor judecătoresc, urmată de eliminarea acesteia — Prejudiciu suferit de persoanele numite în calitate de executori judecătorești — Monitorizare lipsită de culpă a angajamentelor Republicii Croația efectuată de Comisia Europeană — Respingerea acțiunii — Recurs în mod vădit inadmisibil)

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/3

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 1 februarie 2017 – Vedran Vidmar și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-240/16 P) (1)

   ((Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Acțiune în despăgubire - Actul de aderare a Republicii Croația la Uniunea Europeană - Angajamente referitoare la o strategie de reformă judiciară - Crearea funcției de executor judecătoresc, urmată de eliminarea acesteia - Prejudiciu suferit de persoanele numite în calitate de executori judecătorești - Monitorizare lipsită de culpă a angajamentelor Republicii Croația efectuată de Comisia Europeană - Respingerea acțiunii - Recurs în mod vădit inadmisibil))
   (2017/C 129/03)
   Limba de procedură: croata

      Părțile

      Recurenți: Vedran Vidmar, Saša Čaldarević, Irena Glogovšek, Gordana Grancarić, Martina Grgec, Ines Grubišić, Sunčica Horvat Peris, Zlatko Ilak, Mirjana Jelavić, Romuald Kantoci, Svjetlana Klobučar, Ivan Kobaš, Tihana Kušeta Šerić, Damir Lemaić, Željko Ljubičić, Gordana Mahovac, Martina Majcen, Višnja Merdžo, Tomislav Perić, Darko Radić, Damjan Saridžić (reprezentant: D. Graf, odvjetnik)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Ječmenica și G. Wils, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îi obligă pe domnii Vedran Vidmar și Saša Čaldarević, pe doamnele Irena Glogovšek, Gordana Grancarić, Martina Grgec, Ines Grubišić și Sunčica Horvat Peris, pe domnul Zlatko Ilak, pe doamna Mirjana Jelavić, pe domnul Romuald Kantoci, pe doamna Svjetlana Klobučar, pe domnul Ivan Kobaš, pe doamna Tihana Kušeta Šerić, pe domnii Damir Lemaić și Željko Ljubičić, pe doamnele Gordana Mahovac, Martina Majcen și Višnja Merdžo și pe domnii Tomislav Perić, Darko Radić și Damjan Saridžić la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 251, 11.7.2016.


title: Cauza C-350/09 P: Recurs introdus la 2 septembrie 2009 de Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 30 iunie 2009 în cauza T-444/07, Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM)/Comisia Comunităților Europene

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/11

         Recurs introdus la 2 septembrie 2009 de Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 30 iunie 2009 în cauza T-444/07, Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM)/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-350/09 P)
   2009/C 312/19
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) (reprezentant: C. Bonnefoi, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță,

               —

               admiterea, în integralitate sau în parte, a concluziilor formulate în primă instanță

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului său, recurentul invocă 13 motive în legătură cu respingerea de către Tribunal a cererii sale în anulare a deciziei Comisiei din 4 octombrie 2007 de anulare a sprijinului acordat de Fondul Social European (FSE) prin Decizia C (1999) 2645 din 17 august 1999.
   Prin intermediul primului motiv, recurentul susține că Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament întrucât nu a îndeplinit cerința unui echilibru just între argumentele părților. Limitându-se să arate, în mai multe rânduri, că Comisia respinge sau critică argumentele CPEM, Tribunalul nu ar preciza astfel nici argumentele Comisiei, nici în ce măsură acestea resping sau critică argumentele recurentului, ceea ce ar crea un dezechilibru în prezentarea elementelor dezbaterii și, în consecință, în analizarea acestora în cadrul examinării pentru pronunțarea hotărârii.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, CPEM susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept refuzând recunoașterea „corăspunderii” Comisiei, în măsura în care aceasta ar fi fost la curent cu faptele imputate, însă nu ar fi luat nicio măsură cu ocazia controalelor periodice privind realizarea proiectului subvenționat în scopul de a bloca plata avansurilor și a soldului subvenției. Obligația care îi revine CPEM de a rambursa întreaga contribuție financiară acordată nu ar fi prin urmare întemeiată în privința argumentelor prezentate de CPEM, care ar dovedi cel puțin corăspunderea Comisiei în situația prejudiciabilă creată.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentul susține că Tribunalul, în mod eronat, nu a examinat argumentele privind alegerea temeiului juridic al controlului care ar fi nelegal în măsura în care ar fi fost exercitat în temeiul unei reglementări diferite de cea pe care se întemeiază în mod oficial.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurentul arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept declarând neadmisibile concluziile având ca obiect obținerea unei indemnizații pentru afectarea publică a imaginii sale. Astfel, OLAF a furnizat informații presei locale, deși CPEM nu primise încă notificarea deciziei de reorganizare. În aceste condiții, comunicarea către public a unor astfel de informații ar aduce o gravă atingere imaginii unui organism care are o misiune de interes general, fără trezorerie și fără clientelă și neprimind finanțare decât din surse publice și private.
   Prin intermediul celui de al cincilea motiv, acesta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a încălcat principiul proporționalității prin respingerea cererii de despăgubire simbolică a personalului său pentru lipsa împuternicirii specifice acordate avocatului, deși erorile menționate de recurent în privința atribuțiilor investigatorilor OLAF și ale personalului Comisiei nu ar fi făcut obiectul unei examinări de către aceeași instanță.
   Prin intermediul celui de al șaselea motiv, CPEM reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de drept reducând domeniul plângerii și examinând primul motiv numai în raport cu dreptul la apărare, deși ar fi făcut trimitere în mod expres la dreptul fundamental la apărare și la principiile generale de drept.
   Prin intermediul celui de-al șaptelea motiv, recurentul susține că Tribunalul a săvârșit în plus o eroare de drept reducând domeniul respectării dreptului la apărare numai la posibilitatea pentru destinatarii unei decizii care afectează în mod sensibil interesele acestora de a li se oferi ocazia să își facă cunoscut în mod util punctul de vedere. În plus, caracterul „util” al dezbaterii cu OLAF și cu Comisia și examinarea tuturor elementelor din prezenta cauză „cu atenție și cu imparțialitate” ar fi în speță foarte contestabile, precum necomunicarea de către OLAF a obiectului plângerii depuse împotriva CPEM.
   Prin intermediul celui de al optulea motiv, recurentul reproșează în special Tribunalului că ar fi săvârșit o eroare de drept în măsura în care acesta consideră că faptul de a informa presa despre conținutul unei decizii administrative ce presupune o sancțiune, chiar înainte ca beneficiarul să fi primit notificarea, nu constituie o încălcare a dreptului la apărare.
   Prin intermediul celui de al nouălea motiv, CPEM reproșează Tribunalului că a respins în mod greșit motivul său privind nerespectarea, de către Comisie, în cadrul procedurii care a condus la adoptarea deciziei atacate, a dreptului la apărare și a principiului prezumției de nevinovăție, al securității juridice, al echilibrului și al neutralității controalelor. Astfel, respectarea acestor principii generale de drept ar trebui să fie asigurată nu numai în procedurile administrative care pot conduce la sancțiuni, ci și în cadrul procedurilor de investigație prealabile.
   Prin intermediul celui de al zecelea motiv, recurentul susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept neluând în considerare noțiunea franceză de organism fără scop lucrativ, precum și raporturile pe care un astfel de organism poate și trebuie să le aibă cu diverse colectivități locale. Acesta ar fi confirmat astfel eroarea inițială a Comisiei și a OLAF care au considerat legăturile între CPEM și colectivitățile locale, printre care orașul Marsilia drept o neregulă gravă.
   Prin intermediul celui de al unsprezecelea motiv, recurentul reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de fapt indicând că acesta considera că „Ghidul promotorului” era inopozabil și respingând argumentele sale în legate de acest aspect, deși în realitate recurentul nu considera ghidul inopozabil, ci reproșa numai existența mai multor versiuni diferite, care conduceau la o insecuritate juridică și la nerespectarea dreptului la contradictorialitate.
   Prin intermediul celui de al doisprezecelea motiv, CPEM susține că Tribunalul ar fi interpretat în mod greșit noțiunea „valorizare”, preluând un argument juridic eronat al Comisie, potrivit căruia această tehnică de imputare a cheltuielilor ar fi autorizată în cadrul „clasic” al proiectelor legate de FSE, însă interzisă în cadrul proiectelor pilot în temeiul articolului 6 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 4255/88 (1).
   În sfârșit, prin intermediul celui de al treisprezecelea motiv, recurentul reproșează nerespectarea de către Tribunal a principiului securității juridice întrucât acesta ar fi eludat dezbaterea privind motivul legat de inaplicabilitatea Regulamentului nr. 1605/2002 (2) pe care se întemeiază decizia OLAF și a Comisiei, deși la data faptelor era în vigoare Regulamentul financiar din 21 decembrie 1977 (3). Pe de altă parte, CPEM solicită, în temeiul articolului 47 alineatul (1) paragrafele (2) și (3) din Regulamentul de procedură al Curții, verificarea faptelor prin audierea martorilor.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 4255/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 privind dispozițiile de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în privința Fondului social european (JO L 374, p. 21).

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

      (3)  Regulamentul financiar din 21 decembrie 1977 aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 356, p.1), în versiunea care rezultă din Regulamentul (CE, CECA, Euratom) nr. 2779/98 al Consiliului din 17 decembrie 1998 de modificare a Regulamentului financiar din 21 decembrie 1977 (JO L 347, p. 3).


title: Cauza T-332/13: Acțiune introdusă la 4 iunie 2013 — Christodoulou și Stavrinou/Comisia, Banca Centrală Europeană

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/35

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2013 — Christodoulou și Stavrinou/Comisia, Banca Centrală Europeană
   (Cauza T-332/13)
   2013/C 252/59
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamanți: Chrysanthi Christodoulou (Pafos, Cipru) și Maria Stavrinou (Larnaca, Cipru) (reprezentanți: E. Efstathiou, K. Efstathiou și K. Liasidou, avocați)

      Pârâte: Banca Centrală Europeană și Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               anularea deciziei Eurogrupului din 25 martie 2013, rămasă definitivă prin decizia din 29 martie 2013 K.D.P. 104/2013 a guvernatorului Băncii Centrale a Ciprului, în calitate de reprezentant al Sistemului European al Băncilor Centrale, prin care s-a decis „vânzarea anumitor activități” ale Cyprus Popular Bank Public Co Ltd și care constituie în esență o decizie comună a Băncii Centrale Europene și a Comisiei Europene;

               —

               în subsidiar, declararea faptului că indiferent de formă și de tip, decizia sus-menționată a Eurogrupului constituie, în esență, o decizie a Băncii Centrale Europene și/sau o decizie comună a Băncii Centrale Europene și a Comisiei Europene;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene și/sau a Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este nulă întrucât excede competențele atribuite Băncii Centrale Europene și Comisiei Europene prin Tratatul privind Uniunea Europeană, și așadar cele două instituții au adoptat-o cu depășirea competențelor proprii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă dreptul de proprietate garantat de articolul 1 din Protocolul 1 al Convenției Europene a Drepturilor Omului și de articolul 14 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului, astfel cum este confirmat și de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este vădit nefondată și neîntemeiată și este contrară principiului proporționalității.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este de altfel contrară principiilor juridice în general acceptate care rezultă din dreptul Uniunii Europene și de asemenea este contrară principiului potrivit căruia nimeni nu poate invoca propria omisiune în beneficiul său și/sau pentru a legaliza un comportament culpabil și/sau ilegitim.


title: Cauza C-461/09 P: Recurs introdus la 23 noiembrie 2009 de The Wellcome Foundation Ltd împotriva Hotărârii Curții de Justiție (Camera a șaptea) pronunțate la 23 septembrie 2009 în cauza T-493/07 — The Wellcome Foundation Ltd/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/4

         Recurs introdus la 23 noiembrie 2009 de The Wellcome Foundation Ltd împotriva Hotărârii Curții de Justiție (Camera a șaptea) pronunțate la 23 septembrie 2009 în cauza T-493/07 — The Wellcome Foundation Ltd/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-461/09 P)
   2010/C 37/06
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: The Wellcome Foundation Ltd (reprezentant: R. Gilbey, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

               —

               constatarea faptului că, prin confirmarea deciziei atacate a camerei de recurs, Tribunalul de Primă Instanță a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 52 alineatul (1) din Regulamentul privind marca comunitară (1);

               —

               anularea hotărârii atacate prin care se confirmă decizia camerei de recurs de respingere a anulării deciziei OAPI și a Tribunalului de Primă Instanță privind cheltuielile de judecată și obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta arată că, având în vedere faptele astfel cum rezultă din registrele mărcilor și astfel cum au fost prezentate în fața OAPI, Tribunalul de Primă Instanță a considerat, fără niciun temei juridic, că gradul de atenție al publicului relevant este ridicat.
   Recurenta susține că Tribunalul de Primă Instanță a refuzat să ia în considerare dovezile pe care aceasta le-a prezentat, deși aceste dovezi ar fi trebuit să fie admisibile, în măsura în care constau într-o simplă dezvoltare a argumentelor și a dovezilor deja prezentate în fața OAPI.
   Recurenta susține că, pentru a descrie gradul de similitudine al produselor, Tribunalul de Primă Instanță a utilizat un vocabular vag și incoerent, omițând astfel să motiveze în mod precis și coerent hotărârea atacată.
   Recurenta consideră că, având în vedere faptele care au fost prezentate Tribunalului de Primă Instanță, acesta a aplicat criterii incorecte, incomplete sau defectuoase din punct de vedere juridic pentru a concluziona că, în mod întemeiat, camera de recurs a considerat că produsele prezentau un grad scăzut de similitudine.
   Recurenta afirmă că, având în vedere faptele care au fost prezentate Tribunalului de Primă Instanță, acesta din urmă, nu a aplicat criteriul adecvat pentru compararea globală a semnelor prin faptul că a concluzionat că semnele prezentau un grad scăzut de similitudine.
   În sfârșit, recurenta susține că Tribunalul de Primă Instanță și-a întemeiat concluzia privind riscul de confuzie pe criterii incorecte, incomplete sau defectuoase din punct de vedere juridic, în măsura în care acesta a aplicat astfel de criterii incorecte, incomplete sau defectuoase din punct de vedere juridic pentru a defini publicul relevant, pentru a evalua gradul de similitudine al produselor și pentru a evalua gradul de similitudine al semnelor.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-144/06 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 4 octombrie 2007 — Henkel KGaA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) — Refuz de înregistrare — Marcă figurativă — Reprezentarea unei tablete dreptunghiulare roșu cu alb, având un nucleu oval de culoare albastră — Caracter distinctiv)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/10

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 4 octombrie 2007 — Henkel KGaA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-144/06 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) - Refuz de înregistrare - Marcă figurativă - Reprezentarea unei tablete dreptunghiulare roșu cu alb, având un nucleu oval de culoare albastră - Caracter distinctiv)
   (2007/C 297/14)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Henkel KGaA (reprezentant: C. Osterrieth, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de primă Instanță (Camera a doua) din 17 ianuarie 2006 în cauza T-398/04, Henkel/OAPI prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare împotriva deciziei prin care se refuză înregistrarea unei mărci tridimensionale pentru produse de curățare, având forma unei tablete dreptunghiulare roșu cu alb având un nucleu oval de culoare albastră — Marcă tridimensională constituită din forma produsului — Caracter distinctiv al mărcii
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Henkel KGaA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006.


title: Cauza C-501/11 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 iulie 2013 — Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV, Schindler Deutschland Holding GmbH/Comisia europeană, Consiliul Uniunii Europene [Recurs — Înțelegeri — Piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante — Răspunderea societății mamă pentru încălcările normelor privind înțelegerile săvârșite de filiala sa — Societate holding — Program intern al întreprinderii de asigurare a conformității ( „Compliance Programme” ) — Drepturi fundamentale — Principiile statului de drept în cadrul stabilirii amenzilor aplicate — Separația puterilor, principiile legalității, neretroactivității, protecției încrederii legitime și răspunderii subiective — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 23 alineatul (2) — Validitate — Legalitatea Liniilor directoare ale Comisiei din 1998]

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/7

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 iulie 2013 — Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV, Schindler Deutschland Holding GmbH/Comisia europeană, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-501/11 P) (1)

   (Recurs - Înțelegeri - Piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante - Răspunderea societății mamă pentru încălcările normelor privind înțelegerile săvârșite de filiala sa - Societate holding - Program intern al întreprinderii de asigurare a conformității („Compliance Programme”) - Drepturi fundamentale - Principiile statului de drept în cadrul stabilirii amenzilor aplicate - Separația puterilor, principiile legalității, neretroactivității, protecției încrederii legitime și răspunderii subiective - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (2) - Validitate - Legalitatea Liniilor directoare ale Comisiei din 1998)
   2013/C 260/12
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV, Schindler Deutschland Holding GmbH (reprezentanți: R. Bechtold și W. Bosch, avocați, J. Schwarze, Prozessbevollmächtigter)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Sauer și C. Hödlmayr, agenți, asistați de A. Böhlke, avocat), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Florindo Gijón și M. Simm, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (camera a opta) din 13 iulie 2011 — Schindler Holding și alții/Comisia (T-138/07), prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect anularea Deciziei C(2007) 512 final a Comisiei din 21 februarie 2007 privind o procedură prevăzută de articolul 81 CE (cazul COMP/E 1/38.823 — Ascensoare și scări rulante), referitoare la o înțelegere pe piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante în Belgia, în Germania, în Luxemburg și în Țările de Jos, privind manipularea cererilor de ofertă, împărțirea piețelor, stabilirea prețurilor, atribuirea proiectelor și a contractelor referitoare la acestea și schimbul de informații, precum și, în subsidiar, reducerea amenzii aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV și Schindler Deutschland Holding GmbH să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 347 du 26.11.2011


title: Cauza T-215/13: Acțiune introdusă la 15 aprilie 2013 — Deutsche Rockwool Mineralwoll/OAPI — Recticel (Lambda)

text:
               22.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/12

         Acțiune introdusă la 15 aprilie 2013 — Deutsche Rockwool Mineralwoll/OAPI — Recticel (Lambda)
   (Cauza T-215/13)
   2013/C 178/23
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Germania) (reprezentant: J. Krenzel, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Recticel SA (Bruxelles, Belgia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei pârâtului pronunțată în cauza R 112/2012-5 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca figurativă care reprezintă litera lambda din alfabetul grec, de culoare roșie și albă, înregistrarea mărcii comunitare nr. 2 960 789

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: reclamanta

      Decizia diviziei de anulare: declară decăderea parțială din drepturi a titularului mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: respinge în partea calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-324/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, la 12 august 2009 — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie, L'Oréal (UK) Limited/eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/40

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, la 12 august 2009 — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie, L'Oréal (UK) Limited/eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi
   (Cauza C-324/09)
   2009/C 267/71
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie, L'Oréal (UK) Limited

      Pârâți: eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi

      Întrebările preliminare

               1.

               Furnizarea gratuită, către distribuitorii autorizați ai titularului mărcii, de parfumuri și de produse cosmetice pentru testare (de exemplu, eșantioane destinate să fie utilizate pentru testare de către consumatori în punctele de vânzare) și de mostre (de exemplu, recipiente din care pot fi prelevate mici cantități pentru a fi oferite consumatorilor ca eșantioane gratuite) care nu sunt destinate vânzării către consumatori (fiind adesea marcate cu mențiunea „vânzarea interzisă” sau „vânzarea individuală interzisă”) are drept consecință faptul că astfel de bunuri sunt „introduse pe piață” în sensul articolului 7 alineatul (1) din Prima Directivă 89/104/CEE (1) din 21 decembrie 1988 („Directiva privind mărcile”) și al articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 (2) al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară („Regulamentul nr. 40/94”)?

               2.

               Scoaterea parfumurilor și a produselor cosmetice din cutii (sau din alte ambalaje externe) fără acordul titularului mărcii constituie un „motiv legitim” pentru ca titularul mărcii să se opună comercializării ulterioare a produselor fără ambalaje, în sensul articolului 7 alineatul (2) din Directiva privind mărcile și al articolului 13 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94?

               3.

               Răspunsul la întrebarea 2) este diferit dacă:

                           a)

                           în urma scoaterii din cutii (sau din alt ambalaj), produsele fără ambalaj nu indică informațiile impuse de articolul 6 alineatul (1) din Directiva 76/768/CEE (3) a Consiliului din 27 iulie 1976 („Directiva privind produsele cosmetice”) și, în special, nu indică o listă a ingredientelor sau „data expirării produsului”?

                           b)

                           lipsa acestor informații are drept consecință faptul că oferta de vânzare sau vânzarea produselor fără ambalaj constituie infracțiune în conformitate cu legea statului membru al Comunității în care aceste produse sunt oferite spre vânzare sau vândute de terțe persoane?

               4.

               Răspunsul la întrebarea 2) de mai sus este diferit în cazul în care comercializarea ulterioară prejudiciază sau este susceptibilă să prejudicieze imaginea produselor și, în consecință, reputația mărcii? În caz afirmativ, acest efect este prezumat sau se impune a fi probat de către titularul mărcii?

               5.

               În cazul în care un comerciant care administrează o piață online achiziționează, de la un administrator al unui motor de căutare, utilizarea unui semn identic cu o marcă înregistrată și destinat să fie utilizat drept cuvânt de căutare, astfel încât semnul este prezentat unui utilizator al motorului de căutare într-un link sponsorizat către pagina de internet a comerciantului care deține piața online, afișarea semnului în linkul sponsorizat constituie o „utilizare” a semnului în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva privind mărcile și al articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94?

               6.

               Accesarea linkului sponsorizat menționat la întrebarea 5) de mai sus, care trimite utilizatorul direct la publicitate sau la oferte de vânzare a unor produse identice cu cele pentru care marca este înregistrată sub semnul plasat pe pagina de internet de către terți, unele dintre aceste produse aducând atingere mărcii, iar altele fiind conforme cu aceasta, în funcție de regimul diferit al produselor respective, constituie o utilizare a semnului de către operatorul pieței online „prin raportare la” produsele care încalcă marca în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva privind mărcile și al articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94?

               7.

               În cazul în care produsele pentru care este efectuată publicitatea și care sunt propuse spre vânzare pe pagina de internet menționată la întrebarea 6) de mai sus includ produse care nu au fost introduse pe piață în cadrul SEE de către titularul mărcii sau cu acordul acestuia, este suficient, pentru ca această utilizare să intre sub incidența articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva privind mărcile și a articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94, fără a intra sub incidența articolului 7 alineatul (1) din Directiva privind mărcile și a articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, ca publicitatea sau oferta de vânzare să fie destinată unor consumatori care se află pe teritoriul acoperit de marcă sau, dimpotrivă, titularul mărcii trebuie să demonstreze că publicitatea sau oferta de vânzare implică în mod necesar introducerea pe piață a produselor în cauză în cadrul teritoriului acoperit de marcă?

               8.

               Răspunsurile la întrebările 5, 6 și 7 de mai sus sunt diferite dacă utilizarea pe care o contestă titularul mărcii constă în afișarea semnului chiar pe pagina de internet a administratorului pieței online, și nu într-un link sponsorizat?

               9.

               În cazul în care, pentru ca o astfel de utilizare să intre sub incidența articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva privind mărcile și a articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 și să nu intre sub incidența articolului 7 alineatul (1) din Directiva privind mărcile și a articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, este suficient ca publicitatea sau oferta de vânzare să fie destinată consumatorilor care se află pe teritoriul acoperit de marcă:

                           a)

                           o astfel de utilizare constă în sau include „stocarea informațiilor furnizate de un destinatar al serviciului” în sensul articolului 14 alineatul (1) din Directiva privind comerțul electronic?

                           b)

                           dacă utilizarea nu constă exclusiv în activități care intră sub incidența articolului 14 alineatul (1) din Directiva privind comerțul electronic, dar include astfel de activități, administratorul unei piețe online este exonerat de răspundere în măsura în care utilizarea constă în astfel de activități și, în caz afirmativ, pot fi acordate daune interese sau alte despăgubiri financiare pentru o astfel de utilizare în măsura în care acesta nu este exonerat de răspundere?

                           c)

                           în cazul în care administratorul unei piețe online are cunoștință de faptul că anumite produse au făcut obiectul unei publicități, au fost propuse spre vânzare sau vândute pe pagina sa de internet cu încălcarea drepturilor aferente mărcii înregistrate, iar încălcările unor astfel de mărci înregistrate pot persista prin publicitate, ofertă de vânzare sau vânzare a acelorași produse sau a unor produse similare de către același utilizator sau de către utilizatori diferiți ai paginii de internet, aceasta echivalează cu faptul de a avea „cunoștință [în mod efectiv]” sau de a avea „cunoștință” în sensul articolului 14 alineatul (1) din Directiva privind comerțul electronic?

               10)

               În cazul în care serviciile unui intermediar, precum un administrator al unei pagini de internet, au fost utilizate de un terț pentru a aduce atingere unei mărci înregistrate, articolul 11 din Directiva 2004/48/CE (4) a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală („Directiva prin respectarea drepturilor”) impune statelor membre să asigure că titularul mărcii poate obține un ordin împotriva intermediarului pentru a împiedica încălcarea ulterioară a mărcii menționate, prin opoziție la continuarea acestei încălcări specifice, iar, în caz afirmativ, care este întinderea acestui ordin ce poate să fie solicitat?

      (1)  Prima Directivă a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).

      (2)  JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.

      (3)  Directiva 76/768/CEE a Consiliului din 27 iulie 1976 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la produsele cosmetice (JO L 262, p. 169, Ediție specială, 13/vol. 3, p. 101).

      (4)  JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56.


title: Cauza T-85/12: Acțiune introdusă la 21 februarie 2012 — Lilleborg/OAPI — Hardford (Pierre Robert)

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/31

         Acțiune introdusă la 21 februarie 2012 — Lilleborg/OAPI — Hardford (Pierre Robert)
   (Cauza T-85/12)
   2012/C 118/52
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Lilleborg (Oslo, Norvegia) (reprezentanți: E. Ullberg și M. Plogell, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Hardford AB (Limhamn, Suedia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei pronunțate de camera întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la 7 decembrie 2011 în cauza R 2462/2010-1 și, în consecință, obligarea OAPI să examineze probele depuse de reclamantă în ceea ce privește existența, validitatea și sfera mărcii anterioare;

               —

               sau, cu titlu subsidiar, reformarea deciziei pronunțate de camera întâi de recurs și refuzul înregistrării mărcii comunitare nr. 8541849 „Pierre Robert”; și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurilor desfășurate în fața diviziei de opoziție și în fața camerei de recurs a OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Pierre Robert” pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 44 — cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8541849

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă „PIERRE ROBERT”, înregistrată în Suedia sub numărul 164251, pentru produse din clasa 3

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în întregime opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea normei 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei și a articolului 76 alineatul (8) și a articolului 8 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs: (i) și-a neglijat dreptul de a examina din oficiu situația de fapt și de a lua în considerare faptele care aparent ar putea afecta rezultatul opoziției; (ii) a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a considerat marca „PIERRE ROBERT” ca fiind o marcă de renume; (iii) a omis să ia în considerare elementele de probă (atașate în anexa 1) în raport cu formularea opoziției; și (iv) nu a acceptat certificatul emis de biroul suedez pentru brevete depus înainte ca divizia de opoziție să își pronunțe decizia


title: Cauza T-692/13: Ordonanța Tribunalului din 2 martie 2016 – SACBO/INEA

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/54

         Ordonanța Tribunalului din 2 martie 2016 – SACBO/INEA
   (Cauza T-692/13) (1)

   (2016/C 156/73)
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 45, 15.2.2014.


title: Cauza T-444/07: Acțiune introdusă la 5 decembrie 2007 — Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/29

         Acțiune introdusă la 5 decembrie 2007 — Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-444/07)
   (2008/C 37/45)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) (Marsilia, Franța) (reprezentant: C. Bonnefoi, avocate)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei nr. C (2007) 4645 a Comisiei din 4 octombrie 2007 de anulare a asistenței acordate de Fondul Social European, prin Decizia C (1999) 2645 din 17 august 1999, pentru finanțarea unei subvenții FSE în Franța (CPEM);

               —

               recunoașterea dreptului la despăgubire pentru atingerea adusă în mod public imaginii unui organism care acționează în cadrul unei misiuni de interes general (evaluată la 100 000 de euro);

               —

               recunoașterea dreptului la o despăgubire individuală cu „un euro simbolic” a personalului CPEM pentru atingerea adusă liniștii acestora în cadrul muncii (amenințare a viitorului structurii de încadrare în muncă a acestora și prin urmare a locului lor de muncă, întrucât faptul de a plăti acel milion de euro înseamnă închiderea CPEM și a MSD);

               —

               rambursarea onorariilor de avocat și de asistență juridică care au fost necesare și pentru care se va putea prezenta un justificativ.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamantul solicită anularea Deciziei nr. C (2007) 4645 a Comisiei din 4 octombrie 2007 prin care, în urma raportului OLAF, a fost anulată asistența acordată de Fondul Social European (1) pentru finanțarea, sub forma unei subvenții globale, a unui proiect-pilot executat de reclamant.
   În susținerea acțiunii sale, reclamantul invocă două grupe de motive. Primele motive se referă la modul în care OLAF a condus procedura de instrumentare și de investigare prin care s-a ajuns la decizia atacată și se întemeiază pe încălcarea dreptului la apărare. Celelalte motive privesc fondul deciziei atacate.
   Pe de o parte, reclamantul susține că forma investigației efectuate de OLAF ar fi încălcat mai multe principii ale dreptului comunitar și ale unei instrumentări liniștite, cum ar fi principiul prezumției de nevinovăție și dreptul de a cunoaște conținutul real și precis al acuzațiilor din plângerile care stau la originea procedurii. În plus, acesta susține că OLAF ar fi confundat procedurile prevăzute de Regulamentul nr. 2185/96 (2) cu cele privind investigațiile efectuate în temeiul Regulamentului nr. 2988/95 (3). Pe de altă parte, reclamantul critică OLAF că și-a întemeiat concluziile prin care îl acuză pe acesta pe ediții diferite și evolutive ale „Ghidului promotorului”.
   Cu privire la fond, reclamantul critică Comisia pentru că și-a întemeiat decizia pe concluziile raportului realizat de OLAF care ar fi încălcat în mod grav noțiunile de „organism cu scop nelucrativ” și de „punere la dispoziție” din dreptul francez. În plus, acesta susține că OLAF i-ar fi invocat reclamantului superioritatea unui „Ghid al promotorului” față de conținutul unui regulament comunitar. De asemenea, în opinia reclamantului, Comisia ar fi fost informată și chiar ar fi autorizat faptele imputate reclamantului de către OLAF în decizia atacată. În sfârșit, reclamantul invocă un motiv întemeiat pe lipsa aplicabilității și pe neopozabilitatea Regulamentului nr. 1605/2002 (4) pe care s-ar întemeia o parte din raționamentul dezvoltat de OLAF și o parte din decizia atacată.

      (1)  Decizia nr. C (1999) 2645 a Comisiei din 17 august 1999, modificată prin Decizia nr. C (2001) 2144 din 18 septembrie 2001.

      (2)  Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96 al Consiliului din 11 noiembrie 1996 privind controalele și inspecțiile la fața locului efectuate de Comisie în scopul protejării intereselor financiare ale Comunităților Europene împotriva fraudei și a altor abateri (JO L 292, p. 2, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 24).

      (3)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).

      (4)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1).


title: Cauza T-430/08: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — Grain Millers/OAPI — Grain Millers (GRAIN MILLERS)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/46

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — Grain Millers/OAPI — Grain Millers (GRAIN MILLERS)
   (Cauza T-430/08)
   (2008/C 313/83)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Grain Millers, Inc. (Eden Prairie, Statele Unite ale Americii) (reprezentant: L. E. Ström, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Grain Millers GmbH & Co. KG (Bremen, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei din 23 iulie 2008 a Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțate în cauza R 478/2007-2 și

               —

               obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „GRAIN MILLERS” pentru produse din clasele 29, 30 și 31 — cererea nr. 365 0256

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: „denumirea comercială” germană „GRAIN MILLERS” și versiunea figurativă a acesteia

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge în parte recursul

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului în măsura în care camera de recurs a supraestimat valoarea probei prezentate de cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs pentru a dovedi anterioritatea drepturilor sale asupra mărcii.


title: Cauza T-429/11: Acțiune introdusă la 4 august 2011 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria/Comisia

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/46

         Acțiune introdusă la 4 august 2011 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria/Comisia
   (Cauza T-429/11)
   2011/C 282/85
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (Bilbao, Spania) (reprezentanți: J. Ruiz Calzado, M. Núñez-Müller și J. Domínguez Pérez, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea articolului 1 alineatul (1) din decizie;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea articolului 1 alineatele (4) și (5) din decizie;

               —

               cu titlu mai subsidiar, anularea articolului 4 din decizie sau, eventual, modificarea conținutului acestuia;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva articolului 1 din decizia Comisiei Europene din 12 ianuarie 2001 în cazul C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) privind amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine pusă în aplicare de Spania (denumită în continuare „decizia”).
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive:

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolelor 107 și 108 TFUE în măsura în care, potrivit deciziei atacate, articolul 12 alineatul 5 din textul codificat din textul codificat al legii spaniole privind impozitul pe profit (Texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades, TRLIS) constituie un ajutor de stat întrucât permite amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unei participații în societăți extra-comunitare.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept și pe încălcarea procedurii în măsura în care, potrivit deciziei atacate, pentru a stabili că o măsură constituie un ajutor de stat interzis în totalitate este suficient ca punerea în aplicare a acestei măsuri să conducă la situații ce constituie ajutoare.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității în măsura în care decizia constată că i) măsura constituie un ajutor ilegal în totalitate, inclusiv în privința țărilor precum China sau India sau alte țări în care existența unor bariere juridice evidente în calea combinărilor transfrontaliere de întreprinderi a fost sau poate fi stabilită și că ii) măsura constituie un ajutor incompatibil în totalitate, inclusiv în măsura în care permite deducerea valorii fondului comercial financiar în cazul achiziționării unei participații în societăți străine situate în afara Uniunii.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea principiilor încrederii legitime și egalității de tratament în măsura în care Comisia nu a ținut seama de recomandările din Comunicarea privind fiscalitatea directă și de practica sa administrativă.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe principiul bunei administrări în măsura în care Comisia nu a verificat conținutul exact al barierelor practice în calea fuziunilor de societăți extra-comunitare.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe erori de drept și de apreciere în privința conținutului încrederii legitime pe care o admite decizia.

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe insuficienta motivare a deciziei.


title: Cauza T-489/15: Ordonanța Tribunalului din 28 martie 2017 – LG Electronics/EUIPO – Cyrus Wellness Consulting (VIEWTY SNAP) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Retragerea cererii de înregistrare — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/16

         Ordonanța Tribunalului din 28 martie 2017 – LG Electronics/EUIPO – Cyrus Wellness Consulting (VIEWTY SNAP)
   (Cauza T-489/15) (1)

   ((„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Retragerea cererii de înregistrare - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2017/C 178/20)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: LG Electronics, Inc. (Seoul, Republica Coreea) (reprezentant: M. Graf, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Cyrus Wellness Consulting GmbH (Berlin, Germania) (reprezentanți: A. Wulff și U. Hildebrandt, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 12 iunie 2015 (cauza R 1938/2014-2) privind o procedură de opoziție între Cyrus Wellness Consulting GmbH și LG Electronics, Inc.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului acțiunii.

               2)

               Obligă LG Electronics, Inc. să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de Cyrus Wellness Consulting GmbH.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza C-375/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal administratif de Grenoble (Franța) la 6 august 2012 — Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal administratif de Grenoble (Franța) la 6 august 2012 — Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme
   (Cauza C-375/12)
   2012/C 319/03
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal administratif de Grenoble

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Margaretha Bouanich

      Pârâtă: Direction départementale des finances publiques de la Drôme

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 43, 56 și 58 din Tratatul de instituire a Comunității Europene (devenite articolele 49, 63 și 65 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene) se opun unei legislații precum cea în cauză în acțiunea principală în temeiul căreia, atunci când un rezident al unui stat membru al Uniunii Europene, acționar la o societate cu sediul în alt stat membru al Uniunii, încasează dividende impozitate în cele două state și când dubla impunere este reglementată prin deducerea în statul de reședință a unui credit fiscal de aceeași valoare ca și impozitul plătit în statul în care se află societatea care distribuie dividendele, mecanismul de plafonare a impozitelor până la concurența a 60 % sau a 50 % din veniturile obținute în cursul unui an nu ia în considerare sau ia în considerare doar parțial impozitul plătit în celălalt stat?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ, o astfel de restricție poate fi justificată fie prin necesitatea de a menține coerența regimului fiscal, fie prin repartizarea echilibrată a competenței de impozitare între statele membre, fie prin orice alt motiv imperativ de interes general?


title: Cauza T-22/07: Acțiune introdusă la data de 1 februarie 2007 — US Steel Košice/Comisie

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/38

         Acțiune introdusă la data de 1 februarie 2007 — US Steel Košice/Comisie
   (Cauza T-22/07)
   (2007/C 56/71)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: US Steel Košice s.r.o. (Košice, Republica Slovacă) (reprezentanți: E. Vermulst, S. Van Cutsem, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei D/59829 a Comisiei din 22 noiembrie 2006 privind impunerea unui plafon pentru vânzările către Bulgaria și România; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantei.

         Motivele și principalele argumente
   Prin cererea sa reclamanta solicită anularea Deciziei D/59829 a Comisiei din 22 noiembrie 2006 care extinde sfera de aplicare a plafonului de vânzări prevăzut în titlul 4 alineatul (2) litera (a) punctul (i) din Anexa XIV la Actul de Aderare pentru a include Bulgaria și România. Decizia contestată a stabilit că trebuie recalculat plafonul de vânzări pentru 2007 și anii următori luând în considerare datele privind vânzările din 2001 către România și Bulgaria. În acest scop, a impus Republicii Slovace să furnizeze datele privind vânzările reclamantei către aceste țări.
   Reclamanta beneficiază de ajutor sub formă de scutire de taxe, în temeiul măsurilor tranzitorii în domeniul ajutorului de stat pe care Republica Slovacă poate să le aplice unui beneficiar din sectorul siderurgic.
   În sprijinul cererii sale, reclamanta susține că decizia contestată este ilegală, în măsura în care îi impune reclamantei să își modifice politica de vânzări și să își limiteze vânzările unor anumite produse din oțel către clienți din Bulgaria și România, pentru a beneficia de ajutorul autorizat în temeiul dreptului comunitar.
   Reclamanta susține că decizia contestată impune o condiție suplimentară care nu a existat la data la care a intrat în vigoare Actul de Aderare și, astfel, contravine literei, spiritului și sistemului general ale Actului de Aderare. Conform reclamantei, termenul „UE extinsă“ la care se referă Anexa XIV titlul 4 alineatul (2) litera (a) punctul (i) nu include România și Bulgaria.
   În plus, reclamanta susține că decizia contestată trebuie anulată întrucât Comisia a acționat în afara sferei sale de competență, a încălcat așteptările legitime ale reclamantei și nu a respectat principiul proporționalității.


title: Cauza C-419/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 30 iulie 2015 – Thomas Philipps GmbH & Co. KG/Grüne Welle Vertriebs GmbH

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 30 iulie 2015 – Thomas Philipps GmbH & Co. KG/Grüne Welle Vertriebs GmbH
   (Cauza C-419/15)
   (2015/C 346/09)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Thomas Philipps GmbH & Co. KG

      Intimată: Grüne Welle Vertriebs GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 33 alineatul (2) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale (1) se opune posibilității ca un licențiat, care nu este înscris în registrul desenelor sau modelelor industriale comunitare, să formuleze o acțiune în contrafacerea unui desen sau model industrial înregistrat?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, titularul unei licențe exclusive a unui desen sau model industrial comunitar poate pretinde repararea unui prejudiciu propriu suferit, în cadrul unei proceduri declanșate de acesta cu acordul titularului dreptului, în temeiul articolului 32 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale, sau acesta poate doar să intervină, în temeiul alineatului (4) al acestei dispoziții, în cadrul unei acțiuni în contrafacerea unui desen sau a unui model industrial comunitar inițiate de titularul desenului sau al modelului industrial respectiv?

      (1)  JO L 3, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 70.


title: Cauza T-581/13: Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2015 – The Royal County of Berkshire Polo Club Ltd/OAPI – Lifestyle Equities (Royal County of Berkshire POLO CLUB) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Royal County of Berkshire POLO CLUB — Mărcile comunitare figurative anterioare BEVERLY HILLS POLO CLUB — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/25

         Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2015 – The Royal County of Berkshire Polo Club Ltd/OAPI – Lifestyle Equities (Royal County of Berkshire POLO CLUB)
   (Cauza T-581/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Royal County of Berkshire POLO CLUB - Mărcile comunitare figurative anterioare BEVERLY HILLS POLO CLUB - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2015/C 155/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Royal County of Berkshire Polo Club Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: J. Maitland-Walker, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. Bullock și N. Bambara, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Lifestyle Equities CV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: D. Russo, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 25 iulie 2013 (cauza R 1374/2012-2) privind o procedură de opoziție între Lifestyle Equities CV și Royal County of Berkshire Polo Club Ltd.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 25 iulie 2013 (cauza R 1374/2012-2), în măsura în care prin aceasta s-a respins cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9642621 pentru produsele „bice, hamuri, șelărie”.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Fiecare parte își va suporta propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza C-470/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof te Amsterdam (Țările de Jos) la 3 noiembrie 2008 — K. van Dijk/Gemeente Kampen

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof te Amsterdam (Țările de Jos) la 3 noiembrie 2008 — K. van Dijk/Gemeente Kampen
   (Cauza C-470/08)
   (2009/C 6/24)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Gerechtshof te Amsterdam
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: K. van Dijk

      Pârât: Gemeente Kampen
   Întrebările preliminare

               1)

               Regulamentele nr. 1782/2003 (1) și nr. 795/2004 (2) sau principiile generale ale dreptului comunitar, în special principiul interzicerii îmbogățirii fără justă cauză, obligă un arendaș, în lipsa unei reglementări naționale în această materie, să predea locatorului terenul arendat, inclusiv drepturile la plată acumulate sau care au legătură cu acesta, la data expirării arendei?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: Regulamentele nr. 1782/2003 și nr. 795/2004 sau principiile generale ale dreptului comunitar, în special principiul interzicerii îmbogățirii fără justă cauză, obligă un locator, în lipsa unei reglementări naționale în această materie, să plătească arendașului o compensație pentru drepturile la plată transferate locatorului și, în această perspectivă, locatorul ar trebui să compenseze arendașul pentru valoarea totală a acestor drepturi sau numai pentru o parte din această valoare și, în această din urmă situație, în ce proporție?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: Regulamentele nr. 1782/2003 și nr. 795/2004 sau principiile generale ale dreptului comunitar, în special principiul interzicerii îmbogățirii fără justă cauză, obligă un arendaș, în lipsa unei reglementări naționale în această materie, să plătească locatorului o compensație pentru drepturile la plată reținute de arendaș și, în această perspectivă, arendașul ar trebui să compenseze locatorul pentru valoarea totală a acestor drepturi sau numai pentru o parte din această valoare și, în această din urmă situație, în ce proporție?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 795/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a schemei de plată unică prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de ajutor direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de ajutor pentru agricultori (JO L 141, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 193).


title: Cauza C-38/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungaria) la 24 ianuarie 2017 – GT/HS

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungaria) la 24 ianuarie 2017 – GT/HS
   (Cauza C-38/17)
   (2017/C 178/02)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Budai Központi Kerületi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: GT

      Pârât: HS

      Întrebările preliminare

   Competența acordată Uniunii Europene în vederea asigurării unui nivel ridicat de protecție a consumatorilor,
   principiile fundamentale de drept al Uniunii ale egalității în fața legii, căii de atac efectivă și procesului echitabil, precum și
   diferitele elemente ale preambulului Directivei 93/13/CEE (1) („[…] întrucât cele două programe comunitare privind protecția consumatorului și politica de informare au subliniat importanța protejării consumatorilor în ceea ce privește clauzele contractuale abuzive; întrucât această protecție ar trebui prevăzută de actele cu putere de lege și actele administrative care sunt fie armonizate la nivel comunitar, fie adoptate direct la acest nivel; întrucât, în conformitate cu principiul prevăzut sub titlul «Protejarea intereselor economice ale consumatorilor», astfel cum este enunțat în programele în cauză: «persoanele care achiziționează bunuri și servicii ar trebui protejate împotriva abuzului de putere de către vânzător sau furnizor, mai ales împotriva contractelor de adeziune și împotriva excluderii abuzive a unor drepturi esențiale din contracte»; întrucât se poate obține o protecție mai eficace a consumatorului prin adoptarea unor norme de drept uniforme în ceea ce privește clauzele abuzive; întrucât aceste norme ar trebui să se aplice tuturor contractelor încheiate între vânzători sau furnizori și consumatori; întrucât, prin urmare, trebuie excluse din domeniul de aplicare al prezentei directive, inter alia, contractele de muncă, contractele privind drepturile de succesiune, contractele privind drepturi care intră sub incidența Codului familiei și contractele privind înființarea sau organizarea companiilor sau acordurile de parteneriat; întrucât consumatorul trebuie să beneficieze de aceeași protecție în temeiul contractelor încheiate verbal și în scris, indiferent, în al doilea caz, dacă clauzele contractuale sunt cuprinse într-unul sau mai multe documente; întrucât, cu toate acestea, în stadiul lor actual, legislațiile interne permit doar preconizarea unei armonizări parțiale; întrucât, în special, prezenta directivă nu se referă decât la clauzele contractuale care nu au fost negociate individual; întrucât statele membre ar trebui să aibă posibilitatea, respectând în același timp dispozițiile tratatului, de a le asigura consumatorilor un nivel mai ridicat de protecție prin dispoziții de drept intern mai stricte decât cele din prezenta directivă; […] întrucât contractele ar trebui redactate într-un limbaj clar și inteligibil, iar consumatorului ar trebui să i se ofere posibilitatea de a analiza toate clauzele și, în caz de dubiu, ar trebui să prevaleze interpretarea cea mai favorabilă pentru consumator; […]” și, în sfârșit,
   articolul 4 alineatul (2) și articolul 5 din Directiva 93/13/CE
   se opun unei jurisprudențe naționale cu caracter normativ care [a) și/sau b)]:

               a)

               nu impune cocontractantului consumatorului, drept condiție de valabilitate a contractului, să permită consumatorului să ia cunoștință, în prealabil încheierii contractului, de clauzele contractuale redactate în mod clar și inteligibil, care constituie obiectul principal al contractului menționat, inclusiv cursul de schimb aplicabil plății sumelor în temeiul unui împrumut în monedă străină, astfel încât contractul să nu fie lovit de nulitate;

               b)

               permite cocontractantului consumatorului să nu îi comunice (de exemplu, într-un document specific) clauzele contractuale redactate în mod clar și inteligibil care constituie obiectul principal al contractului menționat decât în momentul în care consumatorul s-a angajat deja în mod irevocabil să execute contractul, fără ca această unică împrejurare să fie un motiv de nulitate a contractului?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-427/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski rayonen sad (Bulgaria) la 1 august 2016 – „Chez Elektro Balgaria” АD/Yordan Kotsev

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski rayonen sad (Bulgaria) la 1 august 2016 – „Chez Elektro Balgaria” АD/Yordan Kotsev
   (Cauza C-427/16)
   (2016/C 371/07)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Sofiyski rayonen sad (Bulgaria)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„Chez Elektro Balgaria” АD

      Pârât: Yordan Kotsev

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 101 alineatul (1) TFUE (interzicerea împiedicării, restrângerii sau denaturării concurenței) se opune articolului 36 alineatul 2 din Legea profesiei de avocat, potrivit căreia o asociație de întreprinderii care exercită profesii liberale (Consiliul Superior al Avocaților) are puterea de apreciere pentru a stabili în avans valoarea minimă a prețurilor serviciilor prestate de aceste întreprinderi (a onorariilor avocațiale), pe baza competenței conferite de către stat?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: Articolul 78 alineatul 5 din Codul de procedură civilă in fine este contrar articolului 101 alineatul (1) TFUE (în ceea ce privește faptul că nu permite reducerea onorariului avocațial sub o valoare minimă stabilită)?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: Articolul 132 punctul 5 din Legea profesiei de avocat este contrar articolului 101 alineatul (1) TFUE (în ceea ce privește aplicarea articolului 136 alineatul 1 din lege)?

               4)

               Articolul 56 primul paragraf TFUE (interzicerea restricțiilor privind libera prestare a serviciilor) se opune articolului 36 alineatul 2 din Legea privind profesia de avocat?

               5)

               Articolul 78 alineatul 8 din Codul de procedură civilă este contrar articolului 101 alineatul (1) TFUE?

               6)

               Articolul 78 alineatul 8 din Codul de procedură civilă este contrar Directivei 77/249/CEE (1) (în ceea ce privește dreptul persoanelor reprezentate de consilieri juridici de a solicita onorarii avocațiale)?

               7)

               Articolul 2a din Dispozițiile complementare la Regulamentul nr. 1, care permite să se considere că TVA-ul este o componentă a prețului unui serviciu prestat în cadrul exercitării unei profesii liberale (cu privire la includerea TVA-ului ca parte a onorariului avocațial datorat) este contrar Directivei 2006/112/CE (2)?

      (1)  Directiva Consiliului din 22 martie 1977 de facilitare a exercitării efective a libertății de a presta servicii de către avocați, JO L 78, p. 15, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 46.

      (2)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.