title: Cauza T-338/20: Acțiune introdusă la 27 mai 2020 – KI/eu-LISA

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/42

      Acțiune introdusă la 27 mai 2020 – KI/eu-LISA
      (Cauza T-338/20)
      (2020/C 279/55)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamant: KI (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

         Pârâtă: Agenția Uniunii Europene pentru Gestionarea Operațională a Sistemelor Informatice la Scară Largă în Spațiul de Libertate, Securitate și Justiție

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 15 iulie 2019 de schimbare a repartizării reclamantului într-un alt post;

                  —

                  în măsura în care este necesar, anularea deciziei din 17 februarie 2020 de respingere a reclamației formulate de reclamant;

                  —

                  obligarea la repararea prejudiciului său moral estimat la 10 000 de euro și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, prin care se invocă nelegalitatea deciziei din 25 iunie 2019 a directorului executiv, confirmată și completată prin decizia din 29 august 2019 a directorului executiv, în măsura în care încalcă cerințele unei comparări echitabile și transparente a meritelor, principiul nediscriminării, articolul 41 din cartă și interesul serviciului.

                  2.

                  Al doilea motiv, prin care se invocă faptul că decizia de schimbare a repartizării încalcă în mod vădit interesele serviciului și principiul schimbării repartizării într-un post echivalent.

                  3.

                  Al treilea motiv, prin care se invocă încălcarea dreptului de a fi ascultat, a obligației de motivare și a articolului 41 din cartă.

                  4.

                  Al patrulea motiv, prin care se invocă încălcarea obligației de diligență și a articolului 31 alineatul (2) din cartă, a articolului 1e din Statutul funcționarilor și a Directivei 2003/88/CE privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru, precum și încălcarea principiului nediscriminării.


title: Cauza T-358/20: Acțiune introdusă la 11 iunie 2020 – Net Technologies Finland/REA

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/42

      Acțiune introdusă la 11 iunie 2020 – Net Technologies Finland/REA
      (Cauza T-358/20)
      (2020/C 279/56)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Net Technologies Finland Oy (Helsinki, Finlanda) (reprezentanți: S. Pappas și N. Kyriazopoulou, avocați)

         Pârâtă: Agenția Executivă pentru Cercetare

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  să declare că i) Agenția Executivă pentru Cercetare și-a încălcat obligațiile contractuale în temeiul Acordului de grant FP7-SEC-2012-312484, încheiat în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative, ii) cererea formulată în notele de debit nr. 3242005872 privind rambursarea sumei de 171 342,97 de euro pentru contribuția nejustificată și nr. 3242005825 privind rambursarea sumei de 17 134,30 de euro pentru despăgubiri forfetare este nefondată și iii) costurile corespunzătoare pentru consultanții interni sunt eligibile și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta acțiune.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

                  1.

                  Primul motiv, prin care se invocă faptul că REA a interpretat greșit prevederile referitoare la eligibilitatea costurilor și nu și-a îndeplinit obligațiile contractuale prin emiterea notelor de debit atacate, întrucât costurile pentru consultanții interni respectă criteriile de eligibilitate prevăzute de Acordul de grant și, prin urmare, nu dau naștere niciunui drept la rambursare.

                  2.

                  Al doilea motiv, prin care se invocă faptul că REA nu a executat contractul cu bună-credință.

                  3.

                  Al treilea motiv, prin care se invocă faptul că REA a încălcat principiul proporționalității.


title: Cauza T-377/20: Acțiune introdusă la 18 iunie 2020 – KN/CESE

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/43

      Acțiune introdusă la 18 iunie 2020 – KN/CESE
      (Cauza T-377/20)
      (2020/C 279/57)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: KN (reprezentanți: M. Casado García-Hirschfeld și M. Aboudi, avocați)

         Pârât: Comitetul Economic și Social European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni drept admisibilă;

                  —

                  anularea deciziei atacate din 9 iunie 2020, notificată la 17 iunie 2020;

                  —

                  obligarea la repararea prejudiciului moral, care se ridică la suma de 200 000 de euro și la repararea prejudiciului material, estimat la suma de 50 000 de euro;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea drepturilor procedurale și a drepturilor fundamentale al bunei administrări și de a fi ascultat, precum și pe încălcarea principiului proporționalității.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului prezumției de nevinovăție și a principiului imparțialității.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice, potrivit adagiului „nulla poena sine lege” și a principiului neretroactivității.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului confidențialității procedurilor disciplinare și a informațiilor judiciare, precum și pe încălcarea vizibilă a garanțiilor acordate de Regulamentul (UE) nr. 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2018 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 45/2001 și a Deciziei nr. 1247/2002/CE (JO 2018, L 295, p. 39).


title: Cauza T-384/20: Acțiune introdusă la 16 iunie 2020 – OC (*)/Comisia

text:
                  24.8.2020

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  C 279/44

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2020 –  OC (*1)/Comisia
         (Cauza T-384/20)
         (2020/C 279/58)
         Limba de procedură: greaca

            Părțile

            Reclamantă: OC (*1) (reprezentant: V. Christianos, avocat)

            Pârâtă: Comisia Europeană

            Concluziile

         Reclamanta solicită Tribunalului:

                     —

                     obligarea Comisiei Europene la plata către reclamantă a sumei totale de un milion o sută de mii de euro (EUR 1 100 000) cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral pe care l-ar fi suferit până în prezent și

                     —

                     obligarea Comisiei Europene la suportarea tuturor cheltuielilor de judecată.

            Motivele și principalele argumente

         În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

                     1.

                     Prin intermediul acțiunii formulate, reclamanta solicită, în temeiul articolului 268 și al articolului 340 al doilea paragraf TFUE, despăgubirea pentru prejudiciul pe care l-ar fi suferit din cauza acțiunilor și omisiunilor ilicite ale Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF), în legătură cu publicarea de către acesta a Comunicatului de presă nr. 13/2020, prin care s-ar fi difuzat în mod ilicit date personale și informații false referitoare la reclamantă.

                     2.

                     Potrivit reclamantei, OLAF, întrucât (a) a făcut publice (prin difuzarea către publicul larg a comunicatului de presă) date personale ale reclamantei și (b) a difuzat informații inexacte și mincinoase în comunicatul respectiv, ar fi încălcat în mod flagrant normele care conferă drepturi particularilor.

                     3.

                     În plus, prin comportamentul său, OLAF ar fi încălcat: dispozițiile articolului 4 alineatul (1) literele (a) și (b), ale articolelor 5 și 6 și ale articolului 15 alineatul (3) din Regulamentul 2018/1725 (1), dispozițiile articolului 10 alineatul (5) și ale articolului 9 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2013 (2), precum și prezumția de nevinovăție, dreptul la bună administrare și principiul proporționalității.

            (*1)  Informații șterse sau înlocuite în contextul cadrului legal de protecție a datelor cu caracter personal și/sau a confidențialității.

            (1)  Regulamentul (UE) 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2018 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 45/2001 și a Deciziei nr. 1247/2002/CE (JO 2018, L 295, p. 39).

            (2)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 883/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 septembrie 2013 privind investigațiile efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului și a Regulamentului (Euratom) nr. 1074/1999 al Consiliului (JO 2013, L 248, p. 1).


title: Cauza T-389/20: Acțiune introdusă la 23 iunie 2020 – KO/Comisia

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/45

      Acțiune introdusă la 23 iunie 2020 – KO/Comisia
      (Cauza T-389/20)
      (2020/C 279/59)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamant: KO (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Champetier, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 18 octombrie 2019 prin care PMO a hotărât să nu îi acorde reclamantului beneficiul indemnizației de expatriere, precum și, dacă este cazul, a deciziei din 20 martie 2020 prin care pârâta a respins reclamația formulată de reclamant în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, prin care se invocă încălcarea articolului 69 din Statutul funcționarilor și a articolului 4 alineatele (1) și (2) din Anexa VII la Statutul funcționarilor.

                  2.

                  Al doilea motiv, prin care se invocă încălcarea principiului bunei administrări și a obligației de diligență.


title: Cauza T-390/20: Acțiune introdusă la 17 iunie 2020 – Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/45

      Acțiune introdusă la 17 iunie 2020 – Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia
      (Cauza T-390/20)
      (2020/C 279/60)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamante: Scandlines Danmark ApS (Copenhaga, Danemarca), Scandlines Deutschland GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentant: L. Sandberg-Mørch, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei din 20 martie 2020 a Comisiei Europene privind ajutorul de stat SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N) pe care Danemarca l-a pus în aplicare în favoarea Femern A/S pentru planificarea și construcția legăturii fixe Fehmarn dintre Danemarca și Germania;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE și a articolului 1 literele (d) și (e) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (1), întrucât a clasificat (i) toate garanțiile de stat și toate împrumuturile de stat acordate în temeiul legii privind construcția drept un ajutor unic ad hoc și (ii) un aport de capital și toate garanțiile de stat și toate împrumuturile de stat acordate în temeiul legii privind planificarea drept un ajutor unic ad hoc, în timp ce fiecare împrumut de stat și fiecare garanție de stat trebuie să reprezinte o măsură separată de ajutor ad hoc notificată individual Comisiei atunci când termenii fiecărui împrumut de stat și fiecărei garanții de stat sunt conveniți între Femern A/S și autoritățile daneze.

                  2.

                  Al doilea motiv, pe întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 alineatul (3) litera (b) TFUE și a Comunicării privind PIIEC (2), prin comiterea unor erori de drept și a unor erori vădite de apreciere atunci când a considerat ajutorul compatibil cu piața internă. Acest motiv se împarte în patru motive subordonate:

                              —

                              în primul rând, reclamantele susțin că Comisia a comis o eroare considerând că legătura fixă este de interes european;

                              —

                              în al doilea rând, Comisia a comis o eroare considerând că ajutorul este necesar, întrucât ajutorul nu are niciun efect stimulativ și nu îndeplinește cerințele referitoare la scenariul contrafactual și la existența unor proiecte alternative stabilite în Comunicarea privind PIIEC. De asemenea, Comisia a comis o eroare în decizia atacată bazându-se pe o rată internă de rentabilitate (RIR) în mod eronat scăzută, calculată pe baza unei durate de viață foarte scurte a proiectului de 40 de ani, care nu corespunde duratei de viață reale a infrastructurii, adică perioadei în care Femern A/S va putea exploata din punct de vedere economic legătura fixă;

                              —

                              în al treilea rând, Comisia a comis o eroare susținând că ajutorul este proporțional, întrucât ajutorul este nelimitat în timp. De asemenea, Comisia a comis o serie de erori vădite în analiza deficitului de finanțare. Comisia s-a întemeiat în mod eronat pe durata de viață menționată mai sus foarte scurtă a proiectului, din care a rezultat o proporție mai mare a costurilor în comparație cu veniturile obținute din funcționarea legăturii fixe; Comisia a subestimat veniturile preconizate ale Femern A/S și a supraestimat costurile preconizate prin includerea, în special, a costurilor de exploatare în calculul deficitului de finanțare. În sfârșit, Comisia a concluzionat în mod eronat că elementul de ajutor consta în rata dobânzii plătită de Femern A/S statului danez, în timp ce, ca urmare a faptului că niciun operator privat nu era dispus să investească în proiect în lipsa unui ajutor de stat semnificativ, elementul de ajutor constă în întreaga valoare a împrumuturilor de stat și în valoarea împrumuturilor acoperite de garanțiile de stat;

                              —

                              în al patrulea rând, Comisia a comis o eroare considerând că ajutorul nu cauzează o denaturare nejustificată a concurenței, întrucât ajutorul conduce la crearea unei poziții dominante a Femern A/S pe piața relevantă, creează un exces de capacitate și îi permite Femern A/S să practice prețuri inferioare costurilor. În sfârșit, Comisia a ignorat faptul că ajutorul este folosit pentru îngreunarea accesului la portul reclamantelor din Germania. Comisia nu a recunoscut că aceste efecte negative depășesc orice efecte pozitive create de ajutor.

         (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).

         (2)  Comunicarea Comisiei – Criterii pentru analiza compatibilității cu piața internă a ajutorului de stat destinat să promoveze realizarea unor proiecte importante de interes european comun (JO 2014, C 188, p. 4).


title: Cauza T-391/20: Acțiune introdusă la 17 iunie 2020 – Stena Line Scandinavia/Comisia

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/46

      Acțiune introdusă la 17 iunie 2020 – Stena Line Scandinavia/Comisia
      (Cauza T-391/20)
      (2020/C 279/61)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Stena Line Scandinavia AB (Göteborg, Suedia) (reprezentant: L. Sandberg-Mørch, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Comisiei Europene din 20 martie 2020 privind ajutorul de stat SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N) pus de aplicare de Danemarca în favoarea Femern A/S;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, potrivit căruia Comisia a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE și articolul 1 literele (d) și (e) din Regulamentul (UE) 2015/1589 (1) al Consiliului prin faptul că a clasificat (i) toate garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate în temeiul Legii construcțiilor ca un ajutor ad-hoc unic și (ii) o injecție de capital și toate garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate în temeiul Legii privind planificarea ca un al doilea ajutor ad-hoc unic, în timp ce fiecare împrumut de stat și garanție de stat ar trebui să constituie o măsură separată de ajutor ad-hoc notificată individual Comisiei atunci când condițiile fiecărui împrumut de stat și garanții de stat sunt convenite între Femern A/S și autoritățile daneze.

                  2.

                  Al doilea motiv, potrivit căruia Comisia a încălcat articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE și Comunicarea PIIEC (2) prin săvârșirea unor erori de drept și a unor erori vădite de apreciere atunci când a considerat ajutorul compatibil cu piața internă. Acest motiv este împărțit în patru aspecte:

                              —

                              în primul rând, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a constatat că legătura fixă este în interesul european;

                              —

                              în al doilea rând, se susține că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a constatat că ajutorul este necesar, întrucât ajutorul nu are niciun efect de stimulare și nu îndeplinește cerințele scenariului contrafactual și ale existenței unor proiecte alternative stabilite în Comunicarea PIIEC. De asemenea, Comisia a săvârșit o eroare în decizia atacată atunci când s-a întemeiat pe un RIR scăzut în mod eronat, întrucât l-a calculat pe baza unei durate de viață foarte scurte a proiectului de 40 de ani, ceea ce nu corespunde duratei reale de viață a infrastructurii, respectiv perioada în care Femern A/S va putea exploata din punct de vedere economic legătura fixă;

                              —

                              în al treilea rând, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a considerat că ajutorul este proporțional, întrucât ajutorul este nelimitat în timp. Comisia a săvârșit de asemenea mai multe erori vădite în analiza privind deficitul de finanțare. Comisia s-a întemeiat în mod eronat pe durata de viață foarte scurtă de mai sus a proiectului, ceea ce a condus la o proporție mai mare a costurilor în comparație cu veniturile obținute din operarea legăturii fixe; Comisia a subestimat veniturile preconizate ale Femei A/S și a supraestimat costurile preconizate, incluzând în special costurile de operare în calculul deficitului de finanțare. În sfârșit, Comisia concluzionează în mod eronat că elementul de ajutor constă în rata dobânzii plătite de Femern A/S statului danez, în timp ce, dat fiind că niciun operator privat nu era dispus să investească în proiect în lipsa unui ajutor de stat semnificativ, elementul de ajutor constă în cuantumul total al împrumuturilor de stat și al împrumuturilor acoperite de garanțiile de stat.

                              —

                              în al patrulea rând, se susține că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că ajutorul nu cauzează o denaturare nejustificată a concurenței, întrucât ajutorul conduce la crearea unei poziții dominante a Femern A/S pe piața relevantă, creează capacitate excedentară și permite Femern A/S să utilizeze prețuri sub cost. Comisia nu a recunoscut că aceste efecte negative depășesc orice efecte pozitive create de ajutor.

         (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).

         (2)  Comunicarea Comisiei — Criterii pentru analiza compatibilității cu piața internă a ajutorului de stat destinat să promoveze realizarea unor proiecte importante de interes european comun (JO 2014, C 188, p. 4).


title: Cauza T-393/20: Acțiune introdusă la 23 iunie 2020 – Front Polisario/Consiliul

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/48

      Acțiune introdusă la 23 iunie 2020 – Front Polisario/Consiliul
      (Cauza T-393/20)
      (2020/C 279/62)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Frontul Popular pentru Eliberarea Saguia-el-hamra și a Rio de Oro (Front Polisario) (reprezentant: G. Devers, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii împotriva Deciziei (UE) 2020/462 a Consiliului din 20 februarie 2020 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului de asociere instituit prin Acordul euro-mediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Regatul Maroc, pe de altă parte, cu privire la schimbul de informații în vederea evaluării impactului acordului sub forma unui schimb de scrisori de modificare a acordului menționat (JO 2020, L 99, p. 13), reclamantul invocă un motiv unic, întemeiat pe lipsa temeiului juridic al deciziei menționate, ca urmare a nelegalității Deciziei 2019/217. Acest motiv se imparte în zece aspecte.

                  1.

                  Primul aspect, întemeiat pe necompetența Consiliului de a adopta decizia atacată, în măsura în care Uniunea și Regatul Maroc nu au competența să încheie un acord internațional aplicabil Saharei Occidentale, în locul poporului din Sahara Occidentală, reprezentat de Frontul Polisario.

                  2.

                  Al doilea aspect, întemeiat pe nerespectarea obligației de a examina aspectul respectării drepturilor fundamentale și a dreptului internațional umanitar, în măsura în care Consiliul nu a examinat acest aspect înainte de adoptarea deciziei atacate.

                  3.

                  Al treilea aspect, întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a obligației sale de executare a hotărârilor Curții de Justiție, în măsura în care decizia atacată nu ține cont de motivarea Hotărârii din 27 februarie 2018, Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118).

                  4.

                  Al patrulea aspect, întemeiat pe încălcarea principiilor și valorilor esențiale care stau la baza acțiunii Uniunii pe scena internațională, întrucât:

                              —

                              în primul rând, cu încălcarea dreptului popoarelor la respectarea unității lor naționale, Decizia 2019/217 neagă existența poporului din Sahara Occidentală, căruia îi substituie termenii „părțile interesate”;

                              —

                              în al doilea rând, cu încălcarea dreptului popoarelor de a dispune în mod liber de resursele lor naturale, Decizia 2019/217 privește încheierea unui acord internațional care organizează, fără consimțământul poporului din Sahara Occidentală, exploatarea resurselor sale;

                              —

                              în al treilea rând, Decizia 2019/217 privește încheierea unui acord internațional aplicabil Saharei Occidentale ocupate, cu Regatul Maroc, în cadrul politicii sale de anexare a teritoriului și al încălcărilor sistematice ale drepturilor fundamentale pe care le impune menținerea acestei politici.

                  5.

                  Al cincilea aspect, întemeiat pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime, în măsura în care decizia atacată este contrară declarațiilor Uniunii care, în mod reiterat, nu a încetat să afirme necesitatea respectării principiilor autodeterminării și al efectului relativ al tratatelor.

                  6.

                  Al șaselea aspect, întemeiat pe aplicarea eronată a principiului proporționalității, întrucât, luând în considerare statutul separat și distinct al Saharei Occidentale, caracterul intangibil al dreptului la autodeterminare și calitatea de terț a poporului din Sahara Occidentală, nu era de competența Consiliului să facă un raport de proporționalitate între pretinsele avantaje pentru economia acestui teritoriu decurgând din acordarea de preferințe care ar fi superioare dezavantajelor, precum utilizarea extensivă a resurselor naturale și în special a rezervelor de apă subterane.

                  7.

                  Al șaptelea aspect, întemeiat pe încălcarea dreptului la autodeterminare, întrucât:

                              —

                              în primul rând, prin folosirea termenilor „părțile interesate”, Decizia 2019/217 și acordul încheiat prin aceasta neagă unitatea națională a poporului din Sahara Occidentală în calitate de subiect al dreptului la autodeterminare;

                              —

                              în alt doilea rând, în timp ce acordul de modificare încheiat prin aceasta organizează exportul resurselor sale naturale spre Uniune, care vor fi definite ca fiind de origine marocană, Decizia 2019/217 neagă, chiar în principiu, drepturile suverane ale poporului din Sahara Occidentală asupra resurselor sale naturale și îl privează de propriile sale mijloace de subzistență;

                              —

                              în al treilea rând, în ceea ce privește componenta teritorială a dreptului la autodeterminare, pe de o parte, prin încheierea cu Regatul Maroc a unui acord internațional aplicabil părții din Sahara Occidentală aflată sub ocupație marocană, Decizia 2019/217 aduce atingere dreptului poporului din Sahara Occidentală la respectarea integrității teritoriale a teritoriului său național, întrucât neagă statutul separat și distinct al teritoriului respectiv și consacră divizarea sa ilegală prin „zidul” marocan. Pe de altă parte, prin definirea produselor provenite din Sahara Occidentală ca fiind de origine marocană, acordul încheiat prin Decizia 2019/217 constituie o încălcare a statutului separat și distinct al Saharei Occidentale, întrucât are ca efect ascunderea țării veritabile de origine a acestor produse.

                  8.

                  Al optulea aspect, întemeiat pe încălcarea principiului efectului relativ al tratatelor, întrucât, prin folosirea termenilor „părțile interesate”, Decizia 2019/217 și acordul încheiat prin aceasta neagă existența poporului din Sahara Occidentală, reprezentat de Frontul Polisario, în calitate de terț față de relațiile UE-Maroc și îi impune obligații internaționale referitoare la teritoriul său național și la resursele sale naturale, fără consimțământul acestuia.

                  9.

                  Al nouălea aspect, întemeiat pe încălcarea dreptului internațional umanitar și a dreptului penal internațional, întrucât:

                              —

                              în primul rând, Decizia 2019/217 privește încheierea unui acord internațional aplicabil Saharei Occidentale, în timp ce forțele marocane de ocupare nu dispun de ius tractatus față de acest teritoriu și au interdicția de a-i exploata resursele naturale;

                              —

                              în alt doilea rând, prin folosirea termenilor „părțile interesate”, care au ca efect includerea coloniștilor marocani stabiliți pe teritoriul ocupat al Saharei Occidentale, Decizia 2019/217 și acordul încheiat prin aceasta aprobă și consacră transferul de populații realizat de Regatul Maroc cu încălcarea gravă a articolului 49 al șaselea paragraf din a patra Convenție de la Geneva și a articolului 8 alineatul (2) litera (b) punctul (viii) din Statutul Curții Penale Internaționale;

                              —

                              în al treilea rând, prin acordarea de preferințe tarifare produselor „marocane” originare din Sahara Occidentală, Decizia 2019/217 creează un stimulent pentru coloniștii marocani pentru a se stabili în mod durabil pe teritoriul ocupat, pentru a se bucura de beneficiile create prin acordul de modificare, cu încălcarea gravă a dispozițiilor susmenționate.

                  10.

                  Al zecelea aspect, întemeiat pe încălcarea obligațiilor Uniunii în temeiul dreptului răspunderii internaționale, întrucât, prin încheierea unui acord internațional cu Regatul Maroc, aplicabil Saharei Occidentale, Decizia 2019/217 admite încălcările grave ale dreptului internațional comise de forțele marocane de ocupare împotriva poporului din Sahara Occidentală și acordă sprijin și asistență menținerii situației create prin aceste încălcări.


title: Cauza T-397/20: Acțiune introdusă la 26 iunie 2020 – Allergan Holdings France/EUIPO – Dermavita Company (JUVEDERM)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/50

      Acțiune introdusă la 26 iunie 2020 – Allergan Holdings France/EUIPO – Dermavita Company (JUVEDERM)
      (Cauza T-397/20)
      (2020/C 279/63)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Franța) (reprezentanți: J. Day, Solicitor, și T. de Haan, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dermavita Company SARL (Beirut, Liban)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „JUVEDERM” – marca Uniunii Europene nr. 2 196 822

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 14 aprilie 2020 în cauza R 877/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea punctelor 3 și 4 din dispozitivul deciziei, în măsura în care au respins recursul reclamantei împotriva decăderii din cererea sa de înregistrare a mărcii UE nr. 2 196 822 JUVEDERM pentru „implanturi dermice” și au dispus obligarea reclamantei la plata propriilor cheltuieli de judecată;

                  —

                  obligarea EUIPO și a Dermavita Company Ltd la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața Camerei a patra de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 64 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-403/20: Acțiune introdusă la 19 iunie 2020 – Wuxi Suntech Power/Comisia

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/50

      Acțiune introdusă la 19 iunie 2020 – Wuxi Suntech Power/Comisia
      (Cauza T-403/20)
      (2020/C 279/64)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Wuxi Suntech Power Co. Ltd (Wuxi, China) (reprezentanți: Y. Melin și B. Vigneron, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/444 al Comisiei din 25 martie 2020 de invalidare a facturilor emise de către Wuxi Suntech Power Co. Ltd, care a încălcat angajamentul abrogat prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/1570;

                  —

                  obligarea Comisiei și a eventualilor intervenienți care ar fi admiși în cursul acțiunii în susținerea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în evaluarea faptelor din speță și pe încălcarea articolului 8 din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene, precum și pe încălcarea articolului 13 din Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene, în special a alineatului (9) al articolului menționat, atunci când a considerat că reclamanta a încălcat termenii angajamentului încheiat între Comisie și CCCME în numele, inter alia, al reclamantei. Reclamanta a acționat în conformitate cu angajamentul atunci când a notificat facturile corespunzătoare revânzărilor făcute de Suntech Europe France, de Suntech Power Italy Co., Srl și de Suntech Power Deutschland GmbH primului client independent din UE până când a încetat să mai fie în legătură cu aceste societăți. De asemenea, reclamanta a acționat în conformitate cu angajamentul atunci când a notificat Comisia în timp util cu privire la schimbarea participației sale ca urmare a unei restructurări finalizate prin afilierea reclamantei la societățile menționate anterior.

                  2.

                  Al doilea motiv, prin care se invocă faptul că, și dacă reclamanta ar fi încălcat angajamentul, quod non, Comisia ar fi acționat în mod ilegal invalidând facturile relevante și colectând taxele asupra acestora, deoarece competențele pe care s-a bazat în acest sens au expirat și/sau au fost revocate. Aceasta se datorează faptului că Regulamentele de punere în aplicare (UE) nr. 1238/2013 și nr. 1239/2013 au expirat la 7 decembrie 2015. În mod similar, Regulamentele de punere în aplicare (UE) nr. 2017/367 și nr. 2017/366 au expirat la 3 septembrie 2018.

                  3.

                  Al treilea motiv, prin care se invocă nelegalitatea articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1238/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză, a articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/367 al Comisiei din 1 martie 2017 de instituire a unei taxe antidumping definitive pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză, în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului și de încheiere a anchetei de reexaminare intermediară parțială în temeiul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2016/1036, a articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de instituire a unei taxe compensatorii definitive la importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză și a articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/366 al Comisiei din 1 martie 2017 de instituire a unei taxe compensatorii definitive pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză, în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în conformitate cu articolul 18 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European și al Consiliului și de încheiere a anchetei de reexaminare intermediară parțială în temeiul articolului 19 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2016/1037, care i-au conferit Comisiei competența de a invalida facturile corespunzătoare angajamentului și de a ordona autorităților vamale să impună plata de taxe vamale la importurile anterioare puse în liberă circulație.


title: Cauza T-408/20: Acțiune introdusă la 2 iulie 2020 – KR/Comisia

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/52

      Acțiune introdusă la 2 iulie 2020 – KR/Comisia
      (Cauza T-408/20)
      (2020/C 279/65)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: KR (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 25 octombrie 2019 prin care copilul reclamantului nu a mai fost considerat ca aflat în întreținerea sa, în sensul articolului 2 din Anexa VII la statut;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un singur motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie, pe de o parte, a noțiunii de copil aflat în întreținere prevăzută la articolul 2 din Anexa VII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene și, pe de altă parte, a Încheierii nr. 233/04 revizuită din 30 ianuarie 2013 a Colegiului șefilor de administrație al Uniunii.


title: Cauza T-409/20: Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – KS/Frontex

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/52

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – KS/Frontex
      (Cauza T-409/20)
      (2020/C 279/66)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: KS (reprezentant: N. de Montigny, avocată)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei de concediere din 30 august 2019 precum și, dacă este necesar, a deciziei explicite de respingere a reclamației din 23 martie 2020;

                  —

                  anularea deciziei de respingere a cererii de asistență și de despăgubire din 13 februarie 2020;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri pentru răspunderea extracontractuală, stabilită la suma de 250 000 de euro;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii împotriva deciziei privind rezilierea contractului său de agent contractual, reclamantul invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe lipsa motivării și pe încălcarea dreptului de a fi ascultat.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea statutului de „denunțător” prevăzut la articolele 21 a alineatul (3) și 22 a alineatul (3) din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”).

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe abuzul de procedură.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la un proces echitabil și, în special, a dreptului la apărare, a prezumției de nevinovăție, a obligației de diligență, a obligației de imparțialiate, de neutralitate și de obiectivitate, pe nerealizarea unei anchete pentru stabilirea realității și justificării motivelor pierderii încrederii invocate, pe inegalitatea între agenți.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe eroarea vădită de apreciere.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea obligațiilor de asistență și de solicitudine și pe încălcarea obligației de bună administrare și a principiului proporționalității.

            În susținerea acțiunii împotriva deciziei de respingere a cererii sale de asistență, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe lipsa motivării și pe încălcarea dreptului de a fi ascultat.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea statutului de „denunțător” prevăzut la articolele 21 a alineatul (3) și 22 a alineatul (3) din statut.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe eroarea vădită de apreciere.

            În susținerea acțiunii împotriva deciziei de respingere a cererii sale de despăgubire, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 26 din statut și a Regulamentului (UE) 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2018 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 45/2001 și a Deciziei nr. 1247/2002/CE (JO 2018, L 295, p. 39).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de solicitudine și de bună administrare, în legătură cu bunăstarea la locul de muncă și cu condițiile de muncă ale oricărui agent.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 21 a alineatul (3) și 22 a alineatul (3) din statut și a obligațiilor de asistență, de solicitudine și de bună administrare.


title: Cauza T-417/20: Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – Esteves Lopes Granja/EUIPO – Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/53

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – Esteves Lopes Granja/EUIPO – Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)
      (Cauza T-417/20)
      (2020/C 279/67)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: portugheza

         Părțile

         Reclamant: Joaquim José Esteves Lopes Granja (Vila Nova de Gaia, Portugalia) (reprezentant: O. Santos Costa, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP (Peso da Régua, Portugalia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamantul.

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare mărcii Uniunii Europene verbale PORTWO GIN – cererea de înregistrare nr. 16 308 462.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 21 aprilie 2020 în cauza R 993/2019-2.

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

      încălcarea articolului 103 alineatul (2) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (JO 2013 L 347, p. 671).


title: Cauza T-418/20: Acțiune introdusă la 7 iulie 2020 – GitLab/EUIPO – Gitlab (GitLab)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/54

      Acțiune introdusă la 7 iulie 2020 – GitLab/EUIPO – Gitlab (GitLab)
      (Cauza T-418/20)
      (2020/C 279/68)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: GitLab BV (Utrecht, Țările de Jos) (reprezentant: A. Lorente Berges, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gitlab OÜ (Tallinn, Estonia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „GitLab” – marca Uniunii Europene nr. 13 751 169

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 5 mai 2020 în cauza R 2001/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-419/20: Acțiune introdusă la 7 iulie 2020 – Deutsche Kreditbank AG/SRB

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/55

      Acțiune introdusă la 7 iulie 2020 – Deutsche Kreditbank AG/SRB
      (Cauza T-419/20)
      (2020/C 279/69)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Deutsche Kreditbank AG (Berlin, Germania) (reprezentanți: H. Berger și K. Helle, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Comitetului Unic de Rezoluție din 15 aprilie 2020 privind calcularea contribuțiilor ex-ante pentru anul 2020 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2020/24), inclusiv a anexei la aceasta, în măsura în care această decizie, inclusiv anexele I și II la aceasta, vizează contribuția care trebuie plătită de reclamantă;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive care, în esență, sunt identice sau similare cu primul, al doilea, al treilea, al patrulea, al șaptelea, al optulea, al nouălea, al zecelea și al unsprezecelea motiv invocate în cauza T-405/20, DZ Hyp/SRB.


title: Cauza T-424/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Portigon/SRB

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/55

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Portigon/SRB
      (Cauza T-424/20)
      (2020/C 279/70)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Portigon AG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: D. Bliesener, V. Jungkind și F. Geber, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei pârâtului din 15 aprilie 2020 privind calcularea contribuțiilor ex-ante pentru anul 2020 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ESF/2020/24), în măsura în care aceasta o vizează pe reclamantă;

                  —

                  suspendarea judecării cauzei, în temeiul articolului 69 literele (c) și (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, până la pronunțarea asupra cauzelor T-420/17, T-413/18, T-481/19 și T-339/20 sau până la finalizarea acestora în alt temei;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive care, în esență, sunt identice sau similare cu primul, al doilea, al treilea, al cincilea, al șaselea, al șaptelea și al optulea motiv invocate în cauza T-339/20, Portigon/SRB.


title: Cauza T-426/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Techniplan/Comisia

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/56

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Techniplan/Comisia
      (Cauza T-426/20)
      (2020/C 279/71)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Techniplan Srl (Roma, Italia) (reprezentanți: R. Giuffrida și A. Bonavita, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea încălcării articolului 263 TFUE de către Comisia Europeană, prin nerespectarea normelor fundamentale de procedură prevăzute în ceea ce privește adoptarea unui act care privește direct și individual, în acest caz, Techniplan, întrucât nu a ținut seama de scrisoarea de contestare la informarea prealabilă, nici de scrisoarea formală de punere în întârziere prevăzută la articolul 265 TFUE;

                  —

                  stabilirea unei sume cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul suferit pentru fiecare zi de întârziere a executării și obligarea la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune este îndreptată împotriva deciziei și a notei de debit conținute în aceasta din 28 mai 2020, emise în privința Techniplan s.r.l., prin care s-a impus plata sumei de 107 505,66 euro în legătură cu proiectul FED/2011/261-985.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă încălcarea principiilor siguranței juridice și transparenței, precum și încălcarea normelor fundamentale de procedură. Se afirmă în această privință că:

                  —

                  raportul final de audit elaborat de o societate privată evidenția o serie de pretinse divergențe și neregularități în executarea lucrărilor care au fost contestate punctual de societatea reclamantă, subliniind anumite inexactități grave conținute în acest raport de audit;

                  —

                  societatea reclamantă a furnizat declarațiile tuturor experților implicați în proiect, date în fața autorității judiciare congoleze, care atestă prezența lor efectivă în zona de lucru;

                  —

                  experții au fost recrutați și utilizați în mod legal de Techniplan în executarea lucrărilor prevăzute în contract;

                  —

                  societatea reclamantă ar fi fost exclusă de la continuarea contractului fără nicio motivare;

                  —

                  plățile ar fi fost blocate fără invocarea unor motivări specifice.


title: Cauza T-427/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Max Heinr.Sutor/SRB

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/57

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Max Heinr.Sutor/SRB
      (Cauza T-427/20)
      (2020/C 279/72)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Max Heinr.Sutor OHG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: A. Glos, H. Nemeczek și T. Kreft, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 15 aprilie 2020 a Comitetului unic de rezoluție privind contribuțiile ex ante la Fondul unic de rezoluție pentru anul 2020 (SRB/ES/2020/24 – 1405146-2020-JB), în măsura în care o privește pe reclamantă;

                  —

                  obligarea SRB la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 10 motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 5 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei (1), întrucât fondurile clienților administrate de reclamantă cu titlu fiduciar nu au fost excluse de la calcularea contribuției ex ante la Fondul unic de rezoluție pentru anul 2020.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 70 alineatul (2) a doua teză litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului (2) coroborat cu articolul 103 alineatul (7) din Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului (3), întrucât decizia încalcă principiul proporționalității, atunci când aceasta, doar pe baza pasivelor fiduciare, lipsite de riscuri, evidențiate de reclamantă în bilanț, a stabilit o taxă bancară de 200 de ori mai mare.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament, întrucât decizia tratează în mod diferit reclamanta în raport cu instituții de credit ale căror standarde naționale de contabilitate nu impun evidențierea pasivelor fiduciare sau care întocmesc bilanțul pe baza normelor IFRS, precum firme de investiții care administrează fonduri ale clienților, fără ca acest lucru să fie justificat în mod obiectiv.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), întrucât decizia afectează libertatea de a desfășura o activitate comercială, deoarece includerea pasivelor fiduciare, lipsite de riscuri, în baza de impozitare conduce la o creștere de 200 de ori a taxei bancare a reclamantei pentru anul 2020, fără ca o astfel de afectare să fie justificată.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 49 coroborat cu articolul 54 TFUE, întrucât decizia o restrânge pe reclamantă în activitatea sa comercială din statul membru al sediului său principal, iar această restrângere este disproporționată și o discriminează pe reclamantă în raport cu instituțiile de credit din alte state membre.

                  6.

                  Al șaselea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din cartă, întrucât reclamanta nu a fost ascultată înainte de adoptarea deciziei de către sesiunea executivă a pârâtului.

                  7.

                  Al șaptelea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatul (1) și alineatul (2) litera (c) din cartă, precum și a articolului 296 al doilea paragraf TFUE, întrucât decizia nu respectă cerințele de motivare a actelor autorităților administrative europene.

                  8.

                  Al optulea motiv (cu titlu subsidiar) întemeiat pe nulitatea temeiului juridic pentru baza de impozitare potrivit articolului 14 alineatul (2) coroborat cu articolul 3 punctul 11 din Regulamentul delegat (UE) 2015/63, pentru încălcarea principiului egalității de tratament, întrucât decizia tratează în mod diferit, nejustificat în mod obiectiv, instituții de credit care, în conformitate cu standardele naționale de contabilitate ale acestora, trebuie să evidențieze în pasivul bilanțului pasivele fiduciare, în comparație cu alte instituții de credit ale căror standarde naționale de contabilitate nu impun evidențierea pasivelor fiduciare sau care întocmesc bilanțul pe baza normelor IFRS.

                  9.

                  Al nouălea motiv (cu titlu subsidiar) întemeiat pe nulitatea temeiului juridic pentru baza de impozitare potrivit articolului 14 alineatul (2) coroborat cu articolul 3 punctul 11 din Regulamentul delegat (UE) 2015/63, pentru încălcarea articolului 16 din cartă, întrucât decizia afectează libertatea de a desfășura o activitate comercială, iar o asemenea afectare nu este justificată.

                  10.

                  Al zecelea motiv (cu titlu subsidiar) întemeiat pe nulitatea temeiului juridic pentru baza de impozitare potrivit articolului 14 alineatul (2) coroborat cu articolul 3 punctul 11 din Regulamentul delegat (UE) 2015/63, pentru încălcarea articolului 49 coroborat cu articolul 54 TFUE, întrucât decizia încalcă libertatea de stabilire.

         (1)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).

         (3)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO 2014, L 173, p. 190).


title: Cauza T-428/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Deutsche Hypothekenbank/SRB

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/58

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Deutsche Hypothekenbank/SRB
      (Cauza T-428/20)
      (2020/C 279/73)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Deutsche Hypothekenbank AG (Hanovra, Germania) (reprezentanți: D. Flore și J. Seitz, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

                  —

                  anularea deciziei pârâtului din 15 aprilie 2020 (SRB/ES/2020/24), inclusiv a anexei la aceasta, cu privire la calculul contribuțiilor ex ante la Fondul unic de rezoluție pentru anul 2020, precum și a detaliilor calculului, în măsura în care acestea prezintă importanță în legătură cu reclamanta, și

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă 10 motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat.

                              —

                              Pârâtul a omis să asculte reclamanta înainte de adoptarea deciziei atacate și a încălcat astfel articolul 41 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”).

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea normelor de procedură.

                              —

                              Decizia atacată a fost adoptată cu încălcarea cerințelor procedurale generale care rezultă din articolul 41 din cartă, din articolul 298 TFUE, din principiile generale comune legislațiilor statelor membre și din regulamentul de procedură al pârâtului.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe nemotivarea deciziei atacate.

                              —

                              Decizia atacată nu este motivată suficient; în special motivarea nu include cazul individual, nici prezentarea considerentelor principale în cadrul proporționalității și puterii de apreciere.

                              —

                              De asemenea, calcularea contribuției anuale este de neînțeles.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental la o protecție jurisdicțională efectivă (articolul 47 primul paragraf din cartă), în lipsa posibilității de reexaminare a deciziei atacate.

                              —

                              Nemotivarea deciziei atacate îngreunează reclamantei în mod substanțial controlul jurisdicțional.

                              —

                              Pârâtul încalcă astfel în special principiul contradictorialității, potrivit căruia părțile trebuie să aibă posibilitatea de a dezbate în contradictoriu atât elementele de fapt, cât și elementele de drept care sunt decisive pentru soluționarea procedurii.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că utilizarea indicatorului SIP (sistem instituțional de protecție) din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei (1) încalcă norme de rang superior.

                              —

                              La adoptarea Regulamentului delegat (UE) 2015/63 ca act delegat în sensul articolului 290 TFUE, Comisia nu ar dispune de o marjă de apreciere, care ar conduce la un control jurisdicțional restrâns. Același lucru este valabil pentru utilizarea Regulamentului delegat (UE) 2015/63 de către pârât.

                              —

                              La utilizarea indicatorului SIP, nu s-a luat în considerare importanța calității reclamantei de membru al sistemului instituțional de protecție al Sparkassen-Finanzgruppe.

                              —

                              Potrivit articolului 6 alineatul (5) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63, pârâtul ar fi trebuit să țină seama și de probabilitatea mai redusă ca instituția în cauză să intre în rezoluție și de probabilitatea ulterioară de utilizare a mecanismului de finanțare a rezoluției, precum și să respecte principiul proporționalității.

                  6.

                  Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că luarea în considerare a cuantumului total al expunerii la risc derivat în cadrul indicatorului de risc „activități de tranzacționare, expuneri extrabilanțiere, instrumente financiare derivate, complexitate și posibilitate de rezoluție” încalcă norme de rang superior.

                              —

                              Pârâtul ar fi trebuit să țină seama, în conformitate cu cerința ajustării în funcție de profilul de risc, la luarea în considerare a cuantumului total al expunerii la risc derivat în cadrul articolului 6 alineatul (5) prima teză litera (a) și al articolului 7 alineatul (4) prima teză litera (a) din Regulamentul delegat (UE) 2015/63, de faptul că, în cazul reclamantei, toate derivatele sunt alocate activelor financiare nedestinate tranzacționării, având doar scopuri de acoperire a riscurilor.

                  7.

                  Al șaptelea motiv întemeiat pe faptul că utilizarea multiplicatorului de ajustare pentru risc încalcă norme de rang superior.

                              —

                              La stabilirea multiplicatorului de ajustare pentru risc, pârâtul ar fi trebuit să ia în considerare modelul de afaceri cu aversiune față de risc al reclamantei în calitate de „Pfandbriefbank” fără activități de portofoliu de tranzacționare și probabilitatea sa redusă de nerambursare, în conformitate cu cerința ajustării în funcție de profilul de risc și cu dreptul fundamental la libertatea de a desfășura o activitate comercială în conformitate cu articolul 16 din cartă.

                  8.

                  Al optulea motiv (cu titlu subsidiar) întemeiat pe faptul că articolul 7 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 încalcă norme de rang superior.

                              —

                              Întrucât articolul 7 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 prevede o pondere relativă a indicatorului SIP, această prevedere încalcă principiul general al egalității din articolul 20 din cartă și principiul proporționalității, întrucât instituții care se supun acelorași sisteme de garantare a instituțiilor de credit și, astfel, au aceeași probabilitate de nerambursare, ar putea fi tratate în mod diferit.

                  9.

                  Al nouălea motiv întemeiat pe încălcarea de către definiția depozitelor interbancare în conformitate cu etapa 1 din anexa I la Regulamentul delegat (UE) 2015/63 a unor norme de rang superior.

                              —

                              Definiția depozitelor interbancare prevăzută în etapa 1 din anexa I la Regulamentul delegat (UE) 2015/63 este nelegală, întrucât, prin aceasta, și valori mobiliare neutre la risc, precum „Namenspfandbriefe”, au o influență în sensul creșterii riscurilor la calcularea indicatorului de risc „Credite și depozite interbancare”.

                  10.

                  Al zecelea motiv întemeiat pe încălcarea de către împărțirea pe clase prevăzută în etapa 2 din anexa I la Regulamentul delegat (UE) 2015/63 a unor norme de rang superior.

                              —

                              Împărțirea pe clase stabilită în etapa 2 din anexa I la Regulamentul delegat (UE) 2015/63 este nelegală, întrucât numărul mic de clase și numărul identic de instituții pe clasă nu permite să se țină seama într-un mod suficient de diferențiat de profilul de risc al fiecărei instituții, precum de cel al reclamantei.

         (1)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).


title: Cauza T-429/20: Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Sedus Stoll/EUIPO – Kappes (Sedus ergo+)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/60

      Acțiune introdusă la 8 iulie 2020 – Sedus Stoll/EUIPO – Kappes (Sedus ergo+)
      (Cauza T-429/20)
      (2020/C 279/74)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Sedus Stoll AG (Dogern, Germania) (reprezentanți: M. Goldmann și J. Thomsen, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Wolfgang Kappes (Bochum, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Sedus ergo+” – cererea de înregistrare nr. 144 074 98

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 12 martie 2020 în cauza R 1303/2019-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  respingerea acțiunii împotriva deciziei diviziei de opoziție în procedura B 2 618 984 și;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața Tribunalului și obligarea eventualului intervenient (Wolfgang Kappes) la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața camerei de recurs a EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-430/20: Acțiune introdusă la 9 iulie 2020 – KV/Comisia

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/60

      Acțiune introdusă la 9 iulie 2020 – KV/Comisia
      (Cauza T-430/20)
      (2020/C 279/75)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: KV (reprezentant: M. Velardo, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului anularea următoarelor decizii:

                  —

                  Decizia din 23 mai 2019 prin care reclamantul a fost exclus din concursul EPSO/AD/371/19 pentru lipsă de experiență profesională;

                  —

                  Decizia din data de 19 septembrie 2019, prin care s-a respins cererea de reexaminare a excluderii din concursul EPSO/AD/371/19;

                  —

                  Decizia AIPN din 31 martie 2020 prin care s-a respins reclamația administrativă introdusă potrivit articolului 90 alineatul (2) din Statut;

            În plus, se solicită obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat în speță pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care experiența profesională a reclamantului în comunicare cu o durată de trei ani nu a fost luată în considerare.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe nerespectarea anunțului de concurs, în măsura în care juriul a elaborat criterii de evaluare a candidaților neconforme cu anunțul, solicitând în mod special o anume experiență profesională în comunicare.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului egalității, în măsura în care juriul, prin evaluarea candidaților pe baza unor criterii diferite de cele stabilite în anunț, nu a asigurat respectarea caracterului obiectiv și imparțial al examinării experienței profesionale a candidaților.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, în măsura în care EPSO nu a clarificat prin referințe de fapt motivul pentru care experiența reclamantului nu ar respecta criteriile stabilite în anunț.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului egalității părților în proces, în măsura în care EPSO, întrucât nu a furnizat o motivare adecvată, nu a permis reclamantului să dezvolte într-o măsură suficientă propriile critici încă de la momentul formulării reclamației.


title: Cauza T-431/20: Acțiune introdusă la 9 iulie 2020 – UniCredit Bank/SRB

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/61

      Acțiune introdusă la 9 iulie 2020 – UniCredit Bank/SRB
      (Cauza T-431/20)
      (2020/C 279/76)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: UniCredit Bank AG (München, Germania) (reprezentanți: F. Schäfer, H. Großerichter și F. Kruis, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Comitetului unic de rezoluție din 15 aprilie 2020 privind calcularea contribuțiilor ex-ante pentru anul 2020 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ESF/2020/24), în măsura în care aceasta o vizează pe reclamantă;

                  —

                  obligarea Comitetului unic de rezoluție la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

                  1.

                  Primul motiv: încălcarea normelor fundamentale de procedură și a dreptului la bună administrare, în măsura în care decizia atacată și anexele I și II la aceasta nu cuprind o motivare suficientă în temeiul articolului 296 al doilea paragraf TFUE și al articolului 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (carta).

                  2.

                  Al doilea motiv: încălcarea normelor fundamentale de procedură și a dreptului la bună administrare în temeiul articolului 41 alineatul (2) litera (c) din cartă, în măsura în care reclamanta nu a fost ascultată înainte de adoptarea deciziei atacate care are ca obiect o măsură individuală care îi este defavorabilă.

                  3.

                  Al treilea motiv: încălcarea dreptului la o cale de atac eficientă în temeiul articolului 47 primul paragraf din cartă în măsura în care este practic imposibil ca exactitatea materială a deciziei să fie supusă unui control jurisdicțional efectiv.


title: Cauza T-433/20: Acțiune introdusă la 6 iulie 2020 – KY/Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/62

      Acțiune introdusă la 6 iulie 2020 – KY/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
      (Cauza T-433/20)
      (2020/C 279/77)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: KY (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Pârâtă: Curtea de Justiție a Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei implicite din 17 septembrie 2019, confirmată prin decizia explicită din 10 octombrie 2019, de respingere a cererii prin care a solicitat restituirea părții din drepturile de pensie dobândite de reclamantă înainte de intrarea sa în serviciu și transferate către sistemul de pensii al Uniunii Europene care nu a fost luată în considerare la calcularea pensiei;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de solicitudine. În această privință, reclamanta arată că, în conformitate cu obligația de solicitudine care îi incumbă, o instituție a Uniunii are îndatorirea de a informa funcționarul nu numai cu privire la regula minimului de subzistență și la incidența acesteia asupra calcului pensiei, ci și cu privire la posibilitatea de a întârzia transferul drepturilor de pensie până la nașterea drepturilor sale efective de pensie.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe îmbogățirea fără justă cauză. Reclamanta consideră că refuzul de a i se restitui partea din drepturile sale naționale de pensie transferate către sistemul Uniunii, de care nu s-a ținut seama la calculul drepturilor de pensie, poate conduce la o însușire nejustificată a acesteia și, prin urmare, la o îmbogățire fără justă cauză în beneficiul Uniunii, precum și la o sărăcire injustă a funcționarului în cauză.


title: Cauza T-436/20: Acțiune introdusă la 10 iulie 2020 – Sedus Stoll/EUIPO – Kappes (Sedus ergo+)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/63

      Acțiune introdusă la 10 iulie 2020 – Sedus Stoll/EUIPO – Kappes (Sedus ergo+)
      (Cauza T-436/20)
      (2020/C 279/78)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Sedus Stoll AG (Dogern, Germania) (reprezentanți: M. Goldmann și J. Thomsen, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Wolfgang Kappes (Bochum, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Sedus ergo+” – cererea de înregistrare nr. 15 958 374

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 12 martie 2020 în cauza R 2194/2018-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  respingerea acțiunii împotriva deciziei diviziei de opoziție în procedura B 2 863 929 și

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața Tribunalului și obligarea eventualului intervenient (Wolfgang Kappes) la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața camerei de recurs a EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-437/20: Acțiune introdusă la 13 iulie 2020 – Ultrasun/EUIPO (ULTRASUN)

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/63

      Acțiune introdusă la 13 iulie 2020 – Ultrasun/EUIPO (ULTRASUN)
      (Cauza T-437/20)
      (2020/C 279/79)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Ultrasun AG (Zürich, Elveția) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și H. Hartwig, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii verbale a Uniunii Europene ULTRASUN – cererea de înregistrare nr. 17 898 794

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 27 aprilie 2020 în cauza R 1453/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în procedura de pe rolul camerei de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alin. (1) lit. (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European şi a Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alin. (1) lit. (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European şi a Consiliului.


title: Cauza T-450/20: Acțiune introdusă la 15 iulie 2020 – Tempora/Parlamentul

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/64

      Acțiune introdusă la 15 iulie 2020 – Tempora/Parlamentul
      (Cauza T-450/20)
      (2020/C 279/80)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Tempora (Forest, Belgia) (reprezentanți: A. Delvaux și R. Simar, avocați)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii în anulare ca admisibilă;

                  —

                  anularea deciziei cu o dată necunoscută prin care Parlamentul European a decis să atribuie contractul SPRL IMAGINA EU;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii împotriva deciziei de atribuire în favoarea unui alt ofertant a contractului, în cadrul cererii de ofertă cu referința COMM/AWD/2019/421, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 15.2 din caietul de sarcini, a obligațiilor de diligență și de rigurozitate, a principiilor egalității, concurenței și transparenței, a articolului 170 alineatul (1) din Regulamentul (UE, Euratom) 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iulie 2018 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii, de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 1296/2013, (UE) nr. 1301/2013, (UE) nr. 1303/2013, (UE) nr. 1304/2013, (UE) nr. 1309/2013, (UE) nr. 1316/2013, (UE) nr. 223/2014, (UE) nr. 283/2014 și a Deciziei nr. 541/2014/UE și de abrogare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 (JO 2018, L 193, p. 1) (denumit în continuare „Regulamentul 2018/1046”). Reclamanta consideră în această privință că Parlamentul ar fi trebuit să îi atribuie contractul, având în vedere că SPRL IMAGINA EU nu dispunea de o capacitate economică și financiară suficientă și, prin urmare, nu putea fi selecționată.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea punctului 23 din anexa I la Regulamentul 2018/1046 și a articolului 16 din caietul de sarcini, a principiilor egalității, concurenței și transparenței și a obligațiilor de diligență și de rigurozitate. Reclamanta arată că prețurile prezentate de SPRL IMAGINA EU în oferta sa sunt anormal de scăzute și nu puteau fi admise.


title: Hotărârea Curții din 13 mai 2020 în cauza E-4/19 Campbell / Guvernul norvegian, reprezentat de Comisia de recurs în materie de imigrație (Utlendingsnemnda – UNE) (Libera circulație a lucrătorilor – Directiva 2004/38/CE – Dreptul de ședere – Drepturi derivate ale resortisanților țărilor terțe) 2020/C 283/03

text:
               27.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/3

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 13 mai 2020
      în cauza E-4/19
      Campbell
      /
      Guvernul norvegian, reprezentat de Comisia de recurs în materie de imigrație (Utlendingsnemnda – UNE)

            (Libera circulație a lucrătorilor – Directiva 2004/38/CE – Dreptul de ședere – Drepturi derivate ale resortisanților țărilor terțe)

      (2020/C 283/03)
      În cauza E-4/19, Campbell/Guvernul norvegian, reprezentat de Comisia de recurs în materie de imigrație (Utlendingsnemnda – UNE) – CERERE adresată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Curtea Supremă din Norvegia (Norges Høyesterett) privind interpretarea Directivei 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, în special interpretarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 7 alineatul (2), Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen și Bernd Hammermann (judecător-raportor), judecători, a pronunțat hotărârea la 13 mai 2020, al cărei dispozitiv prevede următoarele:

                  1.

                  Atunci când un cetățean al SEE își exercită dreptul de lucrător în temeiul articolului 28 din Acordul privind SEE și își stabilește într-un alt stat SEE o reședință reală, fapt care îi permite începerea sau consolidarea unei vieți de familie, pentru ca acest drept să poată fi exercitat efectiv, viața de familie a cetățeanului SEE trebuie să poată continua atunci când acesta revine în statul SEE de origine.
                  În ceea ce privește un cetățean al SEE care nu a desfășurat o activitate economică, articolul 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE se aplică în cazul în care acesta se întoarce în statul de origine din SEE împreună cu un membru de familie, cum ar fi soțul/soția, care este cetățean al unei țări terțe.

                  2.

                  Orice perioadă de ședere pe care o petrece un cetățean al SEE într-un alt stat din SEE decât statul său de origine, în temeiul și în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 2004/38/CE, și pe parcursul căreia își începe sau își consolidează viața de familie cu un cetățean al unei țări terțe, creează un drept de ședere derivat pentru cetățeanul țării terțe la întoarcerea cetățeanului SEE în statul său de origine din SEE. Noțiunea de reședință trebuie interpretată ca permițând perioade rezonabile de absență care pot sau nu să fie legate de desfășurarea unei activități economice și care, din perspectiva duratei, nu contravin și nu sunt incompatibile cu o reședință reală. Acest lucru nu aduce atingere articolului 35 din Directiva 2004/38/CE. Cu toate acestea, faptul că un cetățean al SEE creează în mod conștient o situație care să îi confere un drept de ședere într-un alt stat SEE nu constituie, în sine, un temei suficient pentru a presupune că există un abuz de drept.


title: Hotărârea Curții din 4 mai 2020 în cauza E-6/19 Acțiune penală împotriva lui H și a lui I [Regulamentul (CE) nr. 561/2006 – articolul 13 alineatul (1) litera (m) – Vehicul specializat care transportă bani și/sau obiecte de valoare – Deplasări fără încărcătură – Vehicule de escortă] 2020/C 283/04

text:
               27.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/4

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 4 mai 2020
      în cauza E-6/19
      Acțiune penală împotriva lui H și a lui I

            [Regulamentul (CE) nr. 561/2006 – articolul 13 alineatul (1) litera (m) – Vehicul specializat care transportă bani și/sau obiecte de valoare – Deplasări fără încărcătură – Vehicule de escortă]

      (2020/C 283/04)
      În cauza E-6/19, acțiune penală împotriva lui H și a lui I – CERERE adresată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Curtea de Apel a Principatului din Luxemburg (Fürstliches Obergericht) privind interpretarea Regulamentului (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Bernd Hammermann, judecători, a pronunțat hotărârea la 4 mai 2020, al cărei dispozitiv prevede următoarele:

                  1.

                              (a)

                              Exceptarea transportului cu vehicule specializate de bani și/sau obiecte de valoare în conformitate cu articolul 13 alineatul (1) litera (m) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 trebuie să se aplice și deplasărilor fără încărcătură, și anume deplasărilor efectuate înainte de încărcarea și după descărcarea vehiculelor respective.

                              (b)

                              Un vehicul de escortă face obiectul excepției prevăzute la articolul 13 alineatul (1) litera (m) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 în cazul în care constituie o parte integrantă și necesară a transportului de bani și/sau obiecte de valoare cu vehiculul specializat.

                  2.

                  Nu se pot impune sancțiunile prevăzute la articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 561/2006, acestea nefiind nici necesare și nici proporționale, dacă deplasările în cauză au fost efectuate cu vehicule specializate pentru transportul de bani și/sau obiecte de valoare pe teritoriul altor state din SEE, în cazul în care respectivele state au acordat o derogare în temeiul articolului 13 alineatul (1) litera (m) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 și sunt respectate eventualele condiții individuale referitoare la aceste excepții, dat fiind că nu s-a comis nicio încălcare.

                  3.

                  Articolul 6 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 nu instituie în sarcina conducătorilor auto ai vehiculelor specializate care transportă bani și/sau obiecte de valoare obligația de a înregistra ca „altă muncă” timpul petrecut în conformitate cu articolul 4 litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 și nici timpul petrecut pentru a conduce vehiculele, în cazul în care statul SEE a acordat o derogare în temeiul articolului 13 alineatul (1) litera (m) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006.


title: Cauza C-311/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlanda) – Irlanda) – Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems [„Trimitere preliminară – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 7, 8 și 47 – Regulamentul (UE) 2016/679 – Articolul 2 alineatul (2) – Domeniu de aplicare – Transferuri de date cu caracter personal în scopuri comerciale către țări terțe – Articolul 45 – Decizie privind caracterul adecvat al nivelului de protecție a Comisiei – Articolul 46 – Transferuri în baza unor garanții adecvate – Articolul 58 – Competențe ale autorităților de supraveghere – Prelucrare a datelor transferate de autoritățile publice ale unei țări terțe în scopuri de securitate națională – Aprecierea caracterului adecvat al nivelului de protecție asigurat în țara terță – Decizia 2010/87/UE – Clauze standard de protecție pentru transferul de date cu caracter personal către țări terțe – Garanții adecvate oferite de operator – Validitate – Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/1250 – Caracterul adecvat al protecției oferite de Scutul de confidențialitate Uniunea Europeană-Statele Unite – Validitate – Plângere formulată de o persoană fizică ale cărei date au fost transferate din Uniunea Europeană către Statele Unite]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/4

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlanda) – Irlanda) – Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems
      (Cauza C-311/18) (1)

      („Trimitere preliminară - Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 7, 8 și 47 - Regulamentul (UE) 2016/679 - Articolul 2 alineatul (2) - Domeniu de aplicare - Transferuri de date cu caracter personal în scopuri comerciale către țări terțe - Articolul 45 - Decizie privind caracterul adecvat al nivelului de protecție a Comisiei - Articolul 46 - Transferuri în baza unor garanții adecvate - Articolul 58 - Competențe ale autorităților de supraveghere - Prelucrare a datelor transferate de autoritățile publice ale unei țări terțe în scopuri de securitate națională - Aprecierea caracterului adecvat al nivelului de protecție asigurat în țara terță - Decizia 2010/87/UE - Clauze standard de protecție pentru transferul de date cu caracter personal către țări terțe - Garanții adecvate oferite de operator - Validitate - Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/1250 - Caracterul adecvat al protecției oferite de Scutul de confidențialitate Uniunea Europeană-Statele Unite - Validitate - Plângere formulată de o persoană fizică ale cărei date au fost transferate din Uniunea Europeană către Statele Unite)
      (2020/C 297/05)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Data Protection Commissioner

         Pârâți: Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

         cu participarea: The United States of America, Electronic Privacy Information Centre, BSA Business Software Alliance Inc., Digitaleurope

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) trebuie interpretat în sensul că un transfer de date cu caracter personal efectuat în scopuri comerciale de un operator economic stabilit într-un stat membru către un alt operator economic stabilit într-o țară terță intră în domeniul de aplicare al acestui regulament, în pofida faptului că, în cursul sau în urma transferului menționat, datele respective sunt susceptibile de a fi prelucrate de autoritățile țării terțe în cauză în scopuri de siguranță publică, de apărare și de securitate a statului.

                  2)

                  Articolul 46 alineatul (1) și articolul 46 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul 2016/679 trebuie interpretate în sensul că garanțiile adecvate, drepturile opozabile și căile de atac eficiente prevăzute de aceste dispoziții trebuie să asigure că drepturile persoanelor ale căror date cu caracter personal sunt transferate către o țară terță în temeiul unor clauze standard de protecție a datelor beneficiază de un nivel de protecție în esență echivalent cu cel garantat în cadrul Uniunii Europene de regulamentul menționat, interpretat în lumina cartei. În acest scop, evaluarea nivelului de protecție asigurat în contextul unui astfel de transfer trebuie în special să ia în considerare atât stipulațiile contractuale convenite între operator sau persoana împuternicită de operator stabiliți în Uniunea Europeană și destinatarul transferului stabilit în țara terță în cauză, cât și, în ceea ce privește un eventual acces al autorităților publice ale acestei țări terțe la datele cu caracter personal astfel transferate, elementele relevante ale sistemului juridic al acesteia, în special cele prevăzute la articolul 45 alineatul (2) din regulamentul menționat.

                  3)

                  Articolul 58 alineatul (2) literele (f) și (j) din Regulamentul 2016/679 trebuie interpretat în sensul că, cu excepția cazului în care există o decizie privind caracterul adecvat al nivelului de protecție adoptată în mod valabil de Comisia Europeană, autoritatea de supraveghere competentă este obligată să suspende sau să interzică un transfer de date către o țară terță întemeiat pe clauze standard de protecție a datelor adoptate de Comisie, atunci când această autoritate de supraveghere consideră, în lumina tuturor împrejurărilor proprii transferului menționat, că aceste clauze nu sunt sau nu pot fi respectate în țara terță respectivă și că protecția datelor transferate impusă de dreptul Uniunii, în special de articolele 45 și 46 din acest regulament și de Carta drepturilor fundamentale, nu poate fi asigurată prin alte mijloace, în cazul în care operatorul însuși sau persoana împuternicită de operator stabiliți în Uniune nu a suspendat ori nu a încetat transferul.

                  4)

                  Analiza Deciziei 2010/87/UE a Comisiei din 5 februarie 2010 privind clauzele contractuale tip pentru transferul de date cu caracter personal către persoanele stabilite în țări terțe în temeiul Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/2297 a Comisiei din 16 decembrie 2016, în raport cu articolele 7, 8 și 47 din Carta drepturilor fundamentale, nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea acestei decizii.

                  5)

                  Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/1250 a Comisiei din 12 iulie 2016 în temeiul Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind caracterul adecvat al protecției oferite de Scutul de confidențialitate UE-SUA este nevalidă.

         (1)  JO C 249, 16.7.2018.