title: Cauza C-54/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Arbeidshof te Brussel la data de 6 februarie 2007 — Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding/NV Firma Feryn

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/21

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Arbeidshof te Brussel la data de 6 februarie 2007 — Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding/NV Firma Feryn
   (Cauza C-54/07)
   (2007/C 82/39)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Arbeidshof te Brussel
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding

      Pârâtă: NV Firma Feryn
   Întrebările preliminare

               —

               Se poate vorbi de o discriminare directă în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (a) din directiva 2000/43/CE (1) a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică atunci când un angajator declară în mod public, după ce a plasat o ofertă de muncă ostensibilă:

                  „Trebuie să răspund exigențelor clienților mei. Dacă îmi spuneți «vreau cutare produs sau vreau așa și pe dincolo», iar eu vă răspund «nu sunt de acord, vi-i trimit pe oamenii aceia», dumneavoastră îmi veți răspunde «atunci nici eu nu vă cumpăr ușa». Aș ajunge să dau faliment. Trebuie să răspundem exigențelor clienților. Nu este treaba mea. Nu eu am creat problema aceasta în Belgia. Eu vreau ca întreprinderea mea să funcționeze și să realizez cifra de afaceri la sfârșitul anului, și cum ajung la acest rezultat … Ca să îl obțin trebuie să mă conformez dorințelor clientului!”

               —

               Pentru a constatarea unei discriminări directe care afectează accesul la o muncă remunerată, este suficient să se constate aplicarea de către angajator a unor criterii de selecție direct discriminatorii?

               —

               La examinarea eventualului caracter discriminatoriu al politicii de recrutare a unui angajator, se poate ține seama de faptul că o societate aflată în relație cu angajatorul nu a angajat decât montori autohtoni pentru a constata o discriminare directă în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (a) din directiva 2000/43/CE?

               —

               Ce trebuie înțeles prin „fapte care permit să se prezume existența unei discriminări directe sau indirecte”prevăzute la articolul 8 alineatul (1) din directiva 2000/43/CE? Care este gradul de exigență de care trebuie să facă dovadă o instanță națională în aprecierea faptelor care pot da naștere unei prezumții de discriminare?

                           (a)

                           În ce măsură unele fapte de discriminare anterioare avute în vedere la articolul 8 alineatul (1) din Directivă (declarație publică a unor criterii de selecție direct discriminatorii în luna aprilie 2005) constituie „fapte care permit să se prezume existența unei discriminări directe sau indirecte”?

                           (b)

                           O discriminare constatată în luna aprilie 2005 (declarație publică în aprilie 2005) poate constitui o prezumție de continuare a unei politici de angajare direct discriminatorii? Ținând seama de faptele din acțiunea principală, pentru a da naștere prezumției (potrivit căreia un angajator a aplicat și continuă să aplice o politică de discriminare la angajare) este suficient că în luna aprilie 2005, ca răspuns la chestiunea de a ști dacă, în calitate de angajator, acesta nu aplică același tratament persoanelor de origine străină și autohtonilor și dacă, prin urmare, nu este puțin rasist, acesta răspunde în public: „Trebuie să răspund exigențelor clienților mei. Dacă îmi spuneți «vreau cutare produs sau vreau așa și pe dincolo», iar eu vă răspund «nu sunt de acord, vi-i trimit pe oamenii aceia», dumneavoastră îmi veți răspunde «atunci nici eu nu vă cumpăr ușa». Aș ajunge să dau faliment. Trebuie să răspundem exigențelor clienților. Nu este treaba mea. Nu eu am creat problema aceasta în Belgia. Eu vreau ca întreprinderea mea să funcționeze și să realizez cifra de afaceri la sfârșitul anului, și cum ajung la acest rezultat … Ca să îl obțin trebuie să mă conformez dorințelor clientului!?”

                           (c)

                           Ținând seama de faptele din acțiunea principală, un comunicat de presă comun emanând de la angajator și de la autoritatea națională de luptă împotriva discriminării, comunicat în cuprinsul căruia asemenea fapte discriminatorii sunt recunoscute cel puțin în mod implicit, poate da naștere unei asemenea prezumții?

                           (d)

                           Faptul că un angajator nu angajează montori de origine străină poate da naștere unei prezumții de discriminare indirectă în cazul în care acesta a trebuit să facă față cu câtva timp în urmă unor mari probleme de recrutare a montorilor și, potrivit declarațiilor publice ale acestuia, clientela sa nu colaborează cu plăcere cu montorii de origine străină?

                           (e)

                           Un singur fapt este suficient pentru a da naștere unei astfel de prezumții de discriminare?

                           (f)

                           Ținând seama de faptele din acțiunea principală, o prezumție de discriminare făcută de angajator poate fi dedusă din simplul fapt al angajării în exclusivitate de montori autohtoni de către o societate afiliată a angajatorului?

               —

               De câtă exigență trebuie să dea dovadă o instanță națională în aprecierea probei contrarii care trebuie produsă în cazul unei prezumții de discriminare în sensul articolului 8, alineatul (1) din Directiva 2000/43/CE? O prezumție de discriminare în sensul articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2000/43/CE poate fi răsturnată prin unica și simpla declarație a angajatorului dată presei, potrivit căruia acesta nu acționează sau nu mai acționează de manieră discriminatorie și că montorii de origine străină sunt bineveniți; și/sau prin simpla declarație a angajatorului potrivit căreia la el, cu excepția cazului societății surori, toate posturile vacante de montori au fost ocupate și/sau prin afirmația potrivit căreia a fost angajată o femeie de serviciu tunisiană; și/sau prezumția poate fi răsturnată numai prin angajarea efectivă de montori de origine străină, ținând seama de faptele din acțiunea principală și/sau prin respectarea angajamentelor asumate în cuprinsul unui comunicat de presă comun?

               —

               Ce trebuie înțeles prin sancțiuni „efective, proporționale și care să descurajeze discriminarea”în sensul articolului 15 din directiva 2000/43/CE?
               Cerința de la articolul 15 din directiva 2000/43/CE permite oare instanței naționale să se mulțumească cu simpla constatare a existenței unei discriminări directe, ținând seama de faptele din acțiunea principală?
               Sau această cerință impune instanței naționale admiterea unei cereri în abstențiune, așa cum prevede dreptul național? Ținând seama de faptele din acțiunea principală, în ce măsură instanța națională trebuie în continuare să ordone publicarea hotărârii ce urmează a fi pronunțată cu titlu de sancțiune eficace, proporțională și care să descurajeze discriminarea?

      (1)  JO L 180, p. 86.


title: Cauza C-144/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Maramureș (România) la data de 26 martie 2014 – Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Maramureș

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Maramureș (România) la data de 26 martie 2014 – Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Maramureș
   (Cauza C-144/14)
   2014/C 212/13
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Tribunalul Maramureș

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamant: Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei

      Pârâtă: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Maramureș

      Chemată în garanție: Direcția Sanitar-Veterinară și Pentru Siguranța Alimentelor Maramureș

      Întrebările preliminare

               1)

               Art. 273 şi art. 287 pct. 18 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretate în sensul că revenea obligaţia autorităţii fiscale naţionale de a înregistra în scopuri de TVA persoana impozabilă şi de a stabili în sarcina sa obligaţii privind taxa de plată şi accesoriile aferente, pentru depăşirea plafonului de scutire, de la data de la care persoana impozabilă a depus declaraţii fiscale la autoritatea fiscală competentă din care rezulta depăşirea plafonului de scutire la plata TVA?

               2)

               În situaţia în care răspunsul la prima întrebare este pozitiv, principiul securităţii juridice se opune unei practici naţionale în temeiul căreia autoritatea fiscală a stabilit în sarcina persoanei impozabile în mod retroactiv o obligaţie de plată a TVA-lui pentru motivul că serviciile medicale veterinare nu sunt scutite de la plata TVA-lui, iar plafonul de scutire a fost depăşit, în condiţiile în care:

                           —

                           autoritatea fiscală nu a înregistrat din oficiu persoana impozabilă în scopuri de TVA şi nu a stabilit obligaţia de plată a TVA-lui în sarcina acesteia de la momentul depunerii de către persoana impozabilă a declaraţiilor fiscale din care rezulta faptul depăşirii plafonului de scutire, ci numai ulterior, după modificarea prin H.G. nr. 1620/2009 a Normelor metodologice de aplicare a Codului fiscal în sensul că scutirea prevăzută la art. 141 alin. (l) lit. a) din Codul fiscal nu se aplică pentru serviciile medicale veterinare, astfel cum reiese din hotărârea CJUE din 24.05.1988, Comisia/Italia, cauza 122/87, şi pentru o perioadă anterioară respectivei modificări;

                           —

                           autoritatea fiscală a luat la cunoştinţă de faptul depăşirii plafonului de scutire anterior modificării prin H.G. 1620/2009 a Normelor metodologice de aplicare a Codului fiscal în sensul de mai sus, prin intermediul declaraţiilor fiscale depuse de persoana impozabilă;

                           —

                           anterior apariţiei H.G. nr. 1620/2009 autoritatea fiscală nu a emis în raza sa de competenţă – din care face parte şi persoana impozabilă din acţiunea principală – acte administrativ-fiscale prin care să constate că persoanele impozabile în calitate de cabinete medical-veterinare nu s-au înregistrat în scopuri de TVA pentru depăşirea plafonului de scutire la plata TVA şi, pe cale de consecinţă, să stabilească obligaţii de plată în sarcina lor;

                           —

                           pe perioada anterioară adoptării şi intrării în vigoare a H.G. nr. 1620/2009, hotărârea CJUE din 24.05.1988, Comisia/Italia, cauza 122/87, nu a fost publicată în versiunea în limba română în nicio modalitate?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului, din 28 noiembrie 2006, privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. l, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-209/13: Acțiune introdusă la 18 aprilie 2013 — Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord/Consiliul Uniunii Europene

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/22

         Acțiune introdusă la 18 aprilie 2013 — Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-209/13)
   2013/C 171/44
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, agenți, M. Hoskins QC, P. Baker QC, V. Wakefield, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantului

   Reclamantul solicită Curții:

               —

               anularea Deciziei 2013/52/UE a Consiliului privind autorizarea unei cooperări consolidate în domeniul taxei pe tranzacțiile financiare (1); și

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Regatul Unit privind această procedură.

      Motivele și principalele argumente

      Primul motiv prin care se invocă faptul că Decizia 2013/52/UE a Consiliului este contrară articolului 327 TFUE, întrucât prin aceasta se autorizează adoptarea unei taxe pe tranzacțiile financiare („TTF”) având efecte extrateritoriale care nu vor respecta competențele, drepturile și obligațiile statelor neparticipante.

      Al doilea motiv prin care se invocă faptul că Decizia 2013/52/UE a Consiliului este nelegală întrucât prin aceasta se autorizează adoptarea unei TTF cu efecte extrateritoriale pentru care nu există o justificare în dreptul internațional cutumiar.

      Al treilea motiv prin care se invocă faptul că Decizia 2013/52/UE a Consiliului este contrară articolului 332 TFUE, întrucât prin aceasta se autorizează cooperarea consolidată în domeniul TTF, a cărei implementare va cauza în mod inevitabil costuri care vor trebui să fie suportate de statele neparticipante.

      (1)  JO L 22, p. 11.


title: Cauza T-658/11: Acțiune introdusă la 20 decembrie 2011 — Comisia/OAPI — Ten ewiv (TEN)

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/22

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2011 — Comisia/OAPI — Ten ewiv (TEN)
   (Cauza T-658/11)
   2012/C 98/36
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Berenboom, A. Joachimowicz și M. Isgour, avocați, J. Samnadda și F. Wilman, agenți)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ten ewiv (Rösrath-Hoffnungstahl, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei de patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 11 octombrie 2011 în cauza R 5/2011-4;

               —

               declararea nulității mărcii comunitare înregistrate cu numărul 6750574 la 5 februarie 2009 de cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs pentru produse și servicii din clasele 12, 37 și 39, și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă „TEN” în culorile albastru, galben și negru pentru produse și servicii din clasele 12, 37 și 39, marca comunitară înregistrată cu numărul 6750574

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Motivarea cererii de declarare a nulității: partea care solicită declararea nulității și-a întemeiat cererea pe motivele absolute prevăzute la articolul 52 alineatul (1) litera (b), coroborat cu articolul 7 alineatul (1) literele (c) și (h) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: decizia atacată încalcă articolul 7 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, coroborat cu articolul 6b alineatul (1) din Convenția de la Paris, întrucât marca comunitară a fost înregistrată, deși înregistrarea nu era permisă potrivit acestor dispoziții. Decizia atacată încalcă și articolul 7 alineatul (1) litera (g), întrucât induce publicul în eroare creându-i impresia că produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată marca comunitară sunt aprobate sau autorizate de Uniunea Europeană sau de instituțiile acesteia


title: Cauza C-138/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Fővárosi Ítélőtábla (Republica Ungară) la 7 aprilie 2008 — Hochtief AG, Linde-Kca-Dresden GmbH/Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Fővárosi Ítélőtábla (Republica Ungară) la 7 aprilie 2008 — Hochtief AG, Linde-Kca-Dresden GmbH/Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság
   (Cauza C-138/08)
   (2008/C 183/16)
   Limba de procedură: maghiara
   Instanța de trimitere
   Fővárosi Ítélőtábla
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Hochtief AG și Linde-Kca-Dresden GmbH

      Pârâtă: Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság

      Intervenientă: Budapest Főváros Önkormányzata
   Întrebările preliminare

               1)

               Regimul prevăzut la articolul 44 alineatul (3) din Directiva 2004/18/CE privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (1), care a înlocuit articolul 22 din Directiva 93/37/CEE a Consiliului (2), este aplicabil în cazul în care procedura de achiziții a început la o dată la care Directiva 2004/18/CE intrase deja în vigoare, dar încă nu expirase termenul conferit statelor membre pentru transpunerea acesteia, astfel încât directiva respectivă nu fusese integrată în dreptul intern?

               2)

               În cazul în care se răspunde afirmativ la prima întrebare, această instanță adresează în plus întrebarea dacă, având în vedere că articolul 44 alineatul (3) din Directiva 2004/18/CE prevede că „[î]n orice caz, numărul de candidați invitați trebuie să fie suficient pentru a asigura o concurență reală”, limitarea numărului de candidați corespunzători în cadrul unei proceduri de negociere cu publicarea unui anunț de participare, trebuie interpretată în sensul că în cea de a doua etapă — atribuirea contractului de achiziții publice — este întotdeauna necesar un număr minim de candidați (trei)?

               3)

               În cazul în care se răspunde negativ la prima întrebare, această instanță adresează Curții de Justiție și întrebarea dacă cerința existenței unui „număr suficient de candidați corespunzători” prevăzută la articolul 22 alineatul (3) din Directiva 93/37/CEE a Consiliului privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (denumită în continuare „Directiva 93/37”), trebuie interpretată în sensul că, dacă nu se întrunește numărul minim (trei) de candidați corespunzători invitați să participe la procedură, nu se poate continua procedura cu invitația de participare la procedură?

               4)

               În cazul în care Curte de Justiție răspunde negativ la cea de a treia întrebare, această instanță adresează în plus întrebarea dacă articolul 22 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 93/37, plasat printre dispozițiile referitoare la procedurile restrânse, conform căruia „[î]n orice caz, numărul de candidați admiși la procedură trebuie să fie suficient pentru a asigura o concurență reală”, se aplică procedurilor de negociere în două etape prevăzute la alineatul (3)?

      (1)  JO L 134, p. 114, Ediție specială 06/vol. 8, p. 116.

      (2)  JO L 199, p. 54.


title: Cauza T-448/15: Ordonanța Tribunalului din 5 iulie 2017 – EEB/Comisia [„Acțiune în anulare și în despăgubire — Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente privind retragerea propunerii de directivă COM(2014) 397 final a Parlamentului și a Consiliului — Refuz parțial de acces — Nepronunțare parțială asupra fondului — Inadmisibilitate vădită parțială”]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/49

         Ordonanța Tribunalului din 5 iulie 2017 – EEB/Comisia
   (Cauza T-448/15) (1)

   ([„Acțiune în anulare și în despăgubire - Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente privind retragerea propunerii de directivă COM(2014) 397 final a Parlamentului și a Consiliului - Refuz parțial de acces - Nepronunțare parțială asupra fondului - Inadmisibilitate vădită parțială”])
   (2017/C 283/75)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: European Environmental Bureau (EEB) (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: B. Kloostra, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin, E. Sanfrutos Cano și A. Buchet, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtei: Parlamentul European (reprezentanți: A. Tamás și I. McDowell, agenți) și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen, E. Rebasti și M. Moore, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect, cu titlu principal, anularea deciziei din 1 iunie 2015 a Comisiei și, cu titlu subsidiar, anularea unei decizii implicite de respingere și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE având ca obiect repararea prejudiciului pretins suferit de reclamant ca urmare a acestui act.

      Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea cu privire la cererea de anulare.

               2)

               Respinge în rest acțiunea ca fiind vădit inadmisibilă.

               3)

               Obligă Comisia Europeană la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de European Environmental Bureau (EEB).

               4)

               Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 328, 5.10.2015.


title: Cauza T-594/15: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Metabolic Balance Holding/EUIPO (Metabolic Balance) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene Metabolic Balance — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr.°207/2009”]

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/24

         Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Metabolic Balance Holding/EUIPO (Metabolic Balance)
   (Cauza T-594/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene Metabolic Balance - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr.o207/2009”])
   (2017/C 161/33)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Metabolic Balance Holding GmbH (Isen, Germania) (reprezentant: W. Riegger, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: M. Fischer și J. Németh, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 12 august 2015 (cauza R 2156/2014-1) privind o cerere de înregistrare ca marcă a Uniunii Europene a semnului figurativ Metabolic Balance.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Metabolic Balance Holding GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de EUIPO.

      (1)  JO C 398, 30,11,2015.


title: Cauza C-612/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 30 noiembrie 2011 — Procedură penală împotriva lui Vincenzo Veneruso

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/4

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 30 noiembrie 2011 — Procedură penală împotriva lui Vincenzo Veneruso
   (Cauza C-612/11)
   2012/C 65/07
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Milano

      Partea din acțiunea principală

   Vincenzo Veneruso

      Întrebarea preliminară

   Articolele 43 și 49 din Tratatul [CE], cu referire la libertatea de stabilire și la libera prestare a serviciilor în sectorul pariurilor pe evenimente sportive, se opun unei reglementări naționale care instituie un regim de monopol și un sistem de concesiuni și autorizații care, în limita unui număr determinat de concesiuni, prevede:

               (a)

               existența unei tendințe generale de protecție a titularilor de concesiuni acordate anterior în baza unei proceduri care a exclus în mod nelegal o parte a operatorilor;

               (b)

               prezența unor dispoziții care garantează în fapt menținerea pozițiilor comerciale dobândite în urma unei proceduri care a exclus în mod nelegal o parte dintre operatori (ca, de exemplu, interdicția impusă noilor concesionari de a instala ghișee la o distanță mai mică decât o distanță determinată de cele deja existente);

               (c)

               stabilirea unor ipoteze de decădere din dreptul la concesiune în cazul în care concesionarul exploatează direct sau indirect activități transfrontaliere de jocuri asimilabile celor care fac obiectul concesiunii?


title: Cauza C-106/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Szczecinie (Polonia) la 28 februarie 2017 – Paweł Hofsoe/LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a.G.

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Szczecinie (Polonia) la 28 februarie 2017 – Paweł Hofsoe/LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a.G.
   (Cauza C-106/17)
   (2017/C 202/13)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Okręgowy w Szczecinie

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Paweł Hofsoe

      Pârâtă: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a.G. z siedzibą w Münster

      Întrebările preliminare

   Trimiterea la articolul 11 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) cuprinsă la articolul 13 alineatul (2) din regulament trebuie interpretată în sensul că o persoană fizică ce desfășoară, printre altele, o activitate economică în domeniul solicitării de despăgubiri de la asigurători poate introduce la o instanță de la locul unde este domiciliată persoana vătămată o acțiune având drept obiect o creanță împotriva asigurătorului de răspundere civilă al persoanei care a cauzat un accident rutier, cu sediul în alt stat membru decât statul pe teritoriul căruia se află domiciliul persoanei vătămate, invocând dobândirea de la partea direct vătămată a unor drepturi de creanță prin contract?

      (1)  – JO 2012, L 351, p. 1.


title: Cauza C-280/14 P: Recurs introdus la 9 iunie 2014 de Republica Italiană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 28 martie 2014 în cauza T-117/10, Republica Italiană/Comisia

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/35

         Recurs introdus la 9 iunie 2014 de Republica Italiană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 28 martie 2014 în cauza T-117/10, Republica Italiană/Comisia
   (Cauza C-280/14 P)
   2014/C 315/57
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, și P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea, în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție, a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 28 mai 2014, pronunțată în cauza T-117/10, având ca obiect acțiunea introdusă de guvernul italian în temeiul articolelor 263 TFUE și 264 TFUE de anulare a Deciziei C(2009) 10350 final a Comisiei Europene din 22 decembrie 2009, notificată la 23 decembrie 2009, de reducere a contribuţiei financiare din partea Fondului european de dezvoltare regională acordată Republicii Italiene pentru programul operațional regional POR Puglia, pentru perioada 2000-2006, în cadrul obiectivului nr. 1 2000-06;

               —

               în consecință, anularea pe fond, în temeiul articolului 61 din Statutul Curții de Justiție, a deciziei Comisiei Europene menționate și obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, Republica Italiană invocă următoarele motive:

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului contradictorialității și pe lipsa de motivare
               Tribunalul a respins, după ce le-a examinat împreună, primele două motive ale acțiunii, care priveau obiecțiunile formulate de Comisie împotriva controalelor de primul și de al doilea nivel. Potrivit recurentei, cele două probleme erau totuși distincte, având în vedere că fiecare dăduse naștere unei obiecțiuni distincte în ceea ce privește eficacitatea și fiabilitatea controalelor. Decizia atacată enumera diferitele critici formulate împotriva controalelor regionale drept „obiecțiuni” care contribuiau la concluzia unică și definitivă a existenței unei lipse de fiabilitate a controalelor regionale și a unui risc de prejudiciu pentru bugetul Uniunii care justifică o corecție forfetară de 10 %. Prin urmare, era necesar să fie examinate diferitele „obiecțiuni” în mod separat, în măsura în care eventuala excludere sau reducere a uneia sau a mai multora dintre acestea s-ar fi reflectat asupra ansamblului. În consecință, tratamentul nediferențiat și comun pe care Tribunalul l-a acordat unor argumente atât de diferite ar fi împiedicat o apreciere adecvată a problemelor de fapt și de drept invocate de guvernul italian, și ar constitui de asemenea o lipsă de motivare vădită: acționând astfel, Tribunalul a omis să explice detaliat în mod corespunzător motivul pentru care a concluzionat în sensul lipsei de temei a obiecțiunilor invocate.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 39 alineatul (2) litera (c) și alineatul (3) din Regulamentul nr. 1260/99 (1), precum și a articolului 4 din Regulamentul nr. 438/2001 (2); încălcarea principiilor privind sarcina probei; inexactitatea materială a aprecierilor de fapt în raport cu cele care rezultă din documentele dosarului depus la Tribunal; denaturarea elementelor de probă prezentate în fața Tribunalului
               Recurenta consideră că Tribunalul a denaturat faptele necontestate și elementele de probă care reies din dosar, mai ales faptul că autoritățile italiene analizaseră una câte una observațiile formulate de auditorii Comisiei cu privire la carențele specifice celor nouă controale de primul nivel. Potrivit recurentei, Tribunalul ar fi trebuit să recunoască că decizia atacată era eronată în partea referitoare la aceste nouă controale, astfel încât ar fi trebuit să admită motivele prin care guvernul italian a invocat că Comisia încălcase articolul 39 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 1260/1999, întrucât aceasta adoptase o decizie de corecție forfetară de 10 % fără ca din eșantionul controalelor să reiasă vreo neregularitate de orice fel, și (chiar vrând să mențină celelalte neregularități) în mod cu siguranță excesiv în raport cu regula proporționalității stabilită la articolul 39 menționat.
               Tribunalul a ignorat elementele care figurează în dosar în ceea ce privește reconstituirea faptelor privind derularea controalelor, având în vedere că nu a ținut seama de dezvoltarea reală cantitativă (prag convenit cu Comisia) și calitativă a controalelor de primul și de al doilea nivel care au avut loc în cursul anului 2009.
               În sfârșit, Tribunalul a denaturat faptele necontestate și elementele de probă care reies din dosar și a încălcat articolele citate anterior, atunci când a considerat ca fiind justificată decizia atacată, pentru motivul că autoritățile italiene nu ar fi demonstrat progresele autorității de plată.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 39 alineatul (2) litera (c) și a articolului 39 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1260/1999, precum și a articolului 10 din Regulamentul nr. 438/2001; încălcarea principiilor referitoare la sarcina probei; inexactitatea materială a aprecierilor faptelor în raport cu cele care rezultă din dosarul depus la Tribunal; denaturarea elementelor de probă prezentate în fața Tribunalului
               Potrivit recurentei, afirmațiile Tribunalului sunt întemeiate pe o reconstituire total abstractă a situației de fapt reale legate de derularea și de repartizarea controalelor de al doilea nivel. Tribunalul ar fi trebuit să anuleze partea din decizie referitoare la analiza efectuată de Comisie în ceea ce privește controalele de al doilea nivel și lipsa lor de fiabilitate, analiză lipsită sub toate aspectele de probe valabile în ceea ce privește existența și coerența unui risc real pentru FEDR.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale privind fondurile structurale (JO L 161, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 438/2001 al Comisiei din 2 martie 2001 de stabilire a normelor detaliate de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului privind sistemele de gestionare și control pentru asistența acordată prin Fondurile Structurale (JO L 63, p. 21, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 39).


title: Cauza C-174/17 P: Recurs introdus la 5 aprilie 2017 de Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 17 februarie 2017 în cauza T-40/15, ASPLA și Armando Álvarez/Uniunea Europeană

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/16

         Recurs introdus la 5 aprilie 2017 de Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 17 februarie 2017 în cauza T-40/15, ASPLA și Armando Álvarez/Uniunea Europeană
   (Cauza C-174/17 P)
   (2017/C 161/21)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: J. Inghelram, Á. M. Almendros Manzano și P. Giusta, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Plásticos Españoles, S.A. (ASPLA), Armando Álvarez S.A. și Comisia Europeană

      Concluziile

               —

               Anularea punctului 1 din dispozitivul hotărârii atacate;

               —

               respingerea ca neîntemeiată a cererii formulate de ASPLA și de Armando Álvarez în primă instanță prin care se urmărea obținerea unei sume de 3 495 038,66 euro cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul pe care aceștia afirmă că l-au suferit din cauza nerespectării termenului rezonabil de soluționare;

               —

               obligarea ASPLA și Armando Álvarez la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

                  Primul motiv de recurs se întemeiază pe o eroare de drept în interpretarea noțiunii de legătură de cauzalitate, întrucât Tribunalul a considerat că nerespectarea termenului rezonabil de soluționare a constituit cauza determinantă a presupusului prejudiciu material care constă în plata comisioanelor de constituire a garanției bancare, în pofida faptului că, potrivit unei jurisprudențe constante, cauza determinantă a plății acestor comisioane este propria alegere a unei întreprinderi de a nu plăti amenda în cursul procedurii în fața instanței Uniunii.

               2.

                  Al doilea motiv de recurs se întemeiază pe o eroare de drept în interpretarea noțiunii de prejudiciu, întrucât Tribunalul nu a aplicat în privința presupusului prejudiciu material provenit din plata comisioanelor de constituire a garanției bancare aceeași cerință pe care a impus-o în legătură cu presupusul prejudiciu material provenit din plata unor dobânzi la cuantumul amenzii, și anume aceea ca reclamantele în primă instanță să trebuiască să demonstreze că sarcina financiară care rezulta din această din urmă plată era superioară avantajului pe care l-au putut obține din neplata amenzii.


title: Cauza T-581/10: Ordonanța Tribunalului din 28 martie 2012 — X Technology Swiss/OAPI — Brawn (X-Undergear)

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/33

         Ordonanța Tribunalului din 28 martie 2012 — X Technology Swiss/OAPI — Brawn (X-Undergear)
   (Cauza T-581/10) (1)

   2012/C 151/59
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 63, 26.2.2011.


title: Cauza T-97/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 10 aprilie 2008 — Imelios SA/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Acțiune în despăgubiri — Al cincilea program-cadru al Comunității Europene pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (1998-2002) — Clauză compromisorie — Notă de debit — Inadmisibilitate )

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/17

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 10 aprilie 2008 — Imelios SA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-97/07) (1)

   („Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubiri - Al cincilea program-cadru al Comunității Europene pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (1998-2002) - Clauză compromisorie - Notă de debit - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 158/26)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Imelios SA (Velizy-Villacoublay, Franța) (reprezentant: C. Curtil, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Ladenburger și E. Manhaeve, agenți)
   Obiectul
   În primul rând, o acțiune în anulare a deciziei adoptate de către Comisie ca urmare a unui raport de audit al Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) de a efectua, prin intermediul notei de debit din 17 ianuarie 2007, recuperarea sumelor plătite în avans în cadrul contractului cu numărul de referință IST-1999-10934 — ASSIST privind proiectul „Knowledge Management for Help Desk Operators” încheiat în cadrul celui de-al cincilea program-cadru pentru acțiuni comunitare de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative în domeniul societății informaționale ușor accesibile utilizatorilor (1998-2002), în al doilea rând, o acțiune având ca obiect plata sumei de 34 368 euro cu titlu de tranșă a subvenției restante care trebuie plătită în temeiul contractului menționat și, în al treilea rând, o acțiune în despăgubiri având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit ca urmare a adoptării deciziei menționate
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Imelios SA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de către Comisie.

      (1)  JO C 129, 9.6.2007.


title: Cauza T-297/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2009 — Mepos Electronics/OAPI (MEPOS)

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/42

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2009 — Mepos Electronics/OAPI (MEPOS)
   (Cauza T-297/08) (1)

   2009/C 220/88

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


title: Cauza C-241/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Riigikohus — Republica Estonă) — JK Otsa Talu OÜ/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA) [FEOGA — Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 — Sprijin comunitar pentru dezvoltarea rurală — Sprijin pentru metode de producție agroecologică]

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/3

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Riigikohus — Republica Estonă) — JK Otsa Talu OÜ/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
   (Cauza C-241/07) (1)

   (FEOGA - Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 - Sprijin comunitar pentru dezvoltarea rurală - Sprijin pentru metode de producție agroecologică)
   2009/C 180/04
   Limba de procedură: estona

      Instanța de trimitere

   Riigikohus

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: JK Otsa Talu OÜ

      Pârâtă: Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Riigikohus — Interpretarea articolului 22, articolului 23, articolului 24 alineatul (1), articolului 37 alineatul (4) și articolului 39 din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) și de modificare și abrogare a unor regulamente (JO L 160, p. 80, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 134) — Reglementare națională care limitează sprijinul pentru agromediu la solicitanții care au beneficiat deja de un sprijin în cursul exercițiului precedent și care exclude noii solicitanți ce își asumă angajamentul de a își organiza producția în conformitate cu condițiile impuse privind agromediul

      Dispozitivul

   Dispozițiile articolului 24 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) și de modificare și abrogare a unor regulamente, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2223/2004 al Consiliului din 22 decembrie 2004, coroborate cu articolul 37 alineatul (4) și cu articolul 39 din regulamentul menționat, nu se opun ca un stat membru să restrângă, din cauza insuficienței mijloacelor bugetare, categoria beneficiarilor sprijinului pentru dezvoltarea rurală numai la agricultorii vizați deja de o decizie de acordare a unui asemenea sprijin în cursul exercițiului bugetar precedent.

      (1)  JO C 170, 21.7.2007.


title: Cauza C-353/12: Acțiune introdusă la 25 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/28

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-353/12)
   2012/C 287/54
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Thomas, D. Grespan și B. Stromsky, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Prin faptul că nu a adoptat, în termenele prevăzute, toate prevederile necesare pentru recuperarea ajutorului de stat considerat ilegal și incompatibil cu piața internă prin Decizia C(2009) 8123 a Comisiei din 28 octombrie 2009 privind ajutorul de stat C 59/2007 (ex N 127/2006 și NN 13/2006), acordat de Italia în favoarea Ixfin SpA (notificat la 29 octombrie 2009 și publicat în JO L 167, p. 39), Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile întemeiate pe articolele 2, 3 și 4 din decizia menționată și pe Tratatul FUE;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Acțiunea Comisiei are ca obiect neîndeplinirea de către Republica Italiană a deciziei Comisiei privind ajutorul de stat sub formă de garanție acordat de Ministerul Dezvoltării Economice pentru un împrumut contractat de Ixfin de la Banca Apulia SpA.
   Comisia observă că Italia ar fi trebuit să asigure executarea obligației de recuperare a ajutorului până la 1 mai 2010 și, în plus, ar fi trebuit să informeze Comisia până la 29 decembrie 2009 în legătură cu măsurile adoptate pentru aplicarea deciziei menționate.
   La data introducerii prezentei acțiuni, pârâta nu adoptase încă toate măsurile necesare pentru îndeplinirea obligațiilor amintite.


title: Cauza C-242/15 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 12 octombrie 2016 – Land Hessen/Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG, Comisia Europeană (Recurs — Ajutoare de stat — Măsuri de stat privind construirea unei fabrici de cherestea în landul Hessen — Decizie prin care se constată inexistența unui ajutor de stat — Nedeschiderea procedurii oficiale de investigare — Dificultăți serioase — Calculul elementului de ajutor al garanțiilor publice — Comunicarea Comisiei privind ajutoarele de stat sub formă de garanții)

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/5

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 12 octombrie 2016 – Land Hessen/Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG, Comisia Europeană
   (Cauza C-242/15 P) (1)

   ((Recurs - Ajutoare de stat - Măsuri de stat privind construirea unei fabrici de cherestea în landul Hessen - Decizie prin care se constată inexistența unui ajutor de stat - Nedeschiderea procedurii oficiale de investigare - Dificultăți serioase - Calculul elementului de ajutor al garanțiilor publice - Comunicarea Comisiei privind ajutoarele de stat sub formă de garanții))
   (2016/C 462/07)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Land Hessen (reprezentanți: U. Soltész și A. Richter, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG (reprezentanți: J. Heithecker și J. Ylinen, avocați), Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Land Hessen la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 236, 20.7.2015.


title: Cauza C-482/15 P: Recurs introdus la 9 septembrie 2015 de Westermann Lernspielverlag GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 iulie 2015 în cauza T-333/13, Westermann Lernspielverlag GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/16

         Recurs introdus la 9 septembrie 2015 de Westermann Lernspielverlag GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 iulie 2015 în cauza T-333/13, Westermann Lernspielverlag GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-482/15 P)
   (2015/C 406/17)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Westermann Lernspielverlag GmbH (reprezentanți: A. Nordemann și M. C. Maier, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 15 iulie 2015 în cauza T-333/13

               —

               trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată

         Cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea ajunge la concluzia că Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 a rămas fără obiect ca urmare a faptului că titularul mărcii pe care s-a întemeiat opoziția a decăzut în întregime din drepturile sale începând de la 13 iunie 2013, solicită Curții

               —

               să declare că prezentul recurs a rămas fără obiect și că nu mai este necesară pronunțarea.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs se întemeiază pe următoarele motive.

               1.

               încălcarea principiului protecției dreptului la apărare, în special a dreptului de a fi ascultat

               2.

               încălcarea dreptului la un proces echitabil

               3.

               încălcarea articolului 69 literele (c) și (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului

               4.

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din RMC (1).

         Recurenta consideră că Tribunalul nu a respectat dreptul său fundamental de a fi ascultată întrucât (1) grefierul Tribunalului a informat-o la 3 iulie 2015 că argumentul său – prin care informează Tribunalul că marca aflată la baza opoziției nu mai există ex tunc – nu putea fi luat în considerare și (2) hotărârea Tribunalului pronunțată la 15 iulie 2015 nu a menționat deloc faptul că marca celeilalte părți la procedură pe care s-a întemeiat în principal opoziția nu exista la momentul pronunțării.
   Recurenta consideră că Tribunalul a încălcat dreptul său fundamental la un proces echitabil întrucât (1) a respins cererea recurentei de suspendare a procedurii și, în consecință, a ignorat faptul că cererea de decădere formulată de recurentă la 13 iunie 2013, precum și acțiunea în anulare formulată de recurentă la 5 ianuarie 2015 față de marca celeilalte părți din procedură sunt motive de apărare legitime care au efect direct asupra soluționării prezentei proceduri și (2) a refuzat să țină seama de observațiile recurentei din 12 iunie 2015.
   Recurenta susține că Tribunalul a încălcat articolul 69 literele (c) și (d) din Regulamentul său de procedură atunci când a respins fără explicații cele două cereri de suspendare a procedurii, deși în cele două cazuri pârâtul nu avea nicio obiecție împotriva suspendării judecării cauzei, iar recurenta prezentase motive serioase pentru care suspendarea judecării cauzei părea necesară.
   Recurenta consideră că Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) RMC în măsura în care a săvârșit o eroare de drept și a denaturat faptele relevante în speță întrucât aprecierea riscului de confuzie era bazată pe o marcă al cărei titular a fost decăzut din drepturi la 22 mai 2015, cu începere din 13 iunie 2013, înainte ca recurenta să introducă acțiunea la Tribunal la 17 iunie 2013 și înainte ca Tribunalul să pronunțe hotărârea. În consecință, în momentul pronunțării hotărârii, la 15 iulie 2015, marca comunitară verbală și figurativă  nr. 003915121 nu putea fi luată în considerare și nicio concluzie nu putea fi enunțată.
   În cele din urmă, recurenta solicită Curții, în cazul în care aceasta ajunge la concluzia că hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 a rămas fără obiect ca urmare a faptului că titularul mărcii pe care s-a întemeiat opoziția a fost decăzut în totalitate din drepturi de la 13 iunie 2013, să declare că prezentul recurs a rămas fără obiect și că nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-291/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe/OAPI — Byass (ALFONSO) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ALFONSO — Mărci comunitare și naționale verbale anterioare PRINCIPE ALFONSO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Întinderea examinării care trebuie efectuată de camera de recurs — Obligația de a se pronunța asupra căii de atac în întregul său — Articolul 62 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009] ]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/59

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe/OAPI — Byass (ALFONSO)
   (Cauza T-291/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ALFONSO - Mărci comunitare și naționale verbale anterioare PRINCIPE ALFONSO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Întinderea examinării care trebuie efectuată de camera de recurs - Obligația de a se pronunța asupra căii de atac în întregul său - Articolul 62 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009]”)
   2009/C 267/103
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe, SA (Cenicero, Spania) (reprezentanți: M. Lobato García-Miján și B. Díaz de Escauriaza, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: S. Palmero Cabezas și J. Laporta Insa, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: González Byass, SA (Cádiz, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 mai 2007 (cauza R 1110/2006-2) privind o procedură de opoziție între Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe, SA și González Byass, SA

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 29 mai 2007 (cauza R 1110/2006-2).

               2.

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza T-380/17: Acțiune introdusă la 16 iunie 2017 – HeidelbergCement și Schwenk Zement/Comisia

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/48

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2017 – HeidelbergCement și Schwenk Zement/Comisia
   (Cauza T-380/17)
   (2017/C 249/65)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: HeidelbergCement AG (Heidelberg, Germania) și Schwenk Zement KG (Ulm, Germania) (reprezentanți: U. Denzel, C. von Köckritz, P. Pichler, M. Raible, U. Soltész, G. Wecker și H. Weiß, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2017) 1650 final a Comisiei Europene din 5 aprilie 2017 privind declararea unei concentrări ca fiind incompatibilă cu piața internă și cu funcționarea Acordului privind SEE în cazul M. 7878 – HeidelbergCement/Schwenk/Cemex Hungary/Cemex Croatia;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu era competentă să se pronunțe asupra operațiunii, din moment ce operațiunea nu avea o dimensiune europeană. Comisia a săvârșit o eroare de drept și a încălcat articolul 1 din Regulamentul nr. 139/2004 (1) al Consiliului (denumit în continuare „RUEC”) prin faptul că a considerat întreprinderile HeidelbergCement și Schwenk – în locul dobânditorului direct Duna-Dráva Cement – drept „întreprinderi vizate”.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 2 și articolul 8 din RUEC, a săvârșit erori vădite de apreciere și a încălcat obligația de motivare care îi revine în ceea ce privește definirea pieței geografice relevante.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 2 alineatele (2) și (3) din RUEC întrucât a interzis o operațiune, fără a stabili existența unui obstacol semnificativ în calea concurenței efective într-o parte considerabilă a pieței interne.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere în analiza efectelor operațiunii din perspectiva concurenței.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și erori vădite de apreciere în analiza și respingerea măsurii reparatorii propuse.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit mai multe erori de procedură și a încălcat astfel normele fundamentale de procedură, dreptul la apărare al reclamantelor și drepturile fundamentale ale acestora, precum și principiul bunei administrări și obligația de diligență.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu era competentă să interzică achiziționarea Cemex Hungary după ce a sesizat autoritatea maghiară pentru concurență în vederea verificării părții maghiare a operațiunii, în temeiul articolului 4 alineatul (4) din RUEC.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, L24, p. 1, Ediție specială, 8/vol. 1, p. 201).


title: Cauzele conexate C-483/11 și C-484/11: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 14 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunalul Argeș — România) — Andrei Emilian Boncea, Filofteia Catrinel Boncea, Adriana Boboc, Cornelia Mihăilescu (C-483/11), Mariana Budan (C-484/11)/Statul român [Trimitere preliminară — Articolul 43, articolul 92 alineatul (1) și articolul 103 alineatul (1) din Regulamentul de procedură — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Despăgubirea persoanelor care au suferit condamnări cu caracter politic în timpul regimului comunist — Dreptul la repararea prejudiciului moral suferit — Lipsa punerii în aplicare a dreptului Uniunii — Necompetență vădită a Curții]

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/14

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 14 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunalul Argeș — România) — Andrei Emilian Boncea, Filofteia Catrinel Boncea, Adriana Boboc, Cornelia Mihăilescu (C-483/11), Mariana Budan (C-484/11)/Statul român
   (Cauzele conexate C-483/11 și C-484/11) (1)

   (Trimitere preliminară - Articolul 43, articolul 92 alineatul (1) și articolul 103 alineatul (1) din Regulamentul de procedură - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Despăgubirea persoanelor care au suferit condamnări cu caracter politic în timpul regimului comunist - Dreptul la repararea prejudiciului moral suferit - Lipsa punerii în aplicare a dreptului Uniunii - Necompetență vădită a Curții)
   2012/C 73/24
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Argeș

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Andrei Emilian Boncea, Filofteia Catrinel Boncea, Adriana Boboc, Cornelia Mihăilescu (C-483/11), Mariana Budan (C-484/11)

      Pârât: Statul român

      Cu participarea lui Iulian-Nicolae Cujbescu (C-484/11)

      Obiectul

   Cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare — Tribunalul Argeș — Interpretarea articolului 5 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și a articolului 8 din Declarația universală a drepturilor omului — Despăgubirea persoanelor care au făcut obiectul unor condamnări cu caracter politic în timpul regimului comunist — Admisibilitatea unei reglementări naționale prin care se restrânge dreptul la repararea prejudiciului moral suferit

      Dispozitivul

               1.

               Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de Tribunalul Argeș (România) prin deciziile din 4 aprilie 2011 și din 4 iulie 2011.

      (1)  JO C 347, 26.11.2011.


title: Cauza T-108/16: Acțiune introdusă la 17 martie 2016 – Naviera Armas/Comisia

text:
               17.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/19

         Acțiune introdusă la 17 martie 2016 – Naviera Armas/Comisia
   (Cauza T-108/16)
   (2016/C 175/23)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Naviera Armas, SA (Las Palmas de Gran Canaria, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra și Á. Givaja Sanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene din 8 decembrie 2015 privind ajutorul de stat SA.36628 (2015/NN-2) (JO C 25, p. 2), prin care se constată inexistența ajutoarelor de stat în favoarea companiei maritime Fred Olsen S.A., în ceea ce privește măsurile adoptate de Regatul Spaniei în portul Las Nieves;

               —

               obligarea pârâtei să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele ale reclamantei:

      Motivele și principalele argumente

   Prin decizia în litigiu, Comisia a stabilit că nu constituie ajutoare de stat dreptul exclusiv pe care îl va deține Fred Olsen pentru a acționa din portul Las Nieves (Insulele Canare, Spania), exonerarea sa totală sau parțială de plata taxelor portuare aferente, și nici condițiile de utilizare a portului care, prin excluderea navelor convenționale, ar presupune de asemenea un avantaj nejustificat pentru compania respectivă.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe faptul că a furnizat o motivare suficientă pentru ca Comisia să aibă îndoieli rezonabile în ceea ce privește existența unor ajutoare de stat în favoarea societății Fred Olsen și deschide procedura oficială de examinare.
   În susținerea acestui motiv, reclamanta invocă următoarele:

               —

               durata examinării preliminare efectuate de Comisie, de la plângerea introdusă de Naviera Armas, depusă la 26 aprilie 2013, până la adoptarea deciziei în litigiu, dezvăluie prin ea însăși complexitatea cauzei, care ar fi necesitat inițierea unei proceduri formale;

               —

               decizia în litigiu este afectată de anumite erori vădite de apreciere a situației de fapt, ca de exemplu a se pretinde că nicio întreprindere nu ar fi solicitat să își desfășoare activitatea în portul Las Nieves cu feriboturi rapide anterior anului 2013, că Fred Olsen ar fi fost singura întreprindere interesată să utilizeze portul în anii 1990, sau că numai feriboturile rapide ar putea să își desfășoare activitatea în portul menționat;

               —

               din anul 1991, portul Las Nieves este utilizat în mod exclusiv de Fred Olsen, ceea ce îi conferă un avantaj concurențial, acordat în mod discreționar de autoritățile spaniole;

               —

               Fred Olsen a beneficiat pe parcursul a mai mult de 20 de ani de o exonerare totală de anumite taxe portuare.


title: Cauza T-232/11: Ordonanța Tribunalului din 21 mai 2015 – Stichting Greenpeace Nederland și PAN Europe/Comisia

text:
               13.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 228/25

         Ordonanța Tribunalului din 21 mai 2015 – Stichting Greenpeace Nederland și PAN Europe/Comisia
   (Cauza T-232/11) (1)

   (2015/C 228/30)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 194, 2.7.2011.


title: Cauza C-650/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāta (Republica Letonia) la 19 decembrie 2011 — Ilgvars Brunovskis/Lauku atbalsta dienests

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāta (Republica Letonia) la 19 decembrie 2011 — Ilgvars Brunovskis/Lauku atbalsta dienests
   (Cauza C-650/11)
   2012/C 49/31
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāta

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ilgvars Brunovskis

      Pârât: Lauku atbalsta dienests

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 125 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1782/2003 (1) trebuie interpretat în sensul că prima pentru vacile de alăptare se aplică pentru toate vacile de alăptare născute în timpul unui an calendaristic?

               2.

               Articolul 102 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1973/2004 (2) trebuie interpretat în sensul că prin perioada de șase luni trebuie să se înțeleagă termenul de depunere a cererilor de primă?

               3.

               Dacă răspunsul la cea de a doua întrebare este afirmativ, în situația în care un stat membru a redus termenul de depunere, acesta ar avea obligația de a despăgubi agricultorul pentru pierderile suferite în cazul în care nu a avut posibilitatea de a beneficia pe deplin de termenul de depunere a cererilor prevăzut de regulament?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1973/2004 al Comisiei din 29 octombrie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului în ceea ce privește schemele de ajutor prevăzute la titlurile IV și IVa din respectivul regulament și utilizarea terenurilor retrase din circuitul agricol pentru producția de materii prime (JO L 345, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 60, p. 190).


title: Cauza C-503/06: Acțiune introdusă la data de 13 decembrie 2006 — Comisia/Italia

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/12

         Acțiune introdusă la data de 13 decembrie 2006 — Comisia/Italia
   (Cauza C-503/06)
   (2007/C 82/23)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: D. Recchia, agent)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul articolului 9 din Directiva 79/409/CEE (1), întrucât în regiunea Liguria a fost adoptat și se aplică un act normativ privitor la autorizarea derogărilor de la regimul de protecție a păsărilor sălbatice care nu respectă condițiile stabilite la articolul 9 din directiva amintită;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Ca urmare a primirii unei sesizări, Comisia a luat cunoștință de faptul că regiunea Liguria aprobase Legea nr. 34 din 5 octombrie 2001 în vederea stabilirii modalităților de adoptare a derogărilor de la regimul de protecție a păsărilor sălbatice în temeiul articolului 9 din directiva sus-amintită. Această lege adoptată la nivel regional a fost modificată prin Legea regională nr. 31 din 13 august 2002.
   În opinia Comisiei, Legea regională nr. 34/2001, cu modificările ulterioare, reprezintă o modalitate de autorizare a vânătorii legale a unor specii de păsări protejate prin dispozițiile directivei, în măsura în care legea:

               —

               precizează în mod general, abstract și fără limitare în timp, speciile care fac obiectul derogării, în vreme ce, dimpotrivă, derogarea apare drept un act de excepție, cu caracter normativ, ce trebuie adoptat numai după verificarea existenței unor date științifice predeterminate,

               —

               nu prevede obligația ca normele individuale derogatorii să indice unul dintre motivele abstracte în baza cărora se poate acorda o derogare în temeiul articolului 9 din directivă și nu prevede obligația de explicare a motivelor concrete datorită cărora o măsură adoptată corespunde cerințelor invocate ca motiv abstract,

               —

               nu prevede necesitatea verificării absenței altor soluții satisfăcătoare și nici pe aceea a declarării de către autoritatea competentă a faptului că sunt îndeplinite condițiile menționate la articolul 9 al directivei.

         Incompatibilitatea Legii regionale nr. 34, cu modificările ulterioare, apare evidentă în dispozițiile concrete de autorizare a exploatării fondului cinegetic, ce nu demonstrează lipsa altor soluții satisfăcătoare și nu menționează nici motivul abstract și nici motivele concrete pentru care se impune adoptarea derogării.
   După expirarea termenului acordat în avizul motivat, la data de 31 octombrie 2006, regiunea Liguria a abrogat Legea regională nr. 34/2001, cu modificările ulterioare, prin Legea regională nr. 35/2006 din 31 octombrie 2006 și a adoptat Legea regională nr. 36/2006, ale cărei prevederi autorizează exploatarea fondului cinegetic în condiții derogatoare ce prezintă aceleași elemente de incompatibilitate cu articolul 9 din directiva sus-amintită, deja criticate cu privire la cadrul juridic regional anterior.

      (1)  Directiva 79/409/CEE aConsiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice, JO L 103, p. 1.


title: Cauza C-525/07 P: Ordonanța Curții din 28 noiembrie 2008 — Philippe Combescot/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Funcționari — Raport asupra evoluției carierei — Obligația de asistență — Hărțuire morală — Repararea prejudiciului — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/13

         Ordonanța Curții din 28 noiembrie 2008 — Philippe Combescot/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-525/07 P) (1)

   (Recurs - Funcționari - Raport asupra evoluției carierei - Obligația de asistență - Hărțuire morală - Repararea prejudiciului - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   (2009/C 69/21)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurent: Philippe Combescot (reprezentanți: A. Maritati și V. Messa, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall, agent și S. Corongiu, avocat)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 12 septembrie 2007, Combescot/Comisia (T–249/04) prin care Tribunalul a respins o cerere având ca obiect, pe de o parte, recunoașterea caracterului ilegal al comportamentelor superiorilor ierarhici ai recurentului, recunoașterea dreptului acestuia din urmă la asistență și la anularea raportului asupra evoluției carierei recurentului pentru perioada cuprinsă între 1 iulie 2001 și 31 decembrie 2002 și, pe de altă parte, plata unei despăgubiri reprezentând repararea prejudiciilor invocate suferite de recurent
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă pe domnul Combescot la plata cheltuielilor de judecată efectuate în recurs.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza T-484/08: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2008 — Longevity Health Products/OAPI — Merck (Kids Vits)

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/38

         Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2008 — Longevity Health Products/OAPI — Merck (Kids Vits)
   (Cauza T-484/08)
   (2009/C 32/75)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamant: Longevity Health Products, Inc. (Nassau, Bahamas) (reprezentant: J. Korab, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Merck KGaA (Darmstadt, Germania)
   Concluziile reclamantului

               —

               Declararea admisibilității cererii formulate de societatea Longevity Health Products, Inc.;

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI ddin 28 august 2008 și respingerea cererii de declarare a nulității formulate de societatea Merck KGaA împotriva cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 3 979 143;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Kids Vits” pentru produse și servicii din clasele 3, 5 et 35 (cererea de înregitrare nr. 3 979 143)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Merck KGaA

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală „VIDS4KIDS” pentru produse din clasa 5 (marca comunitară înregistrată nr. 3 128 196)

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), în măsura în care nu există niciun risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 01, p. 146).


title: Cauza C-496/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Hotărâre a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor — Neexecutare — Articolul 228 CE — Sancțiuni pecuniare)

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/5

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană
      (Cauza C-496/09) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Hotărâre a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor - Neexecutare - Articolul 228 CE - Sancțiuni pecuniare)
      (2012/C 25/07)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro, E. Righini și B. Stromsky, agenți)

         Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, F. Arena și S. Fiorentino, avvocati dello Stato)

         Obiectul

      Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 228 CE — Neexecutarea Hotărârii Curții din 1 aprilie 2004 pronunțată în cauza C-99/02 — Cerere de stabilire a unei penalități cu titlu cominatoriu.

         Dispozitivul

                  1.

                  Prin neadoptarea, la data expirării termenului stabilit în avizul motivat emis la 1 februarie 2008 de Comisia Comunităților Europene în temeiul articolului 228 CE, a tuturor măsurilor pe care le impune executarea Hotărârii din 1 aprilie 2004, Comisia/Italia (C-99/02) referitoare la recuperarea de la beneficiari a ajutoarelor care, conform Deciziei 2000/128/CE a Comisiei din 11 mai 1999 privind schema de ajutoare pusă în aplicare de Italia pentru măsuri în favoarea încadrării în muncă, au fost declarate ilegale și incompatibile cu piața comună, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei decizii și al articolului 228 alineatul (1) CE.

                  2.

                  Obligă Republica Italiană la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a unei penalități cu titlu cominatoriu într-un cuantum care corespunde înmulțirii cuantumului de bază de 30 de milioane de euro cu procentul din ajutoarele ilegale incompatibile a cărui recuperare nu a fost încă efectuată sau care nu a fost probată la sfârșitul perioadei în cauză, calculat în raport cu cuantumurile totale nerecuperate încă la data pronunțării prezentei hotărâri, pe semestru de întârziere în aplicarea măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii din 1 aprilie 2004, Comisia/Italia (C-99/02), începând de la data pronunțării prezentei hotărâri și până la data executării hotărârii respective din 1 aprilie 2004.

                  3.

                  Obligă Republica Italiană la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a unei sume forfetare de 30 de milioane de euro.

                  4.

                  Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-192/10: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/3

         Acțiune introdusă la 19 aprilie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-192/10)
   2010/C 195/05
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: S. Pardo Quintillán și A. Marghelis, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea măsurilor naționale necesare pentru a asigura respectarea obligațiilor privind închiderea, gestiunea și controlul în perioada posttratare ale depozitului de deșeuri din Cova da Loba, situat în O Grove (Pontevedra, Galicia), Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 13 și 14 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (1);

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Directiva 1999/31/CE are ca obiectiv principal să prevină sau să reducă, pe cât posibil, efectele negative asupra mediului și, mai ales, poluarea apelor de suprafață, a apelor subterane, a solului, a aerului și a mediului în general, inclusiv efectul de seră, precum și orice alte riscuri ulterioare pentru sănătatea umană pe care le pot avea activitățile de depozitare a deșeurilor pe durata întregului ciclu de viață al depozitului de deșeuri.

               2.

               Astfel cum reiese din informațiile comunicate chiar de autoritățile spaniole, depozitul de deșeuri din Cova da Loba a fost autorizat în anul 2000. Prin urmare este vorba despre un depozit de deșeuri existent, în sensul articolului 14 din Directiva 1999/31/CE.

               3.

               Depozitul de deșeuri din Cova da Loba a fost abandonat, fără să se fi efectuat închiderea acestuia și fără a respecta procedurile de control și gestiune în perioada posttratare potrivit articolului 13 din directivă.

               4.

               În consecință, reiese din informațiile transmise de autoritățile spaniole că procedura de închidere a depozitului de deșeuri din Cova da Loba nu a fost îndeplinită. Prin urmare, având în vedere considerațiile ce precedă, situația acestui depozit încalcă articolele 13 și 14 din Directiva 1999/31/CE.

      (1)  JO L 182, p. 1, Ediție specială 15/vol. 5, p. 94.


title: Cauza C-47/16: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – Valsts ieņēmumu dienests/„Veloserviss” SIA [Trimiterea preliminară — Uniunea vamală — Codul vamal comunitar — Articolul 220 alineatul (2) litera (b) — Recuperare ulterioară a taxelor la import — Încredere legitimă — Condiții de aplicare — Eroare din partea autorităților vamale — Obligația importatorului de a acționa cu bună-credință și de a verifica împrejurările eliberării certificatului de origine tip A — Mijloace de probă — Raportul Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF)]

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/11

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – Valsts ieņēmumu dienests/„Veloserviss” SIA
   (Cauza C-47/16) (1)

   ([Trimiterea preliminară - Uniunea vamală - Codul vamal comunitar - Articolul 220 alineatul (2) litera (b) - Recuperare ulterioară a taxelor la import - Încredere legitimă - Condiții de aplicare - Eroare din partea autorităților vamale - Obligația importatorului de a acționa cu bună-credință și de a verifica împrejurările eliberării certificatului de origine tip A - Mijloace de probă - Raportul Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF)])
   (2017/C 151/15)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Valsts ieņēmumu dienests

      Pârâtă:„Veloserviss” SIA

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2700/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2000, trebuie interpretat în sensul că un importator nu poate invoca o încredere legitimă, în temeiul acestei dispoziții, pentru a se opune înscrierii ulterioare în evidența contabilă a taxelor la import, susținând buna sa credință, decât dacă sunt întrunite trei condiții cumulative. Este necesar, mai întâi, ca aceste taxe să nu fi fost percepute ca urmare a unei erori a autorităților competente înseși, apoi, ca această eroare să fie de asemenea natură încât nu ar fi putut fi detectată în condiții rezonabile de un debitor de bună-credință și, în sfârșit, ca acesta să fi respectat toate dispozițiile în vigoare în ceea ce privește declarația sa vamală. O astfel de încredere legitimă lipsește în special atunci când, deși avea motive întemeiate să se îndoiască de exactitatea unui certificat de origine tip A, un importator nu s-a informat, în cea mai mare măsură posibilă, cu privire la împrejurările eliberării acestui certificat pentru a verifica dacă aceste îndoieli erau justificate. O asemenea obligație nu semnifică însă că un importator este obligat, în general, să verifice în mod sistematic împrejurările eliberării de către autoritățile vamale ale statului exportator a unui certificat de origine tip A. Revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia, ținând seama de ansamblul elementelor concrete ale litigiului principal, dacă aceste trei condiții sunt întrunite în speță.

               2)

               Articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, trebuie interpretat în sensul că, într-o cauză precum cea în discuție în litigiul principal, se poate deduce din informațiile conținute într-un raport al Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) că un importator nu este îndreptățit să se prevaleze de o încredere legitimă, în temeiul acestei dispoziții, pentru a se opune înscrierii ulterioare în evidența contabilă a taxelor la import. În măsura însă în care un astfel de raport nu ar conține decât o descriere generală a situației în cauză, aspect a cărui verificare revine instanței naționale, acesta nu poate fi suficient prin el însuși pentru a demonstra corespunzător cerințelor legale că aceste condiții sunt efectiv îndeplinite sub toate aspectele, în special în ceea ce privește comportamentul relevant al exportatorului. În astfel de împrejurări, revine, în principiu, autorităților vamale ale statului importator sarcina de a face dovada, prin intermediul unor elemente de probă suplimentare, că eliberarea de către autoritățile vamale ale statului exportator a unui certificat de origine tip A incorect este imputabilă prezentării inexacte a faptelor de către exportator. Cu toate acestea, atunci când autoritățile vamale ale statului importator se află în imposibilitatea de a face dovada menționată, îi revine, dacă este cazul, importatorului, sarcina de a dovedi că certificatul menționat se bazează pe prezentarea corectă a faptelor de către exportator.

      (1)  JO C 111, 29.3.2016.


title: Cauza T-300/10: Acțiune introdusă la 9 iulie 2010 — Internationaler Hilfsfonds/Comisia

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/37

         Acțiune introdusă la 9 iulie 2010 — Internationaler Hilfsfonds/Comisia
   (Cauza T-300/10)
   ()
   2010/C 246/64
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Internationaler Hilfsfonds eV (Rosbach, Germania) (reprezentant: H. Kaltenecker, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 29 aprilie 2010, în măsura în care prin aceasta s-a respins cea de a doua cerere a reclamantei de a i se acorda accesul la documente nedivulgate sau divulgate numai parțial;

               —

               obligarea pârâtei să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta contestă decizia Comisiei din 29 aprilie 2010 prin care i s-a respins în parte cea de a doua cerere de acordare a accesului la documentele care privesc contractul LIEN 97-2011 și la care nu a fost acordat niciun drept de acces.
   În susținerea acțiunii, reclamanta susține, în esență, că pârâta nu avea dreptul să refuze dreptul de acces la documentele solicitate în temeiul excepțiilor de la articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1) referitoare la protecția procesului decizional precum și la protecția vieții private și a integrității individului. În acest context, reclamanta mai susține că există un interes public superior în sensul divulgării documentelor la care nu a fost acordat încă dreptul de acces.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului vom 30. Mai 2001 din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-382/12: Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2014 – Kampol/OAPI – Colmol (Nobel) „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Nobel — Marca națională verbală anterioară NOBEL — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/26

         Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2014 – Kampol/OAPI – Colmol (Nobel)
   (Cauza T-382/12) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Nobel - Marca națională verbală anterioară NOBEL - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”)
   2014/C 253/37
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Kampol sp. z o.o. (Świdnica, Polonia) (reprezentant: J. Kępiński, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Geroulakos, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Colmol-Colchões, SA (Oliveira de Azeméis, Portugalia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 21 iunie 2012 (cauza R 2286/2011-4), privind o procedură de opoziție între Colmol – Colchões, SA și Kampol-K. Humiński & syn sp. z o.o.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Kampol sp. z o.o. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 355, 17.11.2012


title: Cauza C-127/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 septembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Libera circulație a capitalurilor – Articolele 21 TFUE și 63 TFUE – Acordul SEE – Articolele 28 și 40 – Impozite pe succesiuni și pe donații – Împărțirea competențelor fiscale – Discriminare între rezidenți și nerezidenți – Discriminare în funcție de locul unde este situat bunul imobil – Sarcina probei)

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/3

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 septembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
      (Cauza C-127/12) (1)

      ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libera circulație a capitalurilor - Articolele 21 TFUE și 63 TFUE - Acordul SEE - Articolele 28 și 40 - Impozite pe succesiuni și pe donații - Împărțirea competențelor fiscale - Discriminare între rezidenți și nerezidenți - Discriminare în funcție de locul unde este situat bunul imobil - Sarcina probei))
      (2014/C 395/03)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Roels, R. Lyal și F. Jimeno Fernández, agenți)

         Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Rubio González, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin faptul că a permis introducerea unor diferențe în tratamentul fiscal al donațiilor și al succesiunilor între avânzii-cauză și donatarii cu reședința în Spania și cei fără reședință în Spania, între de cujus cu reședința în Spania și cei fără reședință în Spania și între donațiile și înstrăinările similare ale unor bunuri imobile situate pe teritoriul spaniol și cele situate în străinătate, Regatul Spaniei și-a încălcat obligațiile care îi reveneau în temeiul articolului 63 TFUE și al articolului 40 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 126, 28.4.2012.


title: Cauza T-674/14: Ordonanța Tribunalului din 2 septembrie 2015 – SEA/Comisia

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/61

         Ordonanța Tribunalului din 2 septembrie 2015 – SEA/Comisia
   (Cauza T-674/14) (1)

   (2015/C 381/84)
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 388, 3.11.2014.


title: Cauza T-673/11: Acțiune introdusă la 29 decembrie 2011 — Sigla/OAPI (VIPS CLUB)

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/18

         Acțiune introdusă la 29 decembrie 2011 — Sigla/OAPI (VIPS CLUB)
   (Cauza T-673/11)
   2012/C 65/34
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Sigla (Madrid, Spania) (reprezentant: E. Armijo Chávarri, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Luând în considerare depunerea cererii introductive împreună cu documentele anexate, constatarea formulării în termen și în mod valabil a unei acțiuni împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 octombrie 2011 în cauza R 641/2011-1 și, în urma procedurii corespunzătoare, pronunțarea unei hotărâri de anulare a acestei decizii și obligarea expresă a OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „VIPS CLUB” pentru produse și servicii din clasele 29, 30 și 43.

      Decizia examinatorului: refuză marca solicitată.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 dat fiind că marca solicitată nu este descriptivă și are caracter distinctiv.


title: Cauza T-55/15: Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2017 – Certified Angus Beef/EUIPO – Certified Australian Angus Beef (CERTIFIED AUSTRALIAN ANGUS BEEF) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca figurativă CERTIFIED AUSTRALIAN ANGUS BEEF — Mărcile figurativă și verbală anterioare de notorietate SINCE 1978 CERTIFIED ANGUS BEEF BRAND și CERTIFIED ANGUS BEEF BRAND — Motiv relativ de refuz — Lipsă de similitudine între semne — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/31

         Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2017 – Certified Angus Beef/EUIPO – Certified Australian Angus Beef (CERTIFIED AUSTRALIAN ANGUS BEEF)
   (Cauza T-55/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marca figurativă CERTIFIED AUSTRALIAN ANGUS BEEF - Mărcile figurativă și verbală anterioare de notorietate SINCE 1978 CERTIFIED ANGUS BEEF BRAND și CERTIFIED ANGUS BEEF BRAND - Motiv relativ de refuz - Lipsă de similitudine între semne - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 283/46)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Certified Angus Beef LLC (Wooster, Ohio, Statele Unite) (reprezentant: C. Aikens, barrister)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: M. Fischer și A. Söder, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Certified Australian Angus Beef Pty Ltd (Surrey Hills, Australia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 30 octombrie 2014 (cauza R 662/2014-4), privind o procedură de opoziție între Certified Angus Beef și Certified Australian Angus Beef

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Angus Beef LLC la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 107, 30.3.2015.


title: Cauza C-441/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Højesteret – Danemarca) – Dansk Industri (DI), acționând pentru Ajos A/S/Succesorii lui Karsten Eigil Rasmussen (Trimitere preliminară – Politica socială – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Directiva 2000/78/CE – Principiul nediscriminării pe motive de vârstă – Reglementare națională contrară unei directive – Posibilitatea unui particular de a pune în discuție răspunderea statului pentru încălcarea dreptului Uniunii – Litigiu între particulari – Evaluare comparativă a diferitor drepturi și principii – Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime – Rolul instanței naționale)

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/12

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Højesteret – Danemarca) – Dansk Industri (DI), acționând pentru Ajos A/S/Succesorii lui Karsten Eigil Rasmussen
      (Cauza C-441/14) (1)

      ((Trimitere preliminară - Politica socială - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Directiva 2000/78/CE - Principiul nediscriminării pe motive de vârstă - Reglementare națională contrară unei directive - Posibilitatea unui particular de a pune în discuție răspunderea statului pentru încălcarea dreptului Uniunii - Litigiu între particulari - Evaluare comparativă a diferitor drepturi și principii - Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime - Rolul instanței naționale))
      (2016/C 211/13)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Højesteret

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Dansk Industri (DI), acționând pentru Ajos A/S

         Pârâți: Succesorii lui Karsten Eigil Rasmussen

         Dispozitivul

                  1)

                  Principiul general al nediscriminării pe motive de vârstă, astfel cum este concretizat în Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, trebuie interpretat în sensul că se opune, și într un litigiu între particulari, unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care privează un angajat de dreptul de a beneficia de o indemnizație de concediere, întrucât acesta din urmă poate solicita o pensie pentru limită de vârstă datorată de angajator în temeiul unui sistem de pensii la care angajatul respectiv a aderat înainte de împlinirea vârstei de 50 de ani, independent de faptul că acesta alege să rămână pe piața muncii sau să se pensioneze.

                  2)

                  Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că revine instanței naționale, sesizată cu un litigiu între particulari care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2000/78, atunci când aplică dispozițiile din dreptul său național, sarcina de a le interpreta astfel încât acestea să poată avea o aplicare conformă cu această directivă sau, în cazul în care o asemenea interpretare conformă este imposibilă, să lase neaplicată, dacă este necesar, orice dispoziție a respectivului drept național contrară principiului general al nediscriminării pe motive de vârstă. Nici principiile securității juridice și protecției încrederii legitime, nici posibilitatea particularului care se consideră lezat prin aplicarea unei dispoziții naționale contrare dreptului Uniunii de a angaja răspunderea statului membru în cauză pentru încălcarea dreptului Uniunii nu pot repune în discuție această obligație.

         (1)  JO C 421, 24.11.2014.