title: Cauza T-42/08: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2008 — Shetland Islands Council/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/35

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2008 — Shetland Islands Council/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-42/08)
   (2008/C 92/71)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Shetland Islands Council (reprezentanți: E. Whiteford, Barrister, R. Murray, Solicitor și R. Thompson, QC)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea articolului 1 alineatul (2) și a articolelor 3, 4 și 5 din decizie;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul, autoritate publică, a efectuat plăți în sectorul piscicol în cadrul a două măsuri generale de ajutor, intitulate „Aid to the Fish Catching and Processing Industry” (Ajutor pentru pescuit și industria de prelucrare a peștelui) și „Aid to the Fish Farming Industry” (Ajutor pentru industria piscicolă), care se compuneau din diferite tipuri de scheme de ajutor. Comisia a constatat că ajutoarele acordate de Regatul Unit în cadrul „Fishing Vessel Modernisation Scheme” (Schemă de ajutor pentru modernizarea navelor de pescuit) sunt incompatibile cu piața comună în măsura în care privesc ajutoare acordate pentru proiecte de modernizare a capacității, exprimată ca tonaj sau ca putere.
   Prin acțiunea formulată, reclamantul solicită, în temeiul articolului 230 CE, anularea parțială a Deciziei Comisiei C 37/2006 (ex NN 91/2005) din 13 noiembrie 2007 privind Schema de ajutor pentru modernizarea navelor de pescuit aplicată în Regatul Unit. Mai precis, reclamantul solicită anularea articolului 1 alineatul (2) și a articolelor 3, 4 și 5 din decizia atacată pentru două motive:

               (1)

               Comisia ar fi săvârșit o eroare de drept constatând că plățile pentru înlocuirea sau îmbunătățirea motoarelor care nu afectează tonajul brut sau puterea unei nave privesc „o capacitate exprimată ca tonaj sau ca putere” în sensul articolului 9 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 2792/1999 (1) și că astfel sunt incompatibile cu piața comună;

               (2)

               Comisia a săvârșit o eroare de drept constatând că recuperarea ajutoarelor acordate ar fi compatibilă cu:

                           (a)

                           articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 (2) al Consiliului;

                           (b)

                           principiul general al securității juridice, al protejării încrederii legitime și al egalității de tratament.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2792/1999 al Consiliului din 17 decembrie 1999 de definire a modalităților și condițiilor pentru acțiunile structurale ale Comunității în sectorul pescuitului (JO L 337, p. 10).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 8/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-372/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Naczelny Sąd Administracyjny — Polonia) — Pak-Holdco Sp zoo/Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu (Fiscalitate — Impozitarea indirectă a majorării de capital — Impozit pe capital aplicat societăților de capital — Obligația unui stat membru de a ține seama de directive care nu mai erau în vigoare la data aderării acestui stat — Excluderea din baza de impozitare a valorii activelor aparținând societății de capital care sunt alocate majorării de capital și pentru care s-a plătit deja impozitul pe capital)

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Naczelny Sąd Administracyjny — Polonia) — Pak-Holdco Sp zoo/Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu
   (Cauza C-372/10) (1)

   (Fiscalitate - Impozitarea indirectă a majorării de capital - Impozit pe capital aplicat societăților de capital - Obligația unui stat membru de a ține seama de directive care nu mai erau în vigoare la data aderării acestui stat - Excluderea din baza de impozitare a valorii activelor aparținând societății de capital care sunt alocate majorării de capital și pentru care s-a plătit deja impozitul pe capital)
   2012/C 98/08
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Pak-Holdco Sp zoo

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Naczelny Sąd Administracyjny — Interpretarea articolului 5 alineatul (3) prima liniuță și a articolului 7 alineatul (1) din Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului (JO L 249, p. 25, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 9), precum și a Directivei 73/79/CEE a Consiliului din 9 aprilie 1973 (JO L 103, p. 13) și a Directivei 73/80/CEE a Consiliului din 9 aprilie 1973 (JO L 103, p. 15) de modificare a Directivei 69/335/CEE — Impozit pe capital aplicat societăților de capitaluri — Obligația unui stat membru de a lua în considerare directive care nu mai sunt în vigoare la data aderării acestui stat

      Dispozitivul

               1.

               În cazul unui stat precum Republica Polonă, care a aderat la Uniunea Europeană la 1 mai 2004, în lipsa unor dispoziții derogatorii în actul de aderare a acestui stat la Uniunea Europeană sau într-un alt act al Uniunii Europene, articolul 7 alineatul (1) din Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 85/303/CEE a Consiliului din 10 iunie 1985, trebuie interpretat în sensul că scutirea obligatorie prevăzută prin acest articol se aplică numai operațiunilor care intră în domeniul de aplicare al acestei directive, cu modificările ulterioare, care, la 1 iulie 1984, erau scutite în acest stat de la plata impozitului pe capital sau care erau supuse acestui impozit cu o cotă redusă, mai mică sau egală cu 0,50 %.

               2.

               Articolul 5 alineatul (3) prima liniuță din Directiva 69/335, care exclude din baza de impozitare „valoarea activelor aparținând societății de capital care sunt alocate majorării de capital și pentru care s-a plătit deja impozitul pe capital”, trebuie interpretat în sensul că acesta se aplică indiferent dacă este vorba despre active ale societății al cărei capital social este majorat sau despre active care, provenind de la altă societate, vor conduce la majorarea capitalului respectiv.

      (1)  JO C 288, 23.10.2010.


title: Cauza C-427/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Ireland — Irlanda) — Margaret Kenny și alții/Minister for Justice, Equality and Law Reform și alții (Articolul 141 CE — Directiva 75/117/CEE — Egalitate de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin — Discriminare indirectă — Justificare obiectivă — Condiții)

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/13

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Ireland — Irlanda) — Margaret Kenny și alții/Minister for Justice, Equality and Law Reform și alții
   (Cauza C-427/11) (1)

   (Articolul 141 CE - Directiva 75/117/CEE - Egalitate de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin - Discriminare indirectă - Justificare obiectivă - Condiții)
   2013/C 114/18
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Margaret Kenny, Patricia Quinn, Nuala Condon, Eileen Norton, Ursula Ennis, Loretta Barrett, Joan Healy, Kathleen Coyne, Sharon Fitzpatrick, Breda Fitzpatrick, Sandra Hennelly, Marian Troy, Antoinette Fitzpatrick, Helena Gatley

      Pârâți: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — High Court of Ireland — Interpretarea articolului 157 TFUE și a Directivei 75/117/CEE a Consiliului din 10 februarie 1975 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la aplicarea principiului egalității de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin (JO L 45, p.19, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 156) [înlocuită prin Directiva 2006/54/CE] — Noțiunea de justificare obiectivă în contextul unei discriminări indirecte aparente între lucrătorii de sex masculin și de sex feminin în cadrul funcției publice — Criterii

      Dispozitivul

   Articolul 141 CE și Directiva 75/117/CEE a Consiliului din 10 februarie 1975 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la aplicarea principiului egalității de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin trebuie interpretate în sensul că:

               —

               lucrătorii efectuează aceeași muncă sau o muncă de valoare egală dacă, luând în considerare un ansamblu de factori, precum natura muncii, condițiile de formare profesională și condițiile de muncă, aceștia pot fi considerați ca aflându-se într-o situație comparabilă, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale;

               —

               în cadrul unei discriminări salariale indirecte, revine angajatorului sarcina de a furniza o justificare obiectivă cu privire la diferența de remunerare constatată între lucrătorii care se consideră discriminați și persoanele de referință;

               —

               justificarea de către angajator a diferenței de remunerare care evidențiază o aparentă discriminare pe motive de sex trebuie să se raporteze la persoanele de referință care, ca urmare a faptului că situația acestora este descrisă prin date statistice valabile, privind un număr suficient de persoane, care nu constituie expresia unor fenomene pur fortuite sau conjuncturale și care, în general, par semnificative, au fost luate în considerare de instanța națională pentru a constata diferența menționată și

               —

               interesul unor bune raporturi de muncă poate fi luat în considerare de instanța națională printre alte elemente care îi permit să aprecieze dacă diferențele dintre remunerațiile a două grupuri de lucrători se datorează unor factori obiectivi și străini de orice discriminare pe motive de sex și sunt în conforme cu principiul proporționalității.

      (1)  JO C 311, 22.10.2011.


title: Cauza T-464/15: Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Othman/Consiliul

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/33

         Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Othman/Consiliul
   (Cauza T-464/15) (1)

   (2016/C 410/50)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza C-489/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Berlin (Germania) la 17 septembrie 2015 – CTL Logistics GmbH/DB Netz AG

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Berlin (Germania) la 17 septembrie 2015 – CTL Logistics GmbH/DB Netz AG
   (Cauza C-489/15)
   (2015/C 406/18)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: CTL Logistics GmbH

      Pârâtă: DB Netz AG

      Întrebările preliminare

               1)

               Reglementările dreptului Uniunii, în special articolul 30 alineatul (1) prima teză, alineatul (2), alineatul (3), alineatul (5) primul paragraf și alineatul (6) din Directiva 2001/14/CE (1) trebuie interpretate în sensul că rambursarea tarifelor pentru utilizarea infrastructurii, convenite sau stabilite între administratorul infrastructurii și solicitant printr-un acord-cadru, este exclusă atunci când rambursarea nu se solicită potrivit procedurii prevăzute de organismul de național de control și potrivit procedurilor de control judiciar aferente acestor decizii ale organismului de control?

               2)

               Dispozițiile dreptului Uniunii, în special articolul 30 alineatul (1) prima teză, alineatul (2), alineatul (3), alineatul (5) primul paragraf și alineatul (6) din Directiva 2001/14/CE trebuie interpretate în sensul că rambursarea tarifelor pentru utilizarea infrastructurii, convenite sau stabilite între administratorul infrastructurii și solicitant printr-un acord-cadru, este exclusă atunci când organismul național de control nu a fost sesizat anterior în legătură cu tarifele pentru utilizarea infrastructurii în litigiu?

               3)

               Controlul echității tarifelor pentru utilizarea infrastructurii exercitat de o instanță civilă în temeiul unor dispoziții naționale de drept civil, potrivit cărora instanțelor le este permis să verifice echitatea unei prestații stabilite unilateral de una dintre părți și, eventual, să pronunțe decizii ex aequo et bono, este compatibil cu dispozițiile dreptului Uniunii, potrivit cărora administratorii infrastructurii sunt obligați să respecte principiile de tarifare, ca de exemplu principiul de recuperare a costurilor [articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE] și luarea în considerare a criteriilor privind capacitatea de acceptare a pieței [articolul 8 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE]?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare: Atunci când își exercită marja de apreciere, instanța civilă trebuie să țină seama de criteriile de stabilire a tarifelor pentru utilizarea infrastructurii prevăzute de Directiva 2001/14/CE și dacă da, de care dintre acestea?

               5)

               Controlul echității tarifelor exercitat de către o instanță civilă potrivit dispoziției naționale la care se face referire la a treia întrebare este compatibil cu dreptul Uniunii, în măsura în care instanțele civile stabilesc tariful prin derogare de la principiile generale de tarifare și de la tarifele practicate de administratorul infrastructurii feroviare, în pofida faptului că, potrivit dreptului Uniunii, administratorul infrastructurii feroviare este obligat să asigure un tratament nediscriminatoriu tuturor titularilor drepturilor de acces [articolul 4 alineatul (5) din Directiva 2001/14/CE]?

               6)

               Controlul exercitat de către o instanță civilă cu privire la echitatea tarifelor practicate de administratorul unei infrastructuri este compatibil cu dreptul Uniunii, având în vedere că acest drept stabilește competența organismului de control pentru soluționarea diferendelor dintre administratorul infrastructurii și titularul dreptului de acces privind tarifele pentru utilizarea infrastructurii sau cuantumul și structura [articolul 30 alineatul (5) al treilea paragraf din Directiva 2001/14/CE], și că, din cauza numărului mare de posibile litigii în fața diverselor instanțe civile, organismul de control nu mai poate asigura aplicarea unitară a reglementărilor Uniunii privind căile ferate [articolul 30 alineatul (3) din Directiva 2001/14/CE]?

               7)

               Este compatibil cu dreptul Uniunii, în special cu articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE, faptul că dispozițiile naționale impun administratorilor infrastructurii să calculeze toate tarifele pentru utilizarea infrastructurii, exclusiv în funcție de costurile individuale?

      (1)  Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacității de infrastructură feroviară și perceperea tarifelor pentru utilizarea infrastructurii feroviare și certificarea siguranței (JO L 75/29, Ediție specială 07/vol. 08, p. 66)


title: Cauza C-269/15: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 26 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie – Belgia) – Rijksdienst voor Pensioenen/Willem Hoogstad [Trimitere preliminară — Securitate socială — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolul 4 — Domeniu de aplicare material — Rețineri din pensiile legale pentru limită de vârstă, precum și din orice alt avantaj suplimentar — Articolul 13 — Stabilirea legislației aplicabile — Reședință într-un alt stat membru]

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/17

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 26 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie – Belgia) – Rijksdienst voor Pensioenen/Willem Hoogstad
   (Cauza C-269/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 4 - Domeniu de aplicare material - Rețineri din pensiile legale pentru limită de vârstă, precum și din orice alt avantaj suplimentar - Articolul 13 - Stabilirea legislației aplicabile - Reședință într-un alt stat membru])
   (2017/C 006/21)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Rijksdienst voor Pensioenen

      Intimat: Willem Hoogstad

      cu participarea: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

      Dispozitivul

   Articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1606/98 al Consiliului din 29 iunie 1998, se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede prelevarea unor contribuții care au o legătură directă și suficient de pertinentă cu legile care reglementează domeniile de securitate socială enumerate la articolul 4 din Regulamentul nr. 1408/71 menționat, astfel cum a fost modificat, din prestații provenite din regimuri de pensii suplimentare, deși beneficiarul acestor pensii suplimentare nu are reședința în statul membru respectiv și se află, în aplicarea articolului 13 alineatul (2) litera (f) din același regulament, astfel cum a fost modificat, sub incidența legislației în domeniul securității sociale din statul membru în care are reședința.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza C-213/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Lituania) — F-Tex SIA/Lietuvos-Anglijos UAB „Jadecloud-Vilma” [Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 — Articolul 3 alineatul (1) — Noțiunea de acțiune care derivă dintr o procedură de insolvență și care este strâns legată de aceasta — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 1 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) — Noțiunile „materie civilă și comercială” și „faliment” — Acțiune intentată în temeiul unei cesiuni efectuate de lichidator a dreptului său de revocare]

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Lituania) — F-Tex SIA/Lietuvos-Anglijos UAB „Jadecloud-Vilma”
   (Cauza C-213/10) (1)

   (Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 - Articolul 3 alineatul (1) - Noțiunea de acțiune care derivă dintr o procedură de insolvență și care este strâns legată de aceasta - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 1 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) - Noțiunile „materie civilă și comercială” și „faliment” - Acțiune intentată în temeiul unei cesiuni efectuate de lichidator a dreptului său de revocare)
   2012/C 165/04
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: F-Tex SIA

      Pârâtă: Lietuvos-Anglijos UAB „Jadecloud-Vilma”

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (JO L 160, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143) și a articolului 1 alineatul (2) litera (b) și a articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001 L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 74) — Competența internațională de soluționare a unei acțiuni pauliene care are o legătură strânsă și directă cu o procedură de insolvență — Conflict de competență între instanța în care se desfășoară procedura de insolvență și instanța de la domiciliul pârâtului — Acțiune pauliană introdusă după deschiderea unei proceduri de insolvență de către unicul creditor al societății aflate în insolvență într-un stat membru altul decât cel în care se desfășoară procedura de insolvență, ca urmare a unei cesiuni, făcute de administrator către creditor, a creanțelor pe care societatea le are față de terți

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că acțiunea introdusă împotriva unui terț de un reclamant care acționează în temeiul unei cesiuni de creanță consimțite de lichidatorul desemnat în cadrul unei proceduri de insolvență, având ca obiect dreptul de revocare pe care acest lichidator îl are potrivit legii naționale aplicabile acestei proceduri, face parte din noțiunea de materie civilă și comercială în sensul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 195, 17.7.2010.


title: Cauza C-273/07: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 26 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2005/51/CE — Contracte de achiziții publice — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții)

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/9

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 26 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-273/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2005/51/CE - Contracte de achiziții publice - Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții)
   (2008/C 92/14)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Stromsky și D. Kukovec, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentant: C. Schiltz, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2005/51/CE a Comisiei din 7 septembrie 2005 de modificare a anexei XX la Directiva 2004/17/CE și a anexei VIII la Directiva 2004/18/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului privind contractele de achiziții publice (JO L 2567, p. 127, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 220)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/51/CE a Comisiei din 7 septembrie 2005 de modificare a anexei XX la Directiva 2004/17/CE și a anexei VIII la Directiva 2004/18/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului privind contractele de achiziții publice, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Marele Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza C-50/12 P: Recurs introdus la 1 februarie 2012 de Kendrion NV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 noiembrie 2011 în cauza T-54/06, Kendrion/Comisia

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/14

         Recurs introdus la 1 februarie 2012 de Kendrion NV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 noiembrie 2011 în cauza T-54/06, Kendrion/Comisia
   (Cauza C-50/12 P)
   2012/C 80/20
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Recurentă: Kendrion NV (reprezentanți: P. Glazener și T. Ottervanger, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în tot sau în parte a hotărârii atacate, în conformitate cu motivele invocate în prezentul recurs;

               —

               anularea în tot sau în parte a deciziei, în măsura în care o privește pe recurentă;

               —

               anularea sau reducerea amenzii aplicate recurentei;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare în conformitate cu aspectele de drept soluționate prin hotărârea Curții;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură, precum și a cheltuielilor aferente procedurii desfășurate în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Potrivit
                     primului motiv
                  , Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la interpretarea dreptului Uniunii și și-a motivat hotărârea într-un mod contradictoriu și lacunar, reținând că Comisia a expus în mod corespunzător cerințelor legale motivele care au determinat-o să aplice Kendrion o amendă mai ridicată decât cea aplicată Fardem.

               2.

               Potrivit celui de
                     al doilea motiv
                  , atunci când s-a pronunțat asupra problemei dacă Comisia putea considera că Kendion răspunde solidar în legătură cu amenda care urma să fie aplicată fostei sale filiale Fardem, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și nu a procedat în mod adecvat la examinarea concretă a probelor, săvârșind astfel erori de procedură. În hotărârea sa, Tribunalul nu a repartizat în mod just și echitabil sarcina probei, a avut o reprezentare vădit greșită a situației de fapt și a apreciat în mod eronat mijloacele de probă. Pe lângă aceasta, Tribunalul nu a și-a motivat suficient considerațiile și nu a examinat în mod temeinic argumentele invocate de Kendrion.

               3.

               Prin cel de
                     al treilea motiv
                  , Kendrion se opune considerațiilor din hotărârea atacată prin care Tribunalul a examinat și a respins al doilea, al treilea, al patrulea și al cincilea motiv pe care le invocase în primă instanță. Potrivit celor susținute de Kendrion, Tribunalul a pornit de la o interpretare eronată a dreptului Uniunii, admințând că societății-mamă, care nu era implicată în încălcare, i se putea aplica o amendă mai ridicată decât cea aplicată filialei sale Fardem, autorul încălcării. Pe de altă parte, Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament, motivându-și hotărârea într-un mod contradictoriu și lacunar.

               4.

               Prin cel de
                     al patrulea motiv
                  , Kendrion susține că Tribunalul a respins în mod eronat ca „inoperant” argumentul invocat de Kendrion, potrivit căruia durata procedurii în fața Tribunalului a fost excesivă. Astfel, Tribunalul consideră în aparență că nu este competent să se pronunțe asupra neregularităților din cadrul procedurii desfășurate în fața sa. Chiar dacă ar fi fost corect să se declare că Tribunalul nu are el însuși competența de a reduce amenda ca urmare a duratei excesive a procedurii desfășurate în fața sa, Curtea este în orice caz obligată să se pronunțe asupra acestui aspect esențial pentru securitatea juridică și să acționeze în consecință.


title: Cauza F-131/11: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/23

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-131/11)
   2012/C 65/42
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de transfer al drepturilor de pensie dobândite anterior intrării în serviciul Comisiei, în temeiul propunerii recalculate a PMO

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 15 iunie 2011 prin care se anulează și se înlocuiește propunerea de transfer al drepturilor de pensie ale reclamantului în urma cererii sale în temeiul articolului 11 alineatul (2) din anexa VII la statut și care cuprinde o nouă propunere calculată pe baza DGA adoptate la 3 martie 2011;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-659/16: Acțiune introdusă la 20 decembrie 2016 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/20

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2016 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-659/16)
   (2017/C 038/26)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, E. Paasivirta și Ch. Hermes, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în parte a deciziei Consiliului din 10 octombrie 2016, adoptată prin Nota punct „I/A” privind stabilirea poziției Uniunii pentru cea de a 35-a reuniune anuală a Comisiei pentru conservarea faunei și florei marine din Antarctica (CCAMLR) (Hobart, Australia, din 17-28 octombrie 2016), în ceea ce privește crearea a trei arii marine protejate și crearea unor zone speciale destinate studiului (Documentele 12523/16 și 12445/16);

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia solicită Curții anularea deciziei Consiliului din 10 octombrie 2016 în măsura în care Consiliul a impus ca propunerile adresate Comisiei pentru conservarea faunei și florei marine din Antarctica în ceea ce privește crearea a trei arii marine protejate în Marea Weddell, în Marea Ross și în Antarctica de Est, precum și a unui sistem de zone speciale destinate studiului să fie prezentate sau susținute în numele Uniunii și a statelor sale membre, în loc de a fi prezentate sau susținute numai în numele Uniunii.
   Comisia susține că, prin faptul că a considerat că competența în materie ar fi partajată și a apreciat că, în consecință, documentul de dezbatere ar trebui să fie decis prin consens și să fie prezentat în numele Uniunii și a statelor sale membre, decizia atacată este nelegală, în măsură în care împiedică astfel Comisia să prezinte acest document numai în numele Uniunii cu încălcarea competenței exclusive a Uniunii în materie (și a prerogativelor Comisiei privind reprezentarea Uniunii).
   Comisia invocă două motive de drept în susținerea acțiunii în anularea deciziei atacate.
   În primul rând, Comisia susține că prin adoptarea actului atacat Consiliul a încălcat competența exclusivă a Uniunii în materia conservării resurselor biologice ale mării, astfel cum se prevede la articolul 3 alineatul (1) litera (d) TFUE (primul motiv de drept). Primo, Comisia apreciază că Consiliul nu a respectat contextul juridic al măsurii vizate prin actul atacat, atât în cadrul Convenției privind conservarea faunei și florei marine din Antarctica, cât și în cadrul Uniunii. Secundo, Comisia consideră că Consiliul nu a respectat scopul și conținutul acestei măsuri.
   În al doilea rând (în subsidiar), Comisia susține că și în cazul în care măsura nu ar trebui să fie considerată drept o măsură de conservare a resurselor biologice ale mării în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (d) TFUE, prin adoptarea actului atacat, Consiliul a încălcat în orice caz competența exclusivă a Uniunii în măsura în care Uniunea are o competență externă exclusivă în materie întrucât măsura avută în vedere este susceptibilă să aducă atingere normelor Uniunii sau să modifice domeniul de aplicare a acestora în sensul articolului 3 alineatul (2) TFUE (al doilea motiv de drept). Primo, Comisia apreciază că Consiliul nu a ținut seama de faptul că măsura avută în vedere este susceptibilă să aducă atingere sau să modifice două regulamente de drept derivat [Regulamentele (CE) nr. 600/2004 și (CE) nr. 601/2004]. Secundo, Comisia consideră că Consiliul nu a luat în considerare afectarea sau modificarea poziției cadru a Uniunii din iunie 2014.


title: Cauza T-540/10: Acțiune introdusă la 24 noiembrie 2010 — Spania/Comisia

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/48

         Acțiune introdusă la 24 noiembrie 2010 — Spania/Comisia
   (Cauza T-540/10)
   ()
   2011/C 30/87
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: M. Muñoz Pérez, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei C(2010) 6154 din 13 septembrie 2010, prin care Comisia a redus ajutorul acordat din Fondul de coeziune pentru etapele de proiect

                           —

                           „Linea de Alta Velocidad Madrid-Zaragoza-Barcelona-Frontera francesa. Tramo Lleida-Martorell (Plataforma). Subtramo IX-A” (CCI No 2001.ES.16.C.PT.005)

                           —

                           „Linea de Alta Velocidad Madrid-Zaragoza-Barcelona-Frontera francesa. Tramo Lleida-Martorell (Plataforma). Subtramo X-B (Avinyonet del Penedés-Sant Sadurní d’Anoia)” (CCI No 2001.ES.16.C.PT.008)

                           —

                           „Linea de Alta Velocidad Madrid-Zaragoza-Barcelona-Frontera francesa. Tramo Lleida-Martorell (Plataforma). Subtramo XI-A y XI-B (Sant Sadurni d’Anoia-Gelida)” (CCI No 2001.ES.16.C.PT.009) și

                           —

                           „Linea de Alta Velocidad Madrid-Zaragoza-Barcelona-Frontera francesa. Tramo Lleida-Martorell (Plataforma). Subtramo IX-C” (CCI No 2001.ES.16.C.PT.010)

               —

               în subsidiar, în ceea ce privește corecțiile aplicate modificărilor ce au rezultat din depășirea pragurilor de zgomot (subsecțiunea IX-A), din modificarea PGOU (planului general de dezvoltare urbană) al municipalității Santa Oliva (subsecțiunea IX-A) și din diferențele de condiții geotehnice (subsecțiunile X-B, XI-A, XI-B și IX-C), anularea în parte a deciziei în măsura în care reduce valoarea corecției cu 2 348 201,96 €

               —

               în orice caz, obligarea instituției pârâte la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul deciziei atacate, Comisia a redus ajutorul acordat inițial din Fondul de coeziune pentru etapele de proiect menționate mai sus, în temeiul unor nereguli care ar fi fost săvârșite la aplicarea reglementării cu privire la contractele de achiziții publice.
   În opinia Regatului Spaniei, decizia trebuie anulată pentru următoarele trei motive:

               (a)

               Încălcarea articolului H alineatul (2) din Anexa II la Regulamentul 1164/94 (1), întrucât Comisia a adoptat decizia fără respectarea termenului de trei luni cu începere de la data audierii la care îl convocase.

               (b)

               Încălcarea articolului 20 alineatul (2) litera (f) din Directiva 93/38 (2), întrucât Comisia a aplicat în mod incorect această dispoziție în măsura în care atribuirea prestațiilor suplimentare este o operațiune distinctă de modificarea unui contract în curs de executare prevăzută de legislația spaniolă cu privire la contractele de achiziție publică, astfel încât această modificare nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 93/38.

               (c)

               În subsidiar, încălcarea articolului 20 alineatul (3) litera (f) din Directiva 93/38 în măsura în care erau îndeplinite toate condițiile pentru ca autoritățile spaniole să poată atribui, potrivit procedurii negociate fără publicitate, lucrările suplimentare efectuate în cele patru etape de proiect afectate de corecție.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1164/94 al Consiliului din 16 mai 1994 de creare a Fondului de coeziune (JO L 130, p. 1).

      (2)  Directivei 93/38/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor (JO L 82, p. 40).


title: Cauza T-583/11: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2011 — Solar-Fabrik/OAPI (Premium L)

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/59

      Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2011 — Solar-Fabrik/OAPI (Premium L)
      (Cauza T-583/11)
      (2012/C 25/114)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Solar-Fabrik AG für Produktion und Vertrieb von solartechnischen Produkten (Freiburg im Breisgau, Germania) (reprezentant: M. Douglas, Rechtsanwalt)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei adoptate la 1 septembrie 2011 de Camera întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 246/2011-1 și

                  —

                  obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

         Marca comunitară vizată: marca verbală „Premium L” pentru produse care fac parte din clasele 9 și 11.

         Decizia examinatorului: respinge cererea.

         Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

         Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât marca solicitată prezintă caracter distinctiv.


title: Cauza F-140/14: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/55

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-140/14)
   (2015/C 065/74)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei prin care se refuză reconstituirea carierei reclamantei prin reclasarea acesteia, de la 1 martie 2005, într-o grupă de funcții superioară și cerere de reparare a prejudiciului material și moral pretins suferit

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei autorității abilitate să încheie contracte de muncă (AAIC) datată 17 septembrie 2014, transmisă printr-o notă din 18 septembrie 2014 și primită de reclamantă la 19 septembrie 2014;

               —

               dispunerea reparării prejudiciului suferit de reclamantă, evaluat ex aequo et bono la suma de 30  000 de euro;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-109/12: Hotărârea Tribunalului din 20 ianuarie 2015 – Spania/Comisia („Fondul de coeziune – Reducerea contribuției financiare – Termen de adoptare a unei decizii”)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/22

      Hotărârea Tribunalului din 20 ianuarie 2015 – Spania/Comisia
      (Cauza T-109/12) (1)

      („Fondul de coeziune - Reducerea contribuției financiare - Termen de adoptare a unei decizii”)
      (2015/C 073/29)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Rubio González, abogado del Estado)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Recchia, agent, asistat inițial de J. Rivas Andrés și X. M. García García, ulterior de J. Rivas Andrés, avocați)

         Obiectul

      Cerere de anulare a Deciziei C (2011) 9992 a Comisiei din 22 decembrie 2011 privind reducerea contribuției financiare din Fondul de coeziune, acordate pentru proiectele „Acțiuni de punere în aplicare în cadrul dezvoltării etapei a doua a planului director de gestionare a deșeurilor solide urbane în comunitatea autonomă Extremadura” (CCI nr. 2000.ES.16.C.PE.020), „Emisare: bazinul mediu Getafe și bazinul inferior al Arroyo Culebro (bazinul râului Tajo-Asanare)” (CCI nr. 2002.ES.16.C.PE.002), „Reutilizarea apelor tratate pentru irigarea zonelor verzi în Santa Cruz de Tenerife” (CCI nr. 2003.ES.16.C.PE.003) și „Asistență tehnică pentru studiul și redactarea proiectului de aprovizionare cu apă în Mancomunidad de Algodor și de extindere a aprovizionării” (CCI nr. 2002.ES.16.C.PE.040).

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia C (2011) 9992 a Comisiei din 22 decembrie 2011 privind reducerea contribuției financiare din Fondul de coeziune, acordate pentru proiectele „Acțiuni de punere în aplicare în cadrul dezvoltării etapei a doua a planului director de gestionare a deșeurilor solide urbane în comunitatea autonomă Extremadura” (CCI nr. 2000.ES.16.C.PE.020), „Emisare: bazinul mediu Getafe și bazinul inferior al Arroyo Culebro (bazinul râului Tajo-Asanare)” (CCI nr. 2002.ES.16.C.PE.002), „Reutilizarea apelor tratate pentru irigarea zonelor verzi în Santa Cruz de Tenerife” (CCI nr. 2003.ES.16.C.PE.003) și „Asistență tehnică pentru studiul și redactarea proiectului de aprovizionare cu apă în Mancomunidad de Algodor și de extindere a aprovizionării” (CCI nr. 2002.ES.16.C.PE.040).

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 126, 28.4.2012.


title: Cauza F-46/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 16 septembrie 2013 — Höpcke/Comisia (Funcție publică — Concurs general — Anunțul de concurs EPSO/AST/111/10 — Neînscriere pe lista de rezervă — Instrucțiunea de a redacta un text cu o lungime minimă — Nerespectare)

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/32

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 16 septembrie 2013 — Höpcke/Comisia
      (Cauza F-46/12) (1)

      (Funcție publică - Concurs general - Anunțul de concurs EPSO/AST/111/10 - Neînscriere pe lista de rezervă - Instrucțiunea de a redacta un text cu o lungime minimă - Nerespectare)
      (2014/C 71/61)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Dagmar Höpcke (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal și D. Abreu Caldas, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Eggers și G. Gattinara, agenți)

         Obiectul

      Cererea de anulare a deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AST/111/10 de a nu înscrie numele reclamantei pe lista candidaților care au reușit la concurs

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Doamna Höpcke suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 184, 23.6.2012, p. 25.


title: Cauza C-467/10: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 1 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Gießen — Germania) — Procedură penală împotriva lui Baris Akyüz (Directiva 91/439/CEE și Directiva 2006/126/CE — Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere — Refuzul unui stat membru de a recunoaște unei persoane care nu are aptitudinea fizică și psihică necesară pentru a conduce potrivit reglementării acestui stat validitatea unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru)

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 1 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Gießen — Germania) — Procedură penală împotriva lui Baris Akyüz
   (Cauza C-467/10) (1)

   (Directiva 91/439/CEE și Directiva 2006/126/CE - Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere - Refuzul unui stat membru de a recunoaște unei persoane care nu are aptitudinea fizică și psihică necesară pentru a conduce potrivit reglementării acestui stat validitatea unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru)
   2012/C 118/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Gießen

      Partea din procedura penală principală

   Baris Akyüz.

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landgericht Gießen — Interpretarea articolului 1 alineatul (2) și a articolului 8 alineatul (4) din Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 62), precum și a articolului 2 alineatul (1) și a articolului 11 alineatul (4) din Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (JO L 403, p. 18, Ediție specială, 07/vol. 17, p. 216) — Recunoașterea reciprocă a permiselor de conducere — Refuzul unui stat membru de a recunoaște, unei persoane care nu are aptitudinea fizică și psihică necesară pentru a conduce potrivit reglementării acestui stat, validitatea unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru

      Dispozitivul

               1.

               Prevederile articolului 1 alineatul (2) coroborate cu cele ale articolului 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere, precum și prevederile articolului 2 alineatul (1) și cele ale articolului 11 alineatul (4) din Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere trebuie interpretate în sensul că se opun reglementării unui stat membru gazdă care permite acestuia să refuze recunoașterea pe teritoriul său a unui permis de conducere emis într-un alt stat membru în cazul în care titularul acestui permis nu a fost, în statul membru gazdă, subiectul unei măsuri în sensul articolului 8 alineatul (4) din Directiva 91/439 sau al articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126, ci i s-a refuzat, în acest din urmă stat, eliberarea unui prim permis de conducere pentru motivul că nu îndeplinea, potrivit reglementării din acest stat, cerințele fizice și psihice necesare conducerii în siguranță a unui autovehicul.

               2.

               Respectivele prevederi coroborate trebuie interpretate în sensul că nu se opun reglementării unui stat membru gazdă care permite acestuia să refuze să recunoască, pe teritoriul său, permisul de conducere eliberat într-un alt stat membru în cazul în care se stabilește, pe baza unor informații incontestabile care emană de la statul membru emitent, că titularul permisului de conducere nu îndeplinea cerința privind reședința obișnuită prevăzută la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Directiva 91/439 și la articolul 7 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2006/126 la data eliberării acestui permis. În această privință, împrejurarea că aceste informații sunt transmise de statul membru emitent către autoritățile competente ale statului membru gazdă nu în mod direct, ci doar în mod indirect, sub forma unei comunicări realizate de terți, nu este, în sine, de natură să excludă ca aceste informații să poată fi considerate că emană de la statul membru emitent dacă acestea provin de la o autoritate a acestui din urmă stat.
               Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă informațiile obținute în împrejurări precum cele din acțiunea principală pot fi calificate ca informații care emană de la statul membru emitent, precum și, după caz, de a evalua informațiile respective și de a aprecia, ținând cont de toate circumstanțele litigiului cu care este sesizată, dacă acestea constituie informații incontestabile care atestă faptul că titularul permisului nu avea reședința obișnuită pe teritoriul celui din urmă stat la data eliberării permisului de conducere.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza C-466/11: Ordonanța Curții (Camera a treia) din 12 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Brescia — Italia) — Gennaro Currà și alții/Bundesrepublik Deutschland [Trimitere preliminară — Articolul 92 alineatul (1) din Regulamentul de procedură — Acțiune introdusă de victimele unor masacre împotriva unui stat membru în calitatea sa de responsabil pentru actele comise de forțele sale armate pe timp de război — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Necompetență vădită a Curții]

text:
               6.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/5

         Ordonanța Curții (Camera a treia) din 12 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Brescia — Italia) — Gennaro Currà și alții/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-466/11) (1)

   (Trimitere preliminară - Articolul 92 alineatul (1) din Regulamentul de procedură - Acțiune introdusă de victimele unor masacre împotriva unui stat membru în calitatea sa de responsabil pentru actele comise de forțele sale armate pe timp de război - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Necompetență vădită a Curții)
   2012/C 303/08
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale ordinario di Brescia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Gennaro Currà, Nadia Orlandi moștenitoare a lui Aldo Orlandi, Renzo Ciro Malago mostenitor a lui Federico Malago, Ruberto Ezecchia, Camillo Turchetti, Franco Forni, Ilva Morselli mostenitoare a lui Ermenegildo Morselli, Elisa Ghisolfi și Anna Ghisolfi comostenitoare ale lui Luca Ghisolfi, Primo Zelioli, Francesco Perondi, Anna Furgeri moștenitoare a lui Agide Furgeri, Elena Penzani și Gian Luigi Penzani comostenitori ai lui Carlo Penzani, Renato Mortari, Ada Zaccaria moștenitoare a lui Sigifredo Zaccaria, Erino Alberti, Gabriella Boccaletti moștenitoare a lui Mario Boccaletti, Rita Boccasanta moștenitoare a lui Ernesto Boccasanta, Alberto Borelli, Pierantonio Foresti moștenitor a lui Franco Foresti, Irmo Sancassiani, Ennio Mischi moștenitor a lui Aldo Mischi, Graziano Broglia moștenitor a lui Rosolino Broglia, Alba Spinella și Maria Raffaella Spinella comoștenitoare ale lui Vincenzo Rocco Spinella, Giuseppe Ferri, Alessandra Fontanabona moștenitoare a lui Giulio Fontanabona, Luciana, Mariuccia și Giulietta Pedratti comoștenitoare ale lui Carlo Pedratti, Raffaele Colucci

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Cu participarea: Republicii Italiene

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale ordinario di Brescia — Interpretarea articolului 3, a articolului 4 alineatul (3) și a articolelor 6 și 21 TUE, precum și a articolelor 17, 47 și 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Crime împotriva umanității — Acțiune intentată de victimele unor masacre împotriva unui stat membru în calitatea acestuia de responsabil pentru actele comise de forțele sale armate pe timp de război — Dreptul victimelor la despăgubiri — Admisibilitatea prescripției acestui drept — Admisibilitatea imunității de jurisdicție a statului membru în cauză

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să soluționeze cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Brescia (Italia).

      (1)  JO C 347, 26.11.2011.


title: Cauza C-188/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Austria) la 20 aprilie 2011 — Peter Hehenberger/Republica Austria

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Austria) la 20 aprilie 2011 — Peter Hehenberger/Republica Austria
   (Cauza C-188/11)
   2011/C 211/22
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Peter Hehenberger

      Pârâtă: Republica Austria

      Întrebările preliminare

   Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 (1), coroborat cu Regulamentul (CE) nr. 817/2004 (2), se opune unei reglementări adoptate de autoritatea care acordă ajutorul, conform căreia în cazul imposibilității efectuării unui control la fața locului (măsurarea suprafeței), totalitatea subvențiilor acordate deja în cursul perioadei de angajament în cadrul unei măsuri agroecologice trebuie restituite de către beneficiarul ajutorului, chiar și în cazul în care subvențiile au fost alocate și achitate pentru mai mulți ani?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) și de modificare și abrogare a unor regulamente, JO L 160, p.80, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 134.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 817/2004 al Comisiei din 29 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), JO L 231, p. 24, Ediție specială, 03/vol. 57, p. 116.


title: Cauza C-73/14: Acțiune introdusă la 10 februarie 2014 — Consiliul Uniunii Europene/Comisia Europeană

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/21

         Acțiune introdusă la 10 februarie 2014 — Consiliul Uniunii Europene/Comisia Europeană
   (Cauza C-73/14)
   2014/C 93/35
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Westerhof Löfflerová, E. Finnegan și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

   Reclamantul solicită Curții:

               —

               anularea deciziei Comisiei din 29 noiembrie 2013 de a prezenta o „Declarație scrisă a Comisiei Europene în numele Uniunii Europene” în Cauza 21 a Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării (1) și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin intermediul prezentei cereri, Consiliul solicită Curții anularea deciziei Comisiei din 29 noiembrie 2013 de a prezenta o „Declarație scrisă în numele Uniunii Europene” în Cauza 21 a Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării (denumită în continuare „decizia atacată”).

               2.

               Consiliul consideră că decizia atacată, care a fost prezentată de Comisie fără aprobarea Consiliului și împotriva voinței acestuia, este nelegală întrucât încalcă principiile fundamentale ale dreptului Uniunii consacrate de tratate.

               3.

               Consiliul invocă două motive în susținerea cererii sale de anulare a deciziei atacate.

               4.

               În primul rând, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia a încălcat principiul repartizării competențelor consacrat la articolul 13 alineatul (2) TUE și, în consecință, principiul echilibrului instituțional (primul motiv). Prin intermediul primului aspect al acestui motiv, Consiliul susține că Tribunalul Internațional pentru Dreptul Mării este o instituție creată prin Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării, care adoptă acte ce produc efecte juridice și că, în consecință, poziția exprimată în numele Uniunii în fața Tribunalul Internațional pentru Dreptul Mării ar trebui să fie adoptată de Consiliu în conformitate cu articolul 218 alineatul (9) TFUE. Prin intermediul celui de al doilea aspect al primului motiv, Consiliul consideră că, în orice caz, Comisia a încălcat articolul 16 alineatul (1) TUE prin faptul că și-a arogat funcțiile de elaborare a politicilor care, potrivit prevederilor tratatului, aparțin doar Consiliului.

               5.

               În al doilea rând, prin adoptarea conduitei care a condus la adoptarea deciziei atacate, Comisia a încălcat principiul cooperării loiale consacrat la articolul 13 alineatul (2) TUE (al doilea motiv).

      (1)  Consiliul nu solicită, în acest moment, anularea declarației Comisiei prezentate Tribunalului.


title: Cauza C-543/16: Acțiune introdusă la 27 octombrie 2016 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/31

         Acțiune introdusă la 27 octombrie 2016 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-543/16)
   (2017/C 006/38)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes, E. Manhaeve, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Concluziile reclamantei

   Comisia solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că Republica Federală Germania și-a încălcat obligațiile ce îi revin potrivit articolului 5 alineatele (5) și (7) coroborat cu anexele II și III la Directiva 91/676/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole (1), întrucât a omis să ia toate măsurile suplimentare sau să întreprindă acțiunile consolidate de îndată ce s-a dovedit că măsurile programului de acțiune nu au fost suficiente pentru a atinge obiectivele directivei și întrucât nu a adaptat programul de acțiune la cerințele obligatorii din anexele II și III;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Republica Federală Germania ar încălca articolul 5 alineatul (5), întrucât nu a luat măsuri suplimentare sau nu a întreprins acțiuni consolidate, deși, până la comunicarea celui de al cincilea raport al Germaniei pentru perioada 2008-2011, potrivit articolului 10 din directivă, la data de 4 iulie 2012, se dovedise că măsurile programului de acțiune german nu erau suficiente pentru atingerea obiectivelor directivei.
   De asemenea, Republica Federală Germania ar încălca articolul 5 alineatul (7) din directivă, întrucât nu a revizuit programul de acțiune german, deși acest lucru ar fi fost necesar având în vedere situația prezentată în raportul din 4 iulie 2012, amintit mai sus. Astfel, Republica Federală Germania ar fi trebuit în orice caz să ia toate măsurile, conform cerințelor de fond ale articolului 5 alineatele (3) și (4) coroborat cu anexele II și III la directivă.
   Acest lucru nu se poate constata în privința dispozițiilor germane în vigoare, întrucât:

               —

               în ceea ce privește principiul unei fertilizări echilibrate, acestea cuprind un mod de calcul al necesarului de fertilizanți, care nu ține seama de necesitățile nutriționale efective ale fiecărui tip de cultură în parte, de cerințele solurilor din diferitele regiuni climatice și nici de impactul fertilizării asupra protejării apelor și permit un surplus operațional de până la 60 de kilograme de azot pe hectar pe an (a se vedea anexa III punctul 1 subpunctul 3 din directivă);

               —

               în ceea ce privește perioadele în care este interzisă fertilizarea, prevăd o excepție pentru „bălegar solid, cu excepția găinațului”, fără nicio diferențiere în funcție de solurile din diferitele regiuni climatice, de tipurile de fertilizant, de procedurile de fertilizare și de alți factori de mediu, stabilind numai perioade în care este interzisă fertilizarea cu o durată cuprinsă între două luni și jumătate și trei luni (a se vedea anexa III punctul 1 subpunctul 1 și anexa II punctul A subpunctul 1 din directivă);

               —

               în ceea ce privește capacitatea stabilită pentru bazinele destinate stocării fertilizanților, prevăd capacități de stocare calculate pe baza unor perioade prea scurte în care fertilizarea este interzisă și – cu excepția ordonanțelor landurilor Berlin, Sachsen și Thüringen – se referă numai la stocarea efluenților (a se vedea anexa II punctul A subpunctul 5 din directivă);

               —

               permit, în anumite condiții, împrăștierea pe pășuni și pajiști a unei cantități maxime de fertilizanți care corespunde a 230 kg de azot pe hectar pe an (a se vedea anexa III punctul 2 subpunctul 1 din directivă);

               —

               în ceea ce privește împrăștierea fertilizanților pe soluri foarte abrupte, prevăd excepții pentru bălegarul solid, cu excepția găinațului, limitări pentru împrăștierea fertilizanților care conțin azot, doar de la o înclinație mai mare de 10 %, și interdicții în această situație numai pe o distanță de trei metri de la marginea superioară a pantei dinspre albie, ceea ce denotă că se depărtează adesea de studiul științific relevant (a se vedea anexa II punctul A subpunctul 2 și anexa III punctul 1 subpunctul 3 litera (a) din directivă);

               —

               interzic împrăștierea fertilizanților numai în cazul unui strat de zăpadă mai mare de cinci centimetri și al „terenurilor înghețate continuu și care nu se dezgheață la suprafață pe parcursul zilei” (a se vedea anexa II punctul A subpunctul 3 și anexa III punctul 1 subpunctul 3 literele (a) și (b) din directivă).

         Trimiterile constante făcute de guvernul german la modificarea planificată a Ordonanței privind fertilizanții nu infirmă încălcarea articolului 5 alineatele (5) și (7) din directivă invocată în speță, întrucât dispozițiile corespunzătoare nu au intrat în vigoare nici la 11 septembrie 2014, și anume până la expirarea termenului stabilit prin avizul motivat, și nici după acea dată.

      (1)  JO L 375, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 81


title: Cauza T-173/10: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2010 — Apotheke DocMorris/OAPI (Reprezentarea unei cruci verzi)

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/41

         Acțiune introdusă la 19 aprilie 2010 — Apotheke DocMorris/OAPI (Reprezentarea unei cruci verzi)
   (Cauza T-173/10)
   2010/C 179/72
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Apotheke DocMorris Holding GmbH (Stuttgart, Germania) (reprezentant: Y. Dick, Rechtsanwältin)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 15 februarie 2010 în cauza R 1606/2008-4;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă reprezentând o cruce verde, pentru produse și servicii din clasele 3, 5, 8, 9, 10, 11, 16, 21, 25, 29, 30, 32, 35-42 și 44 (cererea nr. 5 930 946).

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât aprecierea camerei de recurs cu privire la caracterul distinctiv este greșită sub mai multe aspecte.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO 2009 L 78, p. 1).


title: Cauza C-201/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 26 aprilie 2010 — Ze Fu Fleischhandel GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 26 aprilie 2010 — Ze Fu Fleischhandel GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-201/10)
   ()
   2010/C 209/18
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ze Fu Fleischhandel GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Întrebările preliminare

               1.

               Aplicarea prin analogie a dispoziției privind prescripția prevăzută de articolul 195 din BGB (Bürgerliches Gesetzbuch, Codul Civil german) în versiunea în vigoare până la sfârșitul anului 2001 în cazul cererilor de recuperare a restituirilor la export acordate în mod nejustificat încalcă principiul securității juridice consacrat în drept comunitar?

               2.

               Aplicarea termenului de prescripție de 30 de ani prevăzut la articolul 195 din BGB în cazul unei cereri de recuperare a unei restituiri la export acordate în mod nejustificat încalcă principiul proporționalității consacrat în drept comunitar?

               3.

               În ipoteza unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare: Aplicarea unui termen de prescripție național mai lung, în sensul articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (1), termen stabilit pe cale judecătorească într-un caz individual pe baza unei competenței de excepție de care se prevalează instanța, încalcă principiul securității juridice consacrat în drept comunitar?

      (1)  JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166


title: Cauza T-38/09: Ordonanța Tribunalului din 9 decembrie 2013 — El Corte Inglés/Comisia [ „Uniune vamală — Import de produse textile declarate ca fiind originare din Jamaica — Recuperare «ulterioară» a unor taxe la import — Cerere de remitere a taxelor — Articolul 220 alineatul (2) litera (b) și articolul 239 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 — Decizie a Comisiei de respingere — Anulare de către instanța națională a deciziei autorităților naționale de înscriere ulterioară a taxelor în evidența contabilă — Nepronunțare asupra fondului” ]

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/29

         Ordonanța Tribunalului din 9 decembrie 2013 — El Corte Inglés/Comisia
   (Cauza T-38/09) (1)

   (Uniune vamală - Import de produse textile declarate ca fiind originare din Jamaica - Recuperare «ulterioară» a unor taxe la import - Cerere de remitere a taxelor - Articolul 220 alineatul (2) litera (b) și articolul 239 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Decizie a Comisiei de respingere - Anulare de către instanța națională a deciziei autorităților naționale de înscriere ulterioară a taxelor în evidența contabilă - Nepronunțare asupra fondului)
   2014/C 45/47
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: M. Baz și P.Muñiz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Valero Jordana și L. Keppenne, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Axstores AB, fostă Åhléns AB (Stockholm, Suedia) (reprezentanți: inițial P. Fohlin și U. Käll, ulterior U. Käll și T. Wetterlundh, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2008) 6317 final a Comisiei din 3 noiembrie 2008 prin care se constată, pe de o parte, că este necesar să se procedeze la recuperarea ulterioară a taxelor la import nesolicitate de reclamantă și, pe de altă parte, că remiterea acestor taxe nu este justificată de o situație specială, privind importul unor produse textile declarate ca fiind originare din Jamaica (cazul REM 03/07)

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza C-358/05: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 21 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2003/54/CE — Piața internă de energie electrică — Netranspunerea în termenul prevăzut)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/6

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 21 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-358/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2003/54/CE - Piața internă de energie electrică - Netranspunerea în termenul prevăzut)
   (2007/C 183/09)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Schima și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: F. Diez Moreno, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2003/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de abrogare a Directivei 96/92/CE — Declarații privind operațiunile de dezafectare și de gestionare a deșeurilor (JO L 176, p. 37)
   Dispozitivul

               1)

               Întrucât nu a adoptat, în termenul stabilit, toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de abrogare a Directivei 96/92/CE, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 269, 26.11.2005.


title: Cauza C-679/11: Recurs introdus la 27 decembrie 2011 de Alliance One International, Inc., fostă Dimon, Inc., împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 12 octombrie 2011 în cauza T-41/05, Alliance One International, Inc., fostă Dimon Inc.,/Comisia Europeană

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/20

         Recurs introdus la 27 decembrie 2011 de Alliance One International, Inc., fostă Dimon, Inc., împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 12 octombrie 2011 în cauza T-41/05, Alliance One International, Inc., fostă Dimon Inc.,/Comisia Europeană
   (Cauza C-679/11)
   2012/C 73/36
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Alliance One International, Inc (fostă Dimon, Inc.) (reprezentanți: M Odriozola, A Vide, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 12 octombrie 2011 în cauza T-41/05 întrucât respinge motivele de drept întemeiate pe eroarea vădită de apreciere în aplicarea articolului 101 alineatul (1) TFUE și a articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (1), pe nemotivarea suficientă și pe încălcarea principiului egalității de tratament atunci când a reținut răspunderea în solidar a Alliance One International, Inc., fostă Dimon, Inc.;

               —

               anularea Deciziei din 20 octombrie 2004 a Comisiei adoptată în cazul COMP/C 38.238/B.2 — Tabac Brut Spania, în partea în care se referă la recurentă și reducerea amenzii aplicate acesteia în consecință,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Alliance One International, Inc., fostă Dimon, Inc. (denumită în continuare „recurenta”) solicită Curții: (i) anularea Hotărârii Tribunalului din 12 octombrie 2011 în cauza T-41/05 întrucât consideră Alliance One International, Inc. (denumită în continuare „AOI”), fostă Dimon, Inc. (denumită în continuare „Dimon”), răspunzătoare în solidar pentru încălcarea săvârșită de Agroexpansión; (ii) anularea Deciziei din 20 octombrie 2004 a Comisiei în cazul COMP/C 38.238/B.2 — Tabac Brut Spania, în partea în care se referă la recurentă și reducerea amenzii aplicate acesteia în consecință; (iii) obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

               2.

               În primul rând, recurenta susține că Comisia și Tribunalul au aplicat în mod eronat articolul 101 alineatul (1) TFUE și articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003, considerând că AOI este răspunzătoare pentru încălcarea săvârșită de Agroexpansión. Recurenta susține că Tribunalul a încălcat dreptul său la apărare și articolul 296 TFUE explicând în hotărâre (și prin urmare ex post facto) motivarea cu privire la standardul de probă aplicat în decizia Comisiei. În consecință, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a definit metoda de stabilire a răspunderii, în special adoptând o metodă cu dublă bază care a contribuit la a opera o discriminare între societăți în funcție de soliditatea dosarului lor în cadrul căii de atac, dar altfel nu a putut stabili o normă. În plus, Tribunalul nu a putut să nu știe că Comisia nu și-a motivat teza în decizie cu privire la lipsa unei respingeri.

               3.

               În al doilea rând, hotărârea Tribunalului privează recurenta de drepturile sale rezultate din principiile generale ale dreptului comunitar, drepturi înscrise în CEDO și Carta drepturilor fundamentale, care fac parte în prezent din Tratatul de la Lisabona și au prin urmare obligativitatea juridică a dreptului primar.

               4.

               În al treilea rând, deși Tribunalul confirmă că recurenta nu poate fi considerată răspunzătoare pentru încălcarea din partea Agroexpansión în ceea ce privește perioada anterioară datei de 18 noiembrie 1997, totuși nu trage concluziile care se impun din eroarea Comisiei și permite discriminarea recurentei din acest punct de vedere. În primul rând, recurenta susține că cuantumul de plecare al amenzii ar fi trebuit majorat numai cu 30 %; în caz contrar, Dimon ar fi făcut obiectul unei discriminări în raport cu ceilalți destinatari ai deciziei. În al doilea rând, recurenta susține că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a ținut seama de cifra de afaceri a Dimon în 2003 pentru a justifica majorarea cuantumului de plecare al amenzii pe baza celui de al cincilea paragraf al punctului 1A din liniile directoare din 1998.

               5.

               În sfârșit, recurenta susține că în mod legitim se putea aștepta să beneficieze de o reducere a amenzii în temeiul celei de a treia liniuțe a punctului 3B din liniile directoare din 1998 pentru stabilirea cuantumului amenzilor. Tribunalul a săvârșit o eroare în această privință deoarece: (i) a considerat că circumstanța atenuantă nu era aplicabilă în această cauză având în vedere natura încălcării; și (ii) a admis argumentul Comisiei potrivit căruia recurenta beneficiase deja de circumstanța atenuantă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167)


title: Cauza F-100/14: Acțiune introdusă la 29 septembrie 2014 – ZZ și alții/Consiliul

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/41

         Acțiune introdusă la 29 septembrie 2014 – ZZ și alții/Consiliul
   (Cauza F-100/14)
   (2014/C 448/52)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Declararea inaplicabilității articolului 7 din anexa V și a articolului 8 din anexa VII la Statutul funcționarilor, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1023/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2013 de modificare a Statutului funcționarilor și a RAA și anularea deciziilor prin care se retrage beneficiul rambursării cheltuielile de călătorie anuale de la locul repartizării la locul de origine și se desființează concediul aferent duratei călătoriei

      Concluziile reclamanților

               —

               declararea nelegalității articolului 7 din anexa V la statut și a articolului 8 din anexa VII la statut;

               —

               anularea deciziei de a nu mai acorda reclamanților niciun concediu aferent duratei călătoriei și de a nu mai rambursa cheltuielile de călătorie anuale începând cu anul 2014;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-248/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Cluj — România) — Procedură penală împotriva Rareș Doralin Nilaș, Sergiu-Dan Dascăl, Gicu Agenor Gânscă, Ana-Maria Oprean, Ionuț Horea Baboș [Directiva 2004/39/CE — Piețe de instrumente financiare — Articolul 4 alineatul (1) punctul 14 — Noțiunea „piață reglementată” — Autorizare — Condiții de funcționare — Piață a cărei natură juridică nu este precizată, dar care este administrată, în urma unei fuziuni, de o persoană juridică care administrează de asemenea o piață reglementată — Articolul 47 — Lipsa înscrierii pe lista piețelor reglementate — Directiva 2003/6/CE — Domeniu de aplicare — Manipularea pieței]

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/10

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Cluj — România) — Procedură penală împotriva Rareș Doralin Nilaș, Sergiu-Dan Dascăl, Gicu Agenor Gânscă, Ana-Maria Oprean, Ionuț Horea Baboș
   (Cauza C-248/11) (1)

   (Directiva 2004/39/CE - Piețe de instrumente financiare - Articolul 4 alineatul (1) punctul 14 - Noțiunea „piață reglementată” - Autorizare - Condiții de funcționare - Piață a cărei natură juridică nu este precizată, dar care este administrată, în urma unei fuziuni, de o persoană juridică care administrează de asemenea o piață reglementată - Articolul 47 - Lipsa înscrierii pe lista piețelor reglementate - Directiva 2003/6/CE - Domeniu de aplicare - Manipularea pieței)
   2012/C 133/18
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Cluj

      Părțile din procedura penală principală

   Rareș Doralin Nilaș, Sergiu-Dan Dascăl, Gicu Agenor Gânscă, Ana-Maria Oprean, Ionuț Horea Baboș

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Curtea de Apel Cluj — Interpretarea Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (JO L 145, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 247), în special a articolului 4 punctul 14 și a articolelor 9 14 și 47 — Definiția noțiunii „piață reglementată” — Includerea Bursei Rasdaq, piață de instrumente financiare secundare, neautorizată de autoritatea competentă, dar administrată de Bursa București, care este autorizată ca piață reglementată — Regimul juridic aplicabil — Infracțiunea de manipulare a pieței

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 4 alineatul (1) punctul 14 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007, trebuie interpretat în sensul că o piață de instrumente financiare care nu îndeplinește cerințele prevăzute în titlul III din această directivă nu intră în noțiunea „piață reglementată”, astfel cum este definită de dispoziția menționată, chiar dacă operatorul său a fuzionat cu operatorul unei astfel de piețe reglementate.

               2.

               Articolul 47 din Directiva 2004/39, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/44, trebuie interpretat în sensul că înscrierea unei piețe pe lista piețelor reglementate prevăzută de acest articol nu constituie o condiție necesară pentru calificarea pieței respective ca piață reglementată în sensul acestei directive.

      (1)  JO C 252, 27.8.2011.


title: Cauza T-430/12: Acțiune introdusă la 2 octombrie 2012 — Heinrich/OAPI — Comisia (European Network Rapid Manufacturing)

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/37

         Acțiune introdusă la 2 octombrie 2012 — Heinrich/OAPI — Comisia (European Network Rapid Manufacturing)
   (Cauza T-430/12)
   2012/C 355/77
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Heinrich Beteiligungs GmbH Witten, Germania) (reprezentant: A. Theis, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 5 iulie 2012 în cauza R 793/2011-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată;

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „European Network Rapid Manufacturing” pentru produse și servicii din clasele 6, 7, 12, 17 și 42 — marca comunitară nr. 7 407 968

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Comisia Europeană

      Motivarea cererii de declarare a nulității: marca figurativă ar reprezenta o imitație din punct de vedere heraldic al stemei europene

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și anulează întregistrarea mărcii figurative

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu articolul 6ter alineatul (1) litera (a) din Convenția de la Paris pentru protecția proprietății industriale.


title: Cauza C-659/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 13 decembrie 2013 — C & J Clark International Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 13 decembrie 2013 — C & J Clark International Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
      (Cauza C-659/13)
      (2014/C 71/14)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: C & J Clark International Ltd

         Pârâți: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 (1) este lipsit de valabilitate în măsura în care încalcă articolul 2 alineatul (7) litera (b) și articolul 9 alineatul (5) din regulamentul antidumping de bază [Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului (2)] în condițiile în care Comisia nu a analizat cererile de acordare a tratamentului ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață și a cererilor de acordare a tratamentului individual formulate de producătorii-exportatori din China și din Vietnam care nu au fost incluși în eșantion în conformitate cu articolul 17 din regulamentul antidumping de bază?

                  2.

                  [OR 10] Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului este lipsit de valabilitate în măsura în care încalcă articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul antidumping de bază [Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului] în condițiile în care Comisia nu s-a pronunțat în termen de trei luni de la inițierea investigațiilor privind cererile de acordare a tratamentului ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață formulate de producătorii-exportatori din China și Vietnam care nu au fost incluși în eșantion în conformitate cu articolul 17 din regulamentul antidumping de bază?

                  3.

                  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului este lipsit de valabilitate în măsura în care încalcă articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul antidumping de bază [Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului] în condițiile în care Comisia nu s-a pronunțat în termen de trei luni de la inițierea investigațiilor privind cererile de acordare a tratamentului ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață formulate de producătorii-exportatori din China și Vietnam care au fost incluși în eșantion în conformitate cu articolul 17 din regulamentul antidumping de bază?

                  4.

                  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului este lipsit de valabilitate în măsura în care încalcă articolul 3, articolul 4 alineatul (1), articolul 5 alineatul (4) și articolul 17 din regulamentul antidumping de bază [Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului] în condițiile în care numărul de producători din industria comunitară care au cooperat a fost insuficient pentru a permite Comisiei să efectueze o evaluare valabilă a prejudiciului și, în consecință, o evaluare valabilă a legăturii de cauzalitate?

                  5.

                  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului este lipsit de valabilitate în măsura în care încalcă articolul 3 alineatul (2) din regulamentul antidumping de bază [Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului] și articolul 253 CE în condițiile în care potrivit dovezilor din dosarul de examinare, prejudiciul suferit de industria comunitară a fost evaluat pe baza unor date obiectiv eronate, iar regulamentul nu oferă nicio explicație referitoare la motivul pentru care aceste dovezi au fost ignorate?

                  6.

                  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului este lipsit de valabilitate în măsura în care încalcă articolul 3 alineatul (7) din regulamentul antidumping de bază [Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului] în condițiile în care efectele altor factori considerați prejudiciabili nu s-au diferențiat și nu s-au distins în mod adecvat de efectele importurilor cu privire la care se presupune că fac obiectul unui dumping?

                  7.

                  În ce măsură instanțele din statele membre se pot întemeia pe interpretarea Regulamentului (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului efectuată de Curtea de Justiție în contextul cauzelor C-249/10 P Brosmann și C-247/10 P Zhejiang Aokang pentru a considera că taxele nu erau legal datorate în sensul articolului 236 din Codul Vamal Comunitar [Regulamentul (CEE) nr. 2913/1992 (3)] în cazul societăților comerciale care, la fel ca recurentele din cauzele Brosmann și Aokang, nu au fost incluse în eșantion dar au formulat cereri de acordare a tratamentului ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață și cereri de acordare a tratamentului individual care nu au fost examinate?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam (JO L 275, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 50, p. 3).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223).

         (3)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar(JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58).


title: Cauza C-388/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 5 martie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit] – The Queen, The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England)/Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform (Directiva 2000/78 — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Discriminare pe motive de vârstă — Concediere pe motive de pensionare — Justificare)

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 5 martie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit] – The Queen, The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England)/Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform
   (Cauza C-388/07) (1)

   (Directiva 2000/78 - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Discriminare pe motive de vârstă - Concediere pe motive de pensionare - Justificare)
   2009/C 102/08
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: The Queen, The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England)

      Pârât: Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare – High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) – Interpretarea articolului 2 alineatul (2) și a articolului (6) alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7) – Domeniu de aplicare – Dispoziții naționale care permit angajatorilor să concedieze angajații în vârstă de 65 de ani sau mai mult pe motiv de pensionare

      Dispozitivul

               1)

               O reglementare națională precum cea prevăzută la articolul 3, la articolul 7 alineatele (4) și (5), precum și la articolul (30) din Regulamentul din 2006 privind egalitatea în materie de încadrare în muncă (vârstă) [Employment Equality (Age) Regulations 2006] intră în domeniul de aplicare al Directivei 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă.

               2)

               Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei măsuri naționale care, precum articolul 3 din regulamentul în cauză în acțiunea principală, nu conține o enumerare precisă a obiectivelor care justifică o derogare de la principiul interzicerii discriminărilor pe motive de vârstă. Totuși, articolul 6 alineatul (1) oferă posibilitatea de a deroga de la acest principiu numai măsurilor justificate de obiective legitime de politică socială, precum cele în legătură cu politica ocupării forței de muncă, a pieței muncii sau a formării profesionale. Este de competența instanței naționale să verifice dacă reglementarea în cauză în acțiunea principală corespunde unui astfel de obiectiv legitim și dacă autoritatea legislativă sau de reglementare națională putea în mod legitim să considere, având în vedere marja de apreciere de care dispun statele membre în materie de politică socială, că mijloacele alese erau corespunzătoare și necesare pentru realizarea acestui obiectiv.

               3)

               Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78 acordă statelor membre posibilitatea de a prevedea, în dreptul național, anumite forme de diferență de tratament pe motive de vârstă atunci când acestea sunt justificate „în mod obiectiv și rezonabil” de un obiectiv legitim, precum politica ocupării forței de muncă, a pieței muncii sau a formării profesionale, iar mijloacele de realizare a acestui obiectiv sunt corespunzătoare și necesare. Acest articol impune statelor membre să stabilească legitimitatea obiectivului invocat cu titlu de justificare în limita unui standard ridicat aplicabil în materie de probațiune. Nu trebuie acordată o importanță specială faptului că termenul „în mod rezonabil”, utilizat în cadrul articolului 6 alineatul (1) din această directivă, nu figurează la articolul 2 alineatul (2) litera (b) din directivă.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007.


title: Cauza C-556/08: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/36

         Acțiune introdusă la 16 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-556/08)
   (2009/C 44/60)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Støvlbæk și A.A. Gilly, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma pe deplin Directivei 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (1), Regatul Unit nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul prevăzut pentru transpunerea directivei a expirat la 20 octombrie 2007.

      (1)  JO L 255, p. 22.


title: Cauza C-28/16: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 12 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria – Ungaria) – Magyar Villamos Művek Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Taxa pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolele 2, 9, 26, 167, 168 și 173 — Deducerea taxei achitate în amonte — Persoană impozabilă care desfășoară în același timp activități economice și activități neeconomice — Societate de tip holding care furnizează filialelor sale servicii cu titlu gratuit)

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/12

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 12 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria – Ungaria) – Magyar Villamos Művek Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság
   (Cauza C-28/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Taxa pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolele 2, 9, 26, 167, 168 și 173 - Deducerea taxei achitate în amonte - Persoană impozabilă care desfășoară în același timp activități economice și activități neeconomice - Societate de tip holding care furnizează filialelor sale servicii cu titlu gratuit))
   (2017/C 112/17)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Kúria

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Magyar Villamos Művek Zrt.

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

      Dispozitivul

   Articolele 2, 9, 26, 167, 168 și 173 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că, întrucât imixtiunea unei societăți de tip holding, precum cea în discuție în litigiul principal, în administrarea filialelor sale nu este o „activitate economică” în sensul acestei directive, atunci când nu le-a facturat acestora din urmă nici prețul serviciilor pe care le-a achiziționat în interesul întregului grup de societăți sau al unora dintre filialele sale și nici taxa pe valoarea adăugată aferentă acestor servicii, o astfel de societate de tip holding nu poate beneficia de dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată achitate în amonte pentru aceste servicii achiziționate, în măsura în care acestea se referă la operațiuni care nu intră în domeniul de aplicare al acestei directive.

      (1)  JO C 156, 2.5.2016