title: Cauza C-451/10 P: Recurs introdus la 15 septembrie 2010 de Télévision française 1 SA (TF1) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) pronunțate la 1 iulie 2010 în cauzele conexate T-568/08 și T-573/08, M6 și TF1/Comisia

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/15

         Recurs introdus la 15 septembrie 2010 de Télévision française 1 SA (TF1) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) pronunțate la 1 iulie 2010 în cauzele conexate T-568/08 și T-573/08, M6 și TF1/Comisia
   (Cauza C-451/10 P)
   ()
   2010/C 328/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Télévision française 1 SA (TF1) (reprezentant: J.-P. Hordies, avocat)

      Celelalte părți în proces: Métropole télévision (M6), Canal +, Comisia Europeană, Republica Franceză, France Télévisions

      Concluziile recurentei

               —

               Declararea prezentului recurs drept admisibil și întemeiat;

               —

               anularea Hotărârii pronunțate de Tribunalul Uniunii Europene la 1 iulie 2010 în cauzele conexate T-568/08 și T-573/08, M6 și TF1/Comisia;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta invocă două motive în susținerea recursului.
   Télévision française 1 SA (TF1) impută Tribunalului faptul că a nu a luat în considerare — confirmând astfel poziția Comisiei — existența unor dificultăți serioase pentru a aprecia compatibilitatea cu piața comună a ajutorului primit de France Télévisions, dificultăți care ar fi trebuit să conducă la deschiderea procedurii formale de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE. Astfel, prin intermediul primului motiv, recurenta invocă încălcarea normelor privind sarcina și administrarea probei în măsura în care Tribunalul ar fi solicitat reclamantelor să prezinte dovada că existau îndoieli serioase cu privire la destinația efectivă a aportului notificat, fără a fi mulțumit cu dovada privind nealocarea ajutorului.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 106 alineatul (2) TFUE statuând, pe de o parte, că diminuările veniturilor din publicitate ale France Télévisions, chiar cauzate de erori de gestiune, puteau fi compensate prin ajutoare de stat și, pe de altă parte, precizând că aplicarea articolului menționat anterior nu presupunea aprecierea eficacității funcționării serviciului public.


title: Cauza C-475/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Protodikeio Rethymnis (Grecia) la 17 august 2016 – Procedură penală împotriva lui K.

text:
               21.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 428/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Protodikeio Rethymnis (Grecia) la 17 august 2016 – Procedură penală împotriva lui K.
   (Cauza C-475/16)
   (2016/C 428/10)
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Protodikeio Rethymnis (Μοnomeles Plimmeleiodikeio Rethymnis) (Tribunalul penal de primă instanță din Rethymno, Grecia)

      Partea din procedura principală

   K.

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 19 TUE, articolele 263, 266 și 267 TFUE și principiul cooperării loiale [articolul 4 alineatul (3) TUE], în temeiul cărora statele membre și autoritățile competente ale acestora au obligația de a adopta orice măsură generală sau specială pentru remedierea unei încălcări a dreptului Uniunii și pentru asigurarea conformității cu hotărârile Curții de Justiție a Uniunii Europene, în special în cazul în care este în discuție validitatea unor acte ale organelor Uniunii care produc efecte erga omnes, impun statelor membre să abroge sau să modifice în mod corespunzător un act legislativ prin care a fost transpusă o directivă pe care ulterior Curtea a declarat-o nevalidă pentru caracterul contrar (încălcarea) dispozițiilor tratatelor sau ale Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în scopul de a garanta executarea hotărârii Curții și, astfel, de a remedia încălcarea tratatelor sau a cartei și de a preveni noi încălcări în viitor?

               2.

               Referitor la întrebarea precedentă, articolul 266 TFUE (ex-articolul 233 TCE) poate fi interpretat în sensul că noțiunea „organ, oficiu sau agenție” include (în sens larg sau prin analogie) de asemenea statul membru care a transpus în ordinea sa juridică o directivă care ulterior a fost declarată nevalidă pentru motivul încălcării tratatelor sau a cartei ori, într-o astfel de ipoteză, poate fi aplicat prin analogie articolul 260 alineatul (1) TFUE?

               3.

               În cazul unor răspunsuri, în esență, afirmative la întrebările precedente, așadar în situația în care statele membre au obligația de a adopta orice măsură generală sau specială pentru a remedia încălcarea dreptului primar al Uniunii prin abrogarea sau prin modificarea în mod corespunzător a actului legislativ prin care a fost transpusă o directivă pe care ulterior Curtea a declarat-o nevalidă pentru motivul încălcării tratatelor sau a cartei, această obligație privește de asemenea instanțele naționale, în sensul că acestea sunt obligate să lase neaplicat actul legislativ prin care a fost transpusă directiva declarată nevalidă – în speță: Directiva 2006/24/CE (1) –, (cel puțin în măsura în) care încalcă tratatele sau carta, și, prin urmare, să nu țină seama de probele obținute în temeiul unor astfel de acte (al directivei și al actului național de transpunere)?

               4.

               Reglementarea națională care transpune Directiva 2006/24, pe care Curtea a declarat-o nevalidă prin Hotărârea din 8 aprilie 2014, Digital Rights Ireland Ltd (2) (C-293/12 și C-594/12), pentru motivul încălcării cartei, intră în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii, astfel cum impune articolul 51 alineatul (1) din cartă, pentru simplul fapt că transpune Directiva 2006/24, indiferent de declararea ulterioară a nevalidității acesteia din urmă de către Curte?

               5.

               Dat fiind că Directiva 2006/24, pe care ulterior Curtea a declarat-o nevalidă, a fost adoptată în scopul aplicării la nivel european a unui cadru armonizat în sensul articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58/CE pentru păstrarea datelor de către furnizorii de servicii de comunicații în scopul prevenirii, al cercetării, al detectării și al urmăririi penale a infracțiunilor, astfel încât să nu existe obstacole pentru piața internă a comunicațiilor electronice, reglementarea națională care transpune Directiva 2006/24 se înscrie în contextul articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58, astfel încât să intre în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii, astfel cum impune articolul 51 alineatul (1) din cartă?

               6.

               Dat fiind că o eventuală condamnare penală a unui resortisant al unui stat membru al Uniunii, precum în speță, va implica în mod inevitabil restricții privind exercitarea drepturilor la libera circulație pe care acesta le are în temeiul dreptului Uniunii, chiar dacă, în principiu, sunt justificate, trebuie să se considere, numai pe baza acestui fapt, că procedurile penale respective intră în totalitate în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii, astfel cum impune articolul 51 alineatul (1) din cartă?
               În cazul în care răspunsurile la întrebările precedente sunt, în esență, în sensul aplicabilității cartei în conformitate cu articolul 51 alineatul (1) din aceasta:

               7.

               Este conform cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din cartă faptul că datele păstrate potrivit Directivei 2006/24 și/sau potrivit articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58 pot fi accesate și utilizate de poliție în cursul unei cercetări penale, în caz de urgență și, în special, în caz de infracțiune flagrantă, fără autorizarea prealabilă din partea unui organ judiciar [sau a unui organ administrativ independent] acordată în conformitate cu cerințe de drept material și de drept procedural prestabilite?

               8.

               Potrivit articolului 7, articolului 8 și articolului 52 alineatul (1) din cartă, în cursul unei cercetări penale efectuate de poliție sau de alte autorități care nu sunt pur jurisdicționale, care solicită să aibă acces la date păstrate potrivit Directivei 2006/24 și/sau potrivit articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58 și să le utilizeze, în special atunci când cercetarea menționată nu are scopul de a preveni, de a investiga și de a urmări penal infracțiuni prevăzute în mod specific, calificate drept grave de către legiuitorul național, eventualul consimțământ al persoanei la care datele se referă elimină necesitatea autorizării prealabile de către o instanță [sau de către un organ administrativ independent] a accesului la astfel de date și a utilizării lor, acordată în conformitate cu cerințe de drept material și de drept procedural prestabilite, ținând seama în special de faptul că datele solicitate includ inevitabil și date referitoare la terți (de exemplu: apelant/apelat)?

               9.

               Simplul acord al Ministerului Public cu privire la accesul, în cursul unei cercetări penale, la datele păstrate potrivit Directivei 2006/24 și/sau potrivit articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58 și la utilizarea acestora este conform cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din cartă în cazul în care lipsește autorizarea prealabilă din partea unei instanțe [sau a unui organ administrativ independent] care să fi fost acordată în conformitate cu cerințe de drept material și de drept procedural prestabilite, în special atunci când cercetarea nu are scopul de a preveni, de a investiga și de a urmări infracțiuni determinate în mod specific și calificate drept grave de către legiuitorul național?

               10.

               Având în vedere Hotărârea Curții din 8 aprilie 2014, Digital Rights Ireland Ltd (C-293/12 și C-594/12, EU:C:2014:238, punctele 60 și 61) și expresia „infracțiuni grave” menționată la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2006/24, această expresie constituie o noțiune autonomă a dreptului Uniunii Europene și, în caz afirmativ, care este conținutul substanțial al acesteia, în temeiul căruia o anumită infracțiune poate fi considerată suficient de gravă pentru a justifica accesul la date păstrate potrivit Directivei 2006/24 și utilizarea acestora?

               11.

               Având în vedere Hotărârea Curții din 8 aprilie 2014, Digital Rights Ireland Ltd (C-293/12 și C-594/12, EU:C:2014:238, punctele 60 și 61) și independent de autonomia sau de lipsa autonomiei expresiei „infracțiuni grave”, menționată la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2006/24, articolul 7, articolul 8 și articolul 52 alineatul (1) din cartă descriu criterii generale în temeiul cărora o anumită infracțiune trebuie considerată suficient de gravă pentru a justifica accesul la date păstrate potrivit Directivei 2006/24 și/sau potrivit articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58 și utilizarea acestora și, în caz afirmativ, care sunt aceste criterii?

               12.

               În cazul unui răspuns, în esență, afirmativ la întrebarea precedentă, o astfel de verificare a proporționalității constă, în definitiv, într-o evaluare a caracteristicilor infracțiunii care face obiectul cercetării efectuate (a) doar de Curte sau (b) de instanța națională, potrivit unor criterii generale stabilite de Curte?

               13.

               Având în vedere Hotărârea Curții din 8 aprilie 2014, Digital Rights Ireland Ltd (C-293/12 și C-594/12, EU:C:2014:238, punctele 58-68, precum și dispozitivul), sunt conforme cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din cartă accesul la datele păstrate și utilizarea acestora în cadrul unei proceduri penale în temeiul unui regim general de păstrare a datelor instituit potrivit Directivei 2006/24 și/sau potrivit articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58, regim care îndeplinește cerințele enunțate la punctele 60, 61, 62, 67 și 68 din hotărârea menționată, dar nu pe cele prevăzute la punctele 58, 59, 63 și 64 din aceasta?
               [Și anume un regim de păstrare care, pe de o parte, impune autorizarea prealabilă de către o instanță în conformitate cu cerințe de drept material și de drept procedural prestabilite, în special în scopul prevenirii, al cercetării și al urmăririi penale a unor infracțiuni precis determinate și enumerate de legiuitorul național și calificate de acesta drept grave, care garantează protecția efectivă a datelor păstrate împotriva riscului de abuzuri și împotriva oricărui acces și a oricărei utilizări ilegale (a se vedea punctele 60, 61, 62, 67 și 68 din hotărârea menționată) și care, pe de altă parte, permite păstrarea datelor a) fără deosebire pentru toate persoanele care utilizează serviciile de comunicații electronice, fără ca în privința unor astfel de persoane (inculpați sau cercetați) să existe vreun element care să indice o legătură, chiar îndepărtată, între aceste persoane și o infracțiune gravă, înainte de a se verifica împrejurarea cu privire la care informațiile au fost solicitate furnizorilor de servicii de comunicații; b) fără a fi necesar ca datele solicitate să se refere, înainte de a se verifica fapta care face obiectul cercetării, la (i) o anumită perioadă și/sau la o anumită zonă geografică și/sau la un anumit cerc de persoane care ar putea fi implicate într-un mod sau altul în săvârșirea unei infracțiuni grave, sau (ii) la persoane care ar putea contribui, pentru alte motive, prin păstrarea datelor lor, la prevenirea, la cercetarea sau la urmărirea penală a infracțiunilor grave; c) pentru o perioadă (12 luni în speță) care este stabilită fără a se face vreo distincție între categoriile de date prevăzute la articolul 5 din directiva în discuție în funcție de utilitatea lor eventuală în scopul realizării obiectivului urmărit sau în funcție de persoanele vizate (a se vedea punctele 58, 59, 63 și 64 din hotărârea citată).]

               14.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea precedentă este, în esență, că accesul la astfel de date și utilizarea acestora nu sunt conforme cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din cartă, instanța națională trebuie să lase neaplicat actul național de transpunere a Directivei 2006/24, pe care Curtea a declarat-o nevalidă, sau actul întemeiat pe articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58, întrucât contravin cartei, și, prin urmare, nu trebuie să țină seama de datele păstrate și obținute în temeiul acestora?

               15.

               Având în vedere Directiva 2006/24, în special considerentul (6) al acesteia, potrivit căruia „[d]iferențele juridice […] între dispozițiile de drept intern privind păstrarea datelor în scopul prevenirii, cercetării, detectării și urmăririi penale a infracțiunilor ridică obstacole pentru piața internă”, obiectivul declarat al articolului 1 alineatul (1) din aceasta, care este „să armonizeze dispozițiile statelor membre”, precum și celelalte considerente, în special [(3), (4), (5), (11) și (21)], și având în vedere de asemenea Hotărârea Curții din 10 februarie 2009, Irlanda/Parlamentul și Consiliul (C-301/06, EU:C:2009:68, punctele 70-72), menținerea în vigoare a legii care transpune în ordinea juridică națională Directiva 2006/24, în pofida faptului că aceasta din urmă a fost declarată nevalidă de către Curte, constituie un obstacol pentru instituirea și funcționarea pieței interne, dat fiind că nicio măsură mai recentă de drept al Uniunii nu a intrat încă în vigoare?

               16.

               În special, menținerea în vigoare a legii care transpune în ordinea juridică națională Directiva 2006/24, în pofida faptului că aceasta din urmă a fost declarată nevalidă de către Curte, sau a legii naționale menționate la articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58 constituie un obstacol pentru instituirea și funcționarea pieței interne ca urmare a faptului că, în mod cumulativ sau alternativ:

                           a)

                           reglementarea națională în discuție prevede criterii obiective și condiții de drept material, în temeiul cărora autoritățile naționale competente pot să aibă acces, printre altele, la datele păstrate cu privire la trafic și la localizare și să le utilizeze ulterior pentru prevenirea, cercetarea, detectarea și urmărirea penală a unei infracțiuni, însă aceste criterii și condiții se referă la o listă determinată de activități ilicite întocmită de legiuitorul național în exercitarea puterii sale de apreciere și fără armonizare la nivelul Uniunii?

                           b)

                           pentru protecția și securitatea datelor păstrate, reglementarea națională în discuție prevede cerințe tehnice și termene, însă aceste termene și cerințe nu au fost armonizate la nivelul Uniunii?

               17.

               În cazul unui răspuns afirmativ la cel puțin una dintre întrebările precedente, instanța națională trebuie, în conformitate cu dreptul Uniunii, să lase neaplicat actul național de transpunere a Directivei 2006/24, pe care Curtea a declarat-o nevalidă întrucât contravine instituirii și funcționării pieței interne, și, prin urmare, să nu țină seama de datele păstrate la care accesul a fost permis în temeiul Directivei 2006/24 sau al legislației naționale adoptate în temeiul articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58?

      (1)  Directiva 2006/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele de comunicații publice și de modificare a Directivei 2002/58/CE (JO L 105, p. 54, Ediție specială, 13/vol. 53, p. 51).

      (2)  EU:C:2014:238.


title: Cauza C-494/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší soud České republiky – Republica Cehă) – Tommy Hilfiger Licensing LLC și alții/Delta Center și alții (Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Directiva 2004/48/CE — Respectarea drepturilor de proprietate intelectuală — Noțiunea „intermediar ale cărui servicii sunt utilizate pentru a încălca un drept de proprietate intelectuală” — Locatar al unor hale comerciale care subînchiriază punctele de vânzare — Posibilitatea de a solicita pronunțarea unui ordin judecătoresc împotriva acestui locatar — Articolul 11)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/26

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší soud České republiky – Republica Cehă) – Tommy Hilfiger Licensing LLC și alții/Delta Center și alții
   (Cauza C-494/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Directiva 2004/48/CE - Respectarea drepturilor de proprietate intelectuală - Noțiunea „intermediar ale cărui servicii sunt utilizate pentru a încălca un drept de proprietate intelectuală” - Locatar al unor hale comerciale care subînchiriază punctele de vânzare - Posibilitatea de a solicita pronunțarea unui ordin judecătoresc împotriva acestui locatar - Articolul 11))
   (2016/C 335/35)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší soud České republiky

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Tommy Hilfiger Licensing LLC, Urban Trends Trading BV, Rado Uhren AG, Facton kft, Lacoste SA, Burberry Limited

      Pârâți: Delta Center și alții

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 11 a treia teză din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii „intermediar ale cărui servicii sunt utilizate de un terț pentru a încălca un drept de proprietate intelectuală”, în sensul acestei dispoziții, locatarul unor hale comerciale care subînchiriază diferite puncte de vânzare situate în aceste hale unor comercianți, dintre care unii utilizează amplasamentul respectiv pentru a vinde mărfuri care constituie contrafaceri ale unor produse de marcă.

               2)

               Articolul 11 a treia teză din Directiva 2004/48 trebuie interpretat în sensul că condițiile impuse pentru pronunțarea unui ordin judecătoresc, în sensul acestei dispoziții, împotriva unui intermediar care furnizează un serviciu de locațiune de puncte de vânzare în cadrul unor hale comerciale sunt identice cu cele referitoare la ordinele judecătorești care pot fi pronunțate împotriva intermediarilor pe o piață online, enunțate de Curte în Hotărârea din 12 iulie 2011, L’Oréal și alții (C 324/09, EU:C:2011:474).

      (1)  JO C 414, 14.12.2015.


title: Cauza T-291/04: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2011 — Enviro Tech Europe și Enviro Tech International/Comisia [ „Mediu și protecția consumatorilor — Clasificarea, ambalarea și etichetarea bromurii de n propil drept substanță periculoasă — Directiva 2004/73/CE — Directiva 67/548/CEE — Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 — Acțiune în anulare — Cerere tardivă de adaptare a concluziilor — Interesul de a exercita acțiunea — Lipsa afectării individuale — Inadmisibilitate — Răspundere extracontractuală — Hotărâre a Curții cu privire la validitatea Directivei 2004/73 — Identitate de obiect” ]

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/17

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2011 — Enviro Tech Europe și Enviro Tech International/Comisia
   (Cauza T-291/04) (1)

   (Mediu și protecția consumatorilor - Clasificarea, ambalarea și etichetarea bromurii de n propil drept substanță periculoasă - Directiva 2004/73/CE - Directiva 67/548/CEE - Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 - Acțiune în anulare - Cerere tardivă de adaptare a concluziilor - Interesul de a exercita acțiunea - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate - Răspundere extracontractuală - Hotărâre a Curții cu privire la validitatea Directivei 2004/73 - Identitate de obiect)
   2012/C 32/30
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Enviro Tech Europe Ltd (Kingston upon Thames, Regatul Unit); și Enviro Tech International, Inc. (Melrose Park, Statele Unite) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial X. Lewis, ulterior P. Oliver și G. Wilms, agenți)

      Obiectul

   Pe de-o parte, cerere de anulare a Directivei 2004/73/CE a Comisiei din 29 aprilie 2004 de efectuare a celei de a douăzeci și noua adaptări la progresul tehnic a Directivei 67/548/CEE a Consiliului privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea substanțelor periculoase (JO L 152, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 46, p. 3), întrucât Directiva 2004/73 a clasificat bromura de n propil drept substanță cu anumite proprietăți periculoase, și, pe de altă parte, o cerere de despăgubire.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Enviro Tech Europe Ltd și Enviro Tech International, Inc. la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii referitoare la măsurile provizorii.

      (1)  JO C 273, 6.11.2004.


title: Cauzele conexate T-456/05 și T-457/05: Hotărârea Tribunalului din 28 aprilie 2010 — Gütermann și Zwicky/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a aței industriale — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Amenzi — Gravitatea încălcării — Impact concret asupra pieței — Durata încălcării — Circumstanțe atenuante — Cooperare pe parcursul procedurii administrative — Proporționalitate — Linii directoare privind metoda de stabilire a amenzilor” )

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/25

         Hotărârea Tribunalului din 28 aprilie 2010 — Gütermann și Zwicky/Comisia
   (Cauzele conexate T-456/05 și T-457/05) (1)

   („Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a aței industriale - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Amenzi - Gravitatea încălcării - Impact concret asupra pieței - Durata încălcării - Circumstanțe atenuante - Cooperare pe parcursul procedurii administrative - Proporționalitate - Linii directoare privind metoda de stabilire a amenzilor”)
   2010/C 148/44
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Gütermann AG (Gutach-Breisgau, Germania) (cauza T-456/05); și Zwicky & Co. AG (Wallisellen Elveția) (cauza T-457/05) (reprezentanți: J. Burrichter, B. Kasten și S. Orlikowski-Wolf, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Castillo de la Torre, M. Schneider și K. Mojzesowicz, ulterior F. Castillo de la Torre și K. Mojzesowicz, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2005) 3452 a Comisiei din 14 septembrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/38.337 PO/Thread), astfel cum a fost modificată prin Decizia C(2005) 3765 a Comisiei din 13 octombrie 2005, și, în subsidiar, o cerere de reducere a amenzilor aplicate reclamantelor prin această decizie

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               Obligă Gütermann AG și Zwicky & Co. AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza T-143/09 P: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Comisia/Petrilli ( „Recurs — Funcție publică — Agenți contractuali auxiliari — Contract pe perioadă determinată — Norme referitoare la perioada maximă de angajare a personalului nepermanent în cadrul serviciilor Comisiei — Decizie de refuz al înnoirii contractului” )

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/12

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Comisia/Petrilli
   (Cauza T-143/09 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Agenți contractuali auxiliari - Contract pe perioadă determinată - Norme referitoare la perioada maximă de angajare a personalului nepermanent în cadrul serviciilor Comisiei - Decizie de refuz al înnoirii contractului)
   2011/C 38/19
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Martin și B. Eggers, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Nicole Petrilli (Woluwé-Saint-Étienne, Belgia) (reprezentanți: inițial J.-L. Lodomez și J. Lodomez, ulterior D. Dejehet și A. Depondt, avocați)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 29 ianuarie 2009, Petrilli/Comisia (F-98/07, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se urmărește anularea hotărârii menționate

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de doamna Nicole Petrilli în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza T-117/13 P: Recurs introdus la 25 februarie 2013 de Giorgio Lebedef împotriva Ordonanței din 12 decembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-109/11, Lebedef/Comisia

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/20

         Recurs introdus la 25 februarie 2013 de Giorgio Lebedef împotriva Ordonanței din 12 decembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-109/11, Lebedef/Comisia
   (Cauza T-117/13 P)
   2013/C 147/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Ordonanței TFP din 12 decembrie 2012 dată în cauza F-109/11, Lebedef/Comisia, având ca obiect cererea de anulare a raportului de evaluare a reclamantului pentru perioada 1.1.2009-31.12.2009 și mai precis partea din raport întocmită de EUROSTAT pentru aceeași perioadă;

               —

               admiterea concluziilor reclamantului formulate în primă instanță;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului Funcției Publice;

               —

               soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată și obligarea Comisiei Europene la plata acestora.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă șase motive dintre care primele trei și al șaselea sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-116/13 P, Lebedef/Comisia.
   Al patrulea motiv se întemeiază pe o eroare de drept, TFP concluzionând, în opinia recurentului, că raportul aferent activității acestuia în cadrul unei organizații sindicale sau profesionale (raportul OSP) ar trebui să figureze doar ca document atașat la raportul privind funcția recurentului în cadrul Oficiului pentru Statistică al Uniunii Europene (Eurostat) (privind punctele 68-70 din ordonanța atacată).
   Al cincilea motiv se întemeiază pe o eroare de drept, întrucât TFP a constatat, în opinia recurentului, că acesta ar fi vrut să atace rapoartele sale de evaluare anterioare anului 2009 și decizia Comisiei de a nu-l promova (privind punctele 74 și 75 din ordonanța atacată).


title: Cauza T-105/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 17 octombrie 2007 — InterVideo/OAPI (WinDVD Creator) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative WinDVD Creator — Motive absolute de refuz — Articolul 4 și articolul 7, alineatul (1) litera (b) și litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/41

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 17 octombrie 2007 — InterVideo/OAPI (WinDVD Creator)
   (Cauza T-105/06) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative WinDVD Creator - Motive absolute de refuz - Articolul 4 și articolul 7, alineatul (1) litera (b) și litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2007/C 297/83)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: InterVideo Inc. (Fremont, California, Statele Unite ale Americii) (reprezentant: K. Manhaeve, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Mondéjar, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 31 ianuarie 2006 (cauza R 987/2005-2) privind înregistrarea ca marcă comunitară a semnului figurativ Win DVD Creator.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă InterVideo Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006.


               20.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/8

         Cerere adresată Curții de Justiție a AELS pentru obținerea unui aviz consultativ, înaintată de Borgarting lagmannsrett în data de 27 septembrie 2016 în cauza Yara International ASA/Guvernul Norvegiei, reprezentat de Ministerul de Finanțe
   (Cauza E-15/16)
   (2017/C 123/09)
   Borgarting lagmannsrett (Curtea de Apel din Borgarting) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS printr-o scrisoare din data de 27 septembrie 2016, care a fost primită la grefa Curții la data de 4 octombrie 2016, prin care se solicită un aviz consultativ în cauza Yara International ASA/Guvernul Norvegiei, reprezentat de Ministerul de Finanțe, cu privire la următoarea întrebare:
   Este compatibil cu articolele 31 și 34 din Acordul privind SEE faptul că normele naționale privind contribuțiile intragrup, cum ar fi normele prevăzute în Legea privind impozitele din Norvegia, în temeiul cărora contribuția reduce venitul impozabil al entității care transferă și este inclusă în venitul impozabil al beneficiarului indiferent dacă beneficiarul înregistrează o pierdere sau un profit din punct de vedere fiscal, prevăd condiția ca atât entitatea care transferă, cât și beneficiarul să fie impozitați în statul SEE în cauză sau normele SEE trebuie să fie interpretate în sensul că, în anumite condiții, trebuie să se acorde o scutire fiscală pe teritoriul Norvegiei?


title: Cauza T-188/07: Acțiune introdusă la 28 mai 2007 — Fastweb/Comisia Comunităților Europene

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/35

         Acțiune introdusă la 28 mai 2007 — Fastweb/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-188/07)
   (2007/C 170/68)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Fastweb SpA (reprezentanți: M. Merola, membru al serviciului juridic, T. Ubaldi, avvocato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Comisiei C (2006) 6634 final din 24 ianuarie 2007 privind ajutorul de stat C 52/2005 (fost NN 88/2005, fost CP 101/2004), în măsura în care califică drept ajutoare de stat ilegale și incompatibile cu piața comună în favoarea operatorilor de televiziune digitală terestră care oferă servicii de televiziune cu plată și în favoarea operatorilor de televiziune cu plată prin cablu, măsurile pe care Republica Italiană le-a instituit pentru achiziția subvenționată a decodoarelor digitale (articolul 1 din decizie);

               —

               anularea deciziei Comisiei C(2006) 6634 final din 24 ianuarie 2007 în măsura în care obligă Republica Italiană să procedeze la recuperarea ajutoarelor declarate incompatibile de la beneficiari și în special de la reclamantă (articolele 2 și 3 din decizie);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași cu cea din cauza T-96/07 Telecom Italia Media/Comisie (1).
   În susținerea acțiunii sunt invocate următoarele motive:

               —

               încălcarea articolului 87 alineatul (1) CE, motivarea insuficientă și abținerea de la investigare în privința calificării măsurilor ca ajutor de stat. Reclamanta susține în special că măsurile respective nu constituie un ajutor de stat întrucât nu presupun un transfer de resurse de stat în favoarea presupușilor beneficiari și nu le atribuie acestora un avantaj selectiv în dauna concurenților.

               —

               încălcarea articolului 87 alineatul (1) CE, motivarea contradictorie și insuficientă în ceea ce privește stabilirea și existența avantajului economic în favoarea presupușilor beneficiari ai ajutorului. Reclamanta subliniază că evaluarea făcută de către Comisie în ceea ce privește identificarea formei ajutorului și, prin urmare, a avantajului economic de care s-ar fi bucurat presupușii beneficiari ai ajutorului, este afectată de caracterul nu doar vădit contradictoriu, ci și insuficient al motivării. Decizia este de asemenea viciată în măsura în care se omite să se demonstreze în ce mod subvențiile acordate consumatorilor pentru achiziționarea decodoarelor au determinat conferirea necesară, automată și sigură a unui avantaj economic în favoarea presupușilor beneficiari ai măsurilor.

               —

               motivarea defectuoasă în ceea ce privește cuantificarea ajutorului care trebuie recuperat de la beneficiari, precum și ilegalitatea ordinului de recuperare, pentru încălcarea normelor tratatului în privința ajutoarelor de stat și a articolului 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999. Conform susținerilor reclamantei, cuantificarea avantajului care ar fi fost conferit presupușilor beneficiari ai măsurilor propuse de Comisie nu se bazează pe o motivare adecvată și presupune exercitarea unei competențe care depășește competențele atribuite Comisiei de Tratatul CE sau de Regulamentul de procedură în materie de ajutoare.

               —

               ilegalitatea ordinului de recuperare, în măsura în care este afectat ab origine de imposibilitatea absolută și obiectivă de punere în aplicare, precum și motivarea defectuoasă și încălcarea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999, precum și a principiului proporționalității.

      (1)  JO L 117, 29.5.2007, p. 32.


title: Cauza C-623/16 P: Recurs introdus la 25 noiembrie 2016 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 15 septembrie 2016 în cauza T-220/13, Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/17

         Recurs introdus la 25 noiembrie 2016 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 15 septembrie 2016 în cauza T-220/13, Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia
   (Cauza C-623/16 P)
   (2017/C 038/22)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Stancanelli, D. Grespan, F. Tomat, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Scuola Elementare Maria Montessori Srl, Republica Italiană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii atacate în măsura în care declară acțiunea în primă instanță admisibilă în sensul articolului 263 al patrulea paragraf ultima teză TFUE;

               —

               Declararea acțiunii în primă instanță inadmisibilă în sensul articolului 263 al patrulea paragraf a doua și ultima teză TFUE și, prin urmare, respingerea acesteia în întregime.

               —

               Obligarea Scuola Elementare Montessori la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisie atât în procedura desfășurată în fața Tribunalului, cât și în prezenta cauză.

      Motivele și principalele argumente

   Printr-un unic motiv de recurs, care cuprinde trei aspecte, Comisia denunță interpretarea și aplicarea eronată a articolului 263 al patrulea paragraf ultima teză TFUE întrucât Tribunalul a considerat admisibilă acțiunea reclamantei pe baza acestei dispoziții. În special, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a reținut că actul atacat trebuia considerat drept act normativ care o privește direct pe reclamantă și care nu presupune măsuri de executare față de reclamanta menționată.


title: Cauza C-206/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Obersten Gerichtshofs (Austria) la 2 mai 2011 — Georg Köck/Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Obersten Gerichtshofs (Austria) la 2 mai 2011 — Georg Köck/Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb
   (Cauza C-206/11)
   2011/C 226/20
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Obersten Gerichtshofs

      Părțile din acțiunea principală

      Recurent: Georg Köck

      Intimat: Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb

      Întrebările preliminare

   Articolul 3 alineatul (1) și articolul 5 alineatul (5) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivelor 84/450/CEE, 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 (1) („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) sau alte dispoziții din această directivă se opun unei reglementări naționale care nu permite anunțarea unei vânzări a întregului stoc de mărfuri fără autorizația autorității administrative competente și care, prin urmare, trebuie să fie interzisă în cadrul unei proceduri judiciare fără ca instanța să mai fie obligată să verifice în această procedură caracterul înșelător, agresiv sau neloial al unei astfel de practici comerciale?

      (1)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (Directiva privind practicile comerciale neloiale) (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260).


title: Cauza T-237/11: Hotărârea Tribunalului din 15 ianuarie 2013 — Lidl Stiftung/OAPI — Lactimilk (BELLRAM) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BELLRAM — Mărcile naționale verbală și figurative anterioare RAM și Ram — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Dreptul de a fi ascultat — Articolul 63 alineatul (2) și articolele 75 și 76 din Regulamentul nr. 207/2009 — Termene ale procedurii de opoziție” ]

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/10

         Hotărârea Tribunalului din 15 ianuarie 2013 — Lidl Stiftung/OAPI — Lactimilk (BELLRAM)
   (Cauza T-237/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BELLRAM - Mărcile naționale verbală și figurative anterioare RAM și Ram - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Dreptul de a fi ascultat - Articolul 63 alineatul (2) și articolele 75 și 76 din Regulamentul nr. 207/2009 - Termene ale procedurii de opoziție)
   2013/C 55/16
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Germania) (reprezentant: T. Träger, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: K. Klüpfel și D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Lactimilk, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: P. Casamitjana Lleonart, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 1 martie 2011 (cauza R 1154/2009-4) privind o procedură de opoziție între Lactimilk, SA și Lidl Stiftung & Co. KG

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Lidl Stiftung & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 204, 9.7.2011.


title: Cauza C-294/08: Acțiune introdusă la 2 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/5

         Acțiune introdusă la 2 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă
   (Cauza C-294/08)
   (2008/C 247/07)
   Limba de procedură: ceha
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Schima și M. Šimerdová, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că

                           —

                           întrucât impune, cu ocazia înmatriculării unui autovehicul importat, pentru care există dovada că omologarea tehnică de tip a fost efectuată într-un alt stat membru, ca un autovehicul să îndeplinească cerințele tehnice în vigoare la acea dată în Republica Cehă și

                           —

                           întrucât impune, în cazul nerespectării acestor condiții, o inspecție tehnică a autovehiculului, în cadrul căreia se verifică conformitatea acestuia cu cerințele tehnice aplicabile categoriei de autovehicule vizate în Republica Cehă la data fabricării autovehiculului,

                     Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 din Tratatul de instituire a Comunității Europene;

               —

               obligarea Republicii Cehe la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Condițiile de înmatriculare a autovehiculelor de ocazie importate în Republica Cehă din alte state membre în care au fost înmatriculate sunt reglementate în dreptul ceh prin Legea nr. 56/2001 Sb (1). Articolul 35 alineatele (1) și (2) din Legea nr. 56/2001 Sb. definesc condițiile în care poate fi înmatriculat în Republica Cehă un autovehicul de ocazie importat individual, pentru care omologarea tehnică de tip a fost efectuată într-un alt stat membru.
   Autoritățile cehe recunosc conformitatea cu reglementarea tehnică a unui astfel de autovehicul dacă autovehiculul, sistemele sale, componentele sale ori entitățile sale tehnice independente ar îndeplini, la data omologării tehnice de tip într-un alt stat membru al UE condițiile tehnice în vigoare în Republica Cehă la aceeași dată și prevăzute într-o dispoziție de aplicare (articolul 35 alineatul (1) din Legea nr. 56/2001 Sb.).
   În ipoteza în care autovehiculul, sistemele sale, componentele sale ori entitățile sale tehnice distincte nu ar îndeplini, la data omologării tehnice de tip într-un alt stat membru al UE, condițiile tehnice în vigoare în Republica Cehă la aceeași dată și stabilite într-o dispoziție de aplicare, autoritatea competentă trebuie să se pronunțe asupra conformității cu reglementarea tehnică în baza procesului-verbal tehnic eliberat de un centru de control tehnic. Acesta din urmă întocmește procesul-verbal tehnic dacă autovehiculul îndeplinește condițiile tehnice în vigoare în Republica Cehă pentru categoria de autovehicule determinată la data fabricării autovehiculului (articolul 35 alineatul (2) din Legea nr. 56/2001 Sb.)
   În consecință, din articolul 35 alineatele (1) și (2) din Legea nr. 56/2001 reiese că omologarea tehnică a tuturor autovehiculelor de ocazie pentru care un alt stat membru a eliberat deja un certificat de conformitate cu reglementarea tehnică pe tip de vehicul, face întotdeauna obiectul unui nou control în raport cu dreptul ceh. În opinia Comisiei, această abordare este în contradicție cu principiul liberei circulații a mărfurilor, potrivit căruia mărfurile introduse pe piață conform legislației unui stat membru trebuie să fie admise pe piață de toate celelalte state membre. Legislația cehă nu ține în niciun caz cont de controalele tehnice efectuate pe aceleași autovehicule într-un alt stat membru, fapt care încalcă articolul 3 alineatul (2) din Directiva 96/96/CE a Consiliului.
   Având în vedere elementele de mai sus, în opinia Comisiei legislația cehă reprezintă o măsură cu efect echivalent restricțiilor cantitative și este contrară articolului 28 din Tratatul CE. Această măsură nu permite protejarea sănătății și a vieții persoanelor, sau a mediul înconjurător, nici asigurarea securității rutiere și nu este prin urmare justificată în raport cu articolul 30 din Tratatul CE sau cu jurisprudența Curții de Justiție a Comunităților Europene.

      (1)  Legea nr. 56/201 Sb. privind condițiile de circulație a autovehiculelor pe drumurile publice și având ca obiect modificarea Legii nr. 168/1999 Sb. privind asigurarea de răspundere pentru prejudicii cauzate prin operarea unor autovehicule și privind modificările mai multor legi aferente (Legea privind asigurarea de răspundere pentru operarea unui autovehicul), astfel cum a fost modificată prin Legea nr. 307/1999 Sb.


title: Cauza T-381/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 septembrie 2008 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene ( FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Prime pentru animale și dezvoltarea rurală — Lacune în cadrul sistemului național de gestionare și control )

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/15

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 septembrie 2008 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-381/04) (1)

   („FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Prime pentru animale și dezvoltarea rurală - Lacune în cadrul sistemului național de gestionare și control’)
   (2008/C 272/27)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamată: Republica Italiană (reprezentant: M. Fiorilli, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Cattabriga și L. Visaggio, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2004/561/CE a Comisiei din 16 iulie 2004 privind excluderea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în temeiul Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare” (JO L 250, p. 21) în măsura în care aceasta exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Italiană în sectorul primelor pentru animale și în sectorul dezvoltării rurale.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 273, 6.11.2004.


title: Cauza T-13/11: Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2011 — Post Bank/Consiliul

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/32

         Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2011 — Post Bank/Consiliul
   (Cauza T-13/11)
   2011/C 63/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Post Bank (Teheran, Iran) (reprezentant: D. Luff, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea punctului 34 din secțiunea B din anexa la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 (1) și a punctului 40 secțiunea B din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (2);

               —

               declararea articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 (3) și a articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 961/2010 ca fiind inaplicabile reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii formulate, reclamanta solicită, potrivit articolului 263 TFUE, anularea punctului 34 din secțiunea B din anexa la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie și a punctului 40 secțiunea B din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, precum și anularea articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 961/2010 din 25 octombrie 2010, în măsura în care se referă la reclamantă.
   În susținerea afirmațiilor sale, reclamanta invocă următoarele motive:

               În primul rând, reclamanta susține că Tribunalul are competența de a reexamina punctul 34 din secțiunea B din anexa la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului și punctul 40 secțiunea B din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului, precum și Decizia din 28 octombrie 2010 și conformitatea acestora cu principiile generale ale dreptului Uniunii.

               În plus, motivele specifice pentru includerea reclamantei pe listă sunt eronate și nu sunt îndeplinite cerințele prevăzute la articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului, la articolul 16 alineatul (2) literele (a) și (b) și la articolului 16 alineatul (4) din Regulamentul nr. 961/2010. Aceste dispoziții ar trebui declarate ca fiind inaplicabile reclamantei. Consiliul a comis o eroare vădită în fapt și o eroare de drept. Prin urmare, punctul 34 din secțiunea B din anexa la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie și punctul 40 din secțiunea B din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie ar trebui anulate.

               În sprijinul cerererii sale, reclamanta a susținut și că regulamentul din 2010 și decizia din 2010 încalcă dreptul la apărare al reclamantei și, în special, dreptul său la un proces echitabil, întrucât nu a primit nicio dovadă sau document în susținerea afirmațiilor Consiliului, afirmațiile din decizia din 2010 și din regulament sunt foarte vagi, neclare și este imposibil pentru Post Bank să răspundă la acestea.

               În plus, articolul 24 alineatul (3) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului impune Consiliului să comunice și să notifice decizia sa, inclusiv motivele pentru includerea pe listă, iar articolul 24 alineatul (4) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului prevede că, în cazul în care se transmit observații, este necesară o reexaminare a deciziei. Consiliul a încălcat ambele dispoziții. Din moment ce articolul 24 alineatul (3) și articolul 24 alineatul (4) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului sunt reluate în articolul 36 alineatul (3) și 36 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului, se produce o încălcare și a acestuia.

               De asemenea, se susține că, în fapt, Consiliul, în aprecierea situației reclamantei, a încălcat principiul bunei administrări.

               În plus, Consiliul, în cadrul aprecierii situației reclamantei, a încălcat principiul protecției încrederii legitime.

               Reclamanta susține totodată că, în fapt, Consiliul a încălcat dreptul său de proprietate și principiul proporționalității. Articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului și articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului ar trebui declarate inaplicabile reclamantei.

               În plus, reclamanta susține că Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului încalcă articolul 215 alineatele (2) și (3) TFUE, care constituie temeiul legal al acestuia, precum și articolul 40 TUE.

               În sfârșit, reclamanta susține că regulamentul din 2010 și decizia din 2010 au fost adoptate cu încălcarea principiului egalității și nediscriminării.

      (1)  Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 281, p. 81).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1).

      (3)  Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).


title: Cauza F-77/10: Acțiune introdusă la 13 septembrie 2010 — Arroyo Redondo/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/65

         Acțiune introdusă la 13 septembrie 2010 — Arroyo Redondo/Comisia
   (Cauza F-77/10)
   ()
   2010/C 301/105
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Fernando Arroyo Redondo (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: E. Boigelot și S. Woog, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei pârâtei de a nu include numele reclamantului pe lista funcționarilor promovați la gradul AD10 în cadrul exercițiului de promovare 2009

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei, publicată la 20 noiembrie 2009, de a nu include numele reclamantului pe lista funcționarilor promovați de la gradul AD9 la gradul AD10 în cadrul exercițiului de promovare 2009;

               —

               ca urmare a acestei anulări, realizarea unei noi analize comparative a meritelor reclamantului și ale meritelor ale celorlalți candidați în cadrul exercițiului de promovare 2009 și promovarea reclamantului la gradul AD10, cu efect retroactiv de la 1 martie 2009, precum și plata de dobânzi pentru restanțele de remunerație la cota fixată de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, începând cu 1 martie 2009, majorată cu două puncte, fără a se afecta însă promovarea celorlați funcționari promovați și ale căror nume figurează pe lista publicată la 20 noiembrie 2009;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-138/14: Acțiune introdusă la 27 februarie 2014 – Chart/SEAE

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/30

         Acțiune introdusă la 27 februarie 2014 – Chart/SEAE
   (Cauza T-138/14)
   2014/C 159/40
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Randa Chart (Woluwé-Saint-Lambert, Belgia) (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acţiune Externă (SEAE)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               recunoașterea răspunderii SEAE pentru prejudiciul suferit de reclamantă din octombrie 2001 până în prezent ca urmare a comportamentului nelegal al Delegației Uniunii la Cairo și al SEAE;

               —

               pe cale de consecință:

                           —

                           cu titlu principal, plata către doamna Chart a sumei de 509 283,88 euro (cinci sute nouă mii două sute optzeci și trei de euro și 88 de cenți) cu titlu de daune-interese pentru prejudiciile suferite, sub rezerva majorării în cursul procedurii;

                           —

                           cu titlu subsidiar, plata către Doamna Chart a sumei de 380 063,81 euro (trei sute optzeci de mii șaizeci și trei de euro și optzeci și unu de cenți) cu titlu de daune-interese pentru prejudiciile suferite începând de la 30 octombrie 2008, sub rezerva majorării în cursul procedurii.

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta, fost agent local pe lângă Delegația Uniunii Europene în Egipt, solicită repararea unui prejudiciu pe care l-ar fi suferit în urma comportamentului nelegal al administrației europene constând în faptul că aceasta nu ar fi remis serviciilor de securitate socială egiptene un certificat de terminare a serviciului referitor la reclamantă după demisia acesteia. Acest fapt ar împiedica-o pe reclamantă să se întoarcă să lucreze în Egipt.
   În privința comportamentului nelegal reproșat pârâtei, reclamanta invocă patru motive, întemeiate pe încălcarea principiului bunei administrări, pe încălcarea principiului termenului rezonabil, pe încălcarea legislației egiptene aplicabile și pe încălcarea dreptului la viață privată.
   Reclamanta invocă faptul că inacțiunea pârâtei îi cauzează un prejudiciu important și solicită repararea atât a prejudiciului material, cât și a prejudiciului moral.


title: Cauza F-20/16: Acțiune introdusă la 1 august 2016 – ZZ/Comisia

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/32

         Acțiune introdusă la 1 august 2016 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-20/16)
   (2016/C 383/42)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: A. Żołyniak, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei din 27 mai 2014 a comisiei de evaluare din cadrul concursului general EPSO/AD177/10-ECO2013 de a nu include numele reclamantului în lista de rezervă

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei din 27 mai 2014 a comisiei de evaluare din cadrul concursului general EPSO/AD177/10-ECO2013 de a nu include numele reclamantului în lista de rezervă;

               —

               obligarea autorității împuternicite să facă numiri să execute hotărârea, în sensul completării cu numele reclamantului a listei de rezervă stabilite pe baza concursului general în cauză, cu condiția ca perioada de valabilitate a completării să fie egală cu perioada de valabilitate a listei;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată în conformitate cu normele aplicabile.


title: Cauza T-406/10: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2010 — Emesa-Trefilería și Industrias Galyca/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/55

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2010 — Emesa-Trefilería și Industrias Galyca/Comisia
   (Cauza T-406/10)
   ()
   2010/C 301/87
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Emesa-Trefilería, SA (Arteixo, Spania) și Industrias Galyca, SA (Vitoria, Spania) (reprezentanți: A. Creus Carreras și A. Valiente Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea deciziei atacate în măsura în care privește reclamantele;

               —

               în subsidiar, eliminarea sau reducerea amenzii aplicate reclamantelor;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii introduse, reclamantele solicită anularea în parte a Deciziei C(2010) 4387 final a Comisiei din 30 iunie 2010 în cazul COMP/38.344 — Oțel pentru precomprimare, prin care Comisia a stabilit că reclamantele, împreună cu alte întreprinderi, au încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE prin participarea la o înțelegere continuă sau la o practică concertată în sectorul oțelului pentru precomprimare la nivelurile paneuropean și/sau național/regional. În plus, acestea solicită anularea sau reducerea amenzii care le-a fost aplicată.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.
   În primul rând, acestea arată că Comisia a încălcat dreptul fundamental la un proces echitabil prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din Convenția Europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (CEDO) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale, în măsura în care amenda a fost aplicată de o autoritate administrativă care dispune în același timp de competențe de investigare și de sancționare.
   În al doilea rând, reclamantele susțin că Comisia a refuzat în mod ilegal să acorde reclamantelor o reducere a amenzilor acestora, în conformitate cu Comunicarea privind cooperarea din 2002 (1), din moment ce decizia se întemeiază în mare parte pe dovezi provenite de la Emesa.
   În sfârșit, acestea consideră că Comisia a refuzat în mod ilegal să acorde reclamantelor o imunitate parțială în temeiul punctului 23 din Comunicarea privind cooperarea din 2002, cu toate că Emesa a prezentat elemente de probă decisive care au avut o incidență directă asupra duratei și a gravității încălcării.

      (1)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2002, C 45, p. 3).


title: Cauza T-257/13: Acțiune introdusă la 8 mai 2013 — Republica Polonă/Comisia Europeană

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/41

         Acțiune introdusă la 8 mai 2013 — Republica Polonă/Comisia Europeană
   (Cauza T-257/13)
   2013/C 207/69
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare 2013/123/UE a Comisiei din 26 februarie 2013 [notificată cu numărul C(2013) 981] de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 67, p. 20), în măsura în care exclude de la finanțare sumele de 28 763 238,60 euro și de 5 688 440,96 euro, care au fost cheltuite de agenția de plăți acreditată de Republica Polonă;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (4) primul paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 (1) și a articolului 31 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 (2), întrucât corecția financiară s-a efectuat pe baza unei constatări inexacte a situației de fapt și a unei interpretări juridice eronate

                           —

                           Comisia a aplicat corecția financiară — pe baza unei aprecieri inexacte a situației de fapt și a unei interpretări juridice eronate — deși cheltuielile au fost efectuate de Republica Polonă în conformitate cu dispozițiile din dreptul Uniunii. Republica Polonă contestă interpretarea juridică și constatarea situației de fapt făcute de Comisie referitoare la pretinsele deficiențe existente în cadrul sistemului de gestionare a măsurii „pensionare anticipată”, deficiențe care privesc, în primul rând, cerința desfășurării unei activități comerciale în perioada anterioară cedării unei exploatații în vederea obținerii unei pensii anticipate, în al doilea rând, caracterul insuficient al probei capacităților profesionale, acceptată de autoritățile poloneze sub forma unei declarații și, în al treilea rând, lipsa stabilirii unor sancțiuni pentru nerespectarea de către agricultorii care reiau exploatații a obligației de a desfășura o activitate agricolă timp de cinci ani.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (4) al patrulea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 și a articolului 31 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005, precum și pe încălcarea principiului proporționalității, întrucât cuantumul corecției forfetare aplicate este extrem de ridicat în raport cu riscul unor eventuale pierderi financiare pentru bugetul Uniunii

                           —

                           Niciuna dintre deficiențele imputate nu a cauzat și nici nu putea să cauzeze Uniunii pierderi financiare și, în orice caz, riscul unor astfel de pierderi era complet marginal.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 296 al doilea paragraf TFUE, întrucât decizia atacată nu este suficient motivată

                           —

                           Comisia nu a prezentat nicio probă și nicio constatare a situației de fapt sau de drept în susținerea concluziilor sale rezultate în urma vizitei efectuate la trei exploatații agricole.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiului subsidiarității

                           —

                           Comisia a încălcat în mod flagrant principiul subsidiarității stabilit în cadrul politicii privind sprijinul pentru dezvoltare rurală. Comisia a interpretat documentele de programare referitoare la sprijinul pentru dezvoltare rurală și a formulat în esență cerințe privind modalitățile de punere în aplicare a programului, aducând astfel atingere marjei de apreciere a statelor membre în ceea ce privește mijloacele de atingere a obiectivelor stabilite în documentele de programare.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 160, p. 103).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).


title: Cauza C-431/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Supremo Tribunal de Justiça — Portugalia) — Merck Genéricos-Produtos Farmacêuticos Ld a /Merck & Co. Inc., Merck Sharp & Dohme, Ld a (Acordul privind constituirea Organizației Mondiale de Comerț — Articolul 33 din Acordul TRIPs — Brevete — Durată minimă a protecției — Legislație a unui stat membru care prevede o durată mai redusă — Articolul 234 CE — Competența Curții — Efect direct)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Supremo Tribunal de Justiça — Portugalia) — Merck Genéricos-Produtos Farmacêuticos Lda/Merck & Co. Inc., Merck Sharp & Dohme, Lda

   (Cauza C-431/05) (1)

   (Acordul privind constituirea Organizației Mondiale de Comerț - Articolul 33 din Acordul TRIPs - Brevete - Durată minimă a protecției - Legislație a unui stat membru care prevede o durată mai redusă - Articolul 234 CE - Competența Curții - Efect direct)
   (2007/C 269/17)
   Limba de procedură: portugheza
   Instanța de trimitere
   Supremo Tribunal de Justiça
   Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: Merck Genéricos-Produtos Farmacêuticos Lda.

      Intimate: Merck & Co. Inc., Merck Sharp & Dohme, Lda.
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Supremo Tribunal de Justiça — Interpretarea articolului 33 din Acordul privind aspectele drepturilor de proprietate intelectuală legate de comerț (TRIPs) anexat la Acordul privind constituirea „Organizației Mondiale de Comerț” (JO L 336, p. 214) — Competență în materie de interpretare — Efect direct
   Dispozitivul
   În stadiul actual al reglementării comunitare în domeniul brevetelor, dreptul comunitar nu se opune ca articolul 33 din Acordul privind aspectele comerciale legate de drepturile de proprietate intelectuală, care constituie anexa 1 C a Acordului privind constituirea Organizației Mondiale de Comerț (OMC), semnat la Marrakech la 15 aprilie 1994 și aprobat prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene, referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda Uruguay (1986-1994), să fie aplicat în mod direct de o instanță națională în condițiile prevăzute de dreptul național.

      (1)  JO C 36, 11.2.2006.


title: Cauza C-389/11 P: Recurs introdus la 22 iulie 2011 de Regiunea Nord-Pas-de-Calais împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 12 mai 2011 în cauzele conexate T-267/08 și T-279/08, Regiunea Nord-Pas-de-Calais și Comunitatea intercomunală Douaisis/Comisia

text:
               1.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 290/4

         Recurs introdus la 22 iulie 2011 de Regiunea Nord-Pas-de-Calais împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 12 mai 2011 în cauzele conexate T-267/08 și T-279/08, Regiunea Nord-Pas-de-Calais și Comunitatea intercomunală Douaisis/Comisia
   (Cauza C-389/11 P)
   2011/C 290/06
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Regiunea Nord-Pas-de-Calais (reprezentanți: M. Cliquennois și F. Cavedon, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comunitatea intercomunală Douaisis, Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate la 12 mai 2011 de Tribunalul Uniunii Europene în cauzele conexate T-267/08 și T-279/08,

               —

               admiterea concluziilor formulate în primă instanță de regiunea Nord-Pas-de-Calais,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, reclamanta invocă două motive.
   Prin intermediul primului motiv, regiunea Nord-Pas-de-Calais reproșează Tribunalului că a refuzat să examineze obiecțiile formulate împotriva Deciziei C(2008) 1089 final a Comisiei din 2 aprilie 2008, revocată și înlocuită prin Decizia C(2010) 4112 final a Comisiei din 23 iunie 2010, cele două decizii privind același ajutor de stat, C 38/2007 (ex NN 45/2007). Astfel, în opinia recurentei, noua decizie ar răspunde în realitate înscrisurilor prezentate în acțiunea sa ințială care s-a aflat pe rolul Tribunalului, fără să fi fost ascultată într-o nouă procedură administrativă prealabilă.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta invocă încălcarea dreptului la apărare și a principiului contradictorialității în procedura administrativă prin faptul că Comisia ar fi adoptat o nouă decizie încălcând obligația de a respecta normele fundamentale de procedură aplicabile acestei adoptări. Astfel, decizia ar fi modificat analiza referitoare la natura măsurii de stat în cauză și a revizuit metoda de stabilire a ratei de referință aplicabile la momentul acordării ajutorului de stat întreprinderii Arbel Fauvet Rail SA.


title: Cauza F-35/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 7 decembrie 2011 — Svitana/Parlamentul

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/40

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 7 decembrie 2011 — Svitana/Parlamentul
   (Cauza F-35/11) (1)

   2012/C 138/105
   Limba de procedură: slovaca
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 211, 16.7.2011, p. 33.


title: Cauza T-198/10: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — Maximuscle Limited/OAPI — Foreign Supplement Trade Mark Ltd (GAKIC)

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/47

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — Maximuscle Limited/OAPI — Foreign Supplement Trade Mark Ltd (GAKIC)
   (Cauza T-198/10)
   2010/C 179/83
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Maximuscle Ltd (Hertfordshire, Regatul Unit) (reprezentanți: N. Phillips, Solicitor și G. Fernando, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Foreign Supplement Trademark Ltd (Oakville, Canada)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 ianuarie 2010 în cauza R 1621/2008-1 și trimiterea cauzei spre reexaminare;

               —

               cu titlu subsidiar, modificarea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 ianuarie 2010 în cauza R 1621/2008-1 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri precum și a celor aferente procedurii în fața OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „GAKIC” pentru produse din clasele 5, 30 și 32

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac și, prin urmare, respinge cererea de declarare a nulității mărcii comunitare în discuție

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, deoarece camera de recurs: (i) a repetat eroarea diviziei de anulare și a apreciat cauza în mod greșit în lumina articolului 7 alineatul (1) litera (d); (ii) a acordat în mod eronat importanță faptului că „glycine-alpha-ketoisocaproic acid”, a cărei abreviere o constituie GAKIC, este un compus brevetat în Statele Unite; (iii) a omis să ia în considerare anumite elemente după data înregistrării, pentru motivul că acestea nu aveau valoare probatorie; (iv) nu a luat în considerare probe pentru motivul că acestea se refereau la un site internet în legătură cu reclamanta; (v) a avut o abordare incoerentă în ceea ce privește concluzia că GAKIC este o abreviere a „glycine-alpha-ketoisocaproic acid”; (vi) a denaturat elementele de probă și nu a apreciat la valoarea justă proba prin care se arăta că „GAKIC” este o abreviere normală a „glycine [(G)]-alpha [(A)]-ketoisocaproic [(KIC)] acid” și (vii) a constatat în mod greșit caracterul de marcă al reprezentării cu majuscule a termenului „GAKIC”.


title: Cauza T-54/14: Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2014 — Goldfish și alții/Comisia

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/28

      Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2014 — Goldfish și alții/Comisia
      (Cauza T-54/14)
      (2014/C 71/51)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Părțile

         Reclamante: Goldfish BV (Zoutkamp, Țările de Jos), Heiploeg BV (Zoutkamp), Heiploeg Beheer BV (Zoutkamp) și Heiploeg Holding BV (Zoutkamp) (reprezentanți: P. Glazener și B. Winters, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în tot sau în parte a deciziei adresate în special reclamantelor;

                  —

                  anularea sau reducerea amenzii aplicate reclamantelor;

                  —

                  adoptarea dispozițiilor pe care le va considera necesare;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Acțiunea reclamantelor este îndreptată împotriva Deciziei adoptate de Comisie la 27 noiembrie 2013 în cadrul unei proceduri întemeiate pe articolul 101 TFUE (AT.39633-Creveți).
      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive:

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 2 din Regulamentului 1/2003 (1) întrucât Comisia a utilizat înregistrările realizate clandestin pentru a dovedi o încălcare a articolului 101 TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 2 din Regulamentul 1/2003 întrucât Comisia a utilizat transcrierea unor înregistrări audio realizate clandestin pentru a dovedi o încălcare a articolului 101 TFUE.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe refuzul ilegal de a aplica punctul 35 din Orientările privind amenzile (2), întrucât Comisia a refuzat să țină seama de lipsa capacității de plată a reclamantelor.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în 08/vol. 4, p. 269).

         (2)  Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264).


title: Cauza T-215/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 februarie 2008 — American Clothing Associates/OAPI (Reprezentarea unei frunze de arțar) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci figurative comunitare reprezentând o frunză de arțar — Motiv absolut de refuz — Marcă de servicii — Articolul 7 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 6 ter din Convenția de la Paris — Elemente de drept prezentate în fața organelor OAPI și a Tribunalului )

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/26

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 februarie 2008 — American Clothing Associates/OAPI (Reprezentarea unei frunze de arțar)
   (Cauza T-215/06) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci figurative comunitare reprezentând o frunză de arțar - Motiv absolut de refuz - Marcă de servicii - Articolul 7 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 6 ter din Convenția de la Paris - Elemente de drept prezentate în fața organelor OAPI și a Tribunalului’)
   (2008/C 92/53)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: American Clothing Associates SA (Evergem, Belgia) (reprezentanți: P. Maeyaert și N. Clarembeaux, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 4 mai 2006 (cauza R 1463/2005-1) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn reprezentând o frunză de arțar.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 4 mai 2006 (cauza R 1463/2005-1), în măsura în care aceasta vizează înregistrarea mărcii solicitate pentru serviciile din clasa 40 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, astfel cum a fost revizuit și modificat, care corespund următoarei descrieri: „Servicii de croitorie, taxidermie; legătorie; lucrări, tratarea și finisarea pielăriei, a pielii, a blănurilor și a materialelor textile; developarea de pelicule fotografice și imprimare de fotografii; lucrări în lemn; stoarcerea fructelor; morărit; tratarea, turnarea și finisarea de suprafețe metalice”.

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 249, 14.10.2006.


title: Cauza C-358/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 19 iulie 2010 — Gestione Servizi Pubblici Srl/Comune di Baranzate

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 19 iulie 2010 — Gestione Servizi Pubblici Srl/Comune di Baranzate
   (Cauza C-358/10)
   ()
   2010/C 260/10
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Gestione Servizi Pubblici Srl

      Pârâtă: Comune di Baranzate

      Întrebările preliminare

               1.

               Se opun corectei aplicări a articolelor 15 și 16 din Directiva 2006/123/CE (1) dispozițiile naționale ale articolului 32 alineatul 7 bis din Decretul-lege nr. 185 din 29 noiembrie 2008, introdus prin Legea de transformare nr. 2 din 28 ianuarie 2009 și modificat ulterior prin Legea nr. 14 din 27 februarie 2009, care prevăd, cu excluderea societăților cu capital majoritar public: nulitatea atribuirii serviciilor de lichidare, stabilire și încasare a taxelor și a altor venituri ale autorităților locale către persoane juridice care nu îndeplinesc cerințele financiare privind capitalul social minim de 10 milioane de euro, vărsat integral; obligația de ajustare a capitalului social propriu la valoarea minimă sus-menționată de către persoanele juridice înscrise în registrul corespunzător al persoanelor juridice private autorizate să desfășoare activități de lichidare și de stabilire a taxelor și de încasare a taxelor și a altor venituri ale provinciilor și ale comunelor, în temeiul alineatului 3 al articolului 53 din Decretul legislativ nr. 446 din 15 decembrie 1997, cu modificările ulterioare; interzicerea atribuirii de noi contracte sau de participare la licitații în vederea atribuirii de servicii de lichidare, stabilire și încasare de taxe și de alte venituri ale autorităților locale până la îndeplinirea obligației sus-menționate de ajustare a capitalului social?

               2.

               Se opun corectei aplicări a articolelor 3, 10, 43, 49 și 81 din Tratatul de instituire a Comunității Europene dispozițiile naționale ale articolului 32 alineatul 7 bis din Decretul-lege nr. 185 din 29 noiembrie 2008, introdus prin Legea de transformare nr. 2 din 28 ianuarie 2009 și modificat ulterior prin Legea nr. 14 din 27 februarie 2009, care prevăd, cu excluderea societăților cu capital majoritar public: nulitatea atribuirii serviciilor de lichidare, stabilire și încasare a taxelor și a altor venituri ale autorităților locale către persoane juridice care nu îndeplinesc cerințele financiare privind capitalul social minim de 10 milioane de euro, vărsat integral; obligația de ajustare a capitalului social propriu la valoarea minimă sus- menționată de către persoanele juridice înscrise în registrul corespunzător al persoanelor juridice private autorizate să desfășoare activități de lichidare și de stabilire a taxelor și de încasare a taxelor și a altor venituri ale provinciilor și ale comunelor, în temeiul alineatului 3 al articolului 53 din Decretul legislativ nr. 446 din 15 decembrie 1997, cu modificările ulterioare; interzicerea atribuirii de noi contracte sau de participare la licitații în vederea atribuirii de servicii de lichidare, stabilire și încasare de taxe și de alte venituri ale autorităților locale până la îndeplinirea obligației sus-menționate de ajustare a capitalului social?

      (1)  JO L 376, p. 36, Ediție specială 13/vol. 58, p. 50.


title: Cauza C-382/07: Ordonanța președintelui Curții din 22 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/40

         Ordonanța președintelui Curții din 22 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-382/07) (1)

   (2008/C 51/73)

      Limba de procedură: portugheza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 223, 22.9.2007.


title: Cauza T-99/13: Acțiune introdusă la 20 februarie 2013 — CMT/OAPI — Camomilla (Camomilla)

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/20

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2013 — CMT/OAPI — Camomilla (Camomilla)
   (Cauza T-99/13)
   2013/C 141/36
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: CMT Compagnia manifatture tessili Srl (CMT Srl) (Napoli, Italia) (reprezentanți: G. Floridia și R. Floridia, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Camomilla SpA (Buccinasco, Italia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 noiembrie 2012 în procedura R 1617/2011-1, întrucât sunt îndeplinite condițiile referitoare la cauza de nulitate absolută prevăzută la articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, bazată pe reaua-credință a titularului mărcii comunitare la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii, precum și condițiile referitoare la cauza de nulitate relativă prevăzută la articolul 53 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               cu titlu subsidiar și numai în cazul în care Tribunalul ar considera inadmisibile înscrisurile prezentate în cadrul căii de atac formulate la camera de recurs și le-ar considera esențiale în vederea admiterii acestei căi de atac, anularea deciziei atacate pentru nerespectarea principiului contradictorialității și pentru încălcarea dreptului la apărare și trimiterea cauzei la divizia de anulare în vederea pronunțării unei decizii pe fond;

               —

               în orice caz, invitarea OAPI să ia măsurile necesare pentru a se conforma hotărârii Tribunalului;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și obligarea titularului mărcii comunitare la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii desfășurate în fața diviziei de anulare și a camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „Camomilla” pentru produse din clasele 3, 9, 14, 16, 21, 24 și 28 — marca comunitară nr. 3 185 196

      Titularul mărcii comunitare: Camomilla SpA

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Motivarea cererii de declarare a nulității: marca națională figurativă care cuprinde elementul verbal „CAMOMILLA” pentru produse din clasa 25

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b) și a articolului 53 alineatul (1) litera (a) coroborate cu prevederile articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-514/09: Acțiune introdusă la 31 decembrie 2009 — De Post NV/Comisia

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/38

         Acțiune introdusă la 31 decembrie 2009 — De Post NV/Comisia
   (Cauza T-514/09)
   2010/C 51/73
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: De Post NV van publiek recht (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: R. Martens și B. Schutyser, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Oficiului pentru Publicații al Uniunii Europene de a atribui societății „Entreprises des Postes et Télécommunications Luxembourg”, iar nu reclamantei, contractul care face obiectul cererii de ofertă nr. 10234, privind transportul și livrarea zilnică a Jurnalului Oficial, a cărților și ale altor reviste și publicații (JO 2009/S 176 253034), astfel cum i s-a notificat la 17 decembrie 2009;

               —

               în cazul în care, la data pronunțării hotărârii, Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene a semnat deja contractul corespunzător cererii de ofertă nr. 10234 cu Entreprises des Postes et Télécommunications Luxembourg, declararea acestui contract nul și neavenit;

               —

               acordarea de daune-interese reclamantei pentru repararea prejudiciului suferit prin decizia atacată, al cărui cuantum este apreciat în mod provizoriu la 2 386 444,94 euro, majorat de interese moratorii aplicate de la data introducerii prezentei acțiuni;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de consiliere juridică.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită, pe de o parte, anularea deciziei Oficiului pentru Publicații al Uniunii Europene (denumit în continuare „Oficiul pentru Publicații”) din 17 decembrie 2009 de a atribui societății „Entreprises des Postes et Télécommunications Luxembourg” (denumită în continuare „Post Luxembourg”) și, prin urmare, de a nu atribui reclamantei contractul care face obiectul cererii de ofertă nr. 10234 privind transportul și livrarea zilnică a Jurnalului Oficial, a cărților și ale altor reviste și publicații (JO 2009/S 176 253034) și, pe de altă parte, daune-interese a căror valoare este estimată la 2 386 444,94 euro pentru repararea prejudiciului pretins suferit de reclamantă din cauza respingerii ofertei acesteia.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv de drept, care este alcătuit din patru aspecte.
   Primul și unicul motiv de drept al reclamantei este întemeiat pe pretinsa încălcare, de Oficiul pentru Publicații, a principiilor de transparență și de egalitate de tratament a ofertanților, prevăzut la articolul 15 din TFUE și la articolul 89 dn Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (denumit în continuare „regulamentul financiar”) (1), în ceea ce privește nerespectarea obligației de a atribui contractul pe baza unei evaluări a criteriilor de selecție conform articolului 100 alineatul (1) din regulamentul financiar, lipsa unei motivări adecvate a deciziei sale (încălcarea articolului 296 TFUE) și mai multe erori vădite de apreciere pretins comise de acesta, ceea ce conduce la nulitatea deciziei sale potrivit căreia oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic ar fi oferta făcută de Post Luxembourg iar nu cea a reclamantei.
   În primul aspect al motivului de drept, reclamanta afirmă că Oficiul pentru Publicații nu și-a întemeiat decizia pe o evaluare a criteriilor de selecție și de atribuire, încălcând articolul 100 alineatul (1) din regulamentul financiar.
   În al doilea aspect al motivului de drept, reclamanta susține că Oficiul pentru Publicații a aplicat diferite criterii secundare cu ocazia evaluării ofertelor, care nu erau incluse în caietul de sarcini, și că astfel acesta a încălcat principiul transparenței, care este prevăzut la articolul 15 din TFUE și la articolul 89 din regulamentul financiar.
   În al treilea aspect al motivului, reclamanta pretinde că Oficiul pentru Publicații a aplicat în mod incoerent criterii tehnice de atribuire nedeterminate, excluzând în fapt orice transparență a procesului de evaluare.
   În al patrulea aspect al motivului, reclamanta susține că Oficiul pentru Publicații, încălcând articolele 15 și 296 din TFUE, articolul 89 din regulamentul financiar, precum și cerințele procedurale generale constituite de obligația de a motiva și de obligația de transparență, nu a prezentat o motivare adecvată și neechivocă în ceea ce privește evaluarea ofertelor, motivarea deciziei fiind, în opinia acesteia, contradictorie și viciată de erori vădite de apreciere.
   În plus, reclamanta susține că, având în vedere că decizia este viciată de încălcarea dreptului european, Oficiul pentru Publicații a comis o greșeală pentru care este responsabil în temeiul articolului 340 TFUE. În mod concret, reclamanta susține că, din cauza deciziei de a atribui contractul societății Post Luxembourg iar nu reclamantei, a suferit un prejudiciu important care constă în pierderea unei posibilități de a i se atribui contractul și care include toate cheltuielile pe care le-a efectuat pentru a pregăti și a redacta oferta, precum și pentru a-și apăra poziția.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).


title: Cauza C-191/08: Ordonanța președintelui Curții din 5 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/33

         Ordonanța președintelui Curții din 5 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-191/08) (1)

   (2009/C 69/74)

      Limba de procedură: portugheza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008.