title: Cauza C-464/14: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 24 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Tributário de Lisboa – Portugalia) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA/Fazenda Pública (Trimitere preliminară — Libera circulație a capitalurilor — Articolele 63-65 TFUE — Acordul de asociere CE Tunisia — Articolele 31, 34 și 89 — Acordul de asociere CE Liban — Articolele 31, 33 și 85 — Impozit pe profitul persoanelor juridice — Dividende încasate de la o societate stabilită în statul membru al societății beneficiare — Dividende încasate de la o societate stabilită într-un stat terț parte la acordul de asociere — Diferență de tratament — Restricție — Justificare — Eficacitatea controalelor fiscale — Posibilitatea de a invoca articolul 64 TFUE în prezența acordurilor de asociere CE Tunisia și CE Liban)

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/5

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 24 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Tributário de Lisboa – Portugalia) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA/Fazenda Pública
   (Cauza C-464/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a capitalurilor - Articolele 63-65 TFUE - Acordul de asociere CE Tunisia - Articolele 31, 34 și 89 - Acordul de asociere CE Liban - Articolele 31, 33 și 85 - Impozit pe profitul persoanelor juridice - Dividende încasate de la o societate stabilită în statul membru al societății beneficiare - Dividende încasate de la o societate stabilită într-un stat terț parte la acordul de asociere - Diferență de tratament - Restricție - Justificare - Eficacitatea controalelor fiscale - Posibilitatea de a invoca articolul 64 TFUE în prezența acordurilor de asociere CE Tunisia și CE Liban))
   (2017/C 030/05)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Tributário de Lisboa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA

      Pârâtă: Fazenda Pública

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 63 și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că:

                           —

                           o societate stabilită în Portugalia care încasează dividende de la societăți stabilite în Tunisia și, respectiv, în Liban poate invoca articolul 63 TFUE pentru a contesta tratamentul fiscal rezervat acestor dividende în acest stat membru în temeiul unei reglementări care nu are ca obiect să se aplice exclusiv situațiilor în care societatea beneficiară exercită o influență decisivă asupra societății care efectuează distribuirea;

                           —

                           o reglementare precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia o societate rezidentă într un stat membru poate efectua o deducere integrală sau parțială a dividendelor din baza sa de impozitare atunci când acestea sunt distribuite de o societate rezidentă în același stat membru, dar nu poate efectua o astfel de deducere atunci când societatea care efectuează distribuirea este rezidentă într un stat terț, constituie o restricție privind circulația capitalurilor între statele membre și statele terțe, care în principiu este interzisă de articolul 63 TFUE;

                           —

                           refuzul de a acorda o deducere integrală sau parțială din baza de impozitare a dividendelor încasate, în conformitate cu articolul 46 alineatele 1 și 8 din Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (Codul privind impozitul pe profitul persoanelor juridice), în versiunea în vigoare în anul 2009, poate fi justificat prin motive imperative de interes general întemeiate pe necesitatea de a asigura eficacitatea controalelor fiscale atunci când se dovedește imposibilă pentru autoritățile fiscale ale statului membru în care este rezidentă societatea beneficiară obținerea din partea statului terț în care este rezidentă societatea care efectuează distribuirea acestor dividende a informațiilor care permit să se verifice dacă este îndeplinită condiția referitoare la supunerea acestei din urmă societăți la plata impozitului;

                           —

                           refuzul de a acorda o deducere parțială în conformitate cu articolul 46 alineatul 11 din Codul privind impozitul pe profitul persoanelor juridice, în versiunea menționată, nu poate fi justificat prin motive imperative de interes general întemeiate pe necesitatea de a asigura eficacitatea controalelor fiscale atunci când această dispoziție poate fi aplicată în situații în care supunerea societății care efectuează distribuirea la plata impozitului în statul membru în care este rezidentă nu poate fi verificată, aspect a cărui stabilire revine instanței de trimitere.

               2)

               Articolul 64 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că:

                           —

                           în măsura în care adoptarea regimului de avantaje fiscale pentru investițiile de natură contractuală, prevăzut la articolul 41 alineatul 5 litera b) din Estatuto dos Benefícios Fiscais (Statutul avantajelor fiscale), în versiunea sa în vigoare în anul 2009, și a regimului referitor la dividendele provenite din țări africane în care portugheza este limbă oficială și din Timorul de Est, prevăzut la articolul 42 din acest statut, nu a modificat cadrul juridic referitor la tratamentul dividendelor provenite din Tunisia și din Liban, adoptarea regimurilor menționate nu a afectat calificarea drept restricție existentă a excluderii dividendelor plătite de societățile stabilite în aceste state terțe de la posibilitatea de a beneficia de o deducere integrală sau parțială;

                           —

                           un stat membru renunță la posibilitatea prevăzută la articolul 64 alineatul (1) TFUE atunci când, fără a abroga sau a modifica în mod formal reglementarea existentă, încheie un acord internațional, precum un acord de asociere, care prevede, într o dispoziție care are efect direct, o liberalizare a unei categorii de capitaluri vizate la articolul 64 alineatul (1) menționat; în consecință, o astfel de modificare a cadrului juridic trebuie asimilată, în ceea ce privește efectele sale asupra posibilității de a invoca articolul 64 alineatul (1) TFUE, introducerii unei reglementări noi, care are la bază o logică diferită de cea a reglementării existente;

               3)

               Articolul 34 alineatul (1) din Acordul euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tunisiană, pe de altă parte, semnat la Bruxelles la 17 iulie 1995 și aprobat în numele Comunității Europene și al Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului prin Decizia 98/238/CE, CECO a Consiliului și a Comisiei din 26 ianuarie 1998, trebuie interpretat în sensul că:

                           —

                           are efect direct și poate fi invocat într o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care o societate rezidentă în Portugalia încasează dividende de la o societate rezidentă în Tunisia ca urmare a investiției directe pe care a realizat o în societatea care efectuează distribuirea, pentru a se opune tratamentului fiscal rezervat acestor dividende în Portugalia;

                           —

                           o reglementare precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia o societate rezidentă într un stat membru poate efectua o deducere integrală sau parțială din baza sa de impozitare a dividendelor încasate atunci când acestea sunt distribuite de o societate rezidentă în același stat membru, dar nu poate efectua o astfel de deducere atunci când societatea care efectuează distribuirea este rezidentă în Tunisia, constituie o restricție privind libera circulație a capitalurilor, interzisă în principiu, în ceea ce privește investițiile directe și în special repatrierea produsului acestor investiții, de articolul 34 alineatul (1) din acest acord;

                           —

                           efectul acestei dispoziții nu este limitat, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, de articolul 89 din acordul menționat;

                           —

                           refuzul de a acorda, în conformitate cu articolul 46 alineatele 1 și 8 din Codul privind impozitul pe profitul persoanelor juridice, în versiunea în vigoare în anul 2009, o deducere integrală sau parțială a dividendelor încasate din baza de impozitare a societății beneficiare poate fi justificat prin motive imperative de interes general întemeiate pe necesitatea de a asigura eficacitatea controalelor fiscale atunci când se dovedește imposibilă pentru autoritățile fiscale ale statului membru în care este rezidentă societatea beneficiară obținerea din partea Republicii Tunisiene, stat în care este rezidentă societatea care efectuează distribuirea acestor dividende, a unor informații care permit să se verifice dacă este îndeplinită condiția referitoare la supunerea la plata impozitului a societății care efectuează distribuirea dividendelor menționate;

                           —

                           refuzul de a acorda o astfel de deducere parțială, în conformitate cu articolul 46 alineatul 11 din Codul privind impozitul pe profitul persoanelor juridice, în versiunea menționată, nu poate fi justificat prin motive imperative de interes general întemeiate pe necesitatea de a asigura eficacitatea controalelor fiscale atunci când această dispoziție poate fi aplicată în situațiile în care supunerea societății care efectuează distribuirea la plata impozitului în Tunisia, stat în care această societate este rezidentă, nu poate fi verificată, aspect a cărui stabilire revine instanței de trimitere.

               4)

               Articolul 31 din Acordul euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Libaneză, pe de altă parte, semnat la Luxemburg la 17 iunie 2002 și aprobat în numele Comunității Europene prin Decizia 2006/356/CE a Consiliului din 14 februarie 2006, trebuie interpretat în sensul că:

                           —

                           are efect direct;

                           —

                           o situație precum cea în discuție în litigiul principal, care privește tratamentul fiscal al dividendelor care decurg din investiții directe realizate în Liban de o persoană rezidentă în Portugalia, se înscrie în ipoteza vizată la articolul 33 alineatul (2) din acest acord; în consecință, articolul 33 alineatul (1) din acordul menționat nu se opune ca articolul 31 din acesta din urmă să fie invocat în speță;

                           —

                           o reglementare precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia o societate rezidentă într un stat membru poate efectua o deducere integrală sau parțială din baza sa de impozitare a dividendelor încasate atunci când acestea sunt distribuite de o societate rezidentă în același stat membru, dar nu poate efectua o astfel de deducere atunci când societatea care efectuează distribuirea este rezidentă în Liban, constituie o restricție privind libera circulație a capitalurilor, interzisă în principiu de articolul 31 din Acordul euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Libaneză, pe de altă parte;

                           —

                           efectul acestei dispoziții nu este limitat, într o situație precum cea în discuție în litigiul principal, de articolul 85 din acordul menționat;

                           —

                           refuzul de a acorda, în conformitate cu articolul 46 alineatele 1 și 8 din Codul privind impozitul pe profitul persoanelor juridice, în versiunea în vigoare în anul 2009, o deducere integrală sau parțială a dividendelor încasate din baza de impozitare a societății beneficiare poate fi justificat prin motive imperative de interes general întemeiate pe necesitatea de a asigura eficacitatea controalelor fiscale atunci când se dovedește imposibilă pentru autoritățile fiscale ale statului membru în care este rezidentă societatea beneficiară obținerea din partea Republicii Libaneze, stat în care este rezidentă societatea care efectuează distribuirea acestor dividende, a unor informații care permit să se verifice dacă este îndeplinită condiția referitoare la supunerea la plata impozitului a societății care efectuează distribuirea dividendelor menționate;

                           —

                           refuzul de a acorda o asemenea deducere parțială, în conformitate cu articolul 46 alineatul 11 din Codul privind impozitul pe profitul persoanelor juridice, în versiunea menționată, nu poate fi justificat prin motive imperative de interes general întemeiate pe necesitatea de a asigura eficacitatea controalelor fiscale atunci când această dispoziție poate fi aplicată în situații în care supunerea societății care efectuează distribuirea la plata impozitului în Liban, stat în care această societate este rezidentă, nu poate fi verificată, aspect a cărui stabilire revine instanței de trimitere.

               5)

               În ceea ce privește consecințele interpretării articolelor 63-65 TFUE, precum și a Acordului euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tunisiană, pe de altă parte, și ale Acordului euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Libaneză, pe de altă parte, asupra litigiului principal:

                           —

                           atunci când autoritățile statului membru în care este rezidentă societatea beneficiară pot să obțină din partea Republicii Tunisiene, stat în care este rezidentă societatea care efectuează distribuirea dividendelor, informații care permit să se verifice dacă este îndeplinită condiția referitoare la impozitarea societății care efectuează distribuirea acestor dividende, articolele 63 și 65 TFUE, precum și articolul 34 alineatul (1) din Acordul euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tunisiană, pe de altă parte, se opun refuzului de a acorda, în conformitate cu articolul 46 alineatul 1 sau cu articolul 46 alineatul 8 din Codul privind impozitul pe profitul persoanelor juridice, în versiunea în vigoare în anul 2009, o deducere integrală sau parțială din baza de impozitare a societății beneficiare a dividendelor distribuite, fără ca Republica Portugheză să poată invoca în această privință articolul 64 alineatul (1) TFUE;

                           —

                           articolele 63 și 65 TFUE, precum și articolul 34 alineatul (1) din Acordul euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tunisiană, pe de altă parte, și articolul 31 din Acordul euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Libaneză, pe de altă parte, se opun refuzului de a acorda, în conformitate cu articolul 46 alineatul 11 din Codul privind impozitul pe profitul persoanelor juridice, o deducere parțială din baza de impozitare a societății beneficiare a dividendelor distribuite atunci când această dispoziție poate fi aplicată în situații în care supunerea la plata impozitului a societăților care efectuează distribuirea în Tunisia și în Liban, state în care sunt rezidente aceste societăți, nu poate fi verificată, aspect a cărui stabilire îi revine instanței de trimitere, fără ca Republica Portugheză să poată invoca în această privință articolul 64 alineatul (1) TFUE;

                           —

                           sumele percepute cu încălcarea dreptului Uniunii Europene trebuie restituite contribuabilului cu dobândă.

      (1)  JO C 34, 2.2.2015.


title: Cauza C-561/08 P: Recurs introdus la 19 decembrie 2008 de Comisia Comunităților Europene împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 15 octombrie 2008 în cauza T-160/04, Potamianos/Comisia

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/37

         Recurs introdus la 19 decembrie 2008 de Comisia Comunităților Europene împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 15 octombrie 2008 în cauza T-160/04, Potamianos/Comisia
   (Cauza C-561/08 P)
   (2009/C 44/62)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Gerasimos Potamianos
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 15 octombrie 2008 în cauza T-160/04;

               —

               declararea inadmisibilității acțiunii domnului Gerasimos Potamianos;

               —

               obligarea părților să își suporte propriile cheltuieli de judecată aferente prezentei proceduri și celei inițiate în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene.

         Motivele și principalele argumente
   Prin recursul formulat, Comisia contestă calificarea dată de Tribunal notificării trimise pârâtului pentru a-i comunica nereînnoirea contractului de angajare a acestuia în calitate de agent temporar. Într-adevăr, această notificare ar fi fost interpretată de Tribunal drept o decizie distinctă a autorității împuternicite să încheie contractele de angajare. Or, ar rezulta în mod clar din jurisprudența Curții, în special din Hotărârea din 14 septembrie 2006, Fernández Gómez (C-417/05 P), că o astfel de notificare are o valoare pur informativă, numai clauza contractuală care menționează că, în momentul în care ajunge la termen, contractul nu va fi reînnoit, fiind un act cauzator de prejudiciu. Întrucât acest contract nu a fost atacat cu respectarea termenelor prevăzute de statut, Tribunalul ar fi trebuit să respingă acțiunea ca inadmisibilă.
   Prin nerespectarea acestei jurisprudențe, Tribunalul ar crea așadar o insecuritate juridică atât pentru Tribunalul Funcției Publice, cât și pentru Comisie și pentru celelalte instituții care au încheiat contracte similare celui în cauză în prezenta speță.


title: Cauza C-416/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Italia) la 3 septembrie 2014 – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Italia) la 3 septembrie 2014 – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
   (Cauza C-416/14)
   (2014/C 431/19)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA

      Pârâte: Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

      Întrebările preliminare

               1)

               În ceea ce privește echipamentele terminale pentru serviciul de radiocomunicații mobile terestre, următoarele dispoziții ale legislației naționale:

                           —

                           articolul 2 alineatul 4 din Decretul-lege nr. 4/2014, transformat ulterior în Legea nr. 50/2014;

                           —

                           articolul 160 din Decretul legislativ nr. 259/2003;

                           —

                           articolul 21 din tariful anexat la Decretul Președintelui Republicii nr. 641/1972;

                     care, asimilând echipamentele terminale cu stațiile radioelectrice, prevăd obligația utilizatorului de a obține o autorizație generală, precum și de a deține o licență de stație radioelectrică, care constituie fapte impozabile, sunt compatibile cu dreptul Uniunii (Directiva 1999/5 (1), precum și directivele 2002/19 (2), 2002/20 (3), 2002/21 (4) și 2002/22 (5))?
               Prin urmare, în ceea ce privește în special utilizarea echipamentelor terminale, este compatibilă cu dreptul Uniunii intenția statului italian de a prevedea în sarcina utilizatorului deținerea unei autorizații generale și a unei licențe de stație radio, în condițiile în care introducerea pe piață, libera circulație și punerea în funcțiune a echipamentelor terminale sunt deja reglementate în mod exhaustiv de surse de drept al Uniunii (Directiva 1999/5), fără prevederea vreunei autorizații generale și/sau a unei licențe, ținând seama că atât autorizația generală, cât și licența sunt prevăzute de reglementarea națională:

                           —

                           în pofida faptului că autorizația generală este o măsură care nu îl privește pe utilizatorul echipamentelor terminale, ci numai întreprinderile interesate să furnizeze rețele și servicii de comunicații electronice (articolele 1, 2 și 3 din Directiva privind autorizarea 2002/20);

                           —

                           în pofida faptului că concesiunea este prevăzută pentru drepturile individuale de utilizare a frecvențelor radio și pentru drepturile de utilizare a numerelor, situații care cu siguranță nu privesc utilizarea echipamentelor terminale;

                           —

                           în pofida faptului că reglementarea Uniunii nu prevede nicio obligație de obținere a unei autorizații generale sau eliberarea vreunei licențe pentru echipamentele terminale;

                           —

                           în pofida faptului că articolul 8 din Directiva 1999/5 prevede că statele membre „nu interzic, limitează sau împiedică introducerea pe piață sau punerea în funcțiune pe teritoriul lor a aparatelor care poartă marcajul CE”;

                           —

                           în pofida deosebirilor de substanță și de regim juridic dintre o stație radioelectrică și echipamentele terminale pentru serviciul de radiocomunicații mobile terestre?

               2)

               Sunt compatibile cu dreptul Uniunii (Directiva 1999/5 și Directiva 2002/20, în special articolul 20) următoarele dispoziții naționale:

                           —

                           articolul 2 alineatul 4 din Decretul-lege nr. 4/2014, transformat ulterior în Legea nr. 50/2014;

                           —

                           articolul 160 din Decretul legislativ nr. 259/2003;

                           —

                           articolul 21 din tariful anexat la Decretul Președintelui Republicii nr. 641/1972;

                           —

                           articolul 3 din Decretul ministrului nr 33/1990,

                     în temeiul cărora

                           —

                           contractul prevăzut la articolul 20 din Directiva 2002/22 – încheiat între operator și utilizator, act care guvernează raporturile comerciale dintre consumatorii și utilizatorii finali și una sau mai multe întreprinderi care furnizează conectarea și serviciile aferente – poate constitui „prin el însuși” și documentul care ține loc de autorizație generală și/sau de licență pentru stația radio, fără vreo intervenție, vreo activitate sau vreun control din partea autorității publice;

                           —

                           contractul trebuie să conțină caracteristicile tipului de echipament terminal și omologarea aferentă (neprevăzută la articolul 8 din Directiva 1999/5)?

               3)

               Sunt compatibile cu dreptul Uniunii menționat mai sus dispozițiile articolului 2 alineatul 4 din Decretul-lege nr. 4/2014, transformat ulterior în Legea nr. 50/2014, precum și ale articolului 160 din Decretul legislativ nr. 259/2003 și ale articolului 21 din tariful anexat la Decretul Președintelui Republicii nr. 641/1972, care prevăd obligația autorizației generale și, prin urmare, a licenței de stație radioelectrică numai pentru o anumită categorie de utilizatori, titulari ai unui contract denumit formal abonament, în timp ce nicio autorizație generală sau licență nu este prevăzută în sarcina utilizatorilor de servicii de comunicații electronice pe baza unui contract pentru simplul motiv că acesta poartă o denumire diferită (serviciu preplătit sau de reîncărcare)?

               4)

               Articolul 8 din Directiva 1999/5 se opune unei reglementări naționale, precum articolul 2 alineatul 4 din Decretul-lege nr. 4/2014, transformat ulterior în Legea nr. 50/2014, articolul 160 din Decretul legislativ nr. 259/2003 și articolul 21 din tariful anexat la Decretul Președintelui Republicii nr. 641/1972, care prevede:

                           —

                           o activitate administrativă de eliberare a autorizației generale și a licenței de stație radioelectrică,

                           —

                           plata unei taxe de concesiune guvernamentală în legătură cu această activitate,

                     întrucât constituie comportamente care limitează punerea în funcțiune, utilizarea și libera circulație a echipamentelor terminale?

      (1)  Directiva 1999/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 1999 privind echipamentele hertziene și echipamentele terminale de telecomunicații și recunoașterea reciprocă a conformității acestora (JO L 91, p. 10, Ediție specială, 13/vol. 26, p. 73).

      (2)  Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (JO L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169).

      (3)  Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183).

      (4)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195).

      (5)  Directiva (CE) nr. 22/2002 a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciile universale și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213).


title: Cauza T-581/11: Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2013 — Dimian/OAPI — Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marcă comunitară figurativă Baby Bambolina — Marcă națională anterioară neînregistrată Bambolina — Motiv relativ de refuz — Neutilizarea în activitatea economică a unui semn a cărui întindere nu este doar locală — Articolul 8 alineatul (4) și articolul 53 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               7.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/9

         Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2013 — Dimian/OAPI — Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina)
   (Cauza T-581/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marcă comunitară figurativă Baby Bambolina - Marcă națională anterioară neînregistrată Bambolina - Motiv relativ de refuz - Neutilizarea în activitatea economică a unui semn a cărui întindere nu este doar locală - Articolul 8 alineatul (4) și articolul 53 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 359/14
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Dimian AG (Nürnberg, Germania) (reprezentanți: P. Pozzi și G. Ghisletti, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Bullock, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG (Michelau, Germania) (reprezentant: J. Pröll, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 3 august 2011 (cauza R 1822/2010-2) privind o procedură de declarare a nulității între Dimian AG și Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Dimian AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza C-38/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 23 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Spania) – Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria/Samir Zaizoune [Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Directiva 2008/115/CE — Standarde și proceduri comune în materia returnării resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală — Articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (1) — Reglementare națională care prevede impunerea, în caz de ședere ilegală, în funcție de circumstanțe, fie a unei amenzi, fie a îndepărtării]

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 23 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Spania) – Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria/Samir Zaizoune
   (Cauza C-38/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Directiva 2008/115/CE - Standarde și proceduri comune în materia returnării resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală - Articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (1) - Reglementare națională care prevede impunerea, în caz de ședere ilegală, în funcție de circumstanțe, fie a unei amenzi, fie a îndepărtării])
   (2015/C 205/11)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria

      Pârât: Samir Zaizoune

      Dispozitivul

   Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, în special articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (1) coroborate cu articolul 4 alineatele (2) și (3) din aceasta, trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede impunerea, în caz de ședere ilegală a unor resortisanți ai unor țări terțe pe teritoriul acestui stat, în funcție de circumstanțe, fie a unei amenzi, fie a îndepărtării, cele două măsuri excluzându-se reciproc.

      (1)  JO C 93, 29.3.2014.


title: Cauza C-278/05: Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 25 ianuarie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de către High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit) — Carol Marilyn Robins, John Burnett/Secretary of State for Work and Pensions (Protecția salariaților în caz de insolvabilitate a angajatorului — Directiva 80/987/CEE — Transpunere — Articolul 8 — Sisteme suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi — Pensii pentru limită de vârstă — Protecția drepturilor dobândite — Întinderea protecției — Răspunderea unui stat membru ca urmare a transpunerii incorecte a unei directive — Condiții)

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/6

         Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 25 ianuarie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de către High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit) — Carol Marilyn Robins, John Burnett/Secretary of State for Work and Pensions
   (Cauza C-278/05) (1)

   (Protecția salariaților în caz de insolvabilitate a angajatorului - Directiva 80/987/CEE - Transpunere - Articolul 8 - Sisteme suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi - Pensii pentru limită de vârstă - Protecția drepturilor dobândite - Întinderea protecției - Răspunderea unui stat membru ca urmare a transpunerii incorecte a unei directive - Condiții)
   (2007/C 56/09)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Carol Marilyn Robins, John Burnett

      Pârât: Secretary of State for Work and Pensions
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (Chancery Division) — Interpretarea articolului 8 din Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția salariaților în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, p. 23) — Întinderea obligației de a proteja drepturile salariaților, dobândite sau în curs de a fi dobândite, la pensii pentru limită de vârstă.
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 8 din Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția salariaților în cazul insolvabilității angajatorului trebuie interpretat în sensul că, în caz de insolvabilitate a angajatorului și de insuficiență a resurselor sistemelor suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi, finanțarea drepturilor dobândite la pensii pentru limită de vârstă nu trebuie, în mod obligatoriu, nici să fie asigurată de către statele membre și nici să fie integrală.

               2)

               Articolul 8 din Directiva 80/987 se opune unui sistem de protecție de natura celui în discuție în litigiul principal.

               3)

               În caz de transpunere incorectă a articolului 8 din Directiva 80/987, responsabilitatea statului membru respectiv este subordonată constatării unei ignorări evidente și grave, de către acel stat, a limitelor care se impun puterii sale de apreciere.

      (1)  JO C 243 din 1.10.2005.


title: Cauza C-129/14 PPU: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 27 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Nürnberg – Germania) – Procedură penală împotriva Zoran Spasic „Trimitere preliminară — Procedură preliminară de urgenţă — Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 50 și 52 — Principiul ne bis in idem — Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen — Articolul 54 — Noțiunile de pedeapsă «executată» și pedeapsă «în curs de executare» ”

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/13

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 27 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Nürnberg – Germania) – Procedură penală împotriva Zoran Spasic
   (Cauza C-129/14 PPU) (1)

   („Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgenţă - Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 50 și 52 - Principiul ne bis in idem - Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen - Articolul 54 - Noțiunile de pedeapsă «executată» și pedeapsă «în curs de executare»”)
   2014/C 253/17
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Nürnberg

      Partea din procedura penală principală

   Zoran Spasic

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Oberlandesgericht Nürnberg – Interpretarea articolului 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen coroborat cu articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale – Principiul „ne bis in idem” – Condiția ca pedeapsa să fi fost executată, să fie în curs de executare sau să nu mai poată fi executată conform legilor părții contractante care a pronunțat sentința – Persoană care a fost condamnată și sancționată cu o pedeapsă privativă de libertate și cu o pedeapsă pecuniară pentru aceleași fapte într-un alt stat membru, dar care nu a executat pedeapsa închisorii

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune, semnată la Schengen la 19 iunie 1990 și intrată în vigoare la 26 martie 1995, care supune aplicarea principiului ne bis in idem condiției ca, în situația în care a fost pronunțată o pedeapsă, aceasta „să fi fost executată” sau să fie „în curs de executare”, este compatibil cu articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care garantează acest principiu.

               2)

               Articolul 54 din convenția menționată trebuie interpretat în sensul că plata amenzii penale aplicate unei persoane condamnate prin aceeași hotărâre a unei instanțe dintr-un alt stat membru la o pedeapsă privativă de libertate care nu a fost pusă în executare nu este suficientă pentru a permite să se considere că pedeapsa a fost executată sau este în curs de executare în sensul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 151, 19.05.2014


title: Cauza T-323/14: Acțiune introdusă la 7 mai 2014 – Bankia/OAPI – Banco ActivoBank (Portugalia) (Bankia)

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/25

         Acțiune introdusă la 7 mai 2014 – Bankia/OAPI – Banco ActivoBank (Portugalia) (Bankia)
   (Cauza T-323/14)
   2014/C 261/48
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bankia, SA (Valencia, Spania) (reprezentată de: F. De Barba, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Banco ActivoBank (Portugalia), SA (Lisabona, Portugalia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs din 14 februarie 2014 din cauzele R 649/2013-2 și R 744/2013-2 astfel încât cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 0 1 25  284„BANKIA” să fie admisă pentru toate produsele și serviciile;

               —

               Obligarea persoanei care a formulat opoziția și/sau a OAPI la plata cheltuielilor efectuate de către solicitantă/reclamantă în legătură cu această cale de atac.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Reclamanta

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă care conține elementul verbal „Bankia” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35, 36, 38, 41 și 45 – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 0 1 25  284

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Banco ActivoBank (Portugalia), SA

      Marca sau semnul invocat în procedura opoziției: Marca verbală națională „BANKY” pentru servicii din clasa 36

      Decizia diviziei de opoziție: Opoziția a fost admisă în parte

      Decizia camerei de recurs: Calea de atac introdusă de BANKIA S.A. a fost respinsă iar calea de atac introdusă de Banco ActivoBank (Portugalia), S.A. a fost admisă în parte, respingând marca contestată pentru o gamă mai largă de servicii

      Motivele invocate: Încălcarea art. 8 alin. (1) lit. (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-330/12: Hotărârea Tribunalului din 24 iunie 2014 – Hut.com/OAPI – Intersport France (THE HUT) „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale THE HUT — Marcă națională verbală anterioară LA HUTTE — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/26

         Hotărârea Tribunalului din 24 iunie 2014 – Hut.com/OAPI – Intersport France (THE HUT)
   (Cauza T-330/12) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale THE HUT - Marcă națională verbală anterioară LA HUTTE - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”)
   2014/C 253/36
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: The Hut.com Ltd (Northwich, Regatul Unit) (reprezentant: S. Malynicz, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Intersport France (Longjumeau, Franța)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 27 aprilie 2012 (cauza R 814/2011-2), referitoare la o procedură de opoziție între Intersport France și The Hut.com Ltd.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă The Hut.com Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 295, 29.9.2012.


title: Cauza T-505/13: Acțiune introdusă la 20 septembrie 2013 — Stichting Sona și Nao/Comisia

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/63

         Acțiune introdusă la 20 septembrie 2013 — Stichting Sona și Nao/Comisia
   (Cauza T-505/13)
   2013/C 344/117
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamante: Stichting Sona (Curaçao, fostele Antile Olandeze) și Nao NV (Curaçao) (reprezentanți: R. Martens, K. Beirnaert și A. Van Vaerenbergh, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 28 iunie 2013, despre care reclamantele nu au luat cunoștință decât la sfârșitul lunii iulie 2013, prin care Stichting Sona nu a fost desemnată drept organism delegat în cadrul gestionării centralizate indirecte a resurselor pentru punerea în aplicare a Documentului de programare pentru fostele Antile Olandeze conform celui de-al zecelea Fond european de dezvoltare;

               —

               anularea deciziei Comisiei prin care sarcinile privind punerea în aplicare a Documentului de programare au fost încredințate International Management Group (denumit în continuare „IMG”).

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv al acțiunii privește încălcarea prezumției de nevinovăție, a dreptului la apărare, a dreptului la protecția datelor cu caracter personal, și a secretului instrumentării cazului, care sunt protejate conform articolelor 8 și 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, articolelor 6 și 8 din CEDO și articolului 16 TFUE.
               Reclamantele susțin că pârâta a adresat scrisori guvernului olandez cu privire la o anchetă în curs a Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF), în care acesta nu a redactat încă un raport (final), scrisori în care însă pârâta citează expres reclamantele, în care Comisia indică sau cel puțin sugerează în mod clar că reclamantele ar fi săvârșit neregularități în cadrul gestionării celui de-al nouălea Fond european de dezvoltare, și în care Comisia a decis în temeiul acestei afirmații că gestionarea celui de-al zecelea Fond european de dezvoltare pentru proiecte în fostele Antile Olandeze nu ar fi putut fi încredințată reclamantelor. Însă reclamatele nu ar fi fost niciodată indicate de OLAF drept „persoane în cauză”, motiv pentru care reclamantele nu ar fi avut niciodată cunoștință de faptul că ar fi trebuit să se apere ca „persoane în cauză”. În consecință, acestea ar fi fost în imposibilitate de a se apăra, întrucât până în prezent nu ar fi fost informate despre presupusele obiecții concrete formulate împotriva lor și în raport cu care ar fi trebuit să se apere.

               2.

               Al doilea motiv privește încălcarea principiului protecției încrederii legitime, întrucât reclamantelor li s-ar fi creat așteptarea legitimă că li s-ar încredința punerea în aplicare a celui de-al zecelea Fond european de dezvoltare în legătură cu fostele Antile Olandeze.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv al acțiunii se invocă încălcarea principiului proporționalității, întrucât Comisia ar exclude reclamantele în simplul temei al unor „concluzii provizorii” ale anchetei efectuate de OLAF, în care s-ar face referire la existența unor „posibile probleme”.

               4.

               Al patrulea motiv privește încălcarea dreptului de a fi ascultat.

               5.

               Al cincilea motiv privește încălcarea principiului transparenței prevăzut la articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 215/2008 (1) și încălcarea obligației de motivare.

               6.

               Al șaselea motiv privește încălcarea articolului 18 din Regulamentul (CE) nr. 2304/2002 (2) și a Documentului unic de programare pentru cel de-al zecelea Fond european de dezvoltare.

               7.

               Al șaptelea motiv privește încălcarea articolului 29 din Regulamentul (CE) nr. 215/2008, întrucât nu ar fi îndeplinite condițiile pentru a încredința IMG executarea finanțării în cadrul unei gestionări comune. Astfel, și cea de a doua decizie atacată ar fi nelegală.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 215/2008 al Consiliului din 18 februarie 2008 privind regulamentul financiar aplicabil celui de-al zecelea Fond European de Dezvoltare (JO L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2304/2002 al Comisiei din 20 decembrie 2002 de punere în aplicare a Deciziei 2001/822/CE a Consiliului privind asocierea țărilor și a teritoriilor de peste mări la Comunitatea Europeană („decizie de asociere peste mări”) (JO L 348, p. 82, Ediție specială, 11/vol. 30, p. 233).


title: Cauza T-85/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 ianuarie 2008 — Strack/Comisia Comunităților Europene ( Funcție publică — Funcționari — Evaluare — Raport asupra evoluției carierei — Exercițiu de evaluare 2001/2002 — Regularitatea procedurii de evaluare )

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/33

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 ianuarie 2008 — Strack/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-85/04) (1)

   („Funcție publică - Funcționari - Evaluare - Raport asupra evoluției carierei - Exercițiu de evaluare 2001/2002 - Regularitatea procedurii de evaluare’)
   (2008/C 64/51)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Guido Strack (Wasserliesch, Germania) (reprezentanți: inițial J. Mosar, ulterior F. Gengler și P. Goergen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Krämer și A. Manville, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare, pe de o parte, a exercițiului de evaluare 2001/2002 în privința reclamantului și, pe de altă parte, a deciziei de adoptare a raportului asupra evoluției carierei reclamantului pentru acest exercițiu
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia de adoptare a raportului asupra evoluției carierei domnului Guido Strack pentru exercițiul de evaluare 2001/2002.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 106, 30.4.2004.


title: Cauza C-417/14 RX: Decizia Curții (Camera de reexaminare) din 9 septembrie 2014 vizând reexaminarea Hotărârii Tribunalului (Camera de recursuri) din 10 iulie 2014 în cauza T-401/11 P, Livio Missir Mamachi di Lusignano/Comisia Europeană

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/21

      Decizia Curții (Camera de reexaminare) din 9 septembrie 2014 vizând reexaminarea Hotărârii Tribunalului (Camera de recursuri) din 10 iulie 2014 în cauza T-401/11 P, Livio Missir Mamachi di Lusignano/Comisia Europeană
      (Cauza C-417/14 RX)
      (2014/C 395/26)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile din procedura în fața Tribunalului

         Recurent: Livio Missir Mamachi di Lusignano (reprezentanți: Fabrizio di Gianni, Renato Antonini, Gabriele Coppo şi Aldo Scalini, avocaţi)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Chestiuni care fac obiectul reexaminării

      Reexaminarea urmărește să stabilească aspectul dacă Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene, Missir Mamachi di Lusignano/Comisia (T-401/11 P, EU:T:2014:625), aduce atingere unității sau coerenței dreptului Uniunii în măsura în care Tribunalul menționat, în calitate de instanță de recurs, a stabilit că este competent să statueze, în calitate de primă instanță, cu privire la o acțiune în răspunderea extracontractuală a Uniunii

                  —

                  întemeiată pe neîndeplinirea de către o instituție o obligației sale de a asigura protecția funcționarilor săi;

                  —

                  introdusă de terți în calitatea lor de succesori în drepturi ai unui funcționar decedat, precum și în calitatea lor de membri de familie ai unui astfel de funcționar;

                  —

                  prin care se urmărește repararea prejudiciului moral suferit de funcționarul decedat însuși, precum și a prejudiciilor materiale și morale suferite de acești terți.

            Persoanele interesate vizate la articolul 23 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și părțile la procedura în fața Tribunalului Uniunii Europene sunt invitate să depună la Curtea de Justiție a Uniunii Europene observații scrise privind aspectul menționat în termen de o lună de la comunicarea prezentei decizii.


title: Cauza T-725/16: Acțiune introdusă la 13 octombrie 2016 – Palos Caravina/CdT

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/32

         Acțiune introdusă la 13 octombrie 2016 – Palos Caravina/CdT
   (Cauza T-725/16)
   (2016/C 462/42)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Maria José Palos Caravina (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: A. Salerno și P. Singer, avocați)

      Pârât: Centrul de Traduceri pentru Organismele Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei AIFN a CdT prin care s-a respins cererea acesteia de a i se comunica decizia de numire a doamnei [X] în cadrul echipei de traducere spaniole, anunțată în octombrie 2015, precum și, în măsura în care este nevoie, a deciziei aceleiași AIFN din 5 iulie 2016 prin care se respinge reclamația formulată împotriva acestui refuz;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 25 din Statutul funcționarilor.
   Aceasta consideră, astfel, că anunțul „sosirii” unei persoane într-un serviciu nu îndeplinește nicidecum obligația de publicare a deciziilor de numire prevăzute la articolul respectiv și, în lipsa unei publicări conforme cu legea, fiecare membru al personalului are dreptul de a solicita comunicarea deciziei de numire în cauză. Acest drept ar fi fost, așadar, încălcat în speță de autoritatea împuternicită să facă numiri (AIFN) a Centrului de Traduceri pentru Organismele Uniunii Europene (CdT) prin adoptarea deciziei atacate, și anume decizia din 23 decembrie 2015 prin care i s-a refuzat comunicarea deciziei menționate.
   Reclamanta apreciază, de asemenea, că faptul de a opune acestui drept, care decurge din articolul 25 din Statutul funcționarilor, Regulamentul nr. 45/2001 privind protecția datelor personale este inoperant deoarece, chiar presupunând că o decizie de numire ar intra în domeniul datelor protejate prin acest regulament, articolul 25 ar trebui să fie considerat o lex specialis, care conferă terților un drept de acces.


title: Cauza C-121/13: Ordonanța președintelui Curții (Camera a treia) din 7 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Wedding – Germania) – Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft/Xceed Holding Ltd.

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/18

         Ordonanța președintelui Curții (Camera a treia) din 7 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Wedding – Germania) – Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft/Xceed Holding Ltd.
   (Cauza C-121/13) (1)

   2014/C 261/28
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 164, 8.6.2013.


title: Cauza T-350/16: Acțiune introdusă la 1 iulie 2016 – Kinepolis Group/Comisia

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/39

         Acțiune introdusă la 1 iulie 2016 – Kinepolis Group/Comisia
   (Cauza T-350/16)
   (2016/C 296/50)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kinepolis Group (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: H. Gilliams și J. Bocken, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat referitoare la scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Regatul Belgiei;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 2-4 din decizie;

               —

               în orice caz, anularea articolelor 2-4 din această decizie, în măsura în care aceste articole (a) impun recuperarea de la alte entități decât entitățile care au beneficiat de o „decizie fiscală anticipată privind profitul excedentar”, astfel cum este definită în decizie și (b) impun recuperarea unei sume egale cu scutirea fiscală a beneficiarului, fără a permite Belgiei să ia în considerare o ajustare progresivă reală efectuată de o altă administrație fiscală;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, pe un abuz de putere și pe lipsa motivării, în măsura în care Decizia Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat referitoare la scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Regatul Belgiei pretinde existența unei scheme de ajutor.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE și a obligației de motivare și pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care decizia atacată califică schema prezumată drept o măsură selectivă.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE și pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care decizia atacată afirmă că schema prezumată conferă un avantaj.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE, pe o atingere adusă încrederii legitime, pe o eroare vădită de apreciere, pe un abuz de putere și pe lipsa motivării, în măsura în care decizia atacată obligă Belgia să recupereze ajutorul.


title: Cauza C-455/14 P: Recurs introdus la 29 septembrie 2014 de H împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 10 iulie 2014 în cauza T-271/10, H/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Misiunea de Poliție a Uniunii Europene în Bosnia și Herțegovina ( „MPUE” )

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/10

         Recurs introdus la 29 septembrie 2014 de H împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 10 iulie 2014 în cauza T-271/10, H/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Misiunea de Poliție a Uniunii Europene în Bosnia și Herțegovina („MPUE”)
   (Cauza C-455/14 P)
   (2014/C 448/13)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: H (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicit Curții:

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului din 10 iulie 2014 pronunțate în cauza T-271/10 H/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană și „MPUE” întrucât s-a respins cererea recurentului de anulare a Deciziei din 7 aprilie 2010, semnată de Șeful de personal al MPUE, prin care recurentul a fost relocat pe postul de „Criminal Justice Adviser-Prosecutor” din oficiul regiunii Banja Luka (Bosnia-Herzegovina) și, eventual, a Deciziei din 30 aprilie 2010, semnată de Șeful Misiunii, în temeiul articolului 6 din Decizia 2009/906/CFSP a Consiliului din 8 decembrie 2009 privind Misiunea de Poliție a Uniunii Europene (MPUE) în Bosnia și Herzegovina (BiH) (1), și, în subsidiar, acordarea de despăgubiri;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal,

               —

               obligarea pârâtului din primă instanță la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentul invocă următoarele motive:

               —

               încălcarea dreptului la apărare;

               —

               încălcarea articolului 114 din Regulamentul de procedură;

               —

               eroarea de drept,

               —

               încălcarea dreptului Uniunii.

      (1)  JO L 322, p. 22


title: Cauza T-43/08: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2008 — Shetland Islands Council/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/36

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2008 — Shetland Islands Council/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-43/08)
   (2008/C 92/72)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Shetland Islands Council (reprezentanți: E. Whiteford, Barrister, R. Murray, Solicitor și R. Thompson QC)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea articolelor 3, 4 și 5 ale deciziei;

               —

               obligarea la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul este o instituție publică ce a efectuat plăți în sectorul piscicol în cadrul a două măsuri generale de ajutor, intitulate „Ajutor pentru pescuit și industria de prelucrare a peștelui” și „Ajutor pentru industria piscicolă”, care se compuneau din diferite tipuri de sisteme de ajutoare. Comisia a constatat că ajutorul acordat de Regatul Unit prin intermediul „Sistemului de ameliorare a unităților de prelucrare a peștelui” era incompatibil cu piața comună, în măsura în care se referea la suma de 92 007 GBP acordată la 13 august 1997, 7 ianuarie 1999, 25 februarie 1999, 10 decembrie 1999, 19 ianuarie 2001 și 15 decembrie 2004.
   Prin acțiunea formulată, reclamantul urmărește anularea în parte, în temeiul articolului 230 CE, a Deciziei Comisiei C 38/2006 (ex NN 93/2005) din 13 noiembrie 2007 privind „sistemul de ameliorare a unităților de prelucrare a peștelui” pus în aplicare în Regatul Unit. În particular, reclamantul urmărește anularea articolelor 3, 4 și 5 ale deciziei contestate pentru motivul că, prin declararea faptului că recuperarea ajutoarelor acordate era compatibilă cu:

               1)

               articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (1) și

               2)

               principiale generale ale securității juridice și protecției încrederii legitime,

         Comisia ar fi săvârșit o eroare de drept.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza T-176/12: Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2015 – Bank Tejarat/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul împiedicării proliferării nucleare — Înghețarea fondurilor — Eroare de apreciere” )

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/14

         Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2015 – Bank Tejarat/Consiliul
   (Cauza T-176/12) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul împiedicării proliferării nucleare - Înghețarea fondurilor - Eroare de apreciere”))
   (2015/C 081/17)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Tejarat (Teheran, Iran) (reprezentanți: S. Zaiwalla, P. Reddy, F. Zaiwalla și Z. Burbeza, solicitors, D. Wyatt, QC, și R. Blakeley, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și S. Cook, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte, cu efect imediat, a Deciziei 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 22), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 54/2012 al Consiliului din 23 ianuarie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 1), a Regulamentului (UE) no267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 709/2012 al Consiliului din 2 august 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 (JO L 208, p. 2).

      Dispozitivul

               1)

               Anulează, în măsura în care se referă la Bank Tejarat:

                           —

                           punctul I B 2 din anexa I la Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           punctul I B 2 din anexa I la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 54/2012 al Consiliului din 23 ianuarie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           punctul I B 105 din anexa IX la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010;

                           —

                           punctul 5 din anexa II la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 709/2012 al Consiliului din 2 august 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 267/2012.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Menține efectele Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2012/35, în ceea ce privește Bank Tejarat, până la data la care anularea Regulamentului nr. 267/2012 și a Regulamentului de punere în aplicare nr. 709/2012 produce efecte.

               4)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 174, 16.6.2012.


title: Cauza T-685/14: Ordonanța Tribunalului din 17 iulie 2015 – EEB/Comisia [„Mediu — Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 — Decizie a Comisiei referitoare la notificarea de către Bulgaria a unui plan național de tranziție, astfel cum este prevăzut la articolul 32 din Directiva 2010/75/UE privind emisiile industriale — Refuz de reexaminare internă — Măsură de aplicabilitate individuală — Convenția de la Aarhus — Termen de introducere a acţiunii — Tardivitate — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”]

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/36

         Ordonanța Tribunalului din 17 iulie 2015 – EEB/Comisia
   (Cauza T-685/14) (1)

   ([„Mediu - Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 - Decizie a Comisiei referitoare la notificarea de către Bulgaria a unui plan național de tranziție, astfel cum este prevăzut la articolul 32 din Directiva 2010/75/UE privind emisiile industriale - Refuz de reexaminare internă - Măsură de aplicabilitate individuală - Convenția de la Aarhus - Termen de introducere a acţiunii - Tardivitate - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”])
   (2015/C 381/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: European Environmental Bureau (EEB) (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: S. Podskalská, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro Nolin, S. Petrova și G. Wilms, agent)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei C(2014) 2002 final a Comisiei din 31 martie 2014 privind notificarea de către Republica Bulgaria a unui plan național de tranziție, astfel cum este prevăzut la articolul 32 din Directiva 2010/75/UE privind emisiile industriale și, pe de altă parte, o cerere de anulare a Deciziei Ares (2014) 2317513 a Comisiei din 11 iulie 2014 de respingere ca inadmisibilă a cererii reclamantei prin care solicita Comisiei să își reexamineze decizia din 31 martie 2014

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra cererilor de intervenție formulate de Parlamentul European și de Consiliul Uniunii Europene.

               3)

               European Environmental Bureau (EEB) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               4)

               EEB, Comisia, Parlamentul și Consiliul suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de intervenție.

      (1)  JO C 431, 1.12.2014.


title: Cauza T-451/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 iulie 2008 — WellBiz/OAPI — Wild (WELLBIZ) ( Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțarea asupra fondului )

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/44

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 iulie 2008 — WellBiz/OAPI — Wild (WELLBIZ)
   (Cauza T-451/07) (1)

   („Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțarea asupra fondului’)
   (2008/C 223/76)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: WellBiz Verein (Eschen, Liechtenstein) (reprezentant: M. Schnetzer, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Rudolf Wild GmbH & Co. KG (Eppelheim, Germania)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 2 octombrie 2007 (cauza R 1575/2006-1) privind o procedură de opoziție între WellBiz Verein și Rudolf Wild GmbH & Co. KG.
   Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă reclamanta și pârâtul să suporte propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza C-543/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 22 decembrie 2009 — Deutsche Telekom AG/Bundesrepublik Deutschland

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 22 decembrie 2009 — Deutsche Telekom AG/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-543/09)
   2010/C 80/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Deutsche Telekom AG

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Celelalte părți în proces: GoYellow GmbH, Telix AG

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 25 alineatul (2) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (1) trebuie să fie interpretat în sensul că statele membre au dreptul să impună întreprinderilor care atribuie abonaților numere de telefon să pună la dispoziție date privitoare la abonați cărora întreprinderea în cauză nu le-a atribuit ea însăși numere de telefon în vederea furnizării de servicii de informații telefonice accesibile publicului și a unei liste de abonați, în măsura în care întreprinderea respectivă deține aceste date?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă:
               Articolul 12 din Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (2) trebuie să fie interpretat în sensul că impunerea obligației menționate mai sus de către legiuitorul național este condiționată de faptul ca celălalt furnizor de servicii de telefonie sau abonații săi să consimtă la transmiterea datelor sau, cel puțin, să nu se opună acestei transmiteri?

      (1)  JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213.

      (2)  JO L 201, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 63.


title: Cauza T-211/12: Acțiune introdusă la 14 mai 2012 — Hübner/OAPI — Silesia Gerhard Hanke (Original silicea Kieselsäure-Gel)

text:
               14.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/12

         Acțiune introdusă la 14 mai 2012 — Hübner/OAPI — Silesia Gerhard Hanke (Original silicea Kieselsäure-Gel)
   (Cauza T-211/12)
   2012/C 209/21
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Anton Hübner GmbH & Co. KG (Ehrenkirchen, Germania) (reprezentant: A Kirchgäßner, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Silezia Gerhard Hanke GmbH & Co. KG (Neuss, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 martie 2012 pronunțate în cauza R 351/2011-1, după cum urmează: anulează decizia diviziei de opoziție în limitele solicitate în calea de atac în fața camerei de recurs și respinge în totalitate opoziția;

               —

               obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii, inclusiv a costurilor rezultate din procedura în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Original silicea Kieselsäure-Gel” pentru produse din clasele 3 și 5 — Cererea de înregistrare nr. 8178576.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Silezia Gerhard Hanke GmbH & Co. KG.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală națională „Silesia”, pentru produse din clasele 2, 3, 5, 29, 30, 32 și 33.

      Decizia diviziei de opoziție: a admis în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (2) litera (b9 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-43/12: Acțiune introdusă la 30 martie 2012 — ZZ/EIGE

text:
               7.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/21

         Acțiune introdusă la 30 martie 2012 — ZZ/EIGE
   (Cauza F-43/12)
   2012/C 200/43
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: T. Bontinck, S. Woog, avocats)

      Pârât: Institutul European pentru Egalitatea de Șanse între Femei și Bărbați (EIGE)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei EIGE de respingere a cererii reclamantului având ca obiect obținerea indemnizației de conducere pentru perioada 1 iunie 2010-30 septembrie 2011

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 12 ianuarie 2012 a directoarei EIGE de respingere a cererii reclamantului având ca obiect obținerea indemnizației de conducere pentru perioada 1 iunie 2010-30 septembrie 2011, confirmată, ca urmare a reclamației reclamantului, prin decizia din 27 februarie 2012 a agentului pentru resurse umane al EIGE;

               —

               obligarea la plata indemnizației de conducere pentru perioada 1 iunie 2010-30 septembrie 2011, majorată cu dobânzi de întârziere al căror cuantum trebuie calculat la rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile principale de refinanțare, majorată cu două puncte, începând de la 30 septembrie 2011;

               —

               obligarea Institutului European pentru Egalitatea de Șanse între Bărbați și Femei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-61/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/64

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia
   (Cauza T-61/07) (1)

   (2008/C 301/120)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza T-146/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 februarie 2008 — Sanofi-Aventis/OAPI — GD Searle (ATURION) (Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrarea a mărcii verbale comunitare ATURION — Marcă verbală națională anterioară URION — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Lipsa similitudinii între semne — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/27

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 februarie 2008 — Sanofi-Aventis/OAPI — GD Searle (ATURION)
   (Cauza T-146/06) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrarea a mărcii verbale comunitare ATURION - Marcă verbală națională anterioară URION - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Lipsa similitudinii între semne - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)
   (2008/C 79/54)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Sanofi-Aventis SA (Paris, Franța) (reprezentanți: E. Armijo Chávarri și A. Castán Pérez-Gómez, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. García Murill, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: GD Searle LLC (New York, New York, Statele Unite)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 3 februarie 2006 (cauza R 227/2005-1) privind o procedură de opoziție între Sanofi-Aventis SA și GD Searle LLC.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Sanofi-Aventis SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 190, 12.8.2006.


title: Cauza T-571/08: Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2010 — Germania/Comisia ( „Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Ordin de furnizare a informațiilor — Act nesupus căilor de atac — Inadmisibilitate” )

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/36

         Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2010 — Germania/Comisia
   (Cauza T-571/08) (1)

   (Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Ordin de furnizare a informațiilor - Act nesupus căilor de atac - Inadmisibilitate)
   2010/C 234/64
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma și B. Klein, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: B. Martenczuk, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei care ar fi cuprinsă în scrisoarea Comisiei din 30 octombrie 2008 privind ordinul de furnizare a informațiilor în procedura de ajutor de stat în favoarea Deutsche Post AG [C 36/2007 (ex NN 25/2007)]

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza T-532/14: Ordonanța Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Alsharghawi/Consiliul ( „Acțiune în anulare — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Libia — Înghețare a fondurilor și a resurselor economice — Termen de introducere a acţiunii — Momentul de la care începe să curgă termenul — Inadmisibilitate” )

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/23

         Ordonanța Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Alsharghawi/Consiliul
   (Cauza T-532/14) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Libia - Înghețare a fondurilor și a resurselor economice - Termen de introducere a acţiunii - Momentul de la care începe să curgă termenul - Inadmisibilitate”))
   (2015/C 056/33)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Africa du Sud) (reprezentant: É. Moutet, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Vitro și V. Piessevaux, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei 2011/137/PESC a Consiliului din 28 februarie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO L 58, p. 53) și, pe de altă parte, a Deciziei 2011/178/PESC a Consiliului din 23 martie 2011 de modificare a Deciziei 2011/137 (JO L 78, p. 24), în măsura în care acestea privesc reclamantul

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Îl obligă pe domnul Bashir Saleh Bashir Alsharghawi la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza T-317/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 7 iunie 2007 — Panrico/OAPI — HDN Development (Krispy Kreme DOUGHNUTS)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/45

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 7 iunie 2007 — Panrico/OAPI — HDN Development (Krispy Kreme DOUGHNUTS)
   (Cauza T-317/06) (1)

   (2007/C 199/86)

      Limba de procedură: spaniola

   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza T-286/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 18 decembrie 2008 — Torres/OAPI — Vinícola de Tomelloso (TORRE DE GAZATE) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TORRE DE GAZATE — Mărci naționale și internaționale verbale anterioare TORRES și LAS TORRES — Motiv relativ de refuz — Lipsa unui risc de confuzie )

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/43

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 18 decembrie 2008 — Torres/OAPI — Vinícola de Tomelloso (TORRE DE GAZATE)
   (Cauza T-286/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TORRE DE GAZATE - Mărci naționale și internaționale verbale anterioare TORRES și LAS TORRES - Motiv relativ de refuz - Lipsa unui risc de confuzie’)
   (2009/C 44/74)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Spania) (reprezentanți: E. Armijo Chávarri, M. Baz de San Ceferino și A. Castán Pérez-Gómez, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Mondéjar Ortuño și J. García Murillo, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Vinícola de Tomelloso, SCL (Tomelloso, Spania) (reprezentant: J. L. Casajuana Espinosa, avocat)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 27 iulie 2006 (cauza R 421/2004-2) privind procedura de opoziție dintre Miguel Torres, SA și Vinícola de Tomelloso, SCL
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Miguel Torres, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza C-639/11: Acțiune introdusă la 13 decembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/16

         Acțiune introdusă la 13 decembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-639/11)
   2012/C 73/29
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Wilms, G. Zavvos și K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea că Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2a din Directiva 70/311/CEE privind omologarea sistemelor de direcție (1) și al articolului 4 alineatul (3) din Directiva-cadru 2007/46/CE de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor (2), precum și în temeiul articolului 34 TFUE, întrucât condiționează înmatricularea autovehiculelor noi sau înmatriculate anterior într-un alt stat membru și având volanul pe partea dreaptă, de reamplasarea volanului pe stânga;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia susține că Republica Polonă a încălcat dispozițiile articolelor 2a din Directiva 70/3111/CEE, articolul 4 alineatul (3) din Directiva-cadrul 2007/46/CE, precum și articolul 34 TFUE.
   În Republica Polonă, traficul se desfășoară pe partea dreaptă a drumului. Înmatricularea unui autovehicul în Polonia este condiționată, potrivit dispozițiilor din dreptul național, de prezentarea unui certificat de inspecție tehnică auto care să ateste buna funcționare a vehiculului. Printr-un regulament al ministrului infrastructurii (3), nu se eliberează un certificat de inspecție tehnică corespunzător pentru autovehiculele cu volanul pe dreapta (starea tehnică a vehiculului nefiind considerată conformă cerințelor tehnice imperative). În consecință, autovehiculele de pasageri cu volanul pe dreapta și care au fost omologate în state membre în care traficul se desfășoară pe partea stânga a drumului, precum Regatul Unit, Irlanda, Malta sau Cipru, nu pot fi înmatriculate în Polonia. Autoritățile poloneze nu au în vedere nici aspectul dacă aceste autovehicule au fost înmatriculate anterior în alte state membre în care se circulă pe partea dreaptă.
   Potrivit Comisiei, imposibilitatea de a înmatricula în Polonia autovehiculele de pasageri (noi sau de ocazie) importate și provenind din state membre în care se circulă pe partea stângă a drumului, de către resortisanții polonezi care doresc să beneficieze de avantajele liberei circulații în cadrul Uniunii, nu se poate justifica prin motivul imperativ de interes general care ar consta în garantarea securității rutiere.
   Deși vehiculele neînmatriculate în Polonia având volanul pe dreapta pot fi utilizate fără restricții în Polonia, interdicția înmatriculării lor nu este adecvată, în opinia Comisiei, și, în orice caz, nu constituie o măsură proporțională pentru atingerea obiectivului urmărit.
   Potrivit Comisiei, tocmai utilizarea prelungită a acestui tip de vehicule în traficul pe partea dreaptă a drumului permite dobândirea unei obișnuințe; din punct de vedere al securității, aceasta nu ar constitui un pericol mai mare decât deplasarea ocazională/temporară cu acest tip de vehicul. În plus, există și alte măsuri mai puțin restrictive, precum montarea unei oglinzi retrovizoare suplimentare, care sunt de natură să ajute conducătorul unui autovehicul cu volanul pe dreapta să depășească, în cazul în care traficul se desfășoară pe partea dreaptă a drumului.

      (1)  Directiva 70/311/CEE a Consiliului din 8 iunie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la sistemul de direcție al autovehiculelor și al remorcilor acestora, cu modificările ulterioare (JO L 133, p. 10, Ediție specială, 13/vol. 1, p. 76)

      (2)  Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (JO L 263, p. 1)

      (3)  Articolul 9 alineatul 2 din Regulamentul din 31 decembrie 2002, punctul 5.1 din anexa la Regulamentul ministrului infrastructurii din 16 decembrie 2003 și punctul 6.1 din anexa I la Regulamentul ministrului infrastructurii din 18 septembrie 2009 de înlocuire și de abrogare a Regulamentului din 16 decembrie 2003.


title: Cauza C-15/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 12 ianuarie 2011 — Leopold Sommer/Landesgeschäftsstelle des Arbeitsmarktservice Wien

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 12 ianuarie 2011 — Leopold Sommer/Landesgeschäftsstelle des Arbeitsmarktservice Wien
   (Cauza C-15/11)
   2011/C 113/04
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Leopold Sommer

      Pârâtă: Landesgeschäftsstelle des Arbeitsmarktservice Wien

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 2004/114/CE (1) a Consiliului din 13 decembrie 2004 privind condițiile de admisie a resortisanților țărilor terțe pentru studii, schimb de elevi, formare profesională neremunerată sau servicii de voluntariat (denumită în continuare „Directiva privind studenții”) este aplicabilă în Austria în cazul unui student bulgar, având în vedere alineatul (14) primul sau al treilea paragraf al punctului 1 „Libera circulație a persoanelor” din anexa VI „Lista menționată la articolul 20 din protocol (2): măsuri tranzitorii privind Bulgaria” la Tratatul de aderare a Bulgariei?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: dreptul Uniunii, în special articolul 17 din Directiva privind studenții, se opune unei reglementări naționale care, asemenea dispozițiilor din Legea privind angajarea cetățenilor străini relevante pentru acțiunea principală, prevede în orice caz o evaluare a pieței forței de muncă anterior acordării unei autorizații de angajare unui angajator în scopul încadrării în muncă a unui student care își are reședința pe teritoriul federal de peste un an [articolul 17 alineatul (3) din Directiva privind studenții] și, în cazul depășirii unui număr maxim determinat de străini încadrați, condiționează acordarea unei autorizații de angajare de îndeplinirea unor condiții suplimentare?

      (1)  JO L 375, p. 12, Ediție specială 19/vol. 7, p. 94.

      (2)  Protocolul privind condițiile și aranjamentele referitoare la admiterea Republicii Bulgaria și a României în Uniunea Europeană — anexa VI „Lista menționată la articolul 20 din protocol: măsuri tranzitorii privind Bulgaria” — 1. Libera circulație a persoanelor, JO L 157, p. 104.


title: Cauza T-564/10: Hotărârea Tribunalului din 26 iunie 2014 – Quimitécnica.com și de Mello/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a fosfaților pentru hrana animalelor — Amenzi — Plată eșalonată — Decizie a Comisiei prin care se dispune constituirea unei garanții bancare — Obligația de motivare — Proporționalitate” )

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/22

         Hotărârea Tribunalului din 26 iunie 2014 – Quimitécnica.com și de Mello/Comisia
   (Cauza T-564/10) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a fosfaților pentru hrana animalelor - Amenzi - Plată eșalonată - Decizie a Comisiei prin care se dispune constituirea unei garanții bancare - Obligația de motivare - Proporționalitate”))
   2014/C 261/43
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamante: Quimitécnica.com – Comércio e Indústria Química, SA (Lordelo, Portugalia) și José de Mello – Sociedade Gestora de Participações Sociais, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: J. Calheiros și A. de Albuquerque, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Mongin, V. Bottka și F. Ronkes Agerbeek, agenți, asistați de M. Marques Mendes, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a deciziei despre care se pretinde că este cuprinsă în scrisoarea contabilului Comisiei din 8 octombrie 2010 privind plata eșalonată a amenzii aplicate reclamantelor prin Decizia C (2010) 5004 final a Comisiei din 20 iulie 2010, referitoare la o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul SEE (cazul COMP/38.886 – Fosfați pentru hrana animalelor), în măsura în care prin scrisoarea respectivă se impune drept condiție pentru admiterea cererii de plată eșalonată a amenzii constituirea unei garanții bancare la o bancă ce a primit ratingul „AA” pe termen lung.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Quimitécnica.com – Comércio e Indústria Química, SA și José de Mello – Sociedade Gestora de Participações Sociais, SA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 55, 19.2.2011.


title: Cauza T-65/14: Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2014 – Bank Refah Kargaran/Consiliul

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/43

         Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2014 – Bank Refah Kargaran/Consiliul
   (Cauza T-65/14)
   2014/C 135/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Refah Kargaran (Teheran, Iran) (reprezentant: J. M. Thouvenin, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1154/2013 al Consiliului din 15 noiembrie 2013, în măsura în care o vizează pe reclamantă;

               —

               anularea Deciziei 2013/661/PESC a Consiliului din 15 noiembrie 2013, în măsura în care o vizează pe reclamantă;

               —

               declararea inaplicabilității în cazul său a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012;

               —

               declararea inaplicabilității Deciziei 2010/413 PESC în cazul său;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea regulamentului de executare și a deciziei menționate la primele două liniuțe ale prezentelor concluzii începând cu 20 ianuarie 2014;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe lipsa motivării, încălcându-se articolul 296 TFUE, în măsura în care regulamentul de executare prin care reclamanta este înscrisă pe lista persoanelor și entitățile vizate de măsurile restrictive nu ar indica în mod expres temeiul juridic al adoptării sale.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe lipsa unui temei legal, în măsura în care temeiul legal al regulamentului de executare contestat ar fi Regulamentul nr. 267/2012 (1), care ar trebui considerat inaplicabil în cazul reclamantei întrucât, pe de o parte, ar fi fost adoptat cu încălcarea obligației de motivare stabilită la articolul 296 TFUE și cu încălcarea articolului 215 TFUE și, pe de altă parte, articolul 23 alineatul (2) litera (d) din regulamentul menționat care ar constitui temeiul juridic al înscrierii reclamantei pe lista din anexa IX la Regulamentul nr. 267/2012 ar încălca tratatele și Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea, al patrulea, al cincilea și al șaselea motiv întemeiate pe i) o eroare de drept, ii) pe o eroare de fapt și pe o eroare vădită de apreciere, iii) pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă și, respectiv, iv) pe încălcarea principiului proporționalității.

               4.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe faptul că articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413 (2) care ar constitui temeiul juridic al sancțiunii care este aplicată reclamantei ar trebui declarată inaplicabilă acesteia întrucât această dispoziție ar fi contrară tratatelor, Cartei drepturilor fundamentale și principiului proporționalității. Reclamanta susține că, prin urmare, decizia de înscriere pe lista persoanelor și a entităților vizate de măsurile respective trebuie anulată.

               5.

               Al optulea motiv întemeiat pe faptul că sancțiunea contestată ar fi devenit ilegală începând cu 20 ianuarie 2014 întrucât Consiliul ar fi recunoscut la această dată că Iranul nu mai putea să continue activitățile nucleare care ar fi cauza sancțiunii. Reclamanta susține că, în consecință, sancțiunea își pierde obiectul.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1).

      (2)  2010/413/PESC: Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).


title: Cauza F-85/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 9 octombrie 2007 — Bellantone/Curtea de Conturi a Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Agent temporar numit funcționar — Preaviz de încetare a contractului de muncă — Indemnizație de plecare — Diurnă — Prejudiciu material)

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/42

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 9 octombrie 2007 — Bellantone/Curtea de Conturi a Comunităților Europene
   (Cauza F-85/06) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Agent temporar numit funcționar - Preaviz de încetare a contractului de muncă - Indemnizație de plecare - Diurnă - Prejudiciu material)
   (2007/C 283/75)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Gerardo Bellantone (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: T. Bontinck și J. Feld, avocats)

      Pârâtă: Curtea de Conturi a Comunităților Europene (reprezentanți: T. Kennedy, J.-M. Stenier și G. Corstens, agenți)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea deciziei secretarului general al Curții de Conturi din 30 martie 2006 prin care se respinge reclamația reclamantului, fost agent temporar numit funcționar, prin care se solicită plata soldului indemnizației care ține loc de preaviz complementar, a indemnizației de plecare și a diurnei și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Bellantone suportă trei sferturi din propriile cheltuieli de judecată.

               3)

               Curtea de Conturi a Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și un sfert din cheltuielile efectuate de domnul Bellantone.

      (1)  JO C 237, 30.9.2006, p. 18.