title: Cauza C-393/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vergabekontrollsenat des Landes Wien — Austria) — Ing. Aigner, Wasser-Wärme-Umwelt GmbH/Fernwärme Wien GmbH (Contracte de achiziții publice — Directivele 2004/17/CE și 2004/18/CE — Entitate contractantă care desfășoară activități cuprinse în parte în domeniul de aplicare al Directivei 2004/17/CE și în parte în cel al Directivei 2004/18/CE — Organism de drept public — Autoritate contractantă)

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/9

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vergabekontrollsenat des Landes Wien — Austria) — Ing. Aigner, Wasser-Wärme-Umwelt GmbH/Fernwärme Wien GmbH
   (Cauza C-393/06) (1)

   (Contracte de achiziții publice - Directivele 2004/17/CE și 2004/18/CE - Entitate contractantă care desfășoară activități cuprinse în parte în domeniul de aplicare al Directivei 2004/17/CE și în parte în cel al Directivei 2004/18/CE - Organism de drept public - Autoritate contractantă)
   (2008/C 128/14)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Vergabekontrollsenat des Landes Wien
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ing. Aigner, Wasser-Wärme-Umwelt GmbH

      Pârâtă: Fernwärme Wien GmbH
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Vergabekontrollsenat des Landes Wien — Interpretarea articolului 2 alineatul (1) și a articolului 3 din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 134, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 3) și a articolului 1 alineatul (9) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 113) — Atribuirea unui contract pentru instalații de încălzire — Autoritatea contractantă este o întreprindere controlată de orașul Viena care furnizează servicii publice (încălzire centrală) — Organism de drept public — Aprecierea condiției privind concurența — Aplicarea procedurilor de atribuire a contractului european și în cazul activităților desfășurate într-un cadru concurențial (în speță, sisteme de climatizare) — Teoria contaminării — Lipsa de subvenții încrucișate
   Dispozitivul

               1)

               O entitate contractantă, în sensul Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale, este obligată să aplice procedura prevăzută de această directivă numai la atribuirea contractelor care au legătură cu activitățile pe care această entitate le desfășoară în unul sau în mai multe dintre sectoarele prevăzute la articolele 3-7 din directiva menționată.

               2)

               O entitate precum Fernwärme Wien GmbH trebuie considerată ca fiind un organism de drept public în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (a) al doilea paragraf din Directiva 2004/17 și al articolului 1 alineatul (9) al doilea paragraf din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii.

               3)

               Contractelor atribuite de o entitate având calitatea de organism de drept public, în sensul Directivelor 2004/17 și 2004/18, care au legătură cu exercitarea de activități ale acestei entități în unul sau în mai multe dintre sectoarele prevăzute la articolele 3-7 din Directiva 2004/17, trebuie să li se aplice procedurile prevăzute de această directivă. În schimb, tuturor celorlalte contracte atribuite de această entitate în legătură cu exercitarea altor activități li se aplică procedurile prevăzute de Directiva 2004/18. Fiecare dintre aceste două directive se aplică, fără să se facă distincție între activitățile pe care entitatea menționată le desfășoară pentru a-și îndeplini misiunea de a satisface nevoi de interes general și activitățile pe care aceasta le desfășoară în condiții de concurență, și chiar în prezența unei contabilități care urmărește separarea sectoarelor de activitate ale acestei entități pentru a evita finanțările încrucișate între aceste sectoare.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza C-124/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 aprilie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Raad van State — Țările de Jos) — Smit Reizen BV/Minister van Verkeer en Waterstaat [Trimitere preliminară — Regulamentele (CEE) nr. 3820/85 și nr. 3821/85 — Transporturi rutiere — Obligație de înregistrare — Perioadă de repaus și alte perioade de lucru — Timp petrecut pentru a se deplasa la locul de preluare a unui vehicul echipat cu aparatură de înregistrare — Noțiunea „centru de exploatare” ]

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/13

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 aprilie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Raad van State — Țările de Jos) — Smit Reizen BV/Minister van Verkeer en Waterstaat
      (Cauza C-124/09) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentele (CEE) nr. 3820/85 și nr. 3821/85 - Transporturi rutiere - Obligație de înregistrare - Perioadă de repaus și alte perioade de lucru - Timp petrecut pentru a se deplasa la locul de preluare a unui vehicul echipat cu aparatură de înregistrare - Noțiunea „centru de exploatare”)
      (2010/C 161/19)
      Limba de procedură: olandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Smit Reizen BV

         Pârât: Minister van Verkeer en Waterstaat

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Raad van State — Interpretarea articolului 1 din Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 de armonizare a anumitor dispoziții din domeniul social privind transportul rutier (JO L 370, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 45) și a articolului 15 din Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 privind aparatura de înregistrare în transportul rutier (JO L 370, p. 8, Ediție specială, 07/vol. 1, p. 234) — Întreruperi ale perioadelor de conducere, perioade de repaus zilnic și timp de lucru — Noțiune — Obligația de înregistrare — Timp petrecut pentru a se deplasa la locul de preluare a vehiculului în afara centrului de exploatare al întreprinderii — Centru de exploatare — Noțiune — Transportul conducătorului de către un terț

         Dispozitivul

                  1.

                  Noțiunea „centru de exploatare”, care figurează la punctul 21 și următoarele din Hotărârea din 18 ianuarie 2001, Skills Motor Coaches și alții (C-297/99), trebuie definită ca fiind locul concret de muncă al conducătorului auto, mai precis localul întreprinderii de transport pornind de la care acesta își efectuează în mod regulat activitatea și la care se întoarce la terminarea acesteia, în cadrul exercițiului normal al funcțiunilor sale și fără a se conforma unor instrucțiuni speciale ale angajatorului său.

                  2.

                  Aspectul că fie conducătorul auto în cauză se deplasează singur la locul în care trebuie să preia un vehicul echipat cu aparatură de înregistrare, fie este transportat în acel loc de o altă persoană nu influențează calificarea duratei deplasării prin prisma noțiunii „repaus” în sensul articolului 1 punctul 5 din Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 de armonizare a anumitor dispoziții din domeniul social privind transportul rutier.

         (1)  JO C 129, 6.6.2009.


title: Cauza C-178/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy we Wrocławiu (Polonia) la 20 aprilie 2015 – Alicja Sobczyszyn/Szkoła Podstawowa w Rzeplinie

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy we Wrocławiu (Polonia) la 20 aprilie 2015 – Alicja Sobczyszyn/Szkoła Podstawowa w Rzeplinie
   (Cauza C-178/15)
   (2015/C 245/05)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Rejonowy we Wrocławiu (Polonia)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Alicja Sobczyszyn

      Pârâtă: Szkoła Podstawowa w Rzeplinie

      Întrebarea preliminară

   Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (1), conform căruia statele membre iau măsurile necesare pentru ca orice lucrător să beneficieze de un concediu anual plătit de cel puțin patru săptămâni în conformitate cu condițiile de obținere și de acordare a concediilor prevăzute de legislațiile și practicile naționale, trebuie interpretat în sensul că un cadru didactic, care a beneficiat de un concediu de recuperare a sănătății prevăzut de Legea din 26 ianuarie 1982 privind Carta cadrelor didactice (Dz. U. 2014 poz. 191 și 1198), dobândește și dreptul la concediu anual prevăzut de normele generale ale dreptului muncii pentru anul în care și-a exercitat dreptul la concediul de recuperare a sănătății?

      (1)  JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3.


title: Cauza T-72/10: Acțiune introdusă la 15 februarie 2010 — Intermark/OAPI — Natex International (NATY’S)

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/52

         Acțiune introdusă la 15 februarie 2010 — Intermark/OAPI — Natex International (NATY’S)
   (Cauza T-72/10)
   2010/C 113/83
   Limba în care a fost formulată acțiunea: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Intermark Srl (Stei, România) (reprezentant: Á. M. László, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Natex International Trade S.p.A. (Pioltello, Italia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Modificarea deciziei părâtului și respingerea în totalitate a cererii de înregistrare cu privire la toate produsele în cauză;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Natex International Trade S.p.A.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „NATY’S” pentru produse din clasele 29, 30 și 32 (cererea de înregistrare nr. 5 810 627)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă „Naty” pentru produse și servicii din clasele 30 și 35 (marca comunitară nr. 4 149 456)

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în parte

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) întrucât există un risc de confuzie între mărcile în litigiu.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-593/16: Ordonanța Tribunalului din 7 februarie 2017 – Stips/Comisia [„Acțiune în despăgubire — Funcție publică — Agenți temporari — Lipsa cererii în sensul articolului 90 alineatul (1) din statut — Inadmisibilitate vădită”]

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/37

         Ordonanța Tribunalului din 7 februarie 2017 – Stips/Comisia
   (Cauza T-593/16) (1)

   ([„Acțiune în despăgubire - Funcție publică - Agenți temporari - Lipsa cererii în sensul articolului 90 alineatul (1) din statut - Inadmisibilitate vădită”])
   (2017/C 112/51)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Adolf Stips (Besozzo, Italia) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid și C. Berardis-Kayser, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit din cauza întârzierii în organizarea exercițiului de reîncadrare 2013

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               Îl obligă pe domnul Adolf Stips la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 251, 11.7.2016 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-23/16 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza C-625/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Franceză [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Transport — Dezvoltarea căilor ferate comunitare — Directiva 91/440/CEE — Articolul 6 alineatul (3) și anexa II — Directiva 2001/14/CE — Articolul 14 alineatul (2) — Lipsa independenței juridice a administratorului infrastructurii feroviare — Articolul 11 — Lipsa unui sistem de creștere a performanței — Transpunere incompletă]

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-625/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Transport - Dezvoltarea căilor ferate comunitare - Directiva 91/440/CEE - Articolul 6 alineatul (3) și anexa II - Directiva 2001/14/CE - Articolul 14 alineatul (2) - Lipsa independenței juridice a administratorului infrastructurii feroviare - Articolul 11 - Lipsa unui sistem de creștere a performanței - Transpunere incompletă)
   2013/C 164/02
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-P. Keppenne și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, M. Perrot și S. Menez, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Spaniei (reprezentant: S. Centeno Huerta, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul stabilit, a tuturor dispozițiilor necesare pentru a se conforma articolului 6 alineatul (3) și ale anexei II la Directiva 91/440/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind dezvoltarea căilor ferate comunitare (JO L 237, p. 25, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 86), precum și articolului 6 alineatele (2)-(5), articolului 14 alineatul (2) și articolului 11 din Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță (JO L 75, p. 29, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neluarea măsurilor necesare pentru a asigura că entitatea căreia îi este încredințată exercitarea funcțiilor esențiale enumerate în anexa II la Directiva 91/440/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind dezvoltarea căilor ferate comunitare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001, este independentă de întreprinderea care furnizează serviciile de transport feroviar conform articolului 6 alineatul (3) și anexei II la această directivă, precum și articolului 14 alineatul (2) din Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2007, și prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor cu putere de lege și a tuturor actelor administrative necesare pentru a se conforma articolului 11 din Directiva 2001/14 menționată, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestor dispoziții.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Comisia Europeană și Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4.

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 103, 2.4.2011.


title: Cauza C-59/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 3 februarie 2017 – SCI Château du Grand Bois/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/27

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 3 februarie 2017 – SCI Château du Grand Bois/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
   (Cauza C-59/17)
   (2017/C 112/37)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: SCI Château du Grand Bois

      Intimat: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile articolelor 76, 78 și 81 din regulamentul de punere în aplicare din 27 iunie 2008 (1) permit agenților care efectuează un control la fața locului să intre pe terenurile unei exploatații agricole fără a fi obținut acordul persoanei care le exploatează?

               2)

               În ipoteza în care s-ar răspunde afirmativ la această primă întrebare, este necesar să se distingă după cum terenurile în discuție sunt sau nu sunt împrejmuite?

               3)

               În ipoteza în care s-ar răspunde afirmativ la această primă întrebare, dispozițiile articolelor 76, 78 și 81 din regulamentul de punere în aplicare din 27 iunie 2008 sunt compatibile cu principiul inviolabilității domiciliului astfel cum este garantat de articolul 8 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 555/2008 al Comisiei din 27 iunie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 479/2008 al Consiliului privind organizarea comună a pieței vitivinicole în ceea ce privește programele de sprijin, comerțul cu țările terțe, potențialul de producție și privind controalele în sectorul vitivinicol (JO L 170, p. 1).


title: Cauza C-283/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Ţările de Jos) la 11 iunie 2015 – X, cealaltă parte: Staatssecretaris van Financiën

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/31

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Ţările de Jos) la 11 iunie 2015 – X, cealaltă parte: Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-283/15)
   (2015/C 294/38)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurent: X

      Intimat: Staatssecretaris van Financiën

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile TFUE referitoare la libera circulație a persoanelor trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale potrivit căreia un cetățean al Uniunii Europene, care locuiește în Spania și ale cărui venituri profesionale sunt impozitate în proporție de aproximativ 60 % de Țările de Jos și în proporție de aproximativ 40 % de Elveția, nu poate deduce din veniturile sale profesionale impozitate în Țările de Jos veniturile sale negative obținute de pe urma locuinței situate în Spania al cărei proprietar este și pe care o utilizează în scop personal, chiar dacă acesta obține în statul de reședință, Spania, un venit atât de redus încât veniturile negative menționate anterior nu pot conduce în exercițiul financiar respectiv la o reducere fiscală în statul de reședință?

               2)

                           a)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: fiecare stat membru în care cetățeanul Uniunii realizează o parte din veniturile sale este obligat să țină seama, în acest caz, de totalitatea veniturilor negative menționate anterior? Sau această obligație incumbă numai unuia dintre respectivele state în care se desfășoară activitatea profesională și, în caz afirmativ, căruia dintre acestea? Ori fiecare stat în care se desfășoară activitatea profesională (cu excepția statului de reședință) trebuie să permită deducerea unei părți din aceste venituri negative? În ultimul caz menționat, cum trebuie stabilită această parte deductibilă?

                           b)

                           În acest context, prezintă relevanță statul membru în care se desfășoară efectiv munca sau statul membru care este competent să impoziteze veniturile obținute din munca respectivă?

               3)

               Răspunsul la întrebările formulate la punctul 2 este diferit, în cazul în care unul dintre statele în care cetățeanul Uniunii obține veniturile sale este Elveția care nu este un stat membru al Uniunii Europene și nici nu face parte din Spațiul Economic European?

               4)

               În acest context, în ce măsură prezintă relevanță aspectul dacă legislația statului membru de reședință al persoanei interesate (în speță: Spania) prevede posibilitatea deducerii dobânzilor ipotecare aferente locuinței proprii a persoanei interesate, precum și posibilitatea de a compensa pierderile fiscale aferente acesteia, înregistrate în exercițiul financiar respectiv, cu eventuale venituri obținute din acest stat în anii următori?


title: Cauza C-279/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2012 — Comisia Europeană/Irlanda [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 85/337/CEE — Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului — Transpunere incorectă — Anexa II — Punctul 1 literele (a)-(c) — Hotărâre a Curții — Constatarea existenței unei neîndepliniri a obligațiilor — Articolul 260 TFUE — Sancțiuni pecuniare — Sumă forfetară — Capacitate de plată a statului membru — Criză economică — Apreciere pe baza datelor economice actuale]

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2012 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-279/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 85/337/CEE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului - Transpunere incorectă - Anexa II - Punctul 1 literele (a)-(c) - Hotărâre a Curții - Constatarea existenței unei neîndepliniri a obligațiilor - Articolul 260 TFUE - Sancțiuni pecuniare - Sumă forfetară - Capacitate de plată a statului membru - Criză economică - Apreciere pe baza datelor economice actuale)
   2013/C 46/08
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver și K. Mifsud-Bonnici, agenți)

      Pârâtă: Irlanda (reprezentanți: E. Creedon și D. O'Hagen, agenți, asistați de E. Regan SC și C. Toland, BL)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neexecutarea Hotărârii Curții din 20 noiembrie 2008, Comisia/Irlanda (C-66/06), privind încălcarea articolului 2 alineatul (1) și a articolului 4 alineatele (2)-(4) din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p.40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997 (JO L 73, p. 5, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 254) — Cerere de obligare la plata unor penalități cu titlu cominatoriu și a unei sume forfetare

      Dispozitivul

               1.

               Prin neluarea măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii Curții din 20 noiembrie 2008, Comisia/Irlanda (C-66/06), Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 TFUE.

               2.

               Obligă Irlanda la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a unei sume forfetare în cuantum de 1 500 000 de euro.

               3.

               Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 226, 30.7.2011.


title: Cauza T-389/12: Ordonanța Tribunalului din 22 ianuarie 2014 — EDF/Comisia

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/18

         Ordonanța Tribunalului din 22 ianuarie 2014 — EDF/Comisia
   (Cauza T-389/12) (1)

   2014/C 78/37
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 331, 27.10.2012.


title: Cauza C-411/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 7 septembrie 2007 — X B.V./Staatssecretaris van Financiën

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 7 septembrie 2007 — X B.V./Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-411/07)
   (2007/C 283/28)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: X B.V.

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën
   Întrebările preliminare

               1)

               Trebuie considerat ca mașină sau aparat electric în înțelesul poziției 8543 din Nomenclatura Combinată, un comutator optico-electric inserat într-o cutie de plastic, care conține nu numai o diodă electroluminescentă (light emitting diode sau LED), un film de plastic și un fotodetector, ci și un circuit de amplificare, în cazul în care acest comutator este destinat să fie integrat printre altele, în aparatură de comunicații și de calculator, în electronice de consum sau în mașini industriale?

               2)

               Dacă produsul în cauză trebuie considerat ca parte a unei mașini, trebuie interpretată noțiunea de dispozitive fotosensibile cu semiconductori, inclusiv celulele fotovoltaice chiar asamblate în module sau montate în panouri, astfel cum figurează la poziția 8541 din Nomenclatura Combinată, în sensul că noțiunea menționată ar cuprinde și comutatoarele optico-electrice precum cele descrise, sau un astfel de produs trebuie să fie considerat, datorită prezenței unui circuit de amplificare, ca fiind un circuit electronic integrat în înțelesul poziției 8542 din Nomenclatura Combinată?


title: Cauza C-480/15 P: Recurs introdus la 10 septembrie 2015 de KS Sports IPCo GmbH, succesoare în drepturi a BH Stores BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 2 iulie 2015 în cauza T-657/13, KS Sports/EUIPO

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/15

         Recurs introdus la 10 septembrie 2015 de KS Sports IPCo GmbH, succesoare în drepturi a BH Stores BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 2 iulie 2015 în cauza T-657/13, KS Sports/EUIPO
   (Cauza C-480/15 P)
   (2016/C 270/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: KS Sports IPCo GmbH, succesoare în drepturi a BH Stores BV (reprezentanți: T. Dolde, avocat, M. Hawkins, solicitor, și P. Homann, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
   Prin Ordonanța din 14 aprilie 2016, Curtea (Camera a șasea) a declarat recursul inadmisibil.


title: Cauza C-456/13 P: Recurs introdus la 9 august 2013 de T & L Sugars Ltd, Sidul Açúcares și Unipessoal Lda împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 6 iunie 2013 în cauza T-279/11, T & L Sugars Ltd, Sidul Açúcares și Unipessoal Lda/Comisia Europeană

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/16

         Recurs introdus la 9 august 2013 de T & L Sugars Ltd, Sidul Açúcares și Unipessoal Lda împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 6 iunie 2013 în cauza T-279/11, T & L Sugars Ltd, Sidul Açúcares și Unipessoal Lda/Comisia Europeană
   (Cauza C-456/13 P)
   2013/C 325/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: T & L Sugars Ltd, Sidul Açúcares și Unipessoal Lda (reprezentanți: D. Waelbroeck, avocat, și D. Slater, Solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene, Republica Franceză.

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               declararea prezentului recurs ca fiind admisibil și fondat;

               —

               anularea hotărârii Tribunalului din 6 iunie 2013 în cauza T-279/11 (denumită în continuare „hotărârea atacată”) în măsura în care aceasta respinge ca inadmisibilă acțiunea recurentelor și motivele de nelegalitate ale acesteia;

               —

               trimiterea cauzei la Tribunal în vederea rejudecării pe fond;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în fața Curții de Justiție.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele prezintă următoarele motive în susținerea recursului:

               1.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a concluzionat că regulamentele atacate conțin măsuri de punere în aplicare în sensul articolului 263 alineatul (4) TFUE;

               2.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a concluzionat că Regulamentul nr. 393/2011 (1) nu le privea pe recurente în mod individual;

               3.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a respins excepția de nelegalitate ca urmare a motivelor invocate la punctele 1 și 2 de mai sus.

         În consecință, recurentele solicită Curții (i) anularea hotărârii atacate în măsura în care aceasta declară inadmisibilă acțiunea în anulare și respinge excepția de nelegalitate și (ii) trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 393/2011 al Comisiei din 19 aprilie 2011 de fixare a coeficienților de alocare pentru eliberarea licențelor de import pentru care s-au depus cereri în perioada 1-7 aprilie 2011 pentru produse din sectorul zahărului în cadrul anumitor contingente tarifare și de suspendare a depunerii de cereri pentru astfel de licențe.
   OJ L 104, p. 39


title: Cauza F-7/14: Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2014 — ZZ/Comisia

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/28

         Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2014 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-7/14)
   2014/C 85/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: A. Salerno, avocat)

      Pârâtă: Comisia

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de a reduce la doi ani în loc de trei prelungirea contactului de agent temporar al reclamantei.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei Europene din 18 iulie 2013 prin care se reduce de la trei la doi ani prelungirea contractului de agent temporar al reclamantei acordată prin decizia din 23 noiembrie 2011;

               —

               stabilirea cuantumului despăgubirii datorate reclamantei în cazul în care Comisia s-ar afla în imposibilitatea, din punct de vedere juridic, de a o reintegra pe post pentru o durată de un an, la 45 000 de euro, plus dobânzi moratorii;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-97/17: Acțiune introdusă la 16 februarie 2017 – Franmax/EUIPO – R. Seelig & Hille (her- bea)

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/46

         Acțiune introdusă la 16 februarie 2017 – Franmax/EUIPO – R. Seelig & Hille (her- bea)
   (Cauza T-97/17)
   (2017/C 112/64)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Franmax UAB (Vilnius, Lituania) (reprezentant: E. Saukalas, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: R. Seelig & Hille OHG (Düsseldorf, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „her- bea” – cererea de înregistrare nr. 12 689 964

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 1 decembrie 2016 în cauza R 371/2016-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-665/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 22 decembrie 2016 – Minister Finansów/Gmina Wrocław

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 22 decembrie 2016 – Minister Finansów/Gmina Wrocław
   (Cauza C-665/16)
   (2017/C 112/23)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Minister Finansów

      Intimată: Gmina Wrocław

      Întrebarea preliminară

   Transferul către autoritățile fiscale al unor imobile aflate în proprietatea unei comune, cu plata unei compensații, în condițiile prevăzute de lege, reprezintă o operațiune impozabilă în sensul articolului 14 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), atunci când dintr-o dispoziție națională rezultă că aceste imobile sunt administrate în continuare de președintele administrației publice locale a comunei, care este reprezentantul autorității fiscale și în același timp organ executiv al comunei?
   Pentru răspunsul la întrebarea de mai sus, prezintă importanță dacă plata compensației către comună a avut loc efectiv sau dacă reprezintă numai un transfer contabil intern în cadrul bugetului comunei?

      (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2012 — Fulmen și Mahmoudian/Consiliul (În cauzele conexate T-439/10 și 440/10) ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive îndreptate împotriva Republicii Islamice Iran cu scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Acțiune în anulare — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă — Eroare de apreciere — Sarcina probei și cerințele în materie de probă” )

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/24

         Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2012 — Fulmen și Mahmoudian/Consiliul
   (În cauzele conexate T-439/10 și 440/10) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive îndreptate împotriva Republicii Islamice Iran cu scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Acțiune în anulare - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă - Eroare de apreciere - Sarcina probei și cerințele în materie de probă)
   2012/C 133/47
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Fulmen (Téhéran, Iran) și Fereydoun Mahmoudian (Téhéran) (reprezentant: A. Kronshagen, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Konstantinidis și É. Cujo, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39, rectificare în JO L 197, p. 19), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 195, p. 25), precum și a Deciziei 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 281, p. 81) și a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1), în măsura în care aceste acte îi privesc pe reclamanți și, pe de altă parte, o cerere de recunoaștere a prejudiciului suferit de aceștia din urmă ca urmare a adoptării actelor menționate mai sus,

      Dispozitivul

               1.

               Anulează, în măsura în care privesc societatea Fulmen și pe domnul Fereydoun Mahmoudian:

                           —

                           Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC;

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413;

                           —

                           Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 423/2007.

               2.

               Efectele Deciziei 2010/413, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644, sunt menținute în ceea ce privește societatea Fulmen și pe domnul Mahmoudian până când anularea Regulamentului nr. 961/2010 începe să producă efecte.

               3.

               Respinge în rest acțiunea.

               4.

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de Fulmen și de domnul Mahmoudian.

               5.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza C-405/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vestre Landsret (Danmark) la 18 septembrie 2008 — Ingeniørforeningen i Danmark, som mandatar for Bertram Holst/Dansk Industri, som mandatar for Babcock & Wilcox Vølund ApS

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vestre Landsret (Danmark) la 18 septembrie 2008 — Ingeniørforeningen i Danmark, som mandatar for Bertram Holst/Dansk Industri, som mandatar for Babcock & Wilcox Vølund ApS
   (Cauza C-405/08)
   (2008/C 301/35)
   Limba de procedură: daneza
   Instanța de trimitere
   Vestre Landsret
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ingeniørforeningen i Danmark, în numele și pentru Bertram Holst

      Pârâtă: Dansk Industri, în numele și pentru Babcock & Wilcox Vølund ApS
   Întrebările preliminare

               1)

               Părțile din acțiunea principală exprimă opinii divergente privind corectitudinea transpunerii Directivei 2002/14/CE (1) prin acordul „Samarbejdsaftalen”, încheiat între federația patronală „Dansk Arbejdsgiverforening” (DA) și sindicatul lucrătorilor „Landsorganisationen i Danmark” (LO). În acest context, se solicită Curții să precizeze dacă reglementarea comunitară se opune unei transpuneri a directivei respective care are ca efect faptul că anumitor categorii de lucrători li se aplică un acord colectiv încheiat între parteneri sociali care nu reprezintă categoria profesională a persoanelor interesate și faptul că acest acord colectiv nu este aplicabil categoriei profesionale din care fac parte aceste persoane?

               2)

               În ipoteza în care Directiva 2002/14 a fost transpusă corect pentru BH prin acordul Samarbejdsaftalen, se solicită Curții să precizeze dacă articolul 7 din Directiva 2002/14 a fost transpus corect în măsura în care se stabilește că Samarbejdsaftalen nu prevede un standard înalt de protecție împotriva concedierii pentru anumite categorii profesionale?

               3)

               În ipoteza în care legea de transpunere a Directivei 2002/14 se aplică BH, se solicită Curții să stabilească dacă cerințele privind „protecția și garantarea suficientă care permite acestora să realizeze în mod adecvat sarcinile ce le sunt încredințate”, prevăzute la articolul 7 din directivă, împiedică transpunerea acestei dispoziții astfel cum a fost realizată prin articolul 8 din lege, care prevede că „[r]eprezentanții care trebuie informați și consultați în numele lucrătorilor sunt protejați împotriva concedierii și împotriva oricărei modificări a condițiilor de muncă în aceleași condiții precum reprezentanții sindicali din același domeniu profesional sau dintr-un domeniu similar”, în cazul în care transpunerea nu prevede condiții mai stricte de protecție împotriva concedierii categoriilor profesionale cărora nu li se aplică o convenție sau un acord colectiv?

      (1)  Directiva 2002/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 de stabilire a unui cadru general de informare și consultare a lucrătorilor din Comunitatea Europeană — Declarația comună a Parlamentului European, a Consiliului și a Comisiei privind reprezentarea lucrătorilor (JO L 80, p. 29, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 120).


title: Cauza F-77/10: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 8 decembrie 2010 — Arroyo Redondo/Comisia

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/69

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 8 decembrie 2010 — Arroyo Redondo/Comisia
   (Cauza F-77/10) (1)

   ()
   2011/C 30/139
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei ca urmare a soluționării amiabile.

      (1)  JO C 301, 6.11.2010, p. 65.


title: Cauza F-71/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 25 aprilie 2007 — Lebedef-Caponi/Comisia Comunităților Europene (Funcționari — Evaluare — Raport privind evoluția carierei — Exercițiul de evaluare 2004 — Dispozițiile generale de aplicare a articolului 43 din Statutul funcționarilor — Articolul 26 din Statutul funcționarilor)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/40

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 25 aprilie 2007 — Lebedef-Caponi/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-71/06) (1)

   (Funcționari - Evaluare - Raport privind evoluția carierei - Exercițiul de evaluare 2004 - Dispozițiile generale de aplicare a articolului 43 din Statutul funcționarilor - Articolul 26 din Statutul funcționarilor)
   (2007/C 96/84)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Maddalena Lebedef-Caponi (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Curall și H. Kraemer, agenți)
   Obiectul cauzei
   Anularea raportului privind evoluția carierei reclamantei pentru perioada 1.1.2004-31.12.2004
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 190, 12.8.2006, p. 36.


title: Cauza T-187/16: Acțiune introdusă la 22 aprilie 2016 – Anton Riemerschmid Weinbrennerei und Likörfabrik/EUIPO – Viña y Bodega Botalcura (LITU)

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/37

         Acțiune introdusă la 22 aprilie 2016 – Anton Riemerschmid Weinbrennerei und Likörfabrik/EUIPO – Viña y Bodega Botalcura (LITU)
   (Cauza T-187/16)
   (2016/C 243/40)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Anton Riemerschmid Weinbrennerei und Likörfabrik GmbH & Co. KG (Erding, Germania) (reprezentant: P. Koch Moreno, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Viña y Bodega Botalcura SA (Las Condes, Chile)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „LITU” – cererea de înregistrare nr. 12 684 833.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 9 februarie 2016 in cauza R 719/2015.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               pronunțarea unei hotărâri prin care să admită acțiunea, anulând în tot decizia atacată;

               —

               dispunerea respingerii cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene pentru toate produsele;

               —

               obligarea pârâtului și/sau a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-337/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Szczecinie (Polonia) la 7 iunie 2017 – Feniks Sp. z o.o./Azteca Products & Services SL

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Szczecinie (Polonia) la 7 iunie 2017 – Feniks Sp. z o.o./Azteca Products & Services SL
   (Cauza C-337/17)
   (2017/C 300/17)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Okręgowy w Szczecinie

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Feniks Sp. z o.o., cu sediul în Szczecin

      Pârâtă: Azteca Products & Services SL, cu sediul în Alcora

      Întrebările preliminare

               1)

               Există o „materie contractuală” în sensul articolului 7 punctul 1 litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) dacă se introduce o acțiune de constatare a nevalidității unui contract de cumpărare împotriva unui cumpărător stabilit într-un stat membru, privind un imobil aflat într-un alt stat membru, datorită prejudicierii creditorilor vânzătorului, iar contractul a fost încheiat și executat în totalitate în acest alt stat membru?

               2)

               Trebuie să se răspundă la întrebarea anterioară în temeiul doctrinei acte éclairé, cu referire la Hotărârea Curții de Justiție din 17 iunie 1992, [Handte], C 26/91, cu toate că acea hotărâre s-a referit la răspunderea [OR 2] unui producător pentru deficiențele mărfurilor într-un caz în care producătorul nu a putut să anticipeze cui se vor vinde bunurile în continuare și cine va putea invoca, de aceea, drepturi împotriva sa, în timp ce prezenta acțiune împotriva cumpărătorului pentru „constatarea nevalidității unui contract de cumpărare a unui imobil” ca urmare a unei prejudicieri a creditorilor vânzătorului necesită pentru temeinicia ei cunoștința cumpărătorului cu privire la circumstanța că actul (contractul de cumpărare) s-a realizat cu prejudicierea creditorilor, astfel încât cumpărătorul trebuie să se aștepte ca un creditor personal al debitorului să se îndrepte împotriva sa cu o asemenea acțiune?

      (1)  JO 2012, L 351, p. 1.


title: Cauza T-683/16: Acțiune introdusă la 21 septembrie 2016 – KUKA Systems/EUIPO (MATRIX BODY SHOP)

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/29

         Acțiune introdusă la 21 septembrie 2016 – KUKA Systems/EUIPO (MATRIX BODY SHOP)
   (Cauza T-683/16)
   (2016/C 410/41)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: KUKA Systems GmbH (Augsburg, Germania) (reprezentanți: B. Maneth, C. Huch-Hallwachs, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „MATRIX BODY SHOP” – cererea de înregistrare nr. 14 182 661

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 iulie 2016 în cauza R 2503/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-573/08: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/14

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-573/08)
   (2009/C 55/23)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: D. Recchia, agent)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că:

                           —

                           Întrucât legislația de transpunere a Directivei 79/409/CEE (1) în ordinea juridică italiană nu este în întregime conformă cu directiva,

                           —

                           și întrucât sistemul de transpunere a articolului 9 din directivă nu garantează că derogările adoptate de autoritățile italiene competente respectă condițiile și cerințele prevăzute la acest articol,

                     Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 13 și 18 din Directiva 79/409/CEE.

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia consideră că legislația italiană nu constituie o transpunere completă și conformă a Directivei 79/409/CEE:

      Articolul 2: netranspus;

      Articolul 3: transpunere neconformă ca urmare a netranspunerii articolului 2;

      Articolul 4 alineatul (4):netranspus;

      Articolul 5: nu sunt transpuse interdicția distrugerii sau a producerii de daune în mod deliberat asupra cuiburilor și a ouălor, și interdicția perturbării deliberate a păsărilor protejate prin prezenta directivă;

      Articolul 6: nu este transpusă interdicția privind transportul în scopul vânzării;

      Articolul 7 alineatul (4): transpunere incompletă (stabilirea unor perioade de practicare a vânătorii nu prevede interzicerea vânătorii în perioada de construire a cuiburilor, de reproducere, de maturizare și în special, în ceea ce privește speciile de păsări migratoare, în cursul perioadei de reproducere și pe parcursul rutei de întoarcere spre ariile de creștere, iar obligația de a transmite Comisiei informațiile relevante privind punerea în aplicare efectivă a reglementării asupra vânătorii nu este transpusă);

      Articolul 9: transpunere neconformă la nivel statal (controalele asupra legalității derogărilor sunt ineficiente și inoportune); transpunere și aplicare neconforme la nivel regional (Abruzzo, Lazio, Toscana, Lombardia, Emilia Romagna, Marche, Calabria și Apulia);

      Articolul 10 alineatul (2): transpunere incompletă (lipsește obligația de a transmite Comisiei toate informațiile solicitate pentru coordonarea cercetării și a activităților pentru protecția, gestionarea și utilizarea populațiilor de păsări protejate prin directivă);

      Articolul 11: transpunere incompletă (nu este prevăzută obligația de a consulta Comisia cu privire la introducerea speciilor de păsări exotice);

      Articolul 13: netranspus;

      Articolul 18 alineatul (2): necomunicarea de către autoritățile italiene a dispozițiilor adoptate la nivel regional în materia vânătorii în regiunile Lazio, Lombardia, Toscana și Apulia.

      (1)  Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice (JO L 103, p. 1, Ediție specială 15/vol.1, p. 77).


title: Cauza C-173/16: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 22 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal – Irlanda) – M. H./M. H. (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Inexistența unei îndoieli rezonabile — Competența judiciară în materie matrimonială — Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 — Articolul 16 alineatul (1) litera (a) — Stabilirea datei sesizării instanței — Noțiunea „data depunerii la instanță a actului de sesizare a instanței sau a unui act echivalent”)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/18

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 22 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal – Irlanda) – M. H./M. H.
   (Cauza C-173/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Inexistența unei îndoieli rezonabile - Competența judiciară în materie matrimonială - Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 - Articolul 16 alineatul (1) litera (a) - Stabilirea datei sesizării instanței - Noțiunea „data depunerii la instanță a actului de sesizare a instanței sau a unui act echivalent”))
   (2016/C 343/28)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: M. H.

      Pârât: M. H.

      Dispozitivul

   Articolul 16 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000, trebuie interpretat în sensul că „data depunerii la instanță a actului de sesizare a instanței sau a unui act echivalent”, în sensul acestei dispoziții, este data la care intervine această depunere la instanța în cauză, chiar dacă aceasta nu determină prin ea însăși declanșarea imediată a procedurii conform dreptului național.

      (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza C-5/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Ţările de Jos) la 12 ianuarie 2015 – AK (*)/Achmea Schadeverzekeringen NV, Stichting Achmea Rechtsbijstand

text:
                  30.3.2015

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  C 107/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Ţările de Jos) la 12 ianuarie 2015 –  AK (*1)/Achmea Schadeverzekeringen NV, Stichting Achmea Rechtsbijstand
         (Cauza C-5/15)
         (2015/C 107/27)
         Limba de procedură: neerlandeza

            Instanța de trimitere

         Gerechtshof Amsterdam

            Părțile din procedura principală

            Reclamant: AK (*1)

            Pârâte: Achmea Schadeverzekeringen NV, Stichting Achmea Rechtsbijstand

            Întrebările preliminare

         Noțiunea „procedură administrativă” cuprinsă la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344/CEE a Consiliului din 22 iunie 1987 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea de protecție juridică (1), trebuie interpretată în sensul că include etapa contestației în fața CIZ, în cadrul căreia o persoană care a primit o decizie de respingere a cererii de indicații, introduce o contestație în fața CIZ solicitând reexaminarea deciziei sale?

            (*1)  Informații șterse sau înlocuite în contextul cadrului legal de protecție a datelor cu caracter personal și/sau a confidențialității.

            (1)  JO L 185, p. 77, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 186.


title: Cauza F-61/09: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 10 aprilie 2014 – Strack/Comisia

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/40

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 10 aprilie 2014 – Strack/Comisia
   (Cauza F-61/09) (1)

   2014/C 159/56
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009, p. 36.


title: Cauza C-502/08: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/17

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-502/08)
   (2009/C 6/28)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Dejmek și E. Adsera Ribera, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/60/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului sau, în orice caz, prin necomunicarea acestor acte Comisiei, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 45 din această directivă;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2005/60/CE a expirat la 15 decembrie 2007.

      (1)  JO L 309, p. 15, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 214.


title: Cauza T-160/09: Acțiune introdusă la 20 aprilie 2009 — Winzer Pharma/OAPI — Alcon (OFTAL CUSI)

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/13

         Acțiune introdusă la 20 aprilie 2009 — Winzer Pharma/OAPI — Alcon (OFTAL CUSI)
   (Cauza T-160/09)
   2009/C 167/27
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Dr. Robert Winzer Pharma GmbH (Berlin, Germania) (reprezentant: S. Schneller, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Alcon Inc.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 4 februarie 2009 pronunțate în cauza R 1471/2007-1 și admiterea opoziției nr. B 809899 în ceea ce privește toate produsele;

               —

               dispunerea organizării unei proceduri orale;

               —

               obligarea OAPI sau, în subsidiar, a intervenientei, la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Alcon Cusì SA, care și-a transmis ulterior drepturile către Alcon Inc.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „OFTAL CUSI” pentru produse din clasa 5 (cererea nr. 3 679 181)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală „Ophtal” pentru produse din clasa 5 (marca comunitară nr. 489 948)

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 2007/2009 (1)] întrucât între mărcile în conflict există un risc de confuzie sau, cel puțin, un risc de asociere.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-178/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba (Spania) la 17 aprilie 2012 — Rafaela Rivas Montes/Instituto Municipal de Deportes de Córdoba (IMDECO)

text:
               14.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba (Spania) la 17 aprilie 2012 — Rafaela Rivas Montes/Instituto Municipal de Deportes de Córdoba (IMDECO)
   (Cauza C-178/12)
   2012/C 209/04
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Rafaela Rivas Montes

      Pârât: Instituto Municipal de Deportes de Córdoba (IMDECO)

      Întrebările preliminare

               1.

               Este conform principiului comunitar al egalității [astfel cum a fost definit de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (CJUE)] faptul că un anumit organ al administrației publice (în speță IMDECO), în vederea calculării adaosului la salariu pentru vechime în serviciu al angajaților săi, ia în considerare doar natura de funcție publică sau de drept al muncii a raportului juridic pe care îl are cu aceștia și că, în temeiul acestui raport în prima situație (funcționari publici), conform Legii privind funcționarii publici aflate în vigoare ia în considerare fără deosebire toate serviciile efective și anterioare prestate de aceștia în orice departament al administrației publice în general (și anume atât în administrația publică menționată în special — IMDECO, cât și în orice alt tip de administrație publică) în timp ce, în cea de a doua situație (personal angajat cu contract de muncă), în temeiul Legii privind raporturile de muncă aflate în vigoare și a jurisprudenței care o interpretează, ia în considerare doar serviciile efective și anterioare prestate de aceștia față de organul menționat al administrației publice (IMDECO), cu condiția ca în lanțul contractual pe care se întemeiază prestarea unor astfel de servicii efective să nu existe o întrerupere temporară care să permită să se considere că unitatea esențială a raportului juridic și de muncă a fost întreruptă, situație în care nu ar fi luate în considerare zilele lucrate imediat anterioare unei astfel de întreruperi?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară (și anume dacă CJUE consideră că o astfel de acțiune a unui organ al administrației publice — în speță IMDECO — este contrară principiului comunitar al egalității), restabilirea principiului egalității s-ar realiza în prezenta cauză prin aplicarea aceleiași Legi privind funcționarii publici în privința angajaților încadrați cu contract de muncă?


title: Cauza F-58/07: Acțiune introdusă la 16 iunie 2007 — Collotte/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/50

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2007 — Collotte/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-58/07)
   (2007/C 199/98)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Pascal Collotte (Overijse, Belgia) (reprezentant: E. Boigelot, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei adoptate de a nu include în lista persoanelor promovate numele reclamantului pentru promovarea de la A*11 la A*12, în cadrul exercițiului de promovare 2006 și, prin urmare, a deciziei de a nu-l promova, astfel cum a fost publicată în Informations administratives (Informații administrative) nr. 55-2006 din 17 noiembrie 2006;

               —

               obligarea pârâtei la plata, cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciu moral și material și atingere adusă carierei reclamantului, a unei sume de 25 000 EUR, sub rezerva majorării și/sau diminuării în cursul procedurii;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul, fost agent temporar numit funcționar cu gradul A*11 de la 16 aprilie 2004 ca urmare a faptului că a fost declarat admis la un concurs intern, a fost considerat ca ineligibil pentru promovarea în baza exercițiului de promovare 2006, dat fiind că nu și-a demonstrat capacitatea de a lucra într-o a treia limbă, în conformitate cu articolul 45 alineatul (2) din Statutul funcționarilor Comunităților Europene (denumit în continuare „statutul”) și că nu a putut beneficia de excepția prevăzută pentru funcționarii care la 1 aprilie 2006 au împlinit doi ani de vechime în grad.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamantul invocă patru motive, dintre care primul este întemeiat pe încălcarea articolului 45 din statut și pe faptul că administrația ar fi comis erori vădite de apreciere. În particular, reclamantul arată că, în temeiul dispozițiilor tranzitorii ale articolului 11 din anexa XIII la statut, articolul 45 alineatul (2) din statut nu ar fi trebuit aplicat exercițiului de promovare 2006, cu atât mai mult cu cât dispozițiile de aplicare ale normei menționate nu au fost finalizate decât în decembrie 2006. Nefiind informat decât în august 2006 despre aplicabilitatea dispoziției în cauză la cazul său, reclamantul susține că nu a avut acces la formarea necesară pentru a dobândi în timp util capacitatea de a lucra într-o a treia limbă.
   Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea datoriei de a da dovadă de solicitudine, a principiilor bunei administrări și a gestiunii sănătoase, precum și pe existența unui abuz de putere. Reclamantul arată, în special, că administrația nu avea dreptul să îi aplice în ultimul moment articolul 45 alineatul (2) din statut.
   Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime și a principiului securității juridice. Serviciile Comisiei i-ar fi oferit reclamantului asigurări precise și concordante cu privire la neaplicarea la cazul său a noii cerințe impuse de articolul 45 alineatul (2) din statut.
   Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea principiilor egalității de tratament a personalului, al nediscriminării și al proporționalității. Reclamantul ar fi fost defavorizat în raport cu alți agenți temporari care, ca urmare a faptului de a fi fost declarați admiși la un concurs intern ce conferea vocație la titularizare, fuseseră deja numiți funcționari la 1 aprilie 2004, spre deosebire de reclamant.


title: Cauza C-132/15 P: Recurs introdus la 19 martie 2015 de Curtea de Justiţie a Uniunii Europene împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 13 februarie 2015 în cauza T-725/14, Aalberts Industries/Uniunea Europeană

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/13

         Recurs introdus la 19 martie 2015 de Curtea de Justiţie a Uniunii Europene împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 13 februarie 2015 în cauza T-725/14, Aalberts Industries/Uniunea Europeană
   (Cauza C-132/15 P)
   (2015/C 205/19)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Recurentă: Curtea de Justiţie a Uniunii Europene (reprezentanți: A. V. Placco şi E. Beysen, agenţi)

      Celelalte părți din procedură: Aalberts Industries NV, Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene (Camera a treia) din 13 februarie 2015 în cauza T-725/14, Aalberts Industries/Uniunea Europeană, în măsura în care prin aceasta se resping cele două cereri ale concluziilor Curții de Justiție a Uniunii Europene (denumită în continuare „CJUE”) prezentate în conformitate cu articolul 114 din Regulamentul de procedură al Tribunalului și în măsura în care admite excepția de inadmisibilitate ridicată de Comisia Europeană (denumită în continuare: „Comisia”);

               —

               admiterea cererilor menționate ale concluziilor sale și, prin urmare, soluționarea definitivă a litigiului și declararea acțiunii în despăgubire introduse de Aalberts Industries NV ca fiind inadmisibilă, în măsura în care este îndreptată împotriva CJUE (în calitate de reprezentantă a Uniunii);

               —

               obligarea Aalberts Industries NV la plata cheltuielilor de judecată efectuate de CJUE în primă instanță și în procedura de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Prin Ordonanța din 13 februarie 2015, Tribunalul Uniunii Europene a respins cererea formulată de CJUE, potrivit articolului 114 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, în cauza T-725/14, Aalberts Industries/Uniunea Europeană. Cererea formulată de această instituție a vizat declararea inadmisibilității acțiunii Aalberts Industries NV, în măsura în care i se adresa în calitate de reprezentant al Uniunii Europene, acțiune îndreptată și împotriva Comisiei, în aceeași calitate. Prin intermediul acestei acțiuni, reclamanta a solicitat stabilirea răspunderii extracontractuale a Uniunii în vederea reparării prejudiciului pe care susține că l-a suferit ca urmare a faptului că, în cauza T-385/06, Aalberts Industries și alții/Comisia, Tribunalul nu s-a pronunțat într-un termen rezonabil. Respingând motivele CJUE și acceptând poziția susținută de Comisie, în ordonanța menționată, Tribunalul a ajuns la concluzia că este de competența CJUE, iar nu a Comisiei, să reprezinte Uniunea Europeană în cadrul acestei acțiuni.
   În prezent, împotriva acestei ordonanțe, CJUE formulează recurs în temeiul articolului 56 din Statutul Curții și solicită anularea acesteia în măsura în care prin aceasta se respinge acțiunea CJUE. În motivarea recursului, CJUE invocă, în primul rând, o încălcare a normelor privind reprezentarea Uniunii în fața instanțelor sale și, în al doilea rând, o încălcare a obligației de motivare.
   În cadrul
         primului motiv, întemeiat pe încălcarea normelor privind reprezentarea Uniunii în fața instanțelor sale, CJUE susține că, în lipsa unei dispoziții exprese care să reglementeze reprezentarea Uniunii în fața instanțelor sale în cazul acțiunilor introduse potrivit articolului 268 TFUE, prin intermediul cărora este invocată răspunderea extracontractuală a Uniunii, normele privind o asemenea răspundere trebuie să fie deduse din principiile generale privind exercitarea activității jurisdicționale, în special din principiul bunei administrări a justiției și din principiile independenței și imparțialității instanțelor.
   Acest prim motiv invocat de CJUE cuprinde două aspecte, și anume nerespectarea cerințelor izvorâte din principiul bunei administrări a justiției și nerespectarea cerințelor izvorâte din principiile independenței și imparțialității instanțelor.
   În cadrul primului aspect, în opinia CJUE, concluzia la care a ajuns Tribunalul, și anume aceea că, în contextul acțiunii în despăgubire sus-menționate, CJUE trebuie să reprezinte Uniunea, se întemeiază în mod evident pe jurisprudența care își are originea în Hotărârea Werhahn Hansamühle și alții/Consiliul și Comisia (63/72-69/72, EU:C:1973:121, denumită în continuare „Hotărârea Werhahn și alții”). Potrivit soluției reținute în această cauză, atunci când fosta Comunitate sau actuala Uniune își angajează răspunderea din cauza comportamentului uneia dintre instituțiile sale, aceasta este reprezentată în fața instanței Uniunii de instituția sau de instituțiile cărora li se impută comportamentul care a determinat angajarea răspunderii. În opinia CJUE, această soluție nu este aplicabilă în prezenta cauză, deoarece ar determina, din motive diverse, o situație incompatibilă cu buna administrare a justiției care, potrivit formulării exprese din Hotărârea Werhahn și alții, reprezintă temeiul soluției respective. În acest context, CJUE invocă pe cale incidentală nerespectarea dispozițiilor articolului 317 primul paragraf TFUE și ale articolului 53 alineatul (1) din Regulamentul nr. 966/2012 (1), în temeiul cărora Tribunalul ar fi trebuit să admită principiul potrivit căruia o despăgubire precum cea solicitată în prezenta cauză trebuie în final să fie imputată din componenta bugetului Uniunii referitoare la Comisie.
   În cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv, CJUE susține, invocând Hotărârea Curții Europene a Drepturilor Omului din 10 iulie 2008, Mihalkov împotriva Bulgariei (cauza nr. 67719/01), că, atunci când a constatat că CJUE trebuie să reprezinte Uniunea în contextul acțiunii în despăgubire introduse de Aalberts Industries, Tribunalul nu a avut în vedere cerințele de independență și de imparțialitate ale instanțelor. Astfel, din moment ce, în prezenta cauză, în primul rând, faptul generator al răspunderii ar rezulta din exercitarea activității jurisdicționale de către un complet de judecată și, în al doilea rând, completul de judecată care trebuie să soluționeze cauza (i) aparține aceleiași instanțe (Tribunalul) precum completul de judecată căruia i s-a imputat faptul generator al răspunderii și (ii) face parte integrantă din instituția pârâtă în această cauză (CJUE) căreia îi sunt atașați, din punct de vedere profesional, judecătorii din acest complet de judecată, cerințele sus-menționate nu ar fi îndeplinite, cu atât mai mult în cazul în care – astfel cum a decis Tribunalul – o despăgubire precum cea solicitată ar trebui în final să fie imputată din componenta bugetului Uniunii referitoare la CJUE.
   În cadrul
         celui de al doilea motiv
      , CJUE susține că ordonanța atacată
         încalcă obligația de motivare
      , întrucât nu cuprinde o respingere concretă a argumentelor prezentate de CJUE în fața Tribunalului cu privire la conținutul unei serii de hotărâri ale Curții de Justiție, printre care Hotărârea din 26 noiembrie 2013, Groupe Gascogne/Comisia, C-58/12 P, EU:C:2013:770, Hotărârea din 26 noiembrie 2013, Gascogne Sack/Comisia, C-40/12 P, EU:C:2013:768, și Hotărârea Kendrion/Comisia, C-50/12 P, EU:C:2013:771.

      (1)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO L 298, p. 1).


title: Cauza T-543/12: Acțiune introdusă la 18 decembrie 2012 — Grau Ferrer/OAPI — Rubio Ferrer (Bugui va)

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/18

         Acțiune introdusă la 18 decembrie 2012 — Grau Ferrer/OAPI — Rubio Ferrer (Bugui va)
   (Cauza T-543/12)
   2013/C 55/31
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Xavier Grau Ferrer (Caldes de Montbui, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Juan Cándido Rubio Ferrer (Xeraco, Spania), Alberto Rubio Ferrer (Xeraco)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs din 11 octombrie 2012 în cauzele R 274/2011-4 și R 520/2011-4, în temeiul articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b), precum și al articolului 76 din Regulamentul nr. 207/2009, și respingerea în consecință a mărcii comunitare figurative nr. 7 338 031„Bugui va” în totalitate, pentru toate produsele și serviciile solicitate (clasele 31, 35 și 39);

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Juan Cándido Rubio Ferrer și Alberto Rubio Ferrer

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă care cuprinde elementul verbal „Bugui va” pentru bunuri și servicii din clasele 31, 35 și 39 — Cererea de marcă comunitară nr. 7 338 031

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Reclamantul

      Marca sau semnul invocat: Marca națională figurativă care cuprinde elementul verbal „Bugui” și marca comunitară figurativă care cuprinde elementul verbal „BUGUI De la huerta a casa FRUITS FROM THE SPANISH VEGETABLE GARDEN”, pentru bunuri și servicii din clasele 31, 32 și 39

      Decizia diviziei de opoziție: Admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: Anulează decizia diviziei de opoziție și respinge opoziția în întregime

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b) și a articolelor 75 și 76 din Regulamentul nr. 207/2009, precum și încălcarea normei 48 din Regulamentul nr. 2868/95


title: Cauza T-517/09: Hotărârea Tribunalului din 27 noiembrie 2014 – Alstom/Comisia („Concurență – Înțelegeri – Piața transformatoarelor de putere – Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE – Afectarea comerțului dintre statele membre – Noțiunea de întreprindere – Imputabilitatea comportamentului ilicit – Prezumția exercitării efective a unei influențe decisive de către o societate-mamă asupra comportamentului filialei sale – Obligația de motivare”)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/26

      Hotărârea Tribunalului din 27 noiembrie 2014 – Alstom/Comisia
      (Cauza T-517/09) (1)

      („Concurență - Înțelegeri - Piața transformatoarelor de putere - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Afectarea comerțului dintre statele membre - Noțiunea de întreprindere - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Prezumția exercitării efective a unei influențe decisive de către o societate-mamă asupra comportamentului filialei sale - Obligația de motivare”)
      (2015/C 016/43)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Alstom (Levallois-Perret, Franța) (reprezentanți: J. Derenne și A. Müller-Rappard, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial A. Bouquet, N. von Lingen și K. Mojzesowicz, ulterior A. Bouquet, K. Mojzesowicz și P. Van Nuffel, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a Deciziei C(2009) 7601 final a Comisiei din 7 octombrie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.129 – Transformatoare de putere)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia C(2009) 7601 final a Comisiei din 7 octombrie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.129 – Transformatoare de putere), în măsura în care privește Alstom.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Cauza C-165/15 P: Recurs introdus la 9 aprilie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) pronunțate la 5 februarie 2015 în cauza T-500/12, Ryanair/Comisia

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/20

         Recurs introdus la 9 aprilie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) pronunțate la 5 februarie 2015 în cauza T-500/12, Ryanair/Comisia
   (Cauza C-165/15 P)
   (2015/C 205/28)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, D. Grespan, T. Maxian Rusche și B. Stromsky, agenţi)

      Celelalte părți din procedură: Ryanair Ltd., Irlanda, Aer Lingus Ltd.

      Concluziile recurentei:

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) pronunțate la 5 februarie 2015 în cauza T-500/12, Ryanair/Comisia, în ceea ce privește anularea Deciziei Comisiei 2013/199/UE din 25 iulie 2012 privind ajutorul de stat SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Rate diferențiate ale taxei pe transportul aerian aplicate de Irlanda (1) în măsura în care prin respectiva decizie s-a dispus recuperarea ajutorului de la beneficiari într-un cuantum pe care considerentul (70) al deciziei menționate îl stabilește la 8 euro per pasager;

               —

               respingerea cererii de anulare a Deciziei Comisiei 2013/199/UE din 25 iulie 2012 privind ajutorul de stat SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Rate diferențiate ale taxei pe transportul aerian aplicate de Irlanda;

               —

               obligarea reclamantei în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată;
               în subsidiar,

                           —

                           trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

                           —

                           soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă un singur motiv de recurs.
   Recurenta susține că prin crearea unui test economic nou care trebuie aplicat atunci când se stabilesc sumele care trebuie recuperate de la beneficiarii unui ajutor de stat care constă într-o măsură fiscală care stabilește o rată mai redusă [a taxei pe transportul aerian] în raport cu o rată standard, Tribunalul a încălcat articolul 108 alineatul (3) TFUE și articolul 14 din Regulamentul nr. 659/1999 (2).

      (1)  JO L 119, p. 30.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-129/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt — Germania) — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg (Schemă de ajutor regional — Investiții în prelucrarea și în comercializarea produselor agricole — Decizie a Comisiei — Incompatibilitate cu piața internă — Eliminarea ajutoarelor incompatibile — Moment la care este acordat un ajutor — Principiul protecției încrederii legitime)

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt — Germania) — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg
   (Cauza C-129/12) (1)

   (Schemă de ajutor regional - Investiții în prelucrarea și în comercializarea produselor agricole - Decizie a Comisiei - Incompatibilitate cu piața internă - Eliminarea ajutoarelor incompatibile - Moment la care este acordat un ajutor - Principiul protecției încrederii legitime)
   2013/C 156/19
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Magdeburger Mühlenwerke GmbH

      Pârât: Finanzamt Magdeburg

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt — Interpretarea Deciziei 1999/183/CE a Comisiei din 20 mai 1998 privind ajutoarele de stat în sectorul transformării și comercializării produselor agricole care ar putea fi acordate în Germania pe baza schemelor de ajutor existente cu finalitate regională (JO L 60, p. 61) — Obligație care îi revine Germaniei de a abroga schemele de ajutor existente neconforme cu cadrul propus de Comisie în comunicarea sa privind astfel de ajutoare — Aplicabilitate temporară a acestei obligații — Posibilitate a statului membru în cauză de a nu abroga ajutoarele vizate pentru investiții planificate înainte de expirarea termenului de transpunere a deciziei și înainte de publicarea intenției statului membru de a abroga ajutoarele pentru astfel de investiții, atunci când investiția în cauză a fost efectuată după transpunerea deciziei

      Dispozitivul

   Articolul 2 din Decizia 1999/183/CE a Comisiei din 20 mai 1998 privind ajutoarele de stat în sectoarele prelucrării și comercializării produselor agricole care ar putea fi acordate în Germania pe baza schemelor de ajutor regional existente trebuie interpretat în sensul că se opune acordării ajutoarelor pentru investiții în întreprinderile de morărit pentru care decizia de a investi devenită obligatorie a fost luată înainte de expirarea termenului acordat Republicii Federale Germania pentru a se conforma acestei decizii sau înainte de publicarea în Bundessteuerblatt a măsurilor luate în acest scop, deși livrarea bunurilor investiționale, precum și stabilirea și acordarea subvenției au avut loc numai după expirarea acestui termen sau după această publicare, dacă momentul la care o subvenție pentru investiții este considerată acordată se situează abia după expirarea termenului respectiv. Revine instanței de trimitere să stabilească momentul la care o subvenție pentru investiții, precum cea în discuție în cauza principală, trebuie considerată acordată, luând în considerare toate condițiile prevăzute de dreptul național pentru obținerea ajutorului în discuție și veghind ca interdicția prevăzută la articolul 2 punctul 1 din Decizia 1999/183 să nu fie eludată.

      (1)  JO C 174, 16.6.2012.


title: Cauza T-338/17: Acțiune introdusă la 30 mai 2017 – Air France/Comisia

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/46

         Acțiune introdusă la 30 mai 2017 – Air France/Comisia
   (Cauza T-338/17)
   (2017/C 277/69)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Société Air France (Tremblay-en-France, Franța) (reprezentanți: A. Wachsmann și S. Thibault-Liger, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, anularea în întregime, în temeiul articolului 263 TFUE, a Deciziei Comisiei Europene nr. C(2017) 1742 final din 17 martie 2017, cauza AT.39258 – Transport aerian de mărfuri, în ceea ce o privește, precum și a motivelor care stau la baza dispozitivului său, în temeiul primului, al celui de al doilea și al celui de al treilea motiv;

               —

               cu titlu subsidiar, dacă Tribunalul nu pronunță anularea în întregime a Deciziei nr. C(2017) 1742 final în temeiul primului, al celui de al doilea sau al celui de al treilea motiv:

                           —

                           în primul rând,

                                       —

                                       anularea articolului 1 primul paragraf, a punctului (1) litera (c), a punctului (2) litera (c), a punctului (3) litera (c) și a punctului (4) litera (c) din Decizia nr. C(2017) 1742 final, în măsura în care încălcarea unică și continuă reținută în sarcina sa se întemeiază pe probe inadmisibile depuse de Lufthansa în cadrul cererii sale de imunitate la amenzi și a motivelor care stau la baza sa, a articolului 3 litera (b) din decizie în măsura în care îi aplică o amendă de 182 920 000 de euro, și a articolului 4 din decizie și reducerea în consecință, în temeiul articolului 261 TFUE, a cuantumului acestei amenzi, în conformitate cu primul motiv;

                                       —

                                       anularea articolului 1 primul paragraf, a punctului (1) litera (c), a punctului (2) litera (c), a punctului (3) litera (c) și a punctului (4) litera (c) din Decizia nr. C(2017) 1742 final, în măsura în care exclude din perimetrul încălcării unice și continue reținute împotriva sa companii aeriene vizate în motivele deciziei ca fiind implicate în încălcare, și a motivelor care stau la baza sa, a articolului 3 litera (b) din decizie, în măsura în care îi aplică o amendă de 182 920 000 de euro, și a articolului 4 din decizie și reducerea în consecință, în temeiul articolului 261 TFUE, a valorii acestei amenzi, în conformitate cu al doilea motiv;

                                       —

                                       anularea articolului 1 primul paragraf, a punctului (2) litera (c) și a punctului (3) litera (c) din Decizia nr. C(2017) 1742 final, în măsura în care constată că încălcarea unică și continuă reținută împotriva sa cuprinde serviciile de transport aerian de mărfuri care intră în SEE (trafic inbound SEE), și a motivelor care stau la baza sa, a articolului 3 litera (b) din decizie, în măsura în care îi aplică o amendă de 182 920 000 de euro, și a articolului 4 din decizie și reducerea în consecință, în temeiul articolului 261 TFUE, a valorii acestei amenzi, în conformitate cu al treilea motiv;

                           —

                           în al doilea rând, anularea articolului 1 primul paragraf, a punctului (1) litera (c), a punctului (2) litera (c), a punctului (3) litera (c) și a punctului (4) litera (c) din Decizia nr. C(2017) 1742 final, în măsura în care constată că refuzul de a plăti un comision agenților de expediție constituie un element separat de încălcarea unică și continuă reținută împotriva sa, și a motivelor care stau la baza sa, a articolului 3 litera (b) din decizie, în măsura în care îi aplică o amendă de 182 920 000 de euro, și a articolului 4 din decizie și reducerea în consecință, în temeiul articolului 261 TFUE, a valorii acestei amenzi, în conformitate cu al patrulea motiv;

                           —

                           și, în al treilea rând, anularea articolului 3 litera (b) din Decizia nr. C(2017) 1742 final, în măsura în care îi aplică o amendă de 182 920 000 de euro, pentru motivul că calculul acestei amenzi include tarife de transport și 50 % din veniturile sale referitoare la serviciile de transport care intră în SEE (venituri inbound SEE) (în conformitate cu al cincilea motiv), supraestimează gravitatea încălcării reținute împotriva sa (în conformitate cu al șaselea motiv), reține o durată a încălcării eronată împotriva sa (în conformitate cu al șaptelea motiv) și aplică o reducere a amenzii insuficientă pe baza regimurilor de reglementare (în conformitate cu al optulea motiv), precum și a motivelor care stau la baza sa și reducerea, în temeiul articolului 261 TFUE, a acestei amenzi la un cuantum adecvat;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Comunicării din 2002 privind clemența și a principiilor încrederii legitime, egalității de tratament și nediscriminării între Air France și Lufthansa, care afectează admisibilitatea probelor depuse în cadrul cererii de imunitate a Lufthansa. Acest motiv se împarte în patru aspecte:

                           —

                           Primul aspect, întemeiat pe admisibilitatea primului motiv

                           —

                           Al doilea aspect, întemeiat pe retragerea imunității acordate Lufthansa

                           —

                           Al treilea aspect, întemeiat pe caracterul inadmisibil al probelor depuse în cadrul cererii sale de imunitate

                           —

                           Al patrulea aspect, întemeiat pe faptul că caracterul inadmisibil al elementelor de probă depuse de Lufthansa în cadrul cererii sale de imunitate ar trebui să conducă neapărat la anularea deciziei.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare și a principiilor egalității de tratament, nediscriminării și protecției împotriva intervenției arbitrare a Comisiei, din cauza excluderii din dispozitivul deciziei a unor companii aeriene care au participat la acele practici. Acest motiv se împarte în două aspecte:

                           —

                           Primul aspect, întemeiat pe argumentul potrivit căruia excluderea din dispozitivul deciziei a unor companii care au luat parte la practici ar fi afectată de nemotivare

                           —

                           Al doilea aspect, întemeiat pe argumentul potrivit căruia excluderea din dispozitivul deciziei a unor companii care au luat parte la practici ar fi viciată de încălcarea principiilor egalității de tratament și nediscriminării și a principiului protecției împotriva intervenției arbitrare a Comisiei.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor care delimitează competența teritorială a Comisiei, care ar fi fost săvârșită din cauza integrării traficului inbound SEE în încălcarea unică și continuă. Acest motiv se împarte în două aspecte:

                           —

                           Primul aspect, întemeiat pe faptul că practicile privind traficul inbound SEE nu ar fi fost puse în aplicare în cadrul SEE

                           —

                           Al doilea aspect: Comisia nu ar fi dovedit existența unor efecte calificate în cadrul SEE drept legate de practicile referitoare la traficul inbound SEE.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe contradicția motivelor și pe eroarea vădită de apreciere care viciază constatarea potrivit căreia refuzul de a plăti un comision agenților de expediție ar constitui un element separat al încălcării unice și continue. Acest motiv se împarte în două aspecte:

                           —

                           Primul aspect, potrivit căruia constatarea menționată ar fi afectată de o contradicție de motive

                           —

                           Al doilea aspect, potrivit căruia constatarea menționată ar fi afectată de o eroare vădită de apreciere.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe caracterul eronat al valorilor vânzărilor, luate în calcul la stabilirea amenzii pentru Air France și care se împarte în două aspecte:

                           —

                           Primul aspect, întemeiat pe faptul că integrarea tarifelor în valoarea vânzărilor s-ar baza pe o contradicție de motive, mai multe erori de drept și o eroare vădită de apreciere

                           —

                           Al doilea aspect, întemeiat pe faptul că integrarea a 50 % din veniturile inbound SEE în valorile vânzărilor ar încălca Orientările din 2006 privind stabilirea amenzilor și principiul non bis in idem.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe aprecierea eronată a gravității încălcării, se împarte în două aspecte:

                           —

                           Primul aspect, întemeiat pe argumentul potrivit căruia supraestimarea gravității practicilor s-ar baza pe mai multe erori vădite de apreciere și pe o încălcare a principiilor proporționalității pedepselor și egalității de tratament

                           —

                           Al doilea aspect, întemeiat pe argumentul potrivit căruia supraestimarea gravității practicilor ar rezulta din includerea în perimetrul încălcării a unor contacte referitoare la practici puse în aplicare în afara SEE, cu încălcarea normelor de competență teritorială a Comisiei.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe caracterul eronat al calculului duratei încălcării

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe nemotivare și pe insuficiența reducerii cu 15 % acordată de Comisie în temeiul regimurilor de reglementare.