title: Cauza T-519/11 P: Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2012 — Gozi/Comisia (Recurs — Funcție publică — Funcționari — Cerere de asistență — Decizie a Comisiei prin care se refuză rambursarea către reclamant a cheltuielilor efectuate în cadrul unei proceduri în fața unei instanțe penale naționale — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/10

         Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2012 — Gozi/Comisia
   (Cauza T-519/11 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Cerere de asistență - Decizie a Comisiei prin care se refuză rambursarea către reclamant a cheltuielilor efectuate în cadrul unei proceduri în fața unei instanțe penale naționale - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   2012/C 319/17
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Sandro Gozi (Soglianó Al Rubicone, Italia) (reprezentanți: G. Passalacqua și G. Calcerano, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 20 iulie 2011, Gozi/Comisia (F-116/10, nepublicată încă în Repertoriu), având ca obiect anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Sandro Gozi suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 347, 26.11.2011.


title: Cauza C-93/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sección Tercera de la Audiencia Provincial de Navarra (Spania) la 26 februarie 2014 – Miguel Angel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sección Tercera de la Audiencia Provincial de Navarra (Spania) la 26 februarie 2014 – Miguel Angel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.
   (Cauza C-93/14)
   2014/C 151/16
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Sección Tercera de la Audiencia Provincial de Navarra

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Miguel Angel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria

      Pârâtă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

      Întrebările preliminare

               1)

               În situația în care, în anul 2009, o instituție bancară a formulat o cerere privind exercitarea acțiunii personale, prin care solicită plata sumei pe care o apreciază ca fiind datorată de clienții săi, ulterior derulării unei licitații pentru imobilele ipotecate, este aplicabilă Directiva 1993/13 (1) în vederea analizării clauzelor contractului de credit ipotecar încheiat în anul 1986, luând în considerare că atât cea de a treia licitație (19 iulie 1993), cât și deciziile instanței prin care s-au aprobat stabilirea dobânzilor (3 iulie 2000) și adjudecarea definitivă a imobilelor scoase la licitație (18 iulie 2000) au intervenit ulterior publicării directivei menționate?

               2)

               În situația în care, în anul 2009, o instituție bancară a formulat o cerere privind exercitarea acțiunii personale, prin care solicită plata sumei pe care o apreciază ca fiind datorată de clienții săi, ulterior derulării unei licitații pentru imobilele ipotecate, instanța națională trebuie să interpreteze articolul 10 din Legea 26/1984 în lumina Directivei 1993/13, luând în considerare că atât cea de a treia licitație (19 iulie 1993), cât și deciziile instanței prin care s-au aprobat stabilirea dobânzilor (3 iulie 2000) și adjudecarea definitivă a imobilelor scoase la licitație (18 iulie 2000) au intervenit ulterior publicării directivei menționate?

               3)

               Caracterul imperativ al normei 12 a articolului 131 din Legea privind contractul de ipotecă, în raport cu excluderea prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 1993/13, afectează doar modalitatea în care trebuie să se procedeze în cadrul celei de a treia licitații, dacă creditorul ipotecar a exercitat acțiunea reală, dar nu împiedică instanța națională să analizeze dacă modalitatea în care s-a determinat suma solicitată este conformă cu legislația comunitară, în situația în care creditorul ipotecar a exercitat ulterior acțiunea personală?

               4)

               Este contrar legislației comunitare privind protecția consumatorului (articolele 3 și 5 din Directiva 1993/13) ca, ulterior scoaterii la licitație a imobilelor ipotecate și adjudecării acestora pentru o sumă „derizorie”, o instituție bancară să formuleze împotriva clienților săi o cerere privind exercitarea acțiunii personale, luând în considerare această sumă „derizorie”, oferită la momentul respectiv pentru imobilele scoase la licitație, atunci când a stabilit valoarea datoriei solicitate?

               5)

               În situația în care, în anul 2009, o instituție bancară a formulat o cerere privind exercitarea acțiunii personale, prin care solicită suma pe care o apreciază ca fiind datorată de clienții săi, ulterior licitației privind imobilele ipotecate, care au fost adjudecate pentru un preț „derizoriu”, contravine principiului general al egalității de tratament faptul că nu s-au luat în considerare reformele legislative realizate prin Legea 1/2000 și prin Legea 4/2011?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15, vol. 2, p. 273).


title: Cauza F-36/14: Acțiune introdusă la 18 aprilie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/60

         Acțiune introdusă la 18 aprilie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-36/14)
   2014/C 292/77
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: C. Bernard-Glanz și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor Comisiei prin care, pe de o parte, s-a respins cererea de prelungire a serviciului reclamantului și, pe de altă parte, s-a confirmat pensionarea din oficiu a acestuia la 1 iunie 2014

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei adoptate de AIPN la 28 martie 2014, luată împreună cu decizia directorului general al DG ENTR din 7 aprilie 2014, prin care s-a respins cererea de prelungire a serviciului reclamantului și, prin urmare, s-a confirmat pensionarea din oficiu a acestuia la 1 iunie 2014;

               —

               repararea prejudiciilor care au rezultat sau care ar putea rezulta din deciziile contestate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-564/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Orléans (Franța) la 6 decembrie 2012 — BNP Paribas Personal Finance SA, Facet SA/Guillaume Delmatti

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Orléans (Franța) la 6 decembrie 2012 — BNP Paribas Personal Finance SA, Facet SA/Guillaume Delmatti
   (Cauza C-564/12)
   2013/C 38/19
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal d'instance d'Orléans

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: BNP Paribas Personal Finance SA, Facet SA

      Pârât: Guillaume Delmatti

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 22 din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori (1), interpretat în lumina Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (2), interzice existența și aplicarea unor clauze standard în contractele de credit, privind recunoașterea de către consumator a executării obligațiilor creditorului?

               2.

               Principiul general al efectivității dreptului comunitar și articolele 22 și 23 din Directiva 2008/48/CE se opun posibilității creditorului de a face dovada obligațiilor sale precontractuale și contractuale doar prin intermediul clauzelor standard inserate în contractele de credit, privind recunoașterea de către consumator a executării [acestor obligații], fără a prezenta instanței documentele emise de el și predate împrumutatului?

      (1)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, p. 66).

      (2)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Hotărârea Curții din 22 septembrie 2016 în cauza E-29/15 – Sorpa bs./Autoritatea de concurență (Abuz de poziție dominantă – Noțiunea de întreprindere – Agenții cooperative instituite de către municipalități – Gestionarea deșeurilor – Servicii de interes economic general – Condiții inegale la prestații echivalente aplicate în raporturile cu partenerii comerciali – Discriminarea prin prețuri)

text:
               20.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/7

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 22 septembrie 2016
   în cauza E-29/15
   Sorpa bs./Autoritatea de concurență
   (Abuz de poziție dominantă – Noțiunea de întreprindere – Agenții cooperative instituite de către municipalități – Gestionarea deșeurilor – Servicii de interes economic general – Condiții inegale la prestații echivalente aplicate în raporturile cu partenerii comerciali – Discriminarea prin prețuri)
   (2017/C 123/08)
   În cauza E-29/15, Sorpa bs./Autoritatea de concurență – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Curtea Supremă din Islanda (Hæstiréttur Íslands) cu privire la interpretarea Acordului privind SEE, în special a articolului 54, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte și judecător raportor, Per Christiansen și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 22 septembrie 2016, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               O municipalitate poate constitui o întreprindere în sensul articolului 54 din Acordul privind SEE în cazul în care acesta desfășoară o activitate economică, ce constă în oferirea de bunuri sau servicii pe piață. Pentru a determina dacă o activitate, precum gestionarea deșeurilor, este economică, trebuie să se țină cont de existența concurenței cu entități private. În acest sens, faptul că taxa percepută pentru prestarea de servicii de gestionare a deșeurilor nu poate depăși costurile aferente trebuie analizat în raport cu existența concurenței pe piață.

               2.

               Gestionarea deșeurilor poate constitui un serviciu de interes economic general în sensul articolului 59 alineatul (2) din Acordul privind SEE. Este de competența instanței de trimitere să verifice dacă aplicarea articolului 54 din Acordul privind SEE ar pune municipalitățile în imposibilitatea de a presta serviciile de gestionare a deșeurilor cu care au fost însărcinate sau de a le furniza în condiții acceptabile din punct de vedere economic.

               3.

               Pentru a determina dacă o entitate publică constituie o întreprindere în sensul normelor de concurență ale SEE atunci când furnizează servicii de gestionare a deșeurilor, nu are importanță dacă respectiva entitate este o municipalitate sau o agenție cooperativă formată din mai multe municipalități.

               4.

               Articolul 54 din Acordul privind SEE nu se aplică în cazul comportamentului anticoncurențial care este impus întreprinderilor prin legislația națională, nici când legislația națională constituie cadrul legal prin care se exclude orice posibilitate de activitate concurențială din partea întreprinderilor. În schimb, articolul 54 din Acordul privind SEE se poate aplica dacă se dovedește că legislația națională menține posibilitatea împiedicării, a restrângerii sau a denaturării concurenței prin comportamente autonome ale întreprinderilor.

               5.

               În eventualitatea în care un stat din SEE, prin legislația națională, acordă entităților publice o derogare de la aplicarea normelor în materie de concurență ale SEE, de exemplu prin acordarea de drepturi speciale sau exclusive, acest lucru trebuie să se facă în conformitate cu normele în materie de concurență ale SEE, în special cu articolul 59 alineatul (1) din Acordul privind SEE.

               6.

               Proprietarii unei cooperative municipale pot fi considerați drept parteneri comerciali ai cooperativei respective în sensul articolului 54 alineatul (2) litera (c) din Acordul privind SEE, cu excepția cazului în care aceștia formează o singură întreprindere cu acea cooperativă.

               7.

               Prin excluderea celorlalți clienți de la o reducere acordată doar proprietarilor, o întreprindere dominantă îi plasează astfel pe ceilalți clienți, în sensul articolului 54 alineatul (2) litera (c) din Acordul privind SEE, în dezavantaj concurențial, cu condiția ca aceștia să concureze cu proprietarii întreprinderii dominante pe o piață situată în amonte sau în aval față de cea dominantă.


title: Cauza T-331/13: Acțiune introdusă la 4 iunie 2013 — Nikolaou/Comisia și Banca Centrală Europeană

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/35

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2013 — Nikolaou/Comisia și Banca Centrală Europeană
   (Cauza T-331/13)
   2013/C 252/58
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamant: Marinos Nikolaou (Nicosia, Cipru) (reprezentanți: E. Efstathiou, K. Efstathiou, K. Liasidou, avocați)

      Pârâte: Banca Centrală Europeană și Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii sale ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               anularea deciziei Eurogrupului din 25 martie 2013, rămasă definitivă prin decizia din 29 martie 2013 K.D.P. 104/2013 a guvernatorului Băncii Centrale a Ciprului, în calitate de reprezentant al Sistemului European al Băncilor Centrale, prin care s-a decis „vânzarea anumitor activități” ale Cyprus Popular Bank Public Co Ltd și care constituie în esență o decizie comună a Băncii Centrale Europene și a Comisiei Europene;

               —

               în subsidiar, declararea faptului că indiferent de formă și de tip, decizia sus-menționată a Eurogrupului constituie, în esență, o decizie a Băncii Centrale Europene și/sau o decizie comună a Băncii Centrale Europene și a Comisiei Europene;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene și/sau a Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este nulă întrucât excede competențele atribuite Băncii Centrale Europene și Comisiei Europene prin Tratatul privind Uniunea Europeană, și așadar cele două instituții au adoptat-o cu depășirea competențelor proprii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă dreptul de proprietate garantat de articolul 1 din Protocolul 1 al Convenției Europene a Drepturilor Omului și de articolul 14 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului, astfel cum este confirmat și de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este vădit nefondată și neîntemeiată și este contrară principiului proporționalității.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este de altfel contrară principiilor juridice în general acceptate care rezultă din dreptul Uniunii Europene și de asemenea este contrară principiului potrivit căruia nimeni nu poate invoca propria omisiune în beneficiul său și/sau pentru a legaliza un comportament culpabil și/sau ilegitim.


title: Cauza T-631/13: Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2013 — Raffinerie Heide/Comisia

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 31/16

         Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2013 — Raffinerie Heide/Comisia
   (Cauza T-631/13)
   2014/C 31/28
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Raffinerie Heide GmbH (Hemmingstedt, Germania) (reprezentant: U. Karpenstein, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 240, p. 27), în măsura în care prin articolul 1 alineatul (1) coroborat cu anexa I litera A s-a respins atât includerea reclamantei în lista potrivit articolului 11 din Directiva 2003/87/CE, cât și cantitățile anuale preliminare ale cotelor de emisii care trebuie alocate cu titlu gratuit reclamantei cu identificatorul DE000000000000010;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe lipsa necesității măsurii.

                           —

                           Reclamanta susține în această privință, printre altele, că sistemul Uniunii privind comercializarea privind comercializarea cotelor de emisii de gaze cu efect de seră pentru a treia perioadă de comercializare (cuprinsă între 2013 și 2020) nu exclude alocările în situații dificile speciale și nu liberează Comisia de obligația ca în deciziile pe care le adoptă să ia în considerare drepturile fundamentale ale unei întreprinderi și principiul proporționalității. Comisia a omis acest lucru și, în consecință, nu și-a exercitat în mod adecvat puterea discreționară conferită de legislația Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantei.

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că respingerea de către autoritatea națională competentă a alocărilor solicitate încalcă drepturile fundamentale prevăzute la articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și principiul proporționalității. Alocările inferioare prevăzute pentru reclamantă i-ar cauza în mod clar o situație dificilă neprevăzută de Directiva 2003/87/CE. Crearea unei situații potențiale de periclitare a existenței întreprinderilor, cum este reclamanta, nu este adecvată, necesară și nici proporțională pentru a atinge obiectivele prevăzute de directivă.

      (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).


title: Cauza C-205/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Judecătoria Sibiu – România) – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov (DGRFP)/Vasile Toma, Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci (Trimitere preliminară — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 47 — Dreptul de acces la o instanță judecătorească — Principiul egalității armelor — Principiile echivalenței și efectivității — Procedură de executare silită a unei decizii judecătorești prin care se dispune rambursarea unei taxe percepute cu încălcarea dreptului Uniunii — Scutirea autorităților publice de anumite taxe judiciare — Competența Curții)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/19

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Judecătoria Sibiu – România) – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov (DGRFP)/Vasile Toma, Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci
   (Cauza C-205/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 - Dreptul de acces la o instanță judecătorească - Principiul egalității armelor - Principiile echivalenței și efectivității - Procedură de executare silită a unei decizii judecătorești prin care se dispune rambursarea unei taxe percepute cu încălcarea dreptului Uniunii - Scutirea autorităților publice de anumite taxe judiciare - Competența Curții))
   (2016/C 335/25)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Judecătoria Sibiu

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov (DGRFP)

      Pârâți: Vasile Toma, Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci

      Dispozitivul

   Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și principiile echivalenței și efectivității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări precum cea în discuție în litigiul principal, care scutește persoanele juridice de drept public de plata taxelor judiciare de timbru atunci când acestea introduc o contestație la executarea silită a unei decizii judecătorești privind rambursarea unor taxe percepute cu încălcarea dreptului Uniunii și le scutește pe acestea de obligația de a depune o cauțiune cu ocazia introducerii cererii de suspendare a unei astfel de proceduri de executare silită, în timp ce cererile prezentate de persoanele fizice și juridice de drept privat în cadrul acestor proceduri rămân, în principiu, supuse taxelor judiciare.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza T-431/16: Acțiune introdusă la 1 august 2016 – VIMC/Comisia

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/16

         Acțiune introdusă la 1 august 2016 – VIMC/Comisia
   (Cauza T-431/16)
   (2016/C 371/19)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: VIMC – Vienna International Medical Clinic GmbH (Kulmbach, Germania) (reprezentanți: R. Bramerdorfer, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 27 mai 2016 (cazul AT.40231 — VIMC/WK&FGB),

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acţiune, reclamanta solicită anularea Deciziei C (2016) 3351 final a Comisiei din 27 mai 2016, prin care s-a respins contestaţia reclamantei formulată în temeiul articolului 13 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1).
   În susţinerea acţiunii, reclamanta invocă un singur motiv, întemeiat pe abuzul de putere.
   În acest context, reclamanta invocă faptul că aplicarea sau neaplicarea articolului 13 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 nu intră în marja de apreciere a Comisiei. Comisia trebuie, dimpotrivă, să ia în considerare împrejurările speciale ale fiecărui caz în parte şi nu poate, în temeiul acestei dispoziţii şi fără alte justificări, să respingă o cerere deja confirmată de o autoritate de stat.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1 Ediţie specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza T-465/11: Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Globula/Comisia ( „Piața internă în sectorul gazelor naturale — Directiva 2003/55/CE — Obligația întreprinderilor din sectorul gazelor naturale de a organiza un sistem de acces negociat al terților la instalațiile de depozitare a gazului — Decizia autorităților cehe de a acorda reclamantei o derogare temporară pentru viitoarele sale instalații de depozitare subterană a gazului de la Dambořice — Decizia Comisiei de obligare a Republicii Cehe la retragerea deciziei de derogare — Aplicare în timp a Directivei 2003/55” )

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/16

         Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Globula/Comisia
   (Cauza T-465/11) (1)

   (Piața internă în sectorul gazelor naturale - Directiva 2003/55/CE - Obligația întreprinderilor din sectorul gazelor naturale de a organiza un sistem de acces negociat al terților la instalațiile de depozitare a gazului - Decizia autorităților cehe de a acorda reclamantei o derogare temporară pentru viitoarele sale instalații de depozitare subterană a gazului de la Dambořice - Decizia Comisiei de obligare a Republicii Cehe la retragerea deciziei de derogare - Aplicare în timp a Directivei 2003/55)
   2013/C 304/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Globula a.s. (Hodonín, Republica Cehă) (reprezentanți: M. Petite, D. Paemen, A. Tomtsis, D. Koláček și P. Zákoucký, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și T. Scharf, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Očková și T. Müller, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2011) 4509 a Comisiei din 27 iunie 2011 de derogare în ceea ce privește o instalație de depozitare subterană a gazului de la Dambořice în raport cu normele pieței interne privind accesul terților

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia C(2011) 4509 a Comisiei din 27 iunie 2011 de derogare în ceea ce privește o instalație de depozitare subterană a gazului de la Dambořice în raport cu normele pieței interne privind accesul terților.

               2.

               Comisia Europeană suportă cheltuielile de judecată efectuate de Globula a.s. și propriile cheltuieli de judecată.

               3.

               Republica Cehă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 305, 15.10.2011.


title: Cauza F-34/08: Acțiune introdusă la 11 martie 2008 — Simon/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/36

         Acțiune introdusă la 11 martie 2008 — Simon/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-34/08)
   (2008/C 116/71)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Anne Simon (Nouackhott, Mauritanie) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei din 25 octombrie 2007 a Oficiului Comunităților Europene pentru Selecția Personalului de a nu înscrie numele reclamantei pe lista candidaților care au reușit la concurs și în baza de date CAST 27/Relex.
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 25 octombrie 2007 a Oficiului Comunităților Europene pentru Selecția Personalului de a nu înscrie numele reclamantei pe lista candidaților care au reușit la concurs și în baza de date CAST 27/Relex.;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-528/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 7 octombrie 2015 – Policie ČR/Salah Al Chodor și alții

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 7 octombrie 2015 – Policie ČR/Salah Al Chodor și alții
   (Cauza C-528/15)
   (2016/C 016/20)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie

      Intimați: Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor

      Întrebarea preliminară

   Simpla împrejurare că legea nu a definit criteriile obiective pentru aprecierea unui risc ridicat de sustragere de la procedură a unui cetățean străin [articolul 2 litera (n) din Regulamentul nr. 604/2013 (1)] determină inaplicabilitatea detenției în sensul articolului 28 alineatul (2) din acest regulament?

      (1)  JO 2013, L 180, p. 31.


title: Cauza C-373/07 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 2 aprilie 2009 — Mebrom NV/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Protecția stratului de ozon — Import de bromură de metil în Uniune — Refuz de alocare de cote de import pentru anul 2005 — Încredere legitimă — Securitate juridică)

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/7

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 2 aprilie 2009 — Mebrom NV/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-373/07 P) (1)

   (Recurs - Protecția stratului de ozon - Import de bromură de metil în Uniune - Refuz de alocare de cote de import pentru anul 2005 - Încredere legitimă - Securitate juridică)
   2009/C 141/11
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Mebrom NV (reprezentantți: K. Van Maldegem și C. Mereu, avocats)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: X. Lewis, agent)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 22 mai 2007, Mebrom NV/Comisia Comunităților Europene (T-216/05), prin care Tribunalul a respins ca nefondată o acțiune vizând anularea Deciziei Comisiei A(05)4338-D/6176 din 11 aprilie 2005 prin care reclamantei i s-a refuzat alocarea de cote de import de bromură de metil în Uniunea Europeană, conform articolelor 6 și 7 din Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 iunie 2000 privind substanțele care diminuează stratul de ozon (JO L 244, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 108) — Aplicarea greșită a dreptului comunitar — Motivare insuficientă — Încălcarea articolului 220 CE

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Mebrom NV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 247, 20.10.2007.


title: Cauza C-410/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 12 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sąd Najwyższy — Republica Polonă) — Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană — Articolul 58 — Directiva 2002/21/CE — Orientări ale Comisiei — Lipsa publicării în JO în limba unui stat membru — Opozabilitate)

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 12 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sąd Najwyższy — Republica Polonă) — Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
   (Cauza C-410/09) (1)

   (Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană - Articolul 58 - Directiva 2002/21/CE - Orientări ale Comisiei - Lipsa publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene în limba unui stat membru - Opozabilitate)
   2011/C 204/13
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Najwyższy

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o.

      Pârâtă: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      cu participarea: Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Sąd Najwyższy — Interpretarea articolului 58 din Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2003, L 236, p. 33) — Publicarea actelor în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene — Aplicarea de către autoritatea de reglementare a unui stat membru a unor orientări ale Comisiei nepublicate în limba acelui stat

      Dispozitivul

   Articolul 58 din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul că nu se opune posibilității ca o autoritate națională de reglementare să se refere la Orientările Comisiei privind analiza pieței și evaluarea puterii semnificative pe piață în conformitate cu cadrul comunitar de reglementare pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice într-o decizie în care această autoritate impune anumite obligații de reglementare unui operator de servicii de comunicații electronice, în pofida faptului că aceste orientări nu au fost publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene în limba statului membru în discuție, chiar dacă aceasta este o limbă oficială a Uniunii.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-101/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Regeringsrätten — Suedia) — Skatteverket/A (Libera circulație a capitalurilor — Restricție privind circulația capitalurilor între statele membre și țările terțe — Impozit pe veniturile din capital — Dividende percepute de o societate stabilită într-un stat membru al SEE — Scutire — Dividende percepute de o societate stabilită într-o țară terță — Scutire condiționată de existența unei convenții fiscale care prevede un schimb de informații — Eficacitatea controalelor fiscale)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Regeringsrätten — Suedia) — Skatteverket/A
   (Cauza C-101/05) (1)

   (Libera circulație a capitalurilor - Restricție privind circulația capitalurilor între statele membre și țările terțe - Impozit pe veniturile din capital - Dividende percepute de o societate stabilită într-un stat membru al SEE - Scutire - Dividende percepute de o societate stabilită într-o țară terță - Scutire condiționată de existența unei convenții fiscale care prevede un schimb de informații - Eficacitatea controalelor fiscale)
   (2008/C 51/09)
   Limba de procedură: suedeza
   Instanța de trimitere
   Regeringsrätten
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Skatteverket

      Pârât: A
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Regeringsrätten — Interpretarea articolelor 56 CE și 58 CE — Impozitarea, în sarcina unui contribuabil rezident într-un stat membru, a dividendelor distribuite de o societate stabilită într-un stat terț — Reglementare națională care condiționează scutirea unor astfel de dividende de existența unei convenții fiscale cu statul terț care conține o clauză privind schimbul de informații
   Dispozitivul
   Articolele 56 CE și 58 CE trebuie interpretate în sensul că nu se opun legislației unui stat membru în temeiul căreia scutirea de impozit pe venitul din dividende, distribuite sub formă de acțiuni ale unei filiale, nu poate fi acordată decât dacă societatea care face distribuirea este stabilită într-un stat membru al Spațiului Economic European sau într-un stat cu care a fost încheiată de către statul membru de impunere o convenție fiscală care prevede schimbul de informații, atunci când această scutire este supusă unor condiții a căror respectare nu poate fi verificată de autoritățile competente ale acestui stat membru decât prin obținerea de informații de la statul în care este stabilită societatea care face distribuirea.

      (1)  JO C 106, 30.4.2005.


title: Cauza C-322/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 28 iunie 2011 — K

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 28 iunie 2011 — K
   (Cauza C-322/11)
   2011/C 252/46
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: K

      Alte părți: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö, valtiovarainministeriö

      Întrebarea preliminară

   Articolele 63 și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale în temeiul căreia o persoană supusă integral la plata impozitului în Finlanda nu poate să deducă pierderea rezultată ca urmare a înstrăinării unui imobil situat în Franța din profitul impozabil obținut în Finlanda în urma înstrăinării de acțiuni dar poate, în anumite condiții, să deducă pierderea rezultată ca urmare a înstrăinării unui imobil situat în Finlanda din beneficiile obținute din înstrăinare?


title: Cauza C-542/10: Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/25

         Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-542/10)
   ()
   2011/C 30/41
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: Ł. Habiak și S. La Pergola, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE (1), și în orice caz prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 94 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul de transpunere a Directivei 2007/64 a expirat la 1 noiembrie 2009.

      (1)  JO L 319, p. 1.


title: Cauza T-104/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 5 iunie 2008 — Cegelec/Parlamentul European

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/36

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 5 iunie 2008 — Cegelec/Parlamentul European
   (Cauza T-104/05) (1)

   (2008/C 197/67)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 106, 30.4.2005.


title: Cauza T-619/11: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2011 — CB/Comisia

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/17

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2011 — CB/Comisia
   (Cauza T-619/11)
   2012/C 39/34
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: CB (Germania) (reprezentanți: T. Hackemann și H. Horstkotte, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei C(2011) 275 final a Comisiei din 26 ianuarie 2011 privind ajutorul de stat C 7/2010 (ex CP 250/2009 și NN 5/2010) acordat de Germania, în ceea ce privește clauza de redresare prevăzută de Legea privind impozitul pe profit („KStG, Sanierungsklausel”), referința K(2011) 275 (JO L 235, p. 26);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei menționate cel puțin în măsura în care nu prevede că întrepinderi precum reclamanta pot să fie dispensate de restituirea ajutorului în temeiul principiului protecției încrederii legitime;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE: deducerea pierderilor nu constituie un ajutor acordat prin intermediul resurselor de stat
               În această privință, potrivit reclamantei, articolul 8c alineatul (1) din Legea germană privind impozitul pe profit (Körperschaftssteuergesetz, denumită în continuare „KStG”) încalcă principiul obiectiv al netului și principiul capacității contributive, iar clauza de redresare urmărește numai să evite o atingere anticonstituțională adusă bunurilor persoanelor impozabile în toate cazurile cuprinse în domeniul său de aplicare. Pentru acest motiv, reclamanta consideră că criteriile constitutive ale unui ajutor, așa cum sunt prevăzute de dreptul Uniunii, nu sunt îndeplinite.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE: lipsa caracterului selectiv ca urmare a faptului că clauza de redresare nu constituie o excepție de la cadrul de referință relevant
               Reclamanta susține în această privință că reglementarea generală asupra reportării pierderilor societăților (articolul 10d din Legea germană privind impozitul pe venit — Einkommensteuergesetz — coroborat cu articolul 8 alineatul 1 din KStG și cu articolul 10a din Legea germană privind taxa profesională — Gewerbesteuergesetz) formează cadrul de referință relevant și că articolul 8c din KStG constituie numai o excepție de la acest cadru de referință, care a fost la rândul ei restrânsă prin clauza de redresare.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE: lipsa caracterului selectiv ca urmare a faptului că clauza de redresare nu face distincția, în raport cu obiectivul urmărit, între operatorii economici care se află într-o situație de drept și de fapt comparabilă
               În cadrul acestui motiv, reclamanta susține în special că clauza de redresare vizează toate întreprinderile impozabile și nu favorizează anumite ramuri sau anumite domenii de activitate, și nici întreprinderi de o anumită dimensiune.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE: lipsa caracterului selectiv ca urmare a faptului că reglementarea în cauză este justificată prin natura și structura internă a sistemului fiscal german
               În această privință, reclamanta susține că clauza de redresare este justificată de economia sistemului fiscal german, aceasta inspirându-se din principii constituționale precum principiul capacității contributive, principiul proporționalității, precum și principiul prin care se urmărește prevenirea oricărei impozitări disproporționate.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE: eroare vădită de apreciere ca urmare a unei analize insuficiente a dreptului fiscal german
               În cadrul acestui motiv, potrivit reclamantei, Comisia a interpretat greșit reglementarea fiscală germană privind deducerea pierderilor.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe principiul protecției încrederii legitime, astfel cum este consacrat de dreptul Uniunii
               În cadrul acestui motiv, potrivit reclamantei, Comisia a analizat pentru prima dată într-o procedură oficială de examinare privilegiile fiscale de care beneficiază dobânditorii de participații în cadrul redresării unei întreprinderi (autorizare de deducere a pierderilor), această abordare fiind neobișnuită, având în vedere că existența unui ajutor nu poate fi recunoscută atât timp cât o reglementare considerată ca fiind conformă cu dreptul ajutoarelor de stat (articolul 8 alineatul 4 din KStG) a fost simplificată. Potrivit reclamantei, nici legiuitorul german, nici întreprinderile consiliate în mod corespunzător nu se puteau aștepta ca dispozițiile simplificate să fie calificate drept ajutor de stat.


title: Cauza T-193/16: Acțiune introdusă la 22 aprilie 2016 – NG/Consiliul European

text:
               27.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/26

         Acțiune introdusă la 22 aprilie 2016 – NG/Consiliul European
   (Cauza T-193/16)
   (2016/C 232/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: NG (Insula Lesbos, Grecia) (reprezentant: B. Burns, Solicitor)

      Pârât: Consiliul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea acordului dintre Consiliul European și Turcia din 18 martie 2016 intitulat „Declarația UE-Turcia, 18 martie 2016”;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe incompatibilitatea acordului dintre Consiliul European și Turcia din 18 martie 2016 intitulat „Declarația UE-Turcia, 18 martie 2016” cu drepturile fundamentale ale Uniunii Europene, în particular cu articolele 1, 18 și 19 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Turcia nu este o țară terță sigură în sensul articolului 36 din Directiva 2005/85/CE din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat (JO L 326, 13.12.2005, p. 13-34, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 242-264).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că ar fi trebuit transpusă Directiva 2001/55/CE din 20 iulie 2001 privind standardele minime pentru acordarea protecției temporare, în cazul unui aflux masiv de persoane strămutate, și măsurile de promovare a unui echilibru între eforturile statelor membre pentru primirea acestor persoane și suportarea consecințelor acestei primiri (JO L 212, 7.8.2001, p. 12-23, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 179-188).

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că acordul contestat este în realitate un tratat cu caracter obligatoriu sau un „act” cu efecte juridice în privința reclamantului, iar nerespectarea articolului 218 TFUE și/sau a articolului 78 alineatul (3) TFUE, fie împreună, fie separat, determină nulitatea acordului contestat.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea interdicției expulzării colective în sensul articolului 19 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.


title: Cauza F-09/09: Acțiune introdusă la 6 februarie 2009 — Vicente Carbajosa și alții/Comisia

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/37

         Acțiune introdusă la 6 februarie 2009 — Vicente Carbajosa și alții/Comisia
   (Cauza F-09/09)
   (2009/C 82/65)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: Isabel Vicente Carbajosa (Bruxelles, Belgia) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Cerere de anulare a deciziei de adoptare și de publicare a anunțurilor de concurs EPSO/AD/116/08 și EPSO/AD/117/08 și a deciziilor privind corectarea testelor de preselecție și a probelor scrise, și notarea probelor orale.
   Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor Comisiei de publicare și de stabilire a condițiilor de admitere și de desfășurare a probelor de concurs EPSO/AD/116/08 și EPSO/AD/117/08;

               —

               anularea deciziilor comisiilor de evaluare din cadrul concursurilor EPSO/AD/116/08 și EPSO/AD/117/08 privind corectarea testelor de preselecție și a probelor scrise, precum și notarea probelor orale;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-647/11: Acțiune introdusă la 19 decembrie 2011 — Asos/OAPI — Maier (ASOS)

text:
               25.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 58/11

         Acțiune introdusă la 19 decembrie 2011 — Asos/OAPI — Maier (ASOS)
   (Cauza T-647/11)
   2012/C 58/20
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Asos plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: P. Kavanagh, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Roger Maier (San Pietro di Stabio, Elveția)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 octombrie 2011, în cauza R 2215/2010-4;

               —

               autorizarea înregistrării mărcii solicitate pentru toate produsele și serviciile vizate de cererea de înregistrare a mărcii; și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Asos plc.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ASOS” pentru produse și servicii din clasele 3, 14, 18, 25 și 35, cererea de înregistrare a unei mărci nr. 4524997.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală comunitară „ASSOS”, înregistrată sub numărul 4580767, pentru produse din clasele 3, 12 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia diviziei de opoziție.

      Motivele invocate: camera de recurs nu a examinat în mod corect coexistența și efectul coexistenței asupra aprecierii globale a riscului de confuzie și a săvârșit o eroare prin respingerea relevanței elementelor de probă privind coexistența. În plus, camera de recurs a săvârșit o eroare de apreciere a semnificației conceptuale a mărcii solicitate și nu a luat în considerare semnificația conceptuală exactă a mărcii solicitate în cadrul aprecierii globale a riscului de confuzie.


title: Cauza C-106/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 22 februarie 2016 – Polbud – Wykonawstwo sp. z o.o., în curs de lichidare

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 22 februarie 2016 – Polbud – Wykonawstwo sp. z o.o., în curs de lichidare
      (Cauza C-106/16)
      (2016/C 211/29)
      Limba de procedură: palona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Polbud – Wykonawstwo sp. z o.o., în curs de lichidare

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 49 și articolul 54 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se opun aplicării dispozițiilor naționale ale unui stat membru în care a fost constituită o societate comercială (societate cu răspundere limitată), potrivit cărora radierea din Registrul Comerțului este supusă condiției dizolvării societății după lichidare, atunci când societatea a fost reconstituită în alt stat membru, pe baza unei hotărâri a asociaților care prevede continuarea personalității juridice dobândite în statul membru de constituire?

            În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

                  2)

                  Articolul 49 și articolul 54 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene pot fi interpretate în sensul că obligația prevăzută de dreptul național în sarcina unei societăți de a pune în aplicare o procedură de lichidare care precedă dizolvarea societății, care are loc la data radierii din registrul comerțului și care include finalizarea operațiunilor curente, recuperarea creanțelor, îndeplinirea obligațiilor, lichidarea activelor societății, onorarea obligațiilor de plată către creditori sau garantarea creanțelor față de aceștia, depunerea unui raport financiar privind luarea acestor măsuri, precum și numirea unei persoane însărcinate să păstreze registrele și documentele reprezintă un mijloc adecvat, necesar și proporțional de protecție corespunzătoare a interesului public, mai precis a creditorilor, a asociaților minoritari și a lucrătorilor?

                  3)

                  Articolul 49 și articolul 54 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că transferarea de către o societate a sediului statutar, fără să modifice sediul activității principale, care rămâne în statul membru de înființare, în scopul transformării într-o societate aparținând unui alt stat membru, reprezintă o restricție privind libertatea de stabilire?


title: Cauza C-145/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 23 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Germania) — Land Baden-Württemberg/Panagiotis Tsakouridis [Libera circulație a persoanelor — Directiva 2004/38/CE — Articolul 16 alineatul (4) și articolul 28 alineatul (3) litera (a) — Cetățean al Uniunii care s-a născut și a avut reședința mai mult de 30 de ani în statul membru gazdă — Absențe de pe teritoriul statului membru gazdă — Condamnări penale — Decizie de expulzare — Motive imperative de siguranță publică]

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 23 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Germania) — Land Baden-Württemberg/Panagiotis Tsakouridis
   (Cauza C-145/09) (1)

   (Libera circulație a persoanelor - Directiva 2004/38/CE - Articolul 16 alineatul (4) și articolul 28 alineatul (3) litera (a) - Cetățean al Uniunii care s-a născut și a avut reședința mai mult de 30 de ani în statul membru gazdă - Absențe de pe teritoriul statului membru gazdă - Condamnări penale - Decizie de expulzare - Motive imperative de siguranță publică)
   2011/C 30/04
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Land Baden-Württemberg

      Pârât: Panagiotis Tsakouridis

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Germania) — Interpretarea articolului 16 alineatul (4) și a articolului 28 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77 și rectificare în JO L 229, p. 35, în JO L 197, p. 34 și în JO L 204, p. 28, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56) — Decizie de expulzare luată față de un cetățean european care s-a născut și are reședința de mai mult de treizeci de ani în statul membru gazdă, în urma mai multor condamnări penale — Interpretarea noțiunii „motive imperative de siguranță publică” și a condițiilor care determină pierderea protecției împotriva expulzării, dobândită în temeiul dispoziției citate anterior

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 28 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă un cetățean al Uniunii a avut reședința în statul membru gazdă în cei zece ani anteriori deciziei de expulzare, criteriu decisiv pentru acordarea protecției sporite pe care această dispoziție o conferă, trebuie să se țină seama de toate aspectele relevante în fiecare caz, în special de durata fiecăreia dintre absențele persoanei în cauză din statul membru gazdă, de durata cumulată și de frecvența acestor absențe, precum și de motivele care au determinat persoana în cauză să părăsească acest stat membru și care sunt de natură să indice dacă aceste absențe implică sau nu implică deplasarea către un alt stat a centrului intereselor sale personale, familiale sau profesionale.

               2.

               În cazul în care instanța de trimitere concluzionează că cetățeanul Uniunii în cauză beneficiază de protecția conferită de articolul 28 alineatul (3) din Directiva 2004/38, această dispoziție trebuie interpretată în sensul că lupta împotriva criminalității legate de traficul de stupefiante în grup organizat este de natură să intre în sfera noțiunii „motive imperative de siguranță publică” care pot justifica o măsură de expulzare a unui cetățean al Uniunii care a avut reședința în statul membru gazdă în cei zece ani anteriori. În cazul în care instanța de trimitere concluzionează că cetățeanul Uniunii în cauză beneficiază de protecția conferită de articolul 28 alineatul (2) din Directiva 2004/38, această dispoziție trebuie interpretată în sensul că lupta împotriva criminalității legate de traficul de stupefiante în grup organizat intră în sfera noțiunii „motive grave de ordine publică sau de siguranță publică”.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza C-134/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 10 aprilie 2009 — Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A./Région wallonne

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 10 aprilie 2009 — Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A./Région wallonne
   (Cauza C-134/09)
   2009/C 153/41
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A.

      Pârâtă: Région wallonne

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1.5 din Directiva 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (1) poate fi interpretat în sensul că exclude din domeniul să de aplicare o legislație — precum Decretul emis de Région wallonne la 17 iulie 2008 referitor la câteva permise pentru care există motive imperative de interes general — care se limitează să prevadă că „motivele imperative de interes general sunt dovedite” pentru acordarea permiselor de urbanism, a autorizațiilor de mediu și a permiselor unice privind actele și lucrările pe care le enumără și care „ratifică” permise pentru care se prevede că „motivele imperative de interes general sunt dovedite”?

               2)

                           a)

                           Articolele 1, 5, 6, 7, 8 și 10a din Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva nr. 97/11/CE (2) a Consiliului și prin Directiva nr. 2003/35/CE (3) a Parlamentului European și a Consiliului, se opun unui regim juridic în care dreptul de a realiza un proiect supus evaluării efectelor este acordat printr-un act legislativ împotriva căruia nu este formulată o acțiune în fața unei instanțe jurisdicționale sau a unui alt organ independent și imparțial instituit prin lege care să permită să se conteste, în ceea ce privește fondul și procedura urmată, decizia prin care se acordă dreptul de a realiza proiectul?

                           b)

                           Articolul 9 din Convenția de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată, în numele Comunității Europene, prin Decizia Consiliului 2005/370/CE din 17 februarie 2005 (4), trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre să prevadă posibilitatea de a formula o acțiune în fața unei instanțe jurisdicționale sau a unui alt organ independent și imparțial instituit prin lege pentru a putea contesta legalitatea, pentru orice aspect legat de fond sau de procedură și care privește atât regimul material, cât și regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării efectelor, a deciziilor, a actelor sau a omiterilor care intră în domeniul de aplicare a articolului 6?

                           c)

                           Din perspectiva Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată, în numele Comunității Europene, prin Decizia Consiliului 2005/370/CE din 17 februarie 2005, articolul 10a din Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE, trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre să prevadă posibilitatea de a formula o acțiune în fața unei instanțe jurisdicționale sau a unui alt organ independent și imparțial instituit prin lege pentru a putea contesta legalitatea deciziilor, a actelor sau a omisiunilor pentru orice aspect legat de fond sau de procedură și care privește atât regimul material, cât și regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării efectelor?

      (1)  Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174).

      (2)  Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997 de modificare a Directivei 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 73, p. 5, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 254).

      (3)  Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului — Declarația Comisiei (JO L 156, p. 17, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 8).

      (4)  Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Convenției privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201).


title: Cauza T-111/12: Hotărârea Tribunalului din 20 ianuarie 2015 – Spania/Comisia („Fondul de coeziune – Reducerea sprijinului financiar – Termen de adoptare a unei decizii”)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/23

      Hotărârea Tribunalului din 20 ianuarie 2015 – Spania/Comisia
      (Cauza T-111/12) (1)

      („Fondul de coeziune - Reducerea sprijinului financiar - Termen de adoptare a unei decizii”)
      (2015/C 073/30)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Rubio González, abogado del Estado)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Recchia, agent, asistat inițial de J. Rivas Andrés și de X. M. García García, ulterior de J. Rivas Andrés, avocați)

         Obiectul

      Cerere de anulare a Deciziei C (2011) 9990 a Comisiei din 22 decembrie 2011 privind reducerea ajutorului acordat în cadrul Fondului de coeziune proiectelor „Gestiunea deșeurilor solide în Comunitatea autonomă Extremadura – 2001” (CCI 2001.ES.16.C.PE.043), „Aprovizionare cu apă și rețele de asanare în bazinul hidrografic Duero – 2001” (CCI 2000.ES.16.C.PE.070), „Gestiunea deșeurilor solide în Comunitatea autonomă Valencia – 2001 – Grupul II” (CCI 2001.ES.16.C.PE.026) și „Sistem de asanare și de tratare a apelor reziduale din Bierzo Bajo” (CCI 2000.ES.16.C.PE.036)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia C (2011) 9990 a Comisiei din 22 decembrie 2011 privind reducerea ajutorului acordat în cadrul Fondului de coeziune proiectelor „Gestiunea deșeurilor solide în Comunitatea autonomă Extremadura – 2001” (CCI 2001.ES.16.C.PE.043), „Aprovizionare cu apă și rețele de asanare în bazinul hidrografic Duero – 2001” (CCI 2000.ES.16.C.PE.070), „Gestiunea deșeurilor solide în Comunitatea autonomă Valencia – 2001 – Grupul II” (CCI 2001.ES.16.C.PE.026) și „Sistem de asanare și de tratare a apelor reziduale din Bierzo Bajo” (CCI 2000.ES.16.C.PE.036).

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 126, 28.4.2012.


title: Cauza T-162/14: Hotărârea Tribunalului din 28 februarie 2017 – Canadian Solar Emea și alții/Consiliul [„Dumping — Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China — Taxă antidumping definitivă — Angajamente — Acțiune în anulare — Interesul de a exercita acțiunea — Admisibilitate — Țară exportatoare — Domeniul de aplicare al anchetei — Eșantionare — Valoare normală — Definiția produsului în cauză — Termen pentru adoptarea unei decizii cu privire la o cerere de acordare a statutului de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață — Aplicarea în timp a unor noi dispoziții — Prejudiciu — Legătură de cauzalitate”]

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/24

         Hotărârea Tribunalului din 28 februarie 2017 – Canadian Solar Emea și alții/Consiliul
   (Cauza T-162/14) (1)

   ([„Dumping - Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China - Taxă antidumping definitivă - Angajamente - Acțiune în anulare - Interesul de a exercita acțiunea - Admisibilitate - Țară exportatoare - Domeniul de aplicare al anchetei - Eșantionare - Valoare normală - Definiția produsului în cauză - Termen pentru adoptarea unei decizii cu privire la o cerere de acordare a statutului de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață - Aplicarea în timp a unor noi dispoziții - Prejudiciu - Legătură de cauzalitate”])
   (2017/C 121/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Canadian Solar Emea GmbH (München, Germania), Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, China), Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, China), Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, China), Csi Solar Power (China), Inc. (Suzhou) (reprezentanți: inițial A. Willems, S. De Knop și J. Charles, ulterior A. Willems și S. De Knop, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen, agent, asistat de B. O’Connor, solicitor, și de S. Gubel, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche și A. Stobiecka-Kuik, ulterior J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche și A. Demeneix, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1238/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO 2013, L 325, p. 1), în măsura în care se aplică reclamantelor

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd și Csi Solar Power (China), Inc. să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 135, 5.5.2014.


title: Cauza C-289/13 P: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 4 septembrie 2014 – Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA), Comisia Europeană [ „Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (Regulamentul REACH) — Articolul 59 și anexa XIII — Identificarea uleiului antracenic cu conținut scăzut de antracen drept substanță care prezintă motive de îngrijorare deosebită, care trebuie supusă procedurii de autorizare — Egalitate de tratament” ]

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/22

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 4 septembrie 2014 – Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA), Comisia Europeană
   (Cauza C-289/13 P) (1)

   ([„Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (Regulamentul REACH) - Articolul 59 și anexa XIII - Identificarea uleiului antracenic cu conținut scăzut de antracen drept substanță care prezintă motive de îngrijorare deosebită, care trebuie supusă procedurii de autorizare - Egalitate de tratament”])
   2014/C 409/30
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd (reprezentant: K. Van Maldegem, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanți: M. Heikkilä, W. Broere și T. Zbihlej, agenți, J. Stuyck și A.-M. Vandromme, avocați), Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve și P. Oliver, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Cindu Chemicals BV, Deza a.s., Koppers Denmark A/S și Koppers UK Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauza C-88/07: Acțiune introdusă la data de 15 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/22

         Acțiune introdusă la data de 15 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-88/07)
   (2007/C 95/39)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și A. Alcover San Pedro, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că,

                           —

                           prin retragerea de pe piață a unui număr important de produse obținute pe bază de specii vegetale, fabricate și/sau comercializate în mod legal într-un alt stat membru, în conformitate cu o practică administrativă ce constă în retragerea de pe piață a tuturor produselor care conțin specii vegetale ce nu sunt prevăzute în anexa la Ordinul ministerial din 3 octombrie 1973, pe motiv că acestea sunt considerate medicamente comercializate fără autorizarea obligatorie,

                           —

                           precum și prin necomunicarea către Comisie a măsurii adoptate,

                     Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul articolelor 28 și 30 CE, precum și în temeiul articolelor 1 și 4 din Decizia nr. 3052/95/CE (1)

               —

               Obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia consideră că prin retragerea de pe piață a produselor obținute pe bază de specii vegetale, fabricate și/sau comercializate în mod legal într-un alt stat membru, în conformitate cu o practică administrativă ce califică drept medicamente (supuse obținerii unei autorizări obligatorii) orice produse conținând specii vegetale ce nu sunt prevăzute în anexa la Ordinul ministerial din 3 octombrie 1973, precum și prin faptul că nu i-au fost comunicate măsurile întreprinse pentru retragerea produselor respective de pe piață, în termenul de 45 de zile de la data adoptării acestor măsuri, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul articolelor 28 și 30 CE, precum și în temeiul articolelor 1 și 4 din Decizia nr. 3052/95/CE.

      (1)  Decizia nr. 3052/95/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 13 decembrie 1995 privind stabilirea procedurii pentru schimbul de informaţii privind măsurile interne de derogare de la principiul liberei circulaţii a mărfurilor în cadrul Comunităţii (JO L 321, p. 1).


title: Cauza T-539/08: Ordonanța Tribunalului din 7 septembrie 2010 — Etimine și Etiproducts/Comisia [ „Acțiune în anulare — Mediu și protecția sănătății umane — Clasificarea, ambalarea și etichetarea anumitor borați ca substanțe periculoase — Directiva 2008/58/CE — Directiva 67/548/CEE — Regulamentul (CE) nr. 790/2009 — Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 — Adaptarea concluziilor — Aplicarea în timp a articolului 263 al patrulea paragraf TFUE — Lipsa afectării individuale — Inadmisibilitate” ]

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/30

         Ordonanța Tribunalului din 7 septembrie 2010 — Etimine și Etiproducts/Comisia
   (Cauza T-539/08) (1)

   (Acțiune în anulare - Mediu și protecția sănătății umane - Clasificarea, ambalarea și etichetarea anumitor borați ca substanțe periculoase - Directiva 2008/58/CE - Directiva 67/548/CEE - Regulamentul (CE) nr. 790/2009 - Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 - Adaptarea concluziilor - Aplicarea în timp a articolului 263 al patrulea paragraf TFUE - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate)
   2010/C 301/50
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Etimine SA (Bettembourg, Luxemburg) și AB Etiproducts Oy (Espoo, Finlanda) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver și D. Kukovec, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantelor: Borax Europe Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: K. Nordlander, avocat, și S. Kinsella, solicitor)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentant: B. Weis Fogh, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare parțială, pe de o parte, a Directivei 2008/58/CE a Comisiei din 21 august 2008 de efectuare a celei de a treizecea modificări, în vederea adaptării la progresul tehnic, a Directivei 67/54/CEE a Consiliului privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea substanțelor periculoase (JO L 246, p. 1) și, pe de altă parte, a Regulamentului (CE) nr. 790/2009 al Comisiei din 10 august 2009 de modificare, în vederea adaptării la progresul tehnic și științific, a Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor (JO L 235, p. 1), în măsura în care aceste acte modifică clasificarea anumitor borați

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Etimine SA și AB Etiproducts Oy suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Regatul Danemarcei și Borax Europe Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza T-534/11: Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2014 – Schenker/Comisia [ „Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Dosar administrativ și decizie finală a Comisiei privind o înțelegere, versiune neconfidențială a acestei decizii — Respingerea cererii de acces — Obligația de a efectua o examinare concretă și individuală — Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț — Excepție privind protecția obiectivelor activităților de anchetă — Interes public superior” ]

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/33

         Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2014 – Schenker/Comisia
   (Cauza T-534/11) (1)

   ([„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Dosar administrativ și decizie finală a Comisiei privind o înțelegere, versiune neconfidențială a acestei decizii - Respingerea cererii de acces - Obligația de a efectua o examinare concretă și individuală - Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț - Excepție privind protecția obiectivelor activităților de anchetă - Interes public superior”])
   2014/C 409/47
   Limba de procedură:germana

      Părțile

      Reclamantă: Schenker AG (Essen, Germania) (reprezentanți: C. von Hammerstein, B. Beckmann și C.-D. Munding, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial M. Kellerbauer, C. ten Dam și P. Costa de Oliveira, ulterior M. Kellerbauer, P. Costa de Oliveira și H. Leupold, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtei: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: M. Smeets, avocat), Martinair Holland NV (Haarlemmermeer, Țările de Jos) (reprezentanți: R. Wesseling și M. Bredenoord-Spoek, avocați), Société Air France SA (Roissy-en-France, Franța) (reprezentanți: A. Wachsmann și S. Thibault-Liger, avocați), Cathay Pacific Airways Ltd (Queensway, Hong-Kong, China) (reprezentanți: inițial B. Bär-Bouyssière, avocat, M. Rees, solicitor, D. Vaughan, QC, și R. Kreisberger, barrister, ulterior M. Rees, D. Vaughan și R. Kreisberger), Air Canada (Québec, Canada) (reprezentanți: J. Pheasant, solicitor, și C. Wünschmann, avocat), Lufthansa Cargo AG (Frankfurt am Main, Germania) și Swiss International Air Lines AG (Bâle, Elveția) (reprezentanți: inițial S. Völcker și E. Arsenidou, ulterior S. Völcker și J. Orologas, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 3 august 2011 de respingere a cererii de acces la dosarul administrativ aferent Deciziei C(2010) 7694 final (cazul COMP/39.258 – Transport aerian de mărfuri), la versiunea integrală a acestei decizii și la versiunea sa neconfidențială.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Comisiei din 3 august 2011 de respingere a cererii de acces la dosarul administrativ aferent Deciziei C(2010) 7694 final (cazul COMP/39.258 – Transport aerian de mărfuri), la versiunea integrală a acestei decizii și la versiunea sa neconfidențială, în măsura în care Comisia a respins cererea de acces la acea parte din versiunea neconfidențială a deciziei în cauză a cărei confidențialitate nu fusese invocată sau nu continua să fie invocată de întreprinderile vizate de aceasta.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Obligă Schenker AG la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a unei jumătăți din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               4)

               Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Cathay Pacific Airways Ltd, Air Canada, Lufthansa Cargo AG și Swiss International Air Lines AG suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 355, 3.12.2011.


title: Cauza C-159/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanţa (România) la data de 29 martie 2017 – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius/Ministerul Finanțelor Publice – Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanţa (România) la data de 29 martie 2017 – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius/Ministerul Finanțelor Publice – Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice
   (Cauza C-159/17)
   (2017/C 221/06)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Constanţa

      Părţile din acţiunea principală

      Recurentă: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

      Intimați: Ministerul Finanțelor Publice – Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile articolului 167, ale articolului 168, ale articolului 169, ale articolului 179, ale articolului 213 alineatul (1), ale articolului 214 alineatul (1) litera (a) și ale articolului 273 din Directiva 2006/112/CE (1) trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care, în împrejurări precum cele din litigiul principal, obligă contribuabilul, persoană impozabilă căreia i s-a anulat înregistrarea în scopuri de TVA, să achite către stat TVA colectată în perioada în care codul de înregistrare în scopuri de TVA era anulat, însă nu îi recunoaște acestuia dreptul de deducere a TVA aferente achizițiilor efectuate în aceeași perioadă?

      (1)  Directiva TVA 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol.3, p. 7).


title: Cauza T-698/13 P: Ordonanța Tribunalului din 18 septembrie 2014 – Marcuccio/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Respingere a acțiunii în primă instanță ca vădit inadmisibilă — Lipsă de identitate între cererea introductivă prezentată prin fax și originalul depus ulterior — Termen de introducere a acțiunii — Tardivitate — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat” )

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/42

         Ordonanța Tribunalului din 18 septembrie 2014 – Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-698/13 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Respingere a acțiunii în primă instanță ca vădit inadmisibilă - Lipsă de identitate între cererea introductivă prezentată prin fax și originalul depus ulterior - Termen de introducere a acțiunii - Tardivitate - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat”))
   2014/C 409/61
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 17 octombrie 2013, Marcuccio/Comisia (F-127/12, RepFP, EU:F:2013:161), prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Luigi Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

               3)

               Îl obligă pe domnul Marcuccio la plata către Tribunal a sumei de 2  000 de euro în temeiul articolului 90 din Regulamentul de procedură.

      (1)  JO C 52, 22.2.2014.


title: Cauza T-607/15: Acțiune introdusă la 27 octombrie 2015 – Yieh United Steel/Comisia

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/63

         Acțiune introdusă la 27 octombrie 2015 – Yieh United Steel/Comisia
   (Cauza T-607/15)
   (2016/C 038/85)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Yieh United Steel Corp. (Kaohsiung City, Taiwan) (reprezentant: D. Luff, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea articolelor 1 și 2 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1429 al Comisiei din 26 august 2015 de instituire a unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și Taiwan (1) (denumit în continuare „regulamentul atacat” sau „regulamentul privind taxa definitivă”), în măsura în care o privesc pe reclamantă și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe competența Tribunalului de a controla articolele 1 și 2 din regulamentul atacat și conformitatea acestuia cu regulamentul de bază și cu principiile generale ale dreptului european.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 2 alineatul (5) din regulamentul de bază, întrucât a refuzat în mod neîntemeiat să ia în considerare metodele reclamantei de alocare a costurilor, utilizate de aceasta în mod tradițional și care corespund practicilor contabile recunoscute la nivel internațional. Din cauza acestei încălcări, Comisia a refuzat în mod eronat o deducere a fierului vechi reciclat din costul de producție al produsului în cauză, sporind astfel în mod artificial valoarea normală, cu încălcarea articolului 2 alineatul (3) din regulamentul de bază.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 2 alineatul (1) din regulamentul de bază, întrucât aceasta, la stabilirea valorii normale, a înlăturat în mod eronat vânzările produsului în cauză care au avut loc în cursul unor operațiuni normale cu un client național independent. Comisia nu a motivat suficient acest refuz. În plus, presupunând că motivul respingerii acestora e simplul fapt că aceste vânzări erau exportate după vânzare (fără ca reclamanta să aibă cunoștință de acest fapt), criteriul aplicat de Comisie este nelegal. Comisia ar fi trebuit să ia în considerare intenția reclamantei cu privire la destinația finală a acestor vânzări la momentul la care au avut loc. Comisia a încălcat astfel articolul 2 alineatul (2) din regulamentul de bază prin înlăturarea vânzărilor naționale doar pentru că după vânzare erau exportate de un client independent.

      (1)  JO 2015 L 224, p. 10.


title: Cauza C-397/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Itzehoe (Germania) la 23 iulie 2015 – Raiffeisen Privatbank Liechtenstein AG/Gerhild Lukath

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Itzehoe (Germania) la 23 iulie 2015 – Raiffeisen Privatbank Liechtenstein AG/Gerhild Lukath
   (Cauza C-397/15)
   (2015/C 320/25)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Itzehoe

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Raiffeisen Privatbank Liechtenstein AG

      Pârâtă: Gerhild Lukath

      Alte părți: Rüdiger Boy, Boy Finanzberatung GmbH, Christian Maibaum, Vienna-Life Lebensversicherungs AG, Frank Weber

      Întrebările preliminare

               1)

               Contractul de credit încheiat între bancă și un consumator, contract care este legat de un contract de asigurare de viață și de un contract de consultanță și de intermediere a unei investiții de capital, care asigură la rândul său cuantumul creditului trebuie considerat contract de prestare de servicii în sensul articolului 5 alineatul (2) din Convenția de la Roma din 19 iunie 1980 (1) privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale?

               2)

               Articolul 5 alineatul (2) din Convenția de la Roma se aplică și cazurilor în care publicitatea sau invitația specifică se fac dintr-o țară în care consumatorul are [domiciliul] principal, consumatorul semnează contractele la domiciliul său secundar și partenerul contractual al consumatorului sau agentul acestuia a primit comanda din partea consumatorului în statul unde are domiciliul principal?

      (1)  JO L 266, p. 1.


title: Cauza C-84/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 17 februarie 2012 — Rahmanian Koushkaki/Republica Federală Germania

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 17 februarie 2012 — Rahmanian Koushkaki/Republica Federală Germania
   (Cauza C-84/12)
   2012/C 133/31
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Rahmanian Koushkaki

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Întrebările preliminare

               1.

               Obligația de a elibera reclamantului o viză Schengen impusă de Tribunal pârâtei este subordonată condiției ca, pentru a dobândi convingerea prevăzută la articolul 21 alineatul (1) din Codul de vize, Tribunalul să constate că reclamantul intenționează să părăsească teritoriul statelor membre înainte de expirarea vizei solicitate sau este suficient ca, în urma examinării prevăzute la articolul 32 alineatul (1) litera (b) din Codul de vize, Tribunalul să nu aibă, în temeiul unor circumstanțe speciale, îndoieli cu privire la intenția reclamantului de a părăsi teritoriul statelor membre înainte de expirarea vizei pe care o solicită?

               2.

               Codul de vize conferă un drept nediscreționar la eliberarea unei vize Schengen în cazul în care sunt îndeplinite condițiile de intrare, în special cele prevăzute la articolul 21 alineatul (1) din Codul de vize și nu există niciun motiv pentru refuzul eliberării vizei în conformitate cu articolul 32 alineatul (1) din Codul de vize?

               3.

               Codul de vize se opune unei reglementări naționale conform căreia unui străin i se poate elibera în temeiul Regulamentului (CE) nr. 810/2009 o viză de tranzit sau de ședere planificată pe teritoriul statelor Schengen pentru o perioadă care să nu depășească trei luni în decursul unei perioade de șase luni începând de la data primei intrări (viză Schengen)?


title: Cauza F-112/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 11 decembrie 2012 — Trentea/FRA (Funcție publică — Personalul FRA — Agenți temporari — Recrutare — Aviz pentru ocuparea unui post vacant — Respingerea unei candidaturi)

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/29

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 11 decembrie 2012 — Trentea/FRA
   (Cauza F-112/10) (1)

   (Funcție publică - Personalul FRA - Agenți temporari - Recrutare - Aviz pentru ocuparea unui post vacant - Respingerea unei candidaturi)
   2013/C 38/55
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Cornelia Trentea (Viena, Austria) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Pârâtă: Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (reprezentanți: M. Kjærum, agent, asistat de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Funcție publică — În primul rând, cerere de anulare a deciziei pârâtei de respingere a candidaturii reclamantei pentru un post de asistent administrativ în domeniul „Finance and Procurement”, precum și a deciziei de numire a altui candidat. În al doilea rând, cerere de reparare a prejudiciului moral și material pretins suferit de reclamantă.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Doamna Trentea suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene.

      (1)  JO C 13, 15.1.2011, p. 43.


title: Cauza T-268/12: Acțiune introdusă la 18 iunie 2012 — Suwaid/Consiliul

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/29

         Acțiune introdusă la 18 iunie 2012 — Suwaid/Consiliul
   (Cauza T-268/12)
   2012/C 243/51
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Joseph Suwaid (Damasc, Siria) (reprezentanți: L. Defalque și T. Bontinck, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea punctului 7 din partea A din anexa I la Decizia de punere în aplicare 2012/172/PESC a Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/782/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 87, p. 103);

               —

               anularea punctului 7 din partea A din anexa I la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 266/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 32 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 87, p. 45);

               —

               în subsidiar, declararea deciziei atacate și a regulamentului atacat ca fiind inaplicabile reclamantului și dispunerea radierii numelui acestuia și a datelor sale personale de pe lista persoanelor care fac obiectul unor sancțiuni adoptate de Uniunea Europeană;

               —

               obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată și în special a tuturor cheltuielilor, onorariilor și plăților anticipate efectuate în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat

                           —

                           pe o încălcare a drepturilor fundamentale și a garanțiilor procedurale și pe o încălcare a articolului 21 alineatul (2) din Decizia 2011/782/PESC a Consiliului și a articolului 32 alineatul (2) din Regulamentul nr. 36/2012 al Consiliului, întrucât măsurile contestate nu au fost notificate reclamantului și întrucât acestuia nu i-au fost comunicate elemente de probă sau indicii serioase care să justifice înscrierea sa pe lista persoanelor sancționate;

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat

                           —

                           pe o eroare vădită de apreciere, întrucât reclamantul nu a fost implicat în politica regimului sirian;

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat

                           —

                           pe o încălcare a dreptului la apărare, a principiului unui proces echitabil și a principiului unei protecții jurisdicționale efective, întrucât Consiliul nu a răspuns la solicitarea reclamantului și, prin urmare, nu a explicat de ce a fost adăugat numele acestuia pe listele de sancțiuni, nu a prezentat probe care să justifice includerea sa pe listele menționate și nici nu i-a dat reclamantului posibilitatea de a fi ascultat, înainte și după adoptarea măsurilor restrictive contestate;

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat

                           —

                           pe o încălcare a obligației de motivare, întrucât Consiliul s-a limitat să utilizeze o formulare afirmativă și vagă în decizia atacată și în regulamentul atacat, fără a prezenta o justificare detaliată, atunci când a adoptat măsurile restrictive împotriva reclamantului;

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat

                           —

                           pe săvârșirea unei erori de către Consiliu prin faptul că acesta în mod deliberat nu a menționat în actele atacate drepturile și principiile fundamentale consacrate de dreptul Uniunii în Uniunea Europeană. În acest sens reclamantul subliniază că actele atacate au fost adoptate de Consiliu în temeiul articolului 215 TFUE, care nu prevede „garanții democratice”.