title: Cauza C-156/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 28 martie 2013 — Digibet Ltd, Gert Albers/Westdeutsche Lotterie GmbH & Co. OHG

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 28 martie 2013 — Digibet Ltd, Gert Albers/Westdeutsche Lotterie GmbH & Co. OHG
   (Cauza C-156/13)
   2013/C 189/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Digibet Ltd, Gert Albers

      Pârâtă: Westdeutsche Lotterie GmbH & Co. OHG

      Întrebările preliminare

               1.

               Reprezintă o restricție incoerentă privind sectorul jocurilor de noroc împrejurarea,

                           —

                           pe de o parte, că într-un stat membru constituit sub forma unui stat federal, organizarea și intermedierea jocurilor de noroc publice pe internet sunt, în principiu, interzise de legislația în vigoare în marea majoritate a landurilor și că, prin excepție, în lipsa unui drept subiectiv, pot fi autorizate numai loteriile și pariurile sportive, în vederea punerii la dispoziție a unei alternative adecvate față de oferta de jocuri de noroc ilegale, precum și în vederea combaterii dezvoltării și extinderii acesteia,

                           —

                           iar, pe de altă parte, că într-un land al acestui stat membru a cărui legislație în vigoare prevede că, în anumite condiții obiective definite, fiecărui cetățean al Uniunii și fiecărei persoane juridice asimilate acestuia i se eliberează o autorizație pentru comercializarea pariurilor sportive pe internet, în acest mod putând fi compromisă aptitudinea restricției aplicabile în restul teritoriul federal privind comercializarea jocurilor de noroc pe internet de a îndeplini obiectivele legitime de interes general pe care le urmărește?

               2.

               Răspunsul la prima întrebare depinde de împrejurarea că situația juridică diferită într-un land anulează sau compromite grav aptitudinea restricțiilor aplicabile în celelalte landuri privind jocurile de noroc de a îndeplini obiectivele legitime de interes general pe care le urmăresc?
               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

               3.

               Incoerența este înlăturată atunci când în landul în care există o situație juridică diferită sunt preluate restricțiile privind jocurile de noroc aplicabile în celelalte landuri, chiar dacă în acest land reglementările existente mai favorabile privind jocurile de noroc pe internet rămân în vigoare o perioadă de tranziție de mai mulți ani în privința concesiunilor acordate deja pe teritoriul acestuia, întrucât aceste autorizații nu pot fi retrase sau pot fi retrase în schimbul unor despăgubiri care sunt dificil de suportat de către land?

               4.

               Răspunsul la a treia întrebare depinde de faptul că, în timpul perioadei de tranziție de mai mulți ani, aptitudinea restricțiilor aplicabile în celelalte landuri privind jocurile de noroc este anulată sau compromisă grav?


title: Cauza C-681/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Bundeswettbewerbsbehörde, Bundeskartellanwalt/Schenker und Co AG și alții [Înțelegeri — Articolul 101 TFUE — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 5 și articolul 23 alineatul (2) — Condiții subiective de aplicare a unei amenzi — Efectul unei opinii juridice sau al unei decizii a unei autorități naționale de concurență — Posibilitatea unei autorități naționale de concurență de a constata o încălcare a dreptului Uniunii Europene în materia concurenței fără a aplica o sancțiune]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/22

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Bundeswettbewerbsbehörde, Bundeskartellanwalt/Schenker und Co AG și alții
   (Cauza C-681/11) (1)

   (Înțelegeri - Articolul 101 TFUE - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 5 și articolul 23 alineatul (2) - Condiții subiective de aplicare a unei amenzi - Efectul unei opinii juridice sau al unei decizii a unei autorități naționale de concurență - Posibilitatea unei autorități naționale de concurență de a constata o încălcare a dreptului Uniunii Europene în materia concurenței fără a aplica o sancțiune)
   2013/C 225/36
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Bundeswettbewerbsbehörde, Bundeskartellanwalt

      Pârâți: Schenker und Co AG, ABX Logistics (Austria) GmbH, Logwin Invest Austria GmbH, Logwin Road + Rail Austria GmbH, Alpentrans Spedition und Transport GmbH, Kapeller Internationale Spedition GmbH, Johann Strauss GmbH, Wildenhofer Spedition und Transport GmbH, DHL Express (Austria) GmbH, G. Englmayer Spedition GmbH, Internationale Spedition Schneckenreither Gesellschaft mbH, Leopold Schöffl GmbH & Co KG, Express-Interfracht Internationale Spedition GmbH, Rail Cargo, A. Ferstl Speditionsgesellschaft mbH, Spedition, Lagerei und Beförderung von Gütern mit Kraftfahrzeugen Alois Herbst GmbH & Co KG, Johann Huber Spedition und Transportgesellschaft mbH, Keimelmayr Speditions- u. Transport GmbH, „Spedpack”-Speditions- und Verpackungsgessellschaft mbH, Thomas Spedition GmbH, Koch Spedition GmbH, Maximilian Schludermann, în calitate de mandatar lichidator al Kubicargo Speditions GmbH, Kühne + Nagel GmbH, Lagermax Internationale Spedition Gesellschaft mbH, Morawa Transport GmbH, Johann Ogris Internationale Transport- und Speditions GmbH, Traussnig Spedition GmbH, Treu SpeditionsgesmbH, Spedition Anton Wagner GmbH, Gebrüder Weiss GmbH, Marehard u. Wuger Internat. Speditions- u. Logistik GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Oberster Gerichtshof (Viena) — Interpretarea dispozițiilor din dreptul Uniunii în materia înțelegerilor și în special ale articolului 101 TFUE — Amendă aplicată întreprinderilor de transport care participă la o înțelegere referitoare la prețuri — Eroare de drept a întreprinderilor menționate privind caracterul legal al înțelegerii

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 101 TFUE trebuie interpretat în sensul că o întreprindere care a încălcat această dispoziție nu poate evita aplicarea unei amenzi atunci când încălcarea menționată își are originea în eroarea săvârșită de întreprindere cu privire la legalitatea comportamentului său ca urmare a conținutului unei opinii juridice a unui avocat sau al unei decizii a unei autorități naționale de concurență.

               2.

               Articolul 101 TFUE, precum și articolul 5 și articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 TFUE] și [102 TFUE] trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care s a dovedit existența unei încălcări a articolului 101 TFUE, autoritățile naționale de concurență pot în mod excepțional să se limiteze la a constata această încălcare fără a aplica o amendă atunci când întreprinderea în cauză a participat la un program național de clemență.

      (1)  JO C 89 du 24.3.2012.


title: Cauza T-143/07: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2007 — UMG Recordings/OAPI — Osman (MOTOWN)

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/41

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2007 — UMG Recordings/OAPI — Osman (MOTOWN)
   (Cauza T-143/07)
   (2007/C 140/67)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: UMG Recordings, Inc. (Santa Monica, SUA) (reprezentanți: E. Armijo Chávarri, A. Castán Pérez-Gómez, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Jimmy Osman (Londra, Regatul Unit)
   Concluziile reclamantei

               —

               admiterea cererii cu înscrisurile anexate și declararea acțiunii împotriva deciziei pronunțate de Camera a doua de recurs a OAPI la 15 februarie 2007 în cauza R-523/2006-2, ca fiind introdusă în termen și în conformitate cu cerințele legale de formă, și, după parcurgerea etapelor procedurale adecvate, pronunțarea unei hotărâri de anulare a deciziei amintite; obligarea expresă a OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca verbală comunitară „MOTOWN” pentru produse și servicii din clasele 9, 25, 41 și 42 — cererea nr. 206 243

      Titularul mărcii comunitare: UMG Recordings

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitar: Jimmy Osman

      Decizia diviziei de anulare: admite cererea de decădere în ceea ce privește toate serviciile contestate din clasa 42 și o respinge în ceea ce privește serviciile din clasa 41

      Decizia camerei de recurs: admite recursul introdus de Jimmy Osman

      Motivele invocate: încălcarea articolelor 15 alineatul (1) și 50 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94.
   Reclamanta pretinde că s-a făcut o apreciere eronată din partea camerei de recurs în ceea ce privește probele privind utilizarea mărcii pentru serviciile contestate din clasa 41.
   În primul rând, potrivit reclamantei, camera de recurs nu a ținut cont de faptul că marca în cauză a făcut obiectul actelor de utilizare pentru serviciile contestate, atât de către titularul înregistrat al mărcii, cât și de terți, cu acordul titularului.
   În al doilea rând, potrivit reclamantei, camera de recurs a confundat „serviciile de discotecă” cu „organizarea de evenimente muzicale”, deoarece nu a luat în considerare faptul că aparțineau unor categorii diferite de servicii.
   În al treilea rând, reclamanta susține că, presupunând chiar că nu a participat nici direct și nici indirect la furnizarea de „servicii de discotecă” și/sau la „organizarea de evenimente muzicale”, camera de recurs ar fi trebuit să se pronunțe în sensul că reclamanta a furnizat servicii specifice incluse în categoriile sus-menționate și că furnizarea acestor „servicii secundare” a permis îndeplinirea obligației de utilizare a mărcii pentru așa-numitele categorii generale de servicii (mai precis, serviciile contestate).


title: Cauza C-577/12: Cerere de decizie preliminară formulată de Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien (Austria) la 10 decembrie 2012 — Michaela Hopfgartner

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/6

         Cerere de decizie preliminară formulată de Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien (Austria) la 10 decembrie 2012 — Michaela Hopfgartner
   (Cauza C-577/12)
   2013/C 79/10
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Michaela Hopfgartner

      Pârât: Finanzamt Wien

      Întrebarea preliminară

   Dreptul Uniunii, în special dispozițiile privind libera prestare a serviciilor (articolul 56 și următoarele TFUE), se opune unei reglementări naționale conform căreia condiția pentru prelungirea duratei pentru care se acordă dreptul la alocație familială — pe lângă alte condiții prealabile — este îndeplinită numai în cazul în care locul de desfășurare a activității auxiliare voluntare pe care se întemeiază dreptul la alocație este situat pe teritoriul național?


title: Cauza T-198/12: Acțiune introdusă la 14 mai 2012 — Germania/Comisia

text:
               7.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/19

         Acțiune introdusă la 14 mai 2012 — Germania/Comisia
   (Cauza T-198/12)
   2012/C 200/39
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și A. Wiedmann)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2012) 1348 final a Comisiei din 1 martie 2012, notificată la 2 martie 2012, privind dispozițiile naționale notificate de guvernul federal german de menținere a valorilor-limită pentru plumb, bariu, arsen, antimoniu, mercur și nitrozamine și substanțe nitrozabile din jucării după data intrării în vigoare a Directivei 2009/48/CE privind siguranța jucăriilor,

                           —

                           în măsura în care nu sunt aprobate dispozițiile naționale notificate de menținere a valorilor-limită pentru antimoniu, arsen și mercur [articolul 1 alineatul (1)] și

                           —

                           în măsura în care sunt aprobate până la 21 iulie 2013 dispozițiile naționale notificate de menținere a valorilor-limită pentru plumb și bariu [articolul 1 alineatele (2) și (3)];

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă, în esență, următoarele motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe existența unei încălcări a tratatelor, în sensul articolului 263 al doilea paragraf a treia ipoteză TFUE coroborat cu articolul 114 TFUE, constând în nelegalitatea limitării în timp a aprobării pentru plumb și bariu
               Reclamanta susține că, în măsura în care Comisia a aprobat dispozițiile naționale notificate de menținere a valorilor-limită pentru plumb și bariu numai până la 21 iulie 2013, decizia atacată încalcă tratatele, în sensul articolului 263 al doilea paragraf a treia ipoteză TFUE, întrucât stabilește un termen care eludează regimul de aprobare prevăzut la articolul 114 TFUE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe existența unei încălcări a tratatelor, în sensul articolului 263 al doilea paragraf a doua ipoteză TFUE, constând în încălcarea obligației de motivare prevăzută la articolul 296 al doilea paragraf TFUE în privința limitării în timp a aprobării pentru plumb și bariu
               În opinia reclamantei, Comisia a încălcat obligația de motivare prevăzută la articolul 296 al doilea paragraf TFUE și, prin urmare, a încălcat normele fundamentale de procedură, în sensul articolului 263 al doilea paragraf a doua ipoteză TFUE, deoarece a aprobat numai până la 21 iulie 2013 dispozițiile naționale privind valorile-limită pentru plumb și bariu, a căror menținere se solicită în prezent.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe existența unui abuz de putere, în sensul articolului 263 al doilea paragraf a patra ipoteză TFUE, întrucât aprobarea pentru plumb și bariu este limitată în timp.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe existența unei încălcări a tratatelor, în sensul articolului 263 al doilea paragraf a treia ipoteză TFUE, constând în neluarea în considerare a criteriului de apreciere prevăzut la articolul 114 alineatele (4) și (6) TFUE pentru artimoniu, arsen și mercur
               Reclamanta susține că, întrucât Comisia a considerat că guvernul federal german nu stabilit că Directiva 2009/48/CE (1) nu mai oferă un nivel de protecție suficient, respectiv că produce prejudicii sănătății, aceasta a încălcat tratatele, în sensul articolului 263 al doilea paragraf a treia ipoteză TFUE, deoarece nu a luat în considerare criteriul de apreciere prevăzut la articolul 114 alineatele (4) și (6) TFUE pentru a stabili dacă și în ce măsură, după adoptarea unei măsuri de armonizare, trebuie aprobată menținerea dispozițiilor naționale justificate de cerințe importante, în sensul articolului 36 TFUE.
               În opinia reclamantei, în conformitate cu Hotărârea Curții în cauza C-3/00, Danemarca/Comisia, criteriul care trebuie avut în vedere este acela dacă statul membru solicitant a demonstrat că dispozițiile naționale garantează un nivel mai ridicat de protecție a sănătății publice decât măsura comunitară de armonizare și că acestea nu depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului respectiv.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe existența unei încălcări a tratatelor, în sensul articolului 263 al doilea paragraf a treia ipoteză TFUE, ca urmare a aplicării eronate, în fapt și în drept, a articolului 114 alineatele (4) și (6) TFUE cu privire la artimoniu, arsen și mercur
               Reclamanta susține că, întrucât Comisia a considerat că guvernul federal german nu stabilit că dispozițiile naționale garantau un nivel de protecție mai ridicat decât Directiva 2009/48/CE, decizia atacată încalcă deopotrivă articolul 114 alineatele (4) și (6) TFUE și, prin urmare, încalcă tratatele, în sensul articolului 263 al doilea paragraf a treia ipoteză TFUE, deoarece dispozițiile naționale care stabilesc limite pentru arsen, antimoniu și mercur în jucării garantează efectiv un nivel de protecție mai ridicat pentru sănătatea copiilor decât Directiva 2009/48/CE, nu depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv, iar guvernul federal german a demonstrat, în plus, îndeplinirea acestor condiții în conformitate cu jurisprudența Curții.

      (1)  Directiva 2009/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 iunie 2009 privind siguranța jucăriilor (JO L 170, p. 1).


title: Cauza C-163/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grecia) la 17 aprilie 2008 — Dimitrios G. Ladakis, Andreas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofokis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grecia) la 17 aprilie 2008 — Dimitrios G. Ladakis, Andreas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofokis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou
   (Cauza C-163/08)
   (2008/C 171/33)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Monomeles Protodikeio Rethimnis
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Dimitrios G Ladakis, Andreas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofokis E. Mastorakis

      Pârât: Dimos Geropotamou
   Întrebările preliminare

               1)

               Clauza 5 și clauza 8 alineatele (1) și (3) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, care face parte integrantă din Directiva 1999/70 a Consiliului (JO L 175 din 10 iulie 1999, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129), trebuie să fie interpretate în sensul că dreptul comunitar interzice adoptarea de măsuri legale de către statul membru în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru menționat, atunci când: a) înainte de intrarea în vigoare a directivei există deja în ordinea juridică internă, măsuri legale echivalente, în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru și b) atunci când, în ordinea juridică internă, prin măsurile adoptate pentru punerea în aplicare a acordului-cadru, se reduce nivelul general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în măsura în care înainte de intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE există în ordinea juridică internă măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru, astfel cum este dispoziția pertinentă în cauza principală, respectiv articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920, adoptarea unei măsuri legale în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru — precum dispoziția pertinentă în cauză, respectiv articolul 11 din Decretul prezidențial nr. 164/2004 — constituie o reducere inacceptabilă în ordinea juridică internă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată, în sensul clauzei 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru:

                           a)

                           atunci când o astfel de măsură legală de punere în aplicare a acordului-cadru este adoptată după expirarea termenului de transpunere a Directivei 1999/70/CE, dar în domeniul său de aplicare ratione temporis se încadrează numai contractele și raporturile de muncă pe durată determinată care erau în curs de executare înainte de intrarea în vigoare a măsurii sau al căror termen a expirat într-o perioadă determinată înainte de intrarea în vigoare a măsurii, dar după termenul de transpunere a directivei, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente nu au un domeniu de aplicare limitat în timp și privesc toate contractele de muncă pe durată determinată încheiate, în curs de executare sau al căror termen era expirat la momentul intrării în vigoare a Directivei 1999/70/CE și la expirarea termenului său de transpunere?

                           b)

                           atunci când în domeniul de aplicare al unei astfel de măsuri legale adoptate în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru se încadrează numai contractele sau raporturile de muncă pe durată determinată care, pentru a fi considerate succesive, trebuie să îndeplinească în mod cumulativ următoarele condiții:

                                       i)

                                       între acestea să intervină o perioadă care să nu depășească trei luni și

                                       ii)

                                       acestea să aibă o durată totală de cel puțin puțin douăzeci și patru luni înainte de intrarea în vigoare a măsurii respective, independent de numărul de reînnoiri contractuale, sau să fi existat în temeiul acestora o durată de angajare de cel puțin optsprezece luni dintr-un total de douăzeci și patru începând cu contractul inițial în cazul în care au existat cel puțin trei reînnoiri în plus față de contractul inițial, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente nu stabilesc astfel de condiții, ci se aplică tuturor contractelor (succesive) de muncă pe durată determinată, indiferent de durata minimă a angajării și de numărul minim de reînnoiri contractuale?

                           c)

                           atunci când măsura legală în discuție de punere în aplicare a acordului-cadru prevede ca efect juridic destinat protejării lucrătorilor cu contract pe durată determinată și prevenirii abuzurilor, în sensul acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată calificarea contractului de muncă pe durată determinată drept contract pe durată nedeterminată cu efect pentru viitor (ex nunc), în timp ce măsurile legale echivalente preexistente prevedeau calificarea contractelor de muncă pe durată determinată drept contracte de muncă pe durată nedeterminată începând de la data încheierii lor inițiale (ex tunc)?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, dacă la intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE existau în ordinea juridică internă măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din directiva menționată, precum dispoziția pertinentă în prezenta cauză, respectiv articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920, constituie o reducere inacceptabilă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată în ordinea juridică internă, în sensul clauzei 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru, adoptarea unei măsuri legale în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru, precum dispoziția pertinentă în cauza principală, respectiv articolul 7 din Decretul prezidențial nr. 164/2004, când acesta prevede ca unic mijloc de protecție împotriva abuzului a lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată, obligația angajatorului de a plăti salariul și o indemnizație de concediere, în caz de angajare abuzivă prin contracte de muncă pe durată determinată succesive, ținând cont de faptul că:

                           a)

                           obligația de a plăti salariul și indemnizația de concediere este prevăzută de dreptul intern pentru orice tip de raport de muncă și nu vizează în mod special evitarea abuzurilor în sensul acordului-cadru și

                           b)

                           punerea în aplicare a măsurilor legale echivalente preexistente are ca efect juridic recunoașterea contractelor de muncă pe durată determinată succesive ca fiind contracte pe durată nedeterminată;

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente, atunci când interpretează dreptul intern în raport cu Directiva 1999/70/CE, instanța națională trebuie să înlăture aplicarea dispozițiilor incompatibile cu această directivă cuprinse de măsura legală adoptată în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru, dar care conduce la o reducere a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor pe durată determinată în ordinea juridică internă, precum dispozițiile articolelor 7 și 11 din Decretului prezidențial nr. 164/2004 și trebuie să aplice în locul acestora dispozițiile cuprinse în măsura legală echivalentă națională care exista la intrarea în vigoare a directivei, precum dispozițiile articolului 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920?

               5)

               Atunci când instanța națională consideră aplicabilă, în principiu, într-o cauză privind munca pe durată determinată, o dispoziție (în speță, articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920) care constituie o măsură legală echivalentă în sensul clauzei 5 alineatul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din Directiva 1999/70/CE și în temeiul căreia constatarea că au fost încheiate contracte de muncă pe durată determinată succesive, fără a exista un motiv obiectiv privind natura, tipul sau caracteristicile activității prestate care să justifice aceasta, implică recunoașterea faptului că astfel de contracte sunt contracte pe durată nedeterminată:

                           a)

                           sunt compatibile cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională potrivit cărora, în toate cazurile, constituie un motiv obiectiv pentru încheierea de contracte de muncă pe durată determinată faptul că drept temei juridic pentru încheierea acestora a fost invocată o lege privind angajarea în temeiul unor contracte pe durată determinată pentru satisfacerea unor nevoi sociale sezoniere, periodice, temporare sau excepționale, chiar dacă în realitate nevoile satisfăcute sunt „permanente și durabile”?

                           b)

                           sunt compatibile cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională potrivit cărora o dispoziție care interzice transformarea contractelor de muncă pe durată determinată în sectorul public în contracte de muncă pe durată nedeterminată trebuie interpretată în sensul că în sectorul public transformarea unui contract sau a unui raport pe durată determinată în contract sau raport pe durată nedeterminată este absolut interzisă în toate cazurile, chiar și atunci când acest contract a fost încheiat în mod abuziv pe durată determinată, și anume atunci când nevoile satisfăcute erau în realitate „permanente și durabile” și că într-un astfel de caz instanța națională nu mai are posibilitatea să aprecieze natura reală a raportului de muncă în litigiu și calificarea sa corectă drept contract pe durată nedeterminată; sau interdicția menționată mai sus trebuie să se limiteze numai la contractele de muncă pe durată determinată care au fost încheiate în mod real pentru a satisface nevoi temporare, neprevăzute, urgente, excepționale sau similare, nefiind aplicabilă și contractelor încheiate în realitate pentru a satisface nevoi care sunt „permanente și durabile”?


title: Cauza C-177/13 P: Recurs introdus la 9 aprilie 2013 de Marek Marszałkowski împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 4 februarie 2013 în cauza T-159/11, Marszałkowski/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) — Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/4

         Recurs introdus la 9 aprilie 2013 de Marek Marszałkowski împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 4 februarie 2013 în cauza T-159/11, Marszałkowski/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) — Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG
   (Cauza C-177/13 P)
   2013/C 207/06
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Recurent: Marek Marszałkowski (reprezentant: C. Sadkowski, radca prawny)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea în întregime a hotărârii atacate pronunțate de Tribunal, confirmarea nevalidității Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 11 ianuarie 2011 (cauza R 760/2010-4), obligarea OAPI la înregistrarea mărcii „Marko Walichnowy” solicitată în numele reclamantului în măsura în care privește produsele menționate în calea de atac și obligarea celeilalte părți din recurs la plata cheltuielilor de judecată aferente atât prezentei proceduri cât și procedurii care s-a aflat pe rolul Tribunalului;

               —

               În subsidiar, anularea în întregime a hotărârii atacate pronunțate de Tribunal și trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare, potrivit articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul susține că Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 și articolul 48 alineatul (2) din propriul Regulament de procedură.
   În ceea ce privește încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, reclamantul susține că Tribunalul:

               —

               a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a examinat în mod corect împrejurarea dacă produsele incluse în cererea de înregistrare a mărcilor în conflict erau similare;

               —

               a săvârșit o eroare de drept prin greșita aplicare a articolului 8 alineatul (1) litera (b) în sensul constatării caracterului similar al mărcilor în conflict;

               —

               a săvârșit o eroare de drept întrucât a constatat că cuvântul MARKO era elementul dominant al semnului „Walichnowy Marko”;

               —

               a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a definit publicul relevant în considerarea căruia exista un risc de confuzie și întrucât a arătat că acel risc de confuzie exista în percepția consumatorului mediu polonez;

               —

               a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a luat în considerare reputația mărcii „Walichnowy Marko” și împrejurarea că aceasta s-a bucurat de prioritate pe teritoriul polonez încă din 1995;

               —

               a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a luat în considerare nivelul de atenție pe care consumatorul mediu îl are pentru produsele de care sunt legate mărcile în conflict și întrucât nu a analizat dacă acel nivel de atenție ar putea reduce riscul de confuzie.

         În ceea ce privește încălcarea articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, reclamantul susține că, la punctul 26 al hotărârii atacate, Tribunalul a reținut în mod greșit că doar în stadiul ședinței a declarat recurentul din prezenta cauză că marca a cărei înregistrare s-a solicitat fusese înregistrată în Polonia încă din 1995.


title: Cauza F-91/10: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2010 — AK/Comisia

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/40

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2010 — AK/Comisia
   (Cauza F-91/10)
   ()
   2011/C 13/79
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: AK (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care a fost respinsă cererea reclamantei de despăgubire pentru prejudiciul suferit ca urmare a neîntocmirii unor rapoarte asupra evoluției carierei și de deschidere a unei anchete administrative pentru a se stabili fapte de hărțuire, precum și cererea de reparare a prejudiciului suferit

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei prin care a fost respinsă cererea introdusă de reclamantă la 24 noiembrie 2009 care viza despăgubirea pentru prejudiciul suferit ca urmare a neîntocmirii rapoartelor sale de evoluție a carierei pentru perioadele 2001-2002, 2004, 2005 și 2008, precum și deschiderea unei anchete administrative pentru a se stabili fapte de hărțuire;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamantă, în primul rând, a sumei de 53 000 de euro pentru pierderea unei șanse de a fi promovată la gradul A5 în cadrul exercițiului de promovare 2003, pe lângă regularizarea drepturilor sale de pensie prin plata unor contribuții corespunzătoare, în al doilea rând, a sumei de 400 de euro pe lună (aferente unei proporții de 70 % din diferența între prestația de invaliditate pe care o obține și cea pe care ar fi obținut-o dacă ar fi fost promovată în 2003) și, în al treilea rând, a sumei de 35 000 de euro pentru prejudiciul moral suferit ca urmare a menținerii situației sale administrative nelegale, în pofida, printre altele, a Hotărârilor Tribunalului din 20 aprilie 2005 și din 6 octombrie 2009 și a Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 13 decembrie 2007;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-103/09: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 13 iulie 2010 — Allen și alții/Comisia (Funcție publică — Personal angajat în cadrul proiectului JET — Acțiune în despăgubire — Termen rezonabil — Tardivitate)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/72

      Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 13 iulie 2010 — Allen și alții/Comisia
      (Cauza F-103/09) (1)

      (Funcție publică - Personal angajat în cadrul proiectului JET - Acțiune în despăgubire - Termen rezonabil - Tardivitate)
      (2010/C 288/136)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: John Allen (Horspath, Regatul Unit) și alții (reprezentanți: P. Lasok, QC, I. Hutton și B. Lask, barristers)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

         Obiectul

      Cerere având ca obiect repararea prejudiciului suferit de reclamanți ca urmare a faptului că pârâta nu i-a recrutat în calitate de agenți temporari în cursul perioadei în care au lucrat în cadrul întreprinderii comune JET

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2.

                  Îi obligă pe domnul Allen și pe ceilalți 110 reclamanți ale căror nume au fost menținute pe lista reclamanților la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 37, 13.2.2010, p. 51.


title: Cauza C-407/12: Ordonanța președintelui Curții din 27 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Slovenă

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/58

         Ordonanța președintelui Curții din 27 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Slovenă
   (Cauza C-407/12) (1)

   2013/C 225/121
   Limba de procedură: slovena
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 331, 27.10.2012.


title: Cauza C-585/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 13 decembrie 2010 — Niels Møller/Haderslev Kommune

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 13 decembrie 2010 — Niels Møller/Haderslev Kommune
   (Cauza C-585/10)
   2011/C 38/10
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret (Danemarca)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Niels Møller

      Pârâtă: Haderslev Kommune

      Întrebarea preliminară

               1.

               Punctul 6.6 litera (c) din anexa I la Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 (1) privind prevenirea și controlul integrat al poluării trebuie interpretat în sensul că se referă și la locurile pentru scrofițe?

      (1)  JO L 257, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 183.


title: Cauza C-84/15: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 17 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Sonos Europe BV/Staatssecretaris van Financiën [Trimitere preliminară — Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 — Uniunea vamală și Tariful vamal comun — Clasificare tarifară — Nomenclatura Combinată — Pozițiile 8517, 8518, 8519, 8527 și 8543 — Aparat autonom conceput pentru culegerea, recepționarea și reproducerea fișierelor audio digitale sub formă de sunet amplificat]

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/14

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 17 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Sonos Europe BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-84/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 - Uniunea vamală și Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura Combinată - Pozițiile 8517, 8518, 8519, 8527 și 8543 - Aparat autonom conceput pentru culegerea, recepționarea și reproducerea fișierelor audio digitale sub formă de sunet amplificat])
   (2016/C 156/19)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sonos Europe BV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Dispozitivul

   Nomenclatura combinată, care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunile succesive care rezultă din Regulamentul (CE) nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008 și din Regulamentul (CE) nr. 948/2009 al Comisiei din 30 septembrie 2009, trebuie să fie interpretată în sensul că un aparat autonom conceput pentru culegerea, recepționarea și reproducerea în streaming a fișierelor audio digitale sub formă de sunet amplificat, precum cel din litigiul principal, trebuie, sub rezerva aprecierii de către instanța de trimitere a elementelor factuale de care aceasta dispune, să fie clasificat la poziția 8519 din această nomenclatură.

      (1)  JO C 146, 4.5.2015.


title: Cauza C-128/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 6 aprilie 2009 — Antoine Boxus, Willy Roua/Région wallonne

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 6 aprilie 2009 — Antoine Boxus, Willy Roua/Région wallonne
   (Cauza C-128/09)
   2009/C 153/35
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Antoine Boxus, Willy Roua

      Pârâtă: Région wallonne

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1 alineatul (5) din Directiva 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (1) poate fi interpretat în sensul că exclude din domeniul său de aplicare o legislație — precum Decretul adoptat de Région wallonne din 17 iulie 2008 privind anumite permise pentru care există motive imperative de interes general — care se limitează să prevadă că „există motive imperative de interes general” pentru acordarea de permise de urbanism, de permise de mediu și de permise unice referitoare la actele și la la lucrările pe care aceasta le enumeră și că „ratifică” permisele pentru care se prevede că „există motive imperative de interes general”?

               2)

                           a)

                           Articolele 1, 5, 6, 7, 8 și 10a din Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11/CE a Consiliului (2) și prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului (3) se opun unui regim juridic potrivit căruia dreptul de a realiza un proiect supus evaluării efectelor este prevăzut de un act normativ cu privire la care nu există o cale de atac la un organ jurisdicțional sau la alt organ independent și imparțial instituit prin lege și care permite atacarea, cu privire la fond și la procedura urmată, a deciziei prin care se acordă dreptul de a realiza proiectul?

                           b)

                           Articolul 9 din Convenția de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată de Comunitatea Europeană prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (4), trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre să prevadă posibilitatea introducerii unei căi de atac la un organism jurisdicțional sau la alt organ independent și imparțial instituit prin lege, pentru a putea contesta legalitatea, cu privire la orice aspect de fond sau de procedură care se încadrează atât în regimul material cât și în regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării efectelor, a deciziilor, a actelor sau a omisiunilor care intră în domeniul de aplicare al dispozițiilor articolului 6?

                           c)

                           Având în vedere Convenția de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată de Comunitatea Europeană prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005, articolul 10a din Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11/CE, trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre să prevadă posibilitatea introducerii unei căi de atac la un organism jurisdicțional sau la alt organ independent și imparțial instituit prin lege pentru a putea contesta legalitatea deciziilor, a actelor sau a omisiunilor referitoare la orice aspect de fond sau de procedură care se încadrează atât în regimul material cât și în regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării efectelor?

      (1)  Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174).

      (2)  Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997 de modificare a Directivei 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 73, p. 5, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 254).

      (3)  Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție (JO L 156, p. 17, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 8).

      (4)  Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Convenției privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201).


title: Cauza T-275/14: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2014 – Drahtwerk St. Ingbert și alții/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/28

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2014 – Drahtwerk St. Ingbert și alții/Comisia
   (Cauza T-275/14)
   2014/C 223/33
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Drahtwerk St. Ingbert GmbH (St. Ingbert, Germania), DWK Drahtwerk Köln GmbH (Köln, Germania), Kalksteingrube Auersmacher GmbH (Völklingen, Germania), Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Germania), Stahlguss Saar GmbH (St. Ingbert) și Zentralkokerei Saar GmbH (Dillingen) (reprezentanți: S. Altenschmidt și H. Janssen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 18 decembrie 2013 în cazul Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) – Sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamantele susțin că decizia atacată este contrară articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât suprataxa EEG prevăzută în Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, denumită în continuare „EEG”) și regimul specific de compensare nu ar constitui o acordare de resurse de stat sau de resurse controlate de stat. Ansamblul faptelor pertinente pentru calificarea acestor măsuri ar fi fost stabilite în procedura precontencioasă dintre Comisie și Republica Federală Germania. Reclamantele consideră că nu mai exista nicio îndoială pe care Comisia ar fi trebuit să o clarifice într-o procedură în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE și al articolului 4 alineatul 4 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (1).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatul (1) TFUE și a principiului securității juridice

                           —

                           Reclamantele susțin în această privință că Comisia nu a respectat articolul 108 alineatul (1) TFUE și principiul securității juridice, întrucât a aplicat procedura pentru ajutoare noi în temeiul articolului 4 alineatul (4) din Regulamentul nr. 659/1999 în locul procedurii pentru ajutoare existente în temeiul articolului 17 și următoarelor din Regulamentul nr. 659/1999, pentru a verifica evaluarea sa preliminară cu privire la calificarea EEG drept ajutor. În această privință, ele susțin în special că, prin Decizia din 22 mai 2002, Comisia nu a calificat EEG 2000 ca ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, pentru că nu exista niciun transfer de resurse de stat. Modificările aduse EEG 2000 prin EEG 2012 nu ar fi substanțiale în raport cu Decizia Comisiei din 22 mai 2002. Comisia ar fi putut așadar să invoce o modificare de interpretare juridică în cadrul unei proceduri în temeiul articolului 108 alineatul (1) TFUE, fără a afecta reclamantele.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale și a principiului dreptului de a fi ascultat

                           —

                           În plus, reclamantele invocă faptul că pârâta a adoptat decizia atacată fără a oferi în prealabil părților posibilitatea de a prezenta observații.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1. Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza T-435/17: Acțiune introdusă la 30 martie 2017 – Grendene/EUIPO – Hipanema (HIPANEMA)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/54

         Acțiune introdusă la 30 martie 2017 – Grendene/EUIPO – Hipanema (HIPANEMA)
   (Cauza T-435/17)
   (2017/C 283/83)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Grendene, SA (Sobral, Brazilia) (reprezentant: J. L. de Castro Hermida, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Hipanema (Paris, Franța)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative care cuprinde elementul verbal „HIPANEMA” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 154 586

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 20 ianuarie 2017 în cauza R 629/2016-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și înlocuirea acesteia cu o decizie de declarare a afinității între produsele revendicate pentru marca în litigiu și cele protejate de mărcile anterioare aparținând persoanei care a formulat opoziția, în măsura în care acest lucru este necesar pentru evaluarea existenței unei similitudini între aceste produse în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene;

               —

               odată recunoscută această similitudine între produse, compararea semnelor în conflict sub aspect verbal, operațiune care nu s-a efectuat nici în cadrul procedurii de opoziție, nici în cadrul căii de atac administrative, constatarea identității sub aspect fonetic și semantic și a similitudinii sub aspect grafic a semnelor în conflict, constatarea imposibilității unei coexistențe pașnice între mărcile în conflict și, în sfârșit, respingerea cererii de protecție în Uniunea Europeană a mărcii internaționale nr. 1 154 586 „HIPANEMA” pentru clasa 14. Sau, în cazul în care Tribunalul nu se consideră competent în acest sens, trimiterea cauzei spre rejudecare la Camera de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, cu obligarea acesteia să admită similitudinea produselor vizate de mărcile în conflict.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-490/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Freistaat Bayern/Verlag Esterbauer GmbH [Trimitere preliminară — Protecția juridică a bazelor de date — Directiva 96/9/CE — Articolul 1 alineatul (2) — Domeniu de aplicare — Baze de date — Hărți topografice — Independența elementelor care constituie o bază de date — Posibilitate de separare a elementelor menționate fără afectarea valorii conținutului lor informativ — Luare în considerare a finalității unei hărți topografice pentru utilizator]

text:
               21.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 429/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Freistaat Bayern/Verlag Esterbauer GmbH
   (Cauza C-490/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Protecția juridică a bazelor de date - Directiva 96/9/CE - Articolul 1 alineatul (2) - Domeniu de aplicare - Baze de date - Hărți topografice - Independența elementelor care constituie o bază de date - Posibilitate de separare a elementelor menționate fără afectarea valorii conținutului lor informativ - Luare în considerare a finalității unei hărți topografice pentru utilizator])
   (2015/C 429/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Freistaat Bayern

      Pârâtă: Verlag Esterbauer GmbH

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date trebuie interpretat în sensul că datele geografice care sunt extrase de un terț dintr-o hartă topografică în scopul producerii și al comercializării unei alte hărți păstrează, după extragere, o valoare informativă suficientă pentru a putea fi calificate drept „elemente independente” ale unei „baze de date” în sensul dispoziției menționate.

      (1)  JO C 34, 2.2.2015.


title: Cauza C-211/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Torino (Italia) la 15 aprilie 2016 – Bimotor SpA/Agenzia delle Entrate - Direzione Provinciale II di Torino

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Torino (Italia) la 15 aprilie 2016 – Bimotor SpA/Agenzia delle Entrate - Direzione Provinciale II di Torino
   (Cauza C-211/16)
   (2016/C 251/10)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Provinciale di Torino

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bimotor SpA

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate - Direzione Provinciale II di Torino

      Întrebarea preliminară

   Reglementarea comunitară privind TVA-ul (A șasea directivă 77/388/CEE (1) a Consiliului din 17 mai 1977, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/38/CE (2), și Directiva 2006/112/CE (3)) se opune reglementării unui stat membru – precum articolul 34 alineatul 1 din Legea nr. 388 din 23 decembrie 2000 – în temeiul căreia rambursarea sau compensarea creanțelor privind TVA-ul nu sunt permise, pentru un anumit an fiscal, în integralitatea lor, ci numai până la un plafon prestabilit?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri - sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).

      (2)  Directiva 2002/38/CE a Consiliului din 7 mai 2002d de modificare, în parte cu titlu temporar, a Directivei 77/388/CEE în ceea ce privește regimul taxei pe valoarea adăugată aplicabil serviciilor de radiodifuziune și de televiziune și anumitor servicii furnizate pe cale electronică (JO L 128, p. 41).

      (3)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-214/08 P: Recurs introdus la 22 mai 2008 de Philippe Guigard împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 11 martie 2008 în cauza T-301/05, Guigard/Comisia Comunităților Europene

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/19

         Recurs introdus la 22 mai 2008 de Philippe Guigard împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 11 martie 2008 în cauza T-301/05, Guigard/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-214/08 P)
   (2008/C 223/31)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Philippe Guigard (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocats)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Constatarea admisibilității recursului;

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene pronunțate la 11 martie 2008 în cauza T-301/05;

               —

               admiterea concluziilor având ca obiect anularea și acordarea de despăgubiri prezentate de recurent în primă instanță;

               —

               obligarea pârâtei în primă instanță la plata tuturor cheltuielilor de judecată corespunzătoare acțiunii în anulare și recursului.

         Motivele și principalele argumente
   În esență, recurentul invocă trei motive în susținerea recursului său.
   Prin intermediul primului motiv, care cuprinde două aspecte, recurentul susține că Tribunalul a interpretat în mod eronat Convenția de la Lomé IV (1).
   Eroarea ar consta, pe de o parte, în faptul că Tribunalul ar fi considerat că, în temeiul articolului 313 alineatul (2) litera (k) din Convenția de la Lomé, ordonatorul național are sarcina să decidă recrutarea de consultanți și experți de asistență tehnică, fără a ține seama de competența de control bugetar și de gestionare a fondurilor recunoscută Comisiei prin convenția respectivă și de obligația ce revine acestei instituții de a oferi ordonatorului național asistență tehnică la negocierea contractelor.
   Pe de altă parte, eroarea comisă de către Tribunal ar consta în faptul că ar fi considerat că cererea ordonatorului național adresată Comisiei pentru aprobarea reînnoirii contractului de muncă al recurentului trebuie să conțină menționarea explicită a articolului 314 din Convenția de la Lomé, pentru ca termenul de 30 de zile prevăzut prin această dispoziție să înceapă să curgă, deși o astfel de cerință nu rezultă nicidecum din articolul menționat. Potrivit recurentului, dacă ar fi interpretat în mod corect articolul citat anterior, Tribunalul ar fi trebuit prin urmare să constate nerespectarea termenului amintit de către Comisie.
   Prin cel de al doilea motiv, recurentul susține că hotărârea atacată este viciată printr-o evidentă contradicție în motivare, întrucât Tribunalul ar fi considerat, în ceea ce privește motivul întemeiat pe încălcarea articolului 317 litera (a) din Convenția de la Lomé, pe de o parte, că acest motiv a fost invocat tardiv și, pe de altă parte, că s-ar confunda în esență cu motivul întemeiat pe încălcarea articolului 313 alineatul (2) litera (k) din aceeași convenție. Potrivit recurentului, același motiv nu poate fi respins atât ca inadmisibili cât și ca nefondat.
   Prin cel de al treilea motiv, recurentul arată că Tribunalul ar fi încălcat dreptul său la apărare întrucât, pe de o parte, nu a luat în considerare ansamblu argumentării pe care a prezentat-o în cursul ședinței, și, pe de altă parte, ar fi denaturat sfera motivului întemeiat pe încălcarea principiilor solicitudinii, bunei administrări și respectării încrederii legitime.

      (1)  A patra convenție de la Lomé încheiată între state din Africa, Caraibe și Pacific (ACP) și Comunitatea Economică Europeană, semnată Lomé la 15 decembrie 1989 (aprobată prin Decizia 91/400/CEE, CEE a Consiliului și Comisiei din 25 februarie 1991, privind încheierea celei de a patra convenții ACP-CEE, JO L 229, p. 1), astfel cum a fost modificată prin Acordul semnat în Mauritius în 4 noiembrie 1995 (JO 1998, L 156, p. 3).


title: Cauza T-42/13: Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2013 — 1. garantovaná/Comisia

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/30

         Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2013 — 1. garantovaná/Comisia
   (Cauza T-42/13)
   2013/C 79/51
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: 1. garantovaná a.s. (Bratislava, Slovacia) (reprezentanți: M. Powell, solicitor, G. Forwood, barrister, M. Staroň și P. Hodál, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea scrisorii Comisiei din 21 decembrie 2012 în cazul COMP/39.396 — Carbură de calciu, în măsura în care prin aceasta:

                           —

                           se aplică o rată a dobânzii de 4,5 % în ceea ce privește perioadele pentru care Tribunalul (i) a suspendat executarea articolului 2 din Decizia Comisiei C(2009) 5791 final din 22 iulie 2009 în cazul COMP/39.396 — Reactivi pe bază de carbură de calciu și magneziu pentru industriile oțelului și gazului în ceea ce o privește pe reclamantă și (ii) a suspendat obligația reclamantei de a constitui o garanție bancară pentru a evita recuperarea imediată a amenzii care i-a fost aplicată conform articolului 2 din decizia respectivă;

                           —

                           se stabilește soldul restant la data de 25 ianuarie 2013 la suma de 20 293 586,60 euro, reprezentând amenda și dobânzile moratorii;

                           —

                           este pusă în întârziere reclamanta ca până la data de 25 ianuarie 2013 fie să facă o plată provizorie de 20 293 586,60 euro, fie să constituie o garanție financiară acceptabilă, care să acopere această sumă;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că Comisia nu avea o bază legală pentru a aplica dobânzi în ceea ce privește perioada vizată de ordonanța privind măsurile provizorii din 20 octombrie 2009, adoptată fără citarea Comisiei, întrucât prin aceasta s-a suspendat executarea articolului 2 din Decizia C(2009) 5791 în măsura în care privea reclamanta. În aceste condiții, amenda nu a devenit „exigibilă” în sensul articolului 79 litera (c) din normele de aplicare (1). Potrivit principiului accessorium sequitur principale, dobânzile aferente amenzii curg doar de la data la care amenda este exigibilă.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că, în ceea ce privește perioada vizată de ordonanța privind măsurile provizorii, aplicarea unei rate a dobânzii moratorii de 4,5 % încalcă încrederea legitimă a reclamantei, întrucât prin ordonanța privind măsurile provizorii din 2 martie 2011 s-a suspendat obligația acesteia de a constitui o garanție bancară pentru a evita recuperarea imediată a amenzii care i-a fost aplicată conform articolului 2 din Decizia C(2009) 5791. Aceasta a făcut ca reclamanta să fie în aceeași situație în care s-ar fi aflat dacă ar fi constituit garanția bancară. În consecință, reclamanta a fost îndreptățită să se întemeieze pe încrederea legitimă, creată prin scrisoarea Comisiei din 24 iulie 2009 de notificare a Deciziei C(2009) 5791, că rata dobânzii aferente amenzii care va fi plătită va fi cea prevăzută la articolul 86 alineatul (5) din normele de aplicare.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se susține că aplicarea unei rate a dobânzii moratorii de 4,5 % pentru perioadele vizate de ordonanțele privind măsurile provizorii lipsește de efect util aceste ordonanțe, întrucât rațiunea pentru care s-au prevăzut două rate ale dobânzii la articolul 86 alineatul (2) litera (b) și la articolul 86 alineatul (5) din normele de aplicare este aceea de a stimula întreprinderile să constituie o garanție bancară și, invers, de a le penaliza pe acelea care refuză să plătească amenda la scadență sau să constituie o garanție bancară corespunzătoare. Reclamanta nu ar trebui penalizată prin aplicarea unei rate a dobânzii cu caracter punitiv pentru motivul că nu a constituit garanția bancară în condițiile în care Tribunalul (i) a suspendat executarea amenzii și (ii) a constatat că era obiectiv imposibil pentru reclamantă să constituie o garanție bancară.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se susține că aplicarea unei rate a dobânzii moratorii de 4,5 % pentru perioadele vizate de ordonanțele privind măsurile provizorii încalcă principiul proporționalității. Ar fi disproporționată penalizarea reclamantei prin aplicarea ratei dobânzii prevăzute la articolul 86 alineatul (2) litera (b) din normele de aplicare în condițiile în care (i) amenda nu este executorie, iar (ii) instanța UE a stabilit că reclamanta nu poate să plătească amenda, și nici să constituie o garanție bancară corespunzătoare.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3), cu modificările ulterioare.


title: Cauza T-102/08 P: Recurs introdus la 25 februarie 2008 de Asa Sundholm împotriva hotărârii pronunțate la 13 decembrie 2007 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-27/07, Sundholm/Comisia

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/38

         Recurs introdus la 25 februarie 2008 de Asa Sundholm împotriva hotărârii pronunțate la 13 decembrie 2007 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-27/07, Sundholm/Comisia
   (Cauza T-102/08 P)
   (2008/C 107/64)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Asa Sundholm (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               Casarea hotărârii Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) pronunțate la 13 decembrie 2007 în cauza F-27/07;

               —

               soluționarea cauzei în baza noilor dispoziții și în sensul în care ar fi trebuit soluționată de către judecătorul de fond: anularea deciziei referitoare la întocmirea raportului asupra evoluției carierei reclamantei pentru perioada 1 iulie 2001-31 decembrie 2002, adoptate în executarea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 20 aprilie 2005;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe.

         Motivele și principalele argumente
   Prin recursul formulat, recurenta solicită anularea hotărârii Tribunalului Funcției Publice (TFP) prin care a fost respinsă acțiunea având ca obiect anularea deciziei Comisiei privind întocmirea raportului asupra evoluției carierei reclamantei pentru perioada 1 iulie 2001-31 decembrie 2002, raportul inițial pentru această perioadă fiind anulat prin hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 20 aprilie 2005 (1).
   În susținerea recursului, recurenta invocă un singur motiv întemeiat pe o eroare de drept, pe încălcarea articolului 233 CE și pe nerespectarea normelor comunitare referitoare la obligația specială de motivare.
   Recurenta susține că, prin nerespectarea sferei hotărârii TPI din 20 aprilie 2005, precum și a articolului 233 CE, TFP ar fi comis o eroare de drept din moment ce a apreciat că AIPN nu putea, în baza măsurilor de executare a hotărârii și în considerarea motivelor invocate, precum și a scurgerii unei interval de timp între decizia anulată și decizia luată în executarea respectivei hotărâri, să prezinte o motivare mai amplă, respectând obligația care revine administrației de a motiva într-o modalitate specifică un raport asupra evoluției carierei întocmit în executarea unei hotărâri a Tribunalului și, susține recurenta, în mod tardiv.
   În plus, recurenta susține că TFP ar fi încălcat autoritatea absolută de lucru judecat a hotărârii TPI, din moment ce a acceptat că simpla înlăturare a comentariilor avute în vedere în mod ilegal reprezintă o justă rectificare a evaluării recurentei.

      (1)  Hotărârea Tribunalului, Sundholm/Comisia, T-86/04, nepublicată în Recueil.


               3.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/14

         Acțiune introdusă la 28 iunie 2013 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-10/13)
   2013/C 287/10
   La data de 28 iunie 2013, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis și Maria Moustakali, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, 35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgium, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că, prin faptul că nu a pus în aplicare în mod corect articolul 2 alineatul (1) literele (a)-(d) și articolul 2 alineatul (2) literele (a)-(b) din actul menționat la punctul 21b din anexa XVIII la Acordul privind Spațiul Economic European [Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformare)], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la Acordul privind SEE, în termenul prevăzut, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat;

               2.

               să dispună suportarea cheltuielilor aferente procedurii de către Islanda.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               cererea se referă la nerespectarea de către Islanda, cel târziu la 20 august 2012, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la data de 20 iunie 2012 privind punerea în aplicare în mod incorect a articolului 2 alineatul (1) literele (a)-(d) și a articolului 2 alineatul (2) literele (a)-(b) din actul menționat la punctul 21b în anexa XVIII la Acordul privind Spațiul Economic European [Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformare), denumită în continuare „directiva”];

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 alineatul (1) literele (a)-(d) și al articolului 2 alineatul (2) literele (a)-(b) din directiva în cauză, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a pune în aplicare directiva în termenul prevăzut.


title: Cauzele conexate C-260/06 și C-261/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 8 noiembrie 2007 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Cour d'appel de Montpellier — Franța) — Proceduri penale împotriva lui Daniel Escalier (C-260/06) și a lui Jean Bonnarel (C-261/06) (Produse de uz fitosanitar — Importuri paralele — Procedură de autorizare a introducerii pe piață — Admisibilitate — Condiții — Respectarea principiului proporționalității)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/18

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 8 noiembrie 2007 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Cour d'appel de Montpellier — Franța) — Proceduri penale împotriva lui Daniel Escalier (C-260/06) și a lui Jean Bonnarel (C-261/06)
   (Cauzele conexate C-260/06 și C-261/06) (1)

   (Produse de uz fitosanitar - Importuri paralele - Procedură de autorizare a introducerii pe piață - Admisibilitate - Condiții - Respectarea principiului proporționalității)
   (2007/C 315/29)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour d'appel de Montpellier
   Părțile în procedurile penale din acțiunile principale
   Daniel Escalier (C-260/06), Jean Bonnarel (C-261/06)
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour d'appel de Montpellier — Interpretarea articolelor 28 și 30 din Tratatul CE și a Directivei 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1) — Legislație națională ce impune unui agricultor care recurge, numai pentru nevoile exploatației sale agricole, la importul unui produs de uz fitosanitar provenind din alt stat membru și care beneficiază deja de o autorizație de introducere pe piață în acel alt stat, eliberată în conformitate cu Directiva 91/414/CEE, obligația de a urma o procedură simplificată de autorizare a introducerii pe piață, destinată să verifice condițiile de identitate a produsului și supusă plății unei taxe de 800 de euro
   Dispozitivul
   Un stat membru poate supune unei proceduri simplificate de autorizare a introducerii pe piață importul paralel al unui produs de uz fitosanitar provenind din alt stat membru în care beneficiază deja de o astfel de autorizație în cazul în care importul este efectuat de către un agricultor numai pentru nevoile exploatației sale, autorizația de introducere pe piață astfel acordată fiind proprie pentru fiecare operator. Această autorizație nu poate fi condiționată de desemnarea produsului importat cu marca proprie a operatorului respectiv atunci când acesta din urmă este un agricultor care recurge la importul paralel numai pentru nevoile propriei exploatații. Autorizația menționată nu poate fi supusă plății unei taxe care nu este adecvată în raport cu cheltuielile ocazionate de controlul sau demersurile administrative necesare pentru examinarea cererii de autorizare. O evaluare forfetară a unor astfel de cheltuieli este totuși admisibilă, cu respectarea principiului proporționalității.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza C-208/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Italia) la 15 aprilie 2013 — Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Italia) la 15 aprilie 2013 — Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico
   (Cauza C-208/13)
   2013/C 207/18
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Pârâte: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico

      Întrebările preliminare

               1.

               Protecția liberei concurențe, a liberei circulații a întreprinderilor, a libertății de stabilire și de a presta servicii [prevăzute la articolul 4 alineatul (3) TUE și la articolele 101, 49, 56 și 96 TFUE] este compatibilă, și în ce măsură, cu dispozițiile naționale ale statelor membre ale Uniunii care prevăd costuri minime de exploatare în sectorul transportului rutier, care implică stabilirea neautonomă a unui element constitutiv al prețului serviciului și, prin urmare, al prețului contractual?

               2.

               Limitările privind principiile citate pot fi justificate în raport cu necesitatea protejării interesului public în ce privește siguranța circulației rutiere și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții? Din această perspectivă funcțională, este posibilă stabilirea unor costuri minime de exploatare, potrivit dispozițiilor articolului 83 bis din Decretul-lege nr. 112/2008 cu modificările și completările ulterioare?

               3.

               Stabilirea costurilor minime de exploatare, în lumina celor menționate, poate face obiectul acordurilor voluntare ale categoriilor de operatori în cauză și, în subsidiar, poate fi de competența organismelor a căror compunere se caracterizează printr-o prezență semnificativă a reprezentanților operatorilor economici privați din domeniu, în absența unor criterii stabilite la nivel legislativ?


title: Cauza C-154/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgerichts (Germania) la 20 martie 2007 — Firma 01051 Telekom GmbH/Republica Federală Germania

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/8

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgerichts (Germania) la 20 martie 2007 — Firma 01051 Telekom GmbH/Republica Federală Germania
   (Cauza C-154/07)
   (2007/C 140/14)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesverwaltungsgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Firma 01051 Telekom GmbH

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Întrebare preliminară
   Directiva 90/388/CEE a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurenta pe piețele serviciilor de telecomunicații — directiva privind concurența (1) — și Directiva 97/33/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997 privind interconectarea în domeniul telecomunicațiilor în ceea ce privește asigurarea serviciului universal și a interoperabilității prin aplicarea principiilor furnizării unei rețele deschise (FRD) — directiva privind interconectarea (2) — trebuie interpretate în sensul că acestea împiedică autoritatea națională de reglementare să oblige operatorul unei rețele conectate la rețeaua publică de telecomunicații să plătească pentru anul 2003, în favoarea operatorului rețelei de abonați aflat în poziție dominantă, o contribuție financiară destinată să compenseze pierderile la care se expune operatorul rețelei de abonați prin permiterea accesului la bucla locală?
   În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ:
   Faptul că o astfel de obligație, care corespunde unei dispoziții de drept național, este contrară dreptului comunitar, trebuie luat în considerare de instanța națională într-o cauză având ca obiect aprobarea impunerii unei contribuții în sarcina operatorului rețelei de conectare?

      (1)  JO L 192, p. 10.

      (2)  JO L 199, p. 32.


title: Cauza C-377/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalia) la 3 iulie 2013 — Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalia) la 3 iulie 2013 — Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Cauza C-377/13)
   2013/C 274/13
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA

      Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Întrebarea preliminară

   Articolul 4 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) litera (a), articolul 7 alineatul (1) și articolul 10 litera (a) din Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 (1) (astfel cum a fost modificată prin Directiva 85/303/CEE a Consiliului din 10 iunie 1985) (2) se opun unei reglementări naționale cum este cea prevăzută de Decretul-lege nr. 322-B/2001 din 14 decembrie 2001, prin care au fost supuse la plata taxei de timbru operațiunile de majorare a capitalului social al societăților de capitaluri realizate prin conversia în capital social a creanțelor acționarilor provenite din prestații accesorii efectuate anterior în favoarea societății, cu toate că prestațiile accesorii menționate au fost efectuate în numerar, având în vedere că, în conformitate cu legislația națională, la 1 iulie 1984 operațiunile de majorare a capitalului menționate realizate în acest mod erau supuse taxei de timbru, la o cotă de impozitare de 2 %, și că la aceeași dată operațiunile de majorare a capitalului realizate în numerar erau scutite de taxa menționată?

      (1)  Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului (JO L 249, p. 25, Ediție specială 9/vol. 1, p. 9).

      (2)  Directiva 85/303/CE a Consiliului din 10 iunie 1985 de modificare a Directivei 69/335/CEE privind taxele indirecte aplicate majorării de capital (JO L 156, p. 23, Ediție specială 9/vol. 1, p. 75).


title: Cauza T-271/15 P: Recurs introdus la 28 mai 2015 de Tuula Rajala împotriva Hotărârii din 18 martie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-24/14, Rejala/OAPI

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/32

         Recurs introdus la 28 mai 2015 de Tuula Rajala împotriva Hotărârii din 18 martie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-24/14, Rejala/OAPI
   (Cauza T-271/15 P)
   (2015/C 262/43)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Tuula Rajala (El Campello, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 18 martie 2015 pronunțate în cauza F-24/14;

               —

               anularea raportului de evaluare întocmit recurentului pentru perioada cuprinsă între 1 octombrie 2011 și 31 decembrie 2012;

               —

               obligarea OAPI să plătească recurentului o despăgubire adecvată de cel puțin 500 de euro al cărei cuantum este lăsat la aprecierea Tribunalului pentru repararea prejudiciului moral suferit ca urmare a acestui raport de evaluare;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului Funcției Publice și în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice a denaturat fapte importante și și-a întemeiat hotărârea pe o situație de fapt denaturată. Recurentul invocă următoarele denaturări ale situației de fapt:

                           —

                           denaturarea faptului că problemele de sănătate ale recurentului au afectat respectarea de către acesta a termenelor;

                           —

                           denaturarea faptului că respectarea termenelor a fost afectată în mod negativ întrucât recurentul a fost singurul examinator care lucra în finlandeză pentru o parte din perioada de evaluare și doar unul dintre cei doi examinatori finlandezi pentru restul perioadei de examinare;

                           —

                           denaturarea faptului că recurentul s-a ocupat de un număr neobișnuit de mare de cauze deosebit de complexe a căror soluționare a necesitat mult timp;

                           —

                           denaturarea faptului că punerea în executare a Hotărârii IP Translator a afectat în mod negativ productivitatea recurentului și respectarea de către acesta a termenelor privind deciziile sale;

                           —

                           denaturarea faptelor referitoare la respectarea termenelor de către recurent în comparație cu ceilalți examinatori.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe eroarea de drept comisă de Tribunalul Funcției Publice prin faptul că a statuat că nu poate fi reținută o eroare vădită de apreciere privind rezultatele recurentului în condițiile în care, din cele șapte competențe evaluate, cinci au fost considerate cel puțin conforme nivelului impus pentru postul ocupat.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe eroarea de drept comisă de Tribunalul Funcției Publice prin faptul că nu a reținut încălcarea de către OAPI a obligației sale de încredere.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe eroarea de drept comisă de Tribunalul Funcției Publice prin faptul că nu a reținut încălcarea de către OAPI a principiului protecției încrederii legitime.


title: Cauza T-460/08: Acțiune introdusă la 10 octombrie 2008 — Comisia/Acentro Turismo

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/53

         Acțiune introdusă la 10 octombrie 2008 — Comisia/Acentro Turismo
   (Cauza T-460/08)
   (2008/C 313/94)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: domnul A. Aresu, agent, domnul A. Caeiros, agent)

      Pârâtă: Acentro Turismo SpA (Milano, Italia)
   Concluziile reclamantei
   Comisia solicită Tribunalului:

               —

               obligarea societății Acentro Turismo SpA la plata sumei de 13 497,46 Euro cu titlu de datorie principală;

               —

               obligarea societății menționate la plata sumei de 2 278,55 Euro cu titlu de dobânzi de întârziere scadente la data introducerii prezentei acțiuni, precum și la plata de dobânzi de întârziere care vor fi scadente ulterior datei de introducere a prezentei acțiuni și până la data plății efective a datoriei principale, dobânzi ce vor fi calculate ulterior, în funcție de rata dobânzii stabilite de legea italiană;

               —

               obligarea societății menționate la plata dobânzilor moratorii aferente dobânzilor moratorii anterioare scadente la data introducerii prezentei acțiuni, dobânzi ce vor fi calculate ulterior, în funcție de data plății dobânzilor menționate precum și de rata dobânzii stabilite de legea italiană;

               —

               obligarea societății respective la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin intermediul prezentei acțiuni, Comisia Europeană, în calitate de reprezentantă a Comunității Europene a Energiei Atomice (Euratom), solicită Tribunalului obligarea societății de drept italian Acentro Turismo SpA la plata sumei de 13 497,46 Euro, majorată cu dobânzile moratorii, datorată în temeiul dispozițiilor de executare prevăzute de contractul de prestări servicii nr. 349-90-04 TL ISP I, încheiat în 1990, și având ca scop atribuirea în favoarea societății menționate a unor funcții de agenție de turism pe site-ul Ispra.
   Comisia susține în această privință că societatea Acentro nu a plătit două facturi, emise chiar de Comisie în temeiul articolului 8 din contractul în litigiu și că existența acestei creanțe ar fi suficient demonstrată având în vedere cuprinsul acestui contract. În consecință creanța în discuție apare ca fiind certă, lichidă și exigibilă.


title: Cauza C-361/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 31 iulie 2012 — Carratù/Poste Italiane SpA

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/23

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 31 iulie 2012 — Carratù/Poste Italiane SpA
   (Cauza C-361/12)
   2012/C 295/42
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Napoli

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Carmela Carratù

      Pârâtă: Poste Italiane SpA

      Întrebările preliminare

               1.

               Este contrară principiului echivalenței o dispoziție din dreptul intern care, în aplicarea Directivei 1999/70/CE (1), prevede efecte economice în ipoteza suspendării nelegale a executării unui contract de muncă ce conține o clauză nulă privind durata determinată a contractului, efecte care sunt diferite și semnificativ mai reduse față de [cele] în ipoteza suspendării nelegale a executării unui contract de drept civil comun ce conține o clauză nulă privind durata determinată a contractului?

               2.

               Este conform cu dreptul Uniunii, în domeniul său de aplicare, ca o sancțiune să determine avantajarea angajatorului abuziv în dauna lucrătorului care face obiectul abuzului, astfel încât durata procesului, chiar normală, să producă în mod direct prejudicii lucrătorului în avantajul angajatorului și ca efectul reparatoriu să fie proporțional redus odată cu prelungirea duratei procesului, până aproape de anularea acestuia?

               3.

               În domeniul de aplicare al dreptului Uniunii, în sensul articolului 51 din Carta de la Nisa, este conform cu articolul 47 din cartă și cu articolul 6 din CEDO ca durata procesului, chiar normală, să producă în mod direct prejudicii lucrătorului în avantajul angajatorului și ca efectul reparatoriu să fie proporțional redus odată cu prelungirea duratei procesului, până aproape de anularea acestuia?

               4.

               Având în vedere explicațiile prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/78/CE (2) și la articolul 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/54/CE (3), în noțiunea de condiții de încadrare în muncă prevăzută la clauza 5 din Directiva 1999/70/CE sunt cuprinse și efectele întreruperii nelegale a raportului de muncă?

               5.

               În cazul unui răspuns pozitiv la întrebarea precedentă, efectele diferite prevăzute în dreptul intern, determinate de întreruperea nelegală a raportului de muncă pe perioadă nedeterminată și pe perioadă determinată, sunt justificabile în sensul clauzei 4?

               6.

               Principiile generale ale dreptului comunitar în vigoare, precum principiile securității juridice, protecției încrederii legitime, egalității armelor în proces, protecției jurisdicționale efective, dreptului la o instanță independentă și, mai general, la un proces echitabil, garantate la articolul 6 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană [astfel cum a fost modificat prin articolul 1 alineatul (8) din Tratatul de la Lisabona și la care face trimitere articolul 46 din Tratatul privind Uniunea] — coroborat cu articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950, cu articolele 46 și 47 și cu articolul 52 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, proclamată la Nisa la 7 decembrie 2000, astfel cum este preluată în Tratatul de Lisabona — trebuie interpretate în sensul că se opun ca statul italian să adopte, după un timp apreciabil (nouă ani), o dispoziție legală precum articolul 32 alineatul 7 din Legea nr. 183/10, care modifică efectele proceselor în curs, producând în mod direct prejudicii lucrătorului în avantajul angajatorului, și ca efectul reparatoriu să fie proporțional redus odată cu prelungirea duratei procesului, până aproape de anularea acestuia?

               7.

               În cazul în care Curtea de Justiție nu recunoaște principiilor menționate valoarea de principii fundamentale ale dreptului Uniunii Europene, în vederea aplicării orizontale și generalizate a acestora, și, astfel, numai caracterul neconform al unei dispoziții precum articolul 32 alineatele 5-7 din Legea nr. 183/10 în raport cu obligațiile prevăzute de Directiva 1999/70/CE și de Carta de la Nisa, o societate, precum pârâta, trebuie considerată instituție publică, în scopul aplicării directe, verticale, ascendente a dreptului european, în special a clauzei 4 din Directiva 1999/70/CE și a Cartei de la Nisa?

      (1)  JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129.

      (2)  JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7.

      (3)  JO L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262.


title: Cauza C-203/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 16 mai 2008 — The Sporting Exchange Ltd, care acționează sub denumirea de Betfair/Minister van Justitie, Stichting de Nationale Sporttotalisator și Scientific Games Racing BV

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 16 mai 2008 — The Sporting Exchange Ltd, care acționează sub denumirea de Betfair/Minister van Justitie, Stichting de Nationale Sporttotalisator și Scientific Games Racing BV
   (Cauza C-203/08)
   (2008/C 197/17)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Raad van State (Țările de Jos)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: The Sporting Exchange Ltd, care acționează sub denumirea de Betfair

      Pârâți: Minister van Justitie, Stichting de Nationale Sporttotalisator și Scientific Games Racing BV.
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 49 CE trebuie interpretat în sensul că aplicare sa are drept consecință faptul că, în temeiul unui sistem de autorizare închis aplicabil pe teritoriul unui stat membru în privința prestării de servicii în materia jocurilor de noroc, autoritățile competente ale acestui stat membru nu pot interzice prestatorului de servicii căruia i-a fost acordată o autorizație într-un alt stat membru pentru furnizarea acestor servicii pe internet să ofere aceste servicii pe internet și în primul stat membru vizat?

               2)

               Interpretarea dată de Curte articolului 49 CE și în special principiului egalității și obligației de transparență care rezultă din acesta, în mai multe cauze referitoare la concesiuni, este aplicabilă procedurii de acordare a unui autorizații pentru oferirea de servicii în materia jocurilor de noroc într-un sistem de autorizare unic stabilit prin lege?

               3)

                           a.

                           Într-un sistem de autorizare unic stabilit prin lege, prelungirea autorizației acordate actualului deținător, fără ca potențialilor ofertanți să le fie oferită șansa de a concura pentru obținerea autorizației, poate constitui un mijloc adecvat și proporționat din perspectiva motivelor imperative de interes general, care, potrivit Curții de Justiție, pot constitui o justificare a restricțiilor impuse libertății de a presta servicii în domeniul jocurilor de noroc? În caz afirmativ, în ce condiții?

                           b.

                           Răspunsul la întrebarea 3a este influențat de răspunsul afirmativ sau negativ la a doua întrebare?


title: Cauza C-361/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Haarlem — Regatul Țărilor de Jos) — Hewlett-Packard Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane West, kantoor Hoofddorp [Tariful vamal comun — Nomenclatura combinată — Clasificare tarifară — Imprimante multifuncționale produse prin asamblarea unui modul de imprimare cu laser și a unui modul de scanare, cu funcție de copiator — Subpoziția 84433191 — Validitatea Regulamentului (CE) nr. 1031/2008]

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Haarlem — Regatul Țărilor de Jos) — Hewlett-Packard Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane West, kantoor Hoofddorp
   (Cauza C-361/11) (1)

   (Tariful vamal comun - Nomenclatura combinată - Clasificare tarifară - Imprimante multifuncționale produse prin asamblarea unui modul de imprimare cu laser și a unui modul de scanare, cu funcție de copiator - Subpoziția 8443 31 91 - Validitatea Regulamentului (CE) nr. 1031/2008)
   2013/C 63/06
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Haarlem

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Hewlett-Packard Europe BV

      Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane West, kantoor Hoofddorp

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Rechtbank Haarlem — Tariful vamal comun — Clasificare tarifară a unor imprimante multifuncționale constituite din asamblarea a trei module (imprimantă, scaner, fotocopiator) — Clasificare, înainte de 1 ianuarie 2007, la subpoziția 8471 60 20 din Nomenclatura combinată care permite scutirea acestora de taxele vamale, prin aplicarea Hotărârii Curții din 11 decembrie 2008 în cauzele conexate C-362/07 și C-363/07, Kip Europe (Rep. 2008, p. I 9489) — Validitatea Regulamentului (CE) nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO L 291, p. 1)

      Dispozitivul

   Examinarea întrebărilor preliminare nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea Regulamentului (CE) nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun în ceea ce privește clasificarea la subpoziția 8443 31 91 din Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul nr. 2658/87, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 254/2000 al Consiliului din 31 ianuarie 2000, a imprimantelor multifuncționale, precum cele care fac obiectul litigiului principal, produse prin asamblarea unui modul de imprimare cu laser și a unui modul de scanare cu funcție de copiator, puse în liberă circulație în aprilie 2009.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.