title: Cauza T-579/14: Hotărârea Tribunalului din 9 noiembrie 2016 – Birkenstock Sales/EUIPO (Reprezentarea unui motiv cu linii ondulate încrucișate) [„Marcă a Uniunii Europene — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marcă figurativă care reprezintă un motiv cu linii ondulate încrucișate — Motiv absolut de refuz — Caracter distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Motiv de suprafață — Aplicarea unui motiv de suprafață pe ambalajul unui produs”]

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/33

         Hotărârea Tribunalului din 9 noiembrie 2016 – Birkenstock Sales/EUIPO (Reprezentarea unui motiv cu linii ondulate încrucișate)
   (Cauza T-579/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marcă figurativă care reprezintă un motiv cu linii ondulate încrucișate - Motiv absolut de refuz - Caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Motiv de suprafață - Aplicarea unui motiv de suprafață pe ambalajul unui produs”])
   (2017/C 006/39)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Birkenstock Sales GmbH (Vettelschoß, Germania) (reprezentanți: C. Menebröcker și V. Töbelmann, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: inițial G. Schneider și D. Walicka, ulterior D. Walicka, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 15 mai 2014 (cauza R 1952/2013-1), privind înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative ce reprezintă un motiv cu linii ondulate încrucișate

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 15 mai 2014 (Cauza R 1952/2013-1) în ceea ce privește următoarele produse: „membre, ochi și dinți artificiali”, „material de sutură; material de sutură pentru uz chirurgical” și „piei de animale, articole de pielărie”.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Birkenstock Sales GmbH va suporta, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile efectuate de EUIPO. EUIPO suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 351, 6.10.2014..


title: Cauza T-304/14: Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Sun Alloys Europe/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/52

         Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Sun Alloys Europe/Comisia
   (Cauza T-304/14)
   2014/C 223/55
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Sun Alloys Europe GmbH (Bad Sobernheim, Germania) (reprezentanți: Rechtsanwälte D. Greinacher, J. Martin și B. Scholtka)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolului 263 primul paragraf TFUE, a Deciziei din 18 decembrie 2013 a Comisiei [Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)] (JO 2014, C 37, p. 73, 7.02.2014) de inițiere împotriva Republicii Federale Germania a unei proceduri oficiale de investigare în ceea ce privește sprijinul pentru producția de energie electrică din surse regenerabile și din gaze de mină potrivit Legii germane revizuite privind energia din surse regenerabile (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, denumită în continuare „EEG”) și limitarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile (denumită în continuare „suprataxa EEG”) pentru întreprinderile mari consumatoare de energie, în măsura în care Comisia a calificat schema de compensare specială prevăzută la articolele 40 și 41 din EEG drept ajutor de stat în sensul articolului 107 TFUE;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, potrivit articolului 87 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 TFUE
               Potrivit reclamantei, Comisia a calificat în mod eronat drept ajutor de stat sprijinul pentru producția de energie electrică din surse regenerabile prin intermediul sistemului de suprataxare și schema de compensare specială având ca obiect limitarea suprataxei EEG și, prin urmare, nu ar fi trebuit să inițieze procedura oficială de investigare.

                           —

                           Reclamanta arată în acest context că, în cadrul evaluării preliminare a aspectului dacă schema de compensare specială constituie ajutor, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere, deoarece, ca excepție de la principiul suprataxei EEG, schema de compensare specială nu ar oferi niciun avantaj de care întreprinderile mari consumatoare de energie, nu ar fi beneficiat în condiții normale de piață.

                           —

                           Reclamanta susține în continuare că nu ar fi afectată nicio resursă statală. Dat fiind că veniturile provenite din suprataxa EEG nu constituie resurse statale, nici schema excepțională prevăzută pentru întreprinderile mari consumatoare de energie nu ar afecta resurse statale.

                           —

                           Reclamanta arată de asemenea că schema de compensare specială nu denaturează nici concurența. Acesta doar stabilește condițiile de concurență care ar exista fără suprataxa EEG.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului încrederii legitime
               Reclamanta susține deopotrivă că, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia ar fi încălcat și principiul încrederii legitime. Reglementarea germană de sprijinire a energiei din surse regenerabile ar fi făcut deja obiectul unei investigații aprofundate în conformitate cu legislația privind ajutoarele de stat. În urma acestei investigații, Comisia ar fi concluzionat în 2002 că respectiva reglementare nu implica un transfer de resurse statale. Dat fiind că EEG din 2012 nu conține, din acest punct de vedere, nicio modificare substanțială în raport cu situația juridică anterioară, operatorii economici în cauză nu ar trebui să se aștepte la o nouă investigație, ci la menținerea reglementării existente.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe un abuz de putere
               În sfârșit, reclamanta consideră că Comisia a abuzat de puterea de apreciere care îi este conferită de articolele 107 TFUE și 108 TFUE. Prin inițierea procedurii de investigare Comisia ar urmări în principal obiectivul fundamental de armonizare a ajutorului pentru producerea de energie electrică din surse regenerabile. Acest obiectiv fundamental ar figura deopotrivă în noul proiect de Linii directoare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și pentru energie, în care Comisia ar stabili pentru prima oară norme detaliate pentru sprijinirea energiei electrice din surse regenerabile. Or, pentru a realiza o armonizare, Comisia ar trebui să urmeze procedura prevăzută în acest scop la articolele 116 TFUE și 117 TFUE.


title: Cauza C-143/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la  13 martie 2007 — Firma A.O.B. Reuter & Co./Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/16

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 13 martie 2007 — Firma A.O.B. Reuter & Co./Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-143/07)
   (2007/C 117/25)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Hamburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Firma A.O.B. Reuter & Co.

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   Întrebarea preliminară
   Sunt sancționate exclusiv informațiile false furnizate de către exportator în declarația de export conform articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 (1) sau obiectul sancțiunii este reprezentat numai de nerespectarea condițiilor materiale ale dreptului la restituire?

      (1)  JO L 351, p. 1.


title: Cauza C-20/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 15 ianuarie 2016 – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel/Finanzamt Offenburg

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 15 ianuarie 2016 – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel/Finanzamt Offenburg
   (Cauza C-20/16)
   (2016/C 118/12)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel

      Intimat: Finanzamt Offenburg

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 39 CE (în prezent articolul 45 TFUE) se opune unei dispoziții din dreptul german potrivit căreia contribuțiile la sistemele franceze de asigurări de pensii și de sănătate plătite de un lucrător care locuiește în Germania, dar care lucrează în administrația statului francez, nu se scad din baza de calcul a impozitului pe venit – spre deosebire de contribuțiile similare plătite la sistemul german de asigurări sociale de un lucrător care își desfășoară activitatea în Germania – dacă, în temeiul Convenției dintre Republica Federală Germania și Republica Franceză privind evitarea dublei impuneri, salariul acestei persoane nu poate fi impozitat în Germania și conduce numai la majorarea cotei de impozitare aplicabile altor venituri?

               2)

               Răspunsul la prima întrebare va fi afirmativ și atunci când, fie concret, fie în mod forfetar, în cadrul impozitării salariului de către statul francez, contribuțiile la sistemele de asigurări în discuție

                           a)

                           au fost deduse fiscal sau

                           b)

                           ar fi trebuit considerate deductibile, însă, în lipsa unei cereri în acest sens, ele nu au fost luate în calcul?


title: Cauzele conexate T-231/06 și T-237/06: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Țările de Jos/Comisia ( „Ajutoare de stat — Serviciu public de radiodifuziune — Măsuri adoptate de autoritățile olandeze — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața comună — Ajutor nou sau ajutor existent — Noțiunea de ajutor de stat — Noțiunea de întreprindere — Compensarea excedentară a costurilor misiunii de serviciu public — Proporționalitate — Obligația de motivare — Dreptul la apărare” )

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/9

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Țările de Jos/Comisia
   (Cauzele conexate T-231/06 și T-237/06) (1)

   (Ajutoare de stat - Serviciu public de radiodifuziune - Măsuri adoptate de autoritățile olandeze - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața comună - Ajutor nou sau ajutor existent - Noțiunea de ajutor de stat - Noțiunea de întreprindere - Compensarea excedentară a costurilor misiunii de serviciu public - Proporționalitate - Obligația de motivare - Dreptul la apărare)
   2011/C 38/11
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamanți: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: H. Sevenster și M. de Grave, agenți) (cauza T-231/06) și Nederlandse Omroep Stichting (NOS) (Hilversum, Țările de Jos) (reprezentanți: J. Feenstra și H. Speyart van Woerden, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: N. Khan și H. van Vliet, agenți)

      Obiectul

   Cereri de anulare a Deciziei Comisiei 2008/136/CE din 22 iunie 2006 privind finanțarea ad-hoc a radiodifuziunilor publice din Țările de Jos C 2/2004 (ex NN 170/2003) (JO 2008, L 49, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               În cauza T-231/06, obligă Regatul Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               În cauza T-237/06, obligă Nederlandse Omroep Stichting (NOS) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza T-494/12: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2014 – Biscuits Poult/OAPI – Banketbakkerij Merba (Biscuit) ( „Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând un biscuit rupt — Motiv de nulitate — Lipsa caracterului individual — Articolele 4, 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002” )

text:
               20.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/16

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2014 – Biscuits Poult/OAPI – Banketbakkerij Merba (Biscuit)
   (Cauza T-494/12) (1)

   ((„Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând un biscuit rupt - Motiv de nulitate - Lipsa caracterului individual - Articolele 4, 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”))
   2014/C 372/20
   Limba de procedură: franceza

      Părţile

      Reclamantă: Biscuits Poult SAS (Montauban, Franța) (reprezentant: C. Chapoullié, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Banketbakkerij Merba BV (Oosterhout, Țările de Jos) (reprezentant: M. Abello, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 2 august 2012 (cauza R 914/2011-3), privind o procedură de declarare a nulității între Banketbakkerij Merba BV și Biscuits Poult SAS

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Biscuits Poult SAS suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și de Banketbakkerij Merba BV.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza C-341/07: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/48/CE — Respectarea drepturilor de proprietate intelectuală — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/11

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-341/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/48/CE - Respectarea drepturilor de proprietate intelectuală - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2008/C 171/18)
   Limba de procedură: suedeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: W. Wils și P. Dejmek, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei (reprezentant: A. Kruse, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO L 157, p. 45 și — rectificare — JO L 195, p. 16, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală, Regatul Suediei nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acesteia.

               2)

               Obligă Regatul Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza C-554/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Sofiyski gradski sad – Bulgaria) – Procedură penală împotriva Atanas Ognyanov (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie penală — Decizia-cadru 2008/909/JAI — Articolul 17 — Drept care reglementează executarea unei pedepse — Interpretarea unei norme naționale din statul de executare care prevede o reducere a pedepsei privative de libertate ca urmare a muncii prestate de persoana condamnată în cursul detenției sale în statul emitent — Efectele juridice ale deciziilor-cadru — Obligația de interpretare conformă)

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Sofiyski gradski sad – Bulgaria) – Procedură penală împotriva Atanas Ognyanov
   (Cauza C-554/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Decizia-cadru 2008/909/JAI - Articolul 17 - Drept care reglementează executarea unei pedepse - Interpretarea unei norme naționale din statul de executare care prevede o reducere a pedepsei privative de libertate ca urmare a muncii prestate de persoana condamnată în cursul detenției sale în statul emitent - Efectele juridice ale deciziilor-cadru - Obligația de interpretare conformă))
   (2017/C 006/07)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Sofiyski gradski sad

      Partea din procedura penală principală

   Atanas Ognyanov

      cu participarea: Sofiyska gradska prokuratura

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 17 alineatele (1) și (2) din Decizia-cadru 2008/909/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale interpretate astfel încât să autorizeze statul de executare să acorde persoanei condamnate o reducere de pedeapsă ca urmare a muncii pe care aceasta a prestat-o în cursul detenției sale în statul emitent în condițiile în care autoritățile competente din acest din urmă stat nu au acordat, în conformitate cu dreptul acestuia, o asemenea reducere de pedeapsă.

               2)

               Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că o instanță națională este ținută să ia în considerare ansamblul normelor dreptului național și să le interpreteze în cea mai mare măsură posibilă în conformitate cu Decizia-cadru 2008/909, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299, pentru a atinge rezultatul vizat de aceasta, lăsând neaplicată dacă este necesar, din oficiu, interpretarea reținută de instanța națională de ultim grad, din moment ce această interpretare nu este compatibilă cu dreptul Uniunii.

      (1)  JO C 73, 2.3.2015.


title: Cauza C-514/06 P: Recurs introdus la data de 18 decembrie 2006 de către Armacell Enterprise GmbH împotriva hotărârii pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță (camera a cincea) la data de 10 octombrie 2006 în cauza T-172/05: Armacell Entreprise GmbH/OAPI

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/17

         Recurs introdus la data de 18 decembrie 2006 de către Armacell Enterprise GmbH împotriva hotărârii pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță (camera a cincea) la data de 10 octombrie 2006 în cauza T-172/05: Armacell Entreprise GmbH/OAPI
   (Cauza C-514/06 P)
   (2007/C 56/30)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: Armacell Enterprise GmbH (reprezentant: O. Spuhler, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne
   Concluziile recurentei
   Recurenta solicită Curții următoarele:

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță la data de 10 octombrie 2006, în cauza T-172/05;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată în fața Curții de Justiție;

               —

               anularea deciziei pronunțate de camera întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la data de 23 februarie 2005, în cauza R 552/2004-1;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată în fața Tribunalului de Primă Instanță, precum și în fața Oficiului de Armonizare în Piața Internă.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta susține că hotărârea atacată a Tribunalului de Primă Instanță se întemeiază pe o interpretare greșită a condiției referitoare la similitudinea mărcilor, prevăzută la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1) al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (denumit în continuare „RMC“). Recurenta susține, de asemenea, că, omițând să examineze problema similitudinii mărcilor din punctul de vedere al publicului vorbitor de limbă engleză, Tribunalul a încălcat o normă fundamentală de procedură în sensul articolului 63 alineatul (2) din RMC.

      (1)  JO L 11, p. 1.


title: Cauza T-157/16 P: Hotărârea Tribunalului din 17 noiembrie 2016 – Fedtke/CESE („Recurs — Funcție publică — Funcționari — Act pur confirmativ — Fapte noi și esențiale — Sarcina probei”)

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/36

         Hotărârea Tribunalului din 17 noiembrie 2016 – Fedtke/CESE
   (Cauza T-157/16 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Act pur confirmativ - Fapte noi și esențiale - Sarcina probei”))
   (2017/C 006/45)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Ingrid Fedtke (Wezembeek-Oppem, Belgia) (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comitetul Economic și Social European (CESE) (reprezentanți: M. Pascua Mateo, K. Gambino, X. Chamodraka, A. Carvajal și L. Camarena Januzec, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 5 februarie 2016, Fedtke/CESE (F-107/15, EU:F:2016:15), și prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Ordonanța Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 5 februarie 2016, Fedtke/CESE (F-107/15).

               2)

               Trimite cauza spre rejudecare către o cameră a Tribunalului, alta decât cea care s-a pronunțat în prezentul recurs.

               3)

               Cererile privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 191, 30.5.2016.


title: Cauza T-351/09: Acțiune introdusă la 4 septembrie 2009 — Acetificio Marcello de Nigris/Comisia

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/36

         Acțiune introdusă la 4 septembrie 2009 — Acetificio Marcello de Nigris/Comisia
   (Cauza T-351/09)
   2009/C 256/64
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Acetificio Marcello de Nigris Srl (Afragola, Italia) (reprezentanți: P. Perani și P. Pozzi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Admiterea faptului că înregistrarea denumirii „Aceto Balsamico di Modena” ca indicație geografică protejată în Registrul denumirilor de origine protejate și al indicațiilor geografice protejate constituie o încălcare a articolului 3 din Regulamentul nr. 510/2006, precum și o încălcare a garanțiilor procedurale prevăzute în mod expres în dreptul comunitar;

               —

               anularea Regulamentului nr. 583/2009 al Comisiei din 3 iulie 2009, publicat la 4 iulie 2009, de înregistrare a unei denumiri în Registrul denumirilor de origine protejate și al indicațiilor geografice protejate [Aceto Balsamico di Modena (IGP)];

               —

               ca urmare a anulării regulamentului menționat, adoptarea tuturor actelor și măsurilor necesare în vederea anulării înregistrării indicației geografice protejate „Aceto Balsamico di Modena” în Registrul denumirilor de origine protejate și al indicațiilor geografice protejate;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta din prezenta cauză, care își desfășoară activitatea în sectorul producției și vânzării de oțeturi din vin și de alte condimente, printre care oțetul balsamic de Modena, se opune înregistrării ca indicație geografică protejată a denumirii „Aceto Balsamico di Modena”, efectuată în temeiul regulamentului atacat.
   În susținerea pretențiilor sale, reclamanta invocă:

               —

               încălcarea articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (1), în măsura în care contextul istoric al dezvoltării producției oțetului balsamic de Modena este extrem de revelator în ceea ce privește lipsa oricărei legături între un asemenea produs și o anumită zonă geografică. În opinia reclamantei, este incontestabil că, de mai multe decenii, o mare parte din oțetul balsamic de Modena vândut în Italia și în străinătate este produsă în afara teritoriului său istoric de origine. În acest context, denumirea în discuție desemnează un produs realizat în conformitate cu anumite metode de producție și care are anumite caracteristici, ce, în orice caz, nu depind de locul de producție;

               —

               imposibilitatea reclamantei de a se opune înregistrării denumirii „Aceto Balsamico di Modena” ca indicație geografică protejată. În această privință, se arată că, din cauza succesiunii în timp a faptelor relevante din speță, înregistrarea indicației geografice care face obiectul prezentei cauze a fost admisă fără a se acorda reclamantei posibilitatea de a formula o opoziție motivată, încălcându-se astfel garanțiile procedurale prevăzute atât la articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2081/1992 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (2), cât și la articolul 5 alineatul (5) din Regulamentul nr. 510/2006 în vigoare.

      (1)  JO L 93 din 31.3.2006, p. 12, Ediție specială 03/vol. 71, p. 114.

      (2)  JO L 208 din 24.7.1992, p. 1.


title: Cauza C-90/09 P: Recurs introdus la 3 martie 2009 de General Química S.A., Repsol Química, S.A., Repsol YPF, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 18 decembrie 2008 în cauza T-85/06, General Química și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/20

         Recurs introdus la 3 martie 2009 de General Química S.A., Repsol Química, S.A., Repsol YPF, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 18 decembrie 2008 în cauza T-85/06, General Química și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-90/09 P)
   2009/C 90/32
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurente: General Química, S.A., Repsol Química, S.A., Repsol YPF, S.A. (reprezentanți: J. M. Jiménez-Laiglesia Oñate și J. Jiménez-Laiglesia Oñate, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate la 18 decembrie 2008 în cauza T-85/06, în măsura în care se respinge motivul de anulare întemeiat pe eroarea vădită de apreciere și pe lipsa motivării privind răspunderea solidară a recurentelor;

               —

               anularea articolului 1 literele (g) și (h) și a articolului 2 litera (d) din decizie, în măsura în care aceasta este îndreptată împotriva Repsol YPF și Repsol Química, ca fiind responsabile solidar pentru o încălcare a articolului 81 alineatul (1) CE săvârșită de General Química și, în subsidiar, în măsura în care decizia este îndreptată împotriva Repsol YPF, cu reducerea, în cele două cazuri, a sancțiunii în mod adecvat.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este îndreptat împotriva respingerii motivului de anulare a deciziei privind imputarea asupra Repsol Química și a Repsol YPF a răspunderii pentru comportamentul societății General Química, S.A. În hotărâre, Tribunalul reține în mod eronat un criteriu de imputare a răspunderii fără legătură cu faptele sau cu împrejurările cauzei și nici cu încălcarea săvârșită de General Química. Tribunalul săvârșește o eroare prin imputarea asupra societății-mamă a răspunderii unei filiale, considerând că există o singură entitate economică pe baza simplei posibilități sau capacități a societății-mamă de a exercita o influență decisivă asupra filialei sale. Tribunalul nu explică nici de ce elementele pe care le reține demonstrează existența unei influențe decisive, respingând elementele existente la dosar sau denaturându-le. În plus, Tribunalul aplică în mod eronat prezumția stabilită de jurisprudență în cazurile în care societatea-mamă deține totalitatea capitalului social și răstoarnă sarcina probei fără a preciza, în orice caz, natura probelor care trebuie prezentate pentru a răsturna prezumția. Hotărârea conferă Comisiei o putere nelimitată de apreciere și de analiză a probelor care au fost furnizate pentru a răsturna această prezumție. Prin urmare, prezumția este de fapt irefutabilă. În mod similar, și în afara faptului că răspunderea Repsol YPF nu este nici individualizată, nici lipsită de ambiguități, Tribunalul săvârșește o eroare prin extinderea automată în privința societății-mamă aflată la conducerea grupului a prezumției bazate pe simpla capacitate de a exercita o influență decisivă. Răspunderea este imputată grupului de societăți, iar nu întreprinderii ca unitate economică, această răspundere fiind, mai mult, irefutabilă.


title: Cauza T-208/09: Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2009 — Mars/OAPI — Marc (MARC Marlon Abela Restaurant Corporation)

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/49

         Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2009 — Mars/OAPI — Marc (MARC Marlon Abela Restaurant Corporation)
   (Cauza T-208/09) (1)

   2010/C 37/77

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 167, 18.7.2009.


title: Cauza C-403/14: Ordonanța președintelui Curții din 4 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – „Vekos Trade” AD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/24

      Ordonanța președintelui Curții din 4 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – „Vekos Trade” AD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
      (Cauza C-403/14) (1)

      (2015/C 016/40)
      Limba de procedură: bulgara
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 395, 10.11.2014.


title: Cauza T-287/10: Ordonanța Tribunalului din 8 noiembrie 2011 — Unilever España și Unilever/OAPI — Med Trans G. Poulias S. Brakatselos (MED FRIGO S.A.)

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/24

         Ordonanța Tribunalului din 8 noiembrie 2011 — Unilever España și Unilever/OAPI — Med Trans G. Poulias S. Brakatselos (MED FRIGO S.A.)
   (Cauza T-287/10) (1)

   2012/C 6/44
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 234, 28.8.2010.


title: Cauza T-397/11: Acțiune introdusă la 26 iulie 2011 — Symfiliosi/FRA

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/36

         Acțiune introdusă la 26 iulie 2011 — Symfiliosi/FRA
   (Cauza T-397/11)
   2011/C 282/70
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Symfiliosi (Nicosia, Republica Cipru) (reprezentant: L. Christodoulou, avocat)

      Pârâtă: Agenția drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (FRA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Agenției drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din 23 mai 2011 de acordare a primului contract-cadru în temeiul procedurii de cerere de oferte nr. F/SE/10/03 — Lot 12 Cipru către First Elements, iar a celui de al doilea contract-cadru către Symfiliosi;

               —

               obligarea Agenției drepturilor fundamentale a Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă un singur motiv principal, arătând că Agenția nu a și-a motivat în mod corespunzător decizia. În plus, ea contestă conținutul evaluării ofertelor, susținând că aceasta a fost arbitrară, nerezonabilă și nelegală.


title: Cauza T-86/09: Hotărârea Tribunalului din 22 septembrie 2011 — Evropaïki Dynamiki/Comisia ( Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Prestare de servicii informatice, inclusiv mentenanța și dezvoltarea sistemelor informatice ale Direcției Generale Pescuit și afaceri maritime — Respingerea ofertei depuse de un ofertant — Obligația de motivare — Egalitate de tratament — Transparență — Criterii de atribuire — Conflict de interese — Eroare vădită de apreciere — Răspundere extracontractuală )

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/15

         Hotărârea Tribunalului din 22 septembrie 2011 — Evropaïki Dynamiki/Comisia
   (Cauza T-86/09) (1)

   (Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Prestare de servicii informatice, inclusiv mentenanța și dezvoltarea sistemelor informatice ale Direcției Generale Pescuit și afaceri maritime - Respingerea ofertei depuse de un ofertant - Obligația de motivare - Egalitate de tratament - Transparență - Criterii de atribuire - Conflict de interese - Eroare vădită de apreciere - Răspundere extracontractuală)
   2011/C 319/28
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis, P. Katsimani și M. Dermitzakis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: N. Bambara și E. Manhaeve, agenți, asistați de J. Stuyck, avocat)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 12 decembrie 2008 de respingere a ofertei depuse de reclamantă în cadrul procedurii de cerere de ofertă MARE/2008/01 privind prestarea de servicii informatice, inclusiv mentenanța și dezvoltarea sistemelor informatice ale Direcției Generale Pescuit și afaceri maritime a Comisiei (JO 2008, S 115), precum și a deciziei de atribuire a contractului unui alt ofertant și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 113, 16.5.2009.


title: Cauza F-100/15: Acțiune introdusă la 6 iulie 2015 – ZZ/BEI

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/41

         Acțiune introdusă la 6 iulie 2015 – ZZ/BEI
   (Cauza F-100/15)
   (2015/C 414/51)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: L. Isola și G. Isola, avocați)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea, pe de o parte, a raportului de evaluare a reclamantului pe anul 2013 și, pe de altă parte, a deciziilor consecutive și conexe ale BEI precum decizia de a nu-l promova la gradul D precum și repararea daunelor morale și materiale pretins suferite.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din data de 8 decembrie 2014 a comitetului de recurs, cu trimiterea dosarului în fața acestuia după stabilirea criteriilor cărora trebuie să se conformeze acesta pentru adoptarea noii decizii;

               —

               Anularea orientărilor definite de direcția de resurse umane în nota „Orientări pentru anul 2013 în scopul evaluării personalului”, în măsura în care prevăd că aprecierea finală trebuie exprimată printr-o sinteză verbală, fără a se fi definit vreodată declarațiile corespunzătoare;

         Cu titlu subsidiar:

               —

               Anularea în întregime a raportului de evaluare 2013 (în partea evaluare, în măsura în care nu atribuie reclamantului nota „performanță excepțională” sau „foarte bună performanță” și nu îl propune pentru promovare la funcția D, și în sfârșit în măsura în care nu prevede evoluția carierei sale și nu îi stabilește obiectivele pentru anul 2014);

               —

               Anularea tuturor actelor conexe, consecutive și prealabile, printre care promovările făcute publice prin nota „Performance Evaluation exercise 2013 – List of promotions and awards” distribuită la 31 martie 2014;

               —

               Constatarea hărțuirii puse în aplicare în privința sa;

               —

               Constatarea responsabilității Uniunii Europene pentru instigare la hărțuire și încălcarea regulilor referitoare la „procesul echitabil”;

               —

               Obligarea pârâților la plata în solidar a unei reparații echitabile pentru prejudiciile corporale, morale și materiale indicate în mod detaliat la punctele 112-120 de mai sus;

               —

               Obligarea pârâților la plata în solidar a dobânzilor moratorii și compensatorii pentru deprecierea monetară cu privire la sumele recunoscute;

               —

               Obligarea celor doi pârâți la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-342/11: Acțiune introdusă la 30 iunie 2011 — CEEES și Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio/Comisia

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/40

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2011 — CEEES și Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio/Comisia
   (Cauza T-342/11)
   2011/C 252/90
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (CEEES) (Spania) și Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio (Madrid, Spania) (reprezentanți: A. Hernández Pardo și B. Marín Corral, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea actului atacat; și

               —

               în consecință, constatarea faptului că Comisia este obligată să aplice REPSOL o amendă sau penalități cu titlu cominatoriu pentru încălcarea articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este formulată împotriva Deciziei Comisiei din 28 aprilie 2011, adoptată în cazul COMP/39461/CEEES AOP-REPSOL, pronunțată cu privire la admisibilitatea plângerii depuse de reclamante la 30 mai 2007. Această plângere era întemeiată pe următoarele trei argumente principale:

               (a)

               existența de acorduri orizontale încheiate de Asociación de Operadores Petrolíferos (AOP) și membrii săi, care limitau concurența dintre aceștia;

               (b)

               încălcarea articolelor 101 TFUE și 102 TFUE ca urmare a menținerii prețului cu amănuntul;

               (c)

               neexecutarea de către REPSOL a Deciziei Comisiei din 12 aprilie 2006 (2006/446/CE) referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE și adoptată în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul nr. 1/2003 (cazul COMP/B 1/38.348 — Repsol CPP); precum și consecințele acestei neexecutări în privința sancțiunilor.

         În decizia atacată, Comisia consideră că nu există motive suficiente pentru a adopta față de REPSOL una dintre măsurile prevăzute de Regulamentul nr. 1/2003 pentru cazurile în care părțile nu își respectă angajamentele.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 9 din Regulamentul nr. 1/2003, în raport cu nerespectarea principiului efectului direct al dreptului comunitar.

                           —

                           Reclamantele afirmă în special că, luând în considerare constatările efectuate de autoritatea națională pentru concurență, Comisia nu poate face abstracție de nerespectarea de către REPSOL a angajamentului luat de această societate de a pune capăt practicii sale de stabilire a prețurilor. Starea de fapt dovedită de autoritatea națională pentru concurență în ceea ce privește încălcarea articolului 101 TFUE ar fi trebuit să fie suficientă Comisiei pentru a conchide că REPSOL nu și-a respectat angajamentele.

                           —

                           Neintervenția Comisiei în fața unei neexecutări a unei decizii referitoare la angajamente, care rezultă din faptul că pârâta consideră că dispune de o putere discreționară în această privință, ar pune în pericol esența însăși a mecanismelor care stau la baza acceptării angajamentelor ca soluție alternativă la o procedură de sancționare, transformând puterea de apreciere a Comisiei într-o competență arbitrară susceptibilă să conducă la o atingere flagrantă adusă drepturilor apărării.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 23 alineatul (2) litera (c) și a articolului 24 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 1/2003.

                           —

                           În opinia reclamantelor, în prezența unei încălcări a articolului 9 din Regulamentul 1/2003 precum cea în cauză în speță, Comisia ar fi trebuit să aplice amenzile sau penalitățile cu titlu cominatoriu prevăzute de dispozițiile menționate mai sus.


title: Cauza C-67/12: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 16 ianuarie 2014 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/91/CE — Performanța energetică a clădirilor — Articolele 3, 7 și 8 — Transpunere incompletă)

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/2

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 16 ianuarie 2014 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-67/12) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/91/CE - Performanța energetică a clădirilor - Articolele 3, 7 și 8 - Transpunere incompletă)
   2014/C 85/03
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și I. Galindo Martin, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentanți: A. Rubio González și S. Centeno Huerta, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea sau necomunicarea, în termenul prevăzut, a tuturor măsurilor necesare pentru a se conforma articolelor 3, 7 și 8 din Directiva 2002/91/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind performanța energetică a clădirilor (JO 2003, L 1, p. 65, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 44) coroborate cu articolul 29 din Directiva 2010/31/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 2010 privind performanța energetică a clădirilor (JO L 153, p. 13)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma articolelor 3, 7 și 8 din Directiva 2002/91/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind performanța energetică a clădirilor, Regatul Spaniei nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestor dispoziții.

               2.

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza C-597/12 P: Recurs introdus la 19 decembrie 2012 de Isdin, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 9 octombrie 2012 în cauza T-366/11: Bial-Portela & Ca, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/8

         Recurs introdus la 19 decembrie 2012 de Isdin, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 9 octombrie 2012 în cauza T-366/11: Bial-Portela & Ca, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-597/12 P)
   2013/C 86/12
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Isdin, SA (reprezentant: H. L. Mosback, Advocate, G. Marín Raigal, P. López Ronda, G. Macias Bonilla, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Bial-Portela & Ca, SA

      Concluziile

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               confirmarea deciziei din 6 aprilie 2001 a Camerei întâi de recurs a OAPI prin care se respinge în întregime opoziția;

               —

               obligarea Bial-Portela & Ca, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o denaturare a probelor întrucât a stabilit, la punctul 34 din hotărârea atacată, că „s-a săvârșit o eroare de către camera de recurs atunci când a stabilit că nu există nicio similitudine fonetică între semne”. Totuși, Camera de recurs nu a săvârșit nicio eroare, astfel cum a stabilit Tribunalul, atunci când a stabilit că nu există nicio similitudine fonetică între semne, ci a analizat corect similitudinea fonetică dintre semne și a concluzionat că, în pofida similitudinilor fonetice dintre semne, sonoritatea globală a semnelor este diferită. În această abordare, este necesar să se confirme concluzia de mai sus a Camerei de recurs, care a fost denaturată de Tribunal.
   În plus, recurenta susține că a existat o denaturare a faptelor de către Tribunal din moment ce acesta, la punctul 40 din hotărârea atacată, a stabilit că bunurile din clasa 3 și mare parte a bunurilor din clasa 5 (…) sunt expuse și vândute în supermarketuri și, în consecință, sunt alese de clienți după o examinare vizuală a ambalajului. Acest aspect de fapt nu a fost susținut cu probe și, astfel, a denaturat faptele pe care ar fi trebuit să se bazeze o decizie. În plus, acest fapt nu a fost invocat de niciuna dintre părți și, în consecință, poate fi luat în considerare numai dacă ar fi bine cunoscut (și, date fiind argumentele în susținerea lipsei de plauzibilitate a acestui fapt, a-l considera ca atare ar constitui în sine o denaturare a faptelor). În consecință, acest fapt nu poate fi invocat drept temei pentru stabilirea unui risc de confuzie.
   Recurenta susține de asemenea că s-a încălcat principiul audi alteram partem instituit la articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul privind marca comunitară (1) [fostul articol 74 alineatul (1) din Regulamentul 40/94 (2)] și că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a aplicat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară și jurisprudența relevantă, încălcând astfel dreptul Uniunii. Tribunalul nu a desfășurat o evaluare globală a mărcilor în litigiu, cu luarea în considerare a tuturor factorilor relevanți în raport cu împrejurările prezentei cauze.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1).


title: Cauza C-204/13: Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Finanzamt Saarlouis/Heinz Malburg (Fiscalitate  — Taxa pe valoarea adăugată  — Originea și sfera de aplicare a dreptului de deducere  — Dizolvarea unei societăți de către un asociat  — Dobândirea unei părți a clientelei acestei societăţi  — Aport în natură într o altă societate  — Plata taxei aferente intrărilor  — Deducere posibilă)

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/18

         Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Finanzamt Saarlouis/Heinz Malburg
   (Cauza C-204/13) (1)

   ((Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată - Originea și sfera de aplicare a dreptului de deducere - Dizolvarea unei societăți de către un asociat - Dobândirea unei părți a clientelei acestei societăţi - Aport în natură într o altă societate - Plata taxei aferente intrărilor - Deducere posibilă))
   2014/C 135/19
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Finanzamt Saarlouis

      Pârât: Heinz Malburg

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Bundesfinanzhof – Interpretarea articolului 4 alineatele (1) și (2) și a articolului 17 alineatul (2) litera (a) din A șasea Directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri– sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) – Nașterea și întinderea dreptului de deducere – Achiziționarea unei părți a clientelei unei societăți dizolvate de către un asociat al acestei societăți cu scopul de a o ceda, cu titlu de aport în natură, unei noi societăți – Posibilitate de deducere a taxei achitate în amonte

      Dispozitivul

   Având în vedere principiul neutralității taxei pe valoarea adăugată, articolul 4 alineatele (1) și (2), precum şi articolul 17 alineatul (2) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza uniformă de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7/CE a Consiliului din 10 aprilie 1995, trebuie să fie interpretate în sensul că un asociat al unei societăți civile de consultanță fiscală, care dobândește de la această societate o parte a clientelei numai cu scopul de a o ceda în mod direct și cu titlu gratuit către o societate civilă de consultanță fiscală nou înființată în care deține majoritatea capitalului, pentru ca aceasta din urmă să beneficieze de clientela respectivă în vederea desfășurării activității profesionale, fără însă ca această clientelă să intre în patrimoniul societății nou înființate, nu are dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată achitate în amonte aferente dobândirii clientelei în discuție.

      (1)  JO C 178, 22.6.2013.


title: Cauza C-615/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — procedură declanșată de Insinööritoimisto InsTiimi Oy [Directiva 2004/18/CE — Contracte de achiziții publice în domeniul apărării — Articolul 10 — Articolul 296 alineatul (1) litera (b) CE — Protecția intereselor esențiale ale siguranței unui stat membru — Comerț cu armament, muniție și material de război — Produs achiziționat de autoritatea contractantă în scopuri specific militare — Existența, în ceea ce privește acest produs, a unei posibilități de aplicație civilă foarte similare — Platformă turnantă ( „tiltable turntable” ) pentru realizarea de măsurători electromagnetice — Lipsa unei proceduri de licitație în conformitate cu procedurile prevăzute de Directiva 2004/18]

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — procedură declanșată de Insinööritoimisto InsTiimi Oy
   (Cauza C-615/10) (1)

   (Directiva 2004/18/CE - Contracte de achiziții publice în domeniul apărării - Articolul 10 - Articolul 296 alineatul (1) litera (b) CE - Protecția intereselor esențiale ale siguranței unui stat membru - Comerț cu armament, muniție și material de război - Produs achiziționat de autoritatea contractantă în scopuri specific militare - Existența, în ceea ce privește acest produs, a unei posibilități de aplicație civilă foarte similare - Platformă turnantă („tiltable turntable”) pentru realizarea de măsurători electromagnetice - Lipsa unei proceduri de licitație în conformitate cu procedurile prevăzute de Directiva 2004/18)
   2012/C 217/04
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Insinööritoimisto InsTiimi Oy

      Cu participarea: Puolustusvoimat

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Korkein hallinto-oikeus — Interpretarea articolului 10 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) și a articolului 346 TFUE — Listă de arme, muniții și material de război adoptată de Consiliu prin Decizia 255/58 din 15 aprilie 1958 — Domeniu de aplicare al directivei — Material destinat unor scopuri specific militare — Sistem de platforme turnante destinate efectuării de măsurători electromagnetice

      Dispozitivul

   Articolul 10 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii coroborat cu articolul 296 alineatul (1) litera (b) CE trebuie interpretat în sensul că nu autorizează un stat membru să sustragă de la procedurile prevăzute de directiva menționată un contract de achiziție publică atribuit de o autoritate contractantă în domeniul apărării pentru achiziționarea unui material care, deși este destinat unor scopuri specific militare, prezintă de asemenea posibilități de aplicații civile în esență similare decât dacă acest material, prin caracteristicile proprii, poate fi considerat ca special conceput și dezvoltat, inclusiv în urma unor modificări substanțiale, în astfel de scopuri, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauza C-594/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — T.G. van Laarhoven/Staatssecretaris van Financiën (A șasea directivă TVA — Drept de deducere a taxei achitate în amonte — Restricție — Utilizarea în folosul propriu a bunurilor mobile care constituie o parte din activele folosite în cadrul unei activități economice de către persoanele impozabile — Tratamentul fiscal al utilizării private a unui bun din patrimoniul întreprinderii)

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — T.G. van Laarhoven/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-594/10) (1)

   (A șasea directivă TVA - Drept de deducere a taxei achitate în amonte - Restricție - Utilizarea în folosul propriu a bunurilor mobile care constituie o parte din activele folosite în cadrul unei activități economice de către persoanele impozabile - Tratamentul fiscal al utilizării private a unui bun din patrimoniul întreprinderii)
   2012/C 98/10
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: T.G. van Laarhoven

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 17 alineatul (6) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Deducerea taxei aferente intrărilor — Excluderea dreptului de deducere — Reglementare națională de limitare a deducerii taxei pentru vehiculele utilizate de un întreprinzător în scop atât profesional, cât și privat

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatul (2) primul paragraf litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7/CE a Consiliului din 10 aprilie 1995, coroborat cu articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (c) din aceeași directivă trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări fiscale naționale care dă dreptul, într-o primă etapă, unei persoane impozabile ale cărei autoturisme sunt utilizate atât în scop profesional, cât și în scop privat să efectueze deducerea imediată și integrală a taxei pe valoarea adăugată achitate în amonte, dar care prevede, într-o a doua etapă, în ceea ce privește utilizarea privată a acestor vehicule, o impozitare anuală întemeiată, în scopul determinării bazei de impozitare a taxei pe valoarea adăugată datorate pentru un anumit exercițiu financiar, pe o metodă de calcul forfetar al cheltuielilor aferente unei astfel de utilizări care nu ține cont, în mod proporțional, de importanța reală a acesteia.

      (1)  JO C 80, 12.3.2011.


title: Cauza T-222/12: Ordonanța Tribunalului din 16 septembrie 2013 — National Trust for Scotland/OAPI — Comhairle nan Eilean Siar (ST KILDA)

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/30

         Ordonanța Tribunalului din 16 septembrie 2013 — National Trust for Scotland/OAPI — Comhairle nan Eilean Siar (ST KILDA)
   (Cauza T-222/12) (1)

   2013/C 336/64
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 227, 28.7.2012.


title: Cauza T-833/14: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2014 – Søndagsavisen/Comisia

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/51

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2014 – Søndagsavisen/Comisia
   (Cauza T-833/14)
   (2015/C 138/68)
   Limba de procedură: daneza

      Părțile

      Reclamantă: Søndagsavisen A/S (Søborg, Danemarca) (reprezentant: M. Honoré, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 9 iulie 2014 de a nu ridica obiecții împotriva scutirilor fiscale privind anumite materiale publicitare (SA.35683);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta, care este un concurent al beneficiarului ajutorului, a susținut că Comisia ar fi trebuit să constate că existau îndoieli dacă scutirile fiscale pentru materiale publicitare nenominale și pentru publicitatea în ziare pe bază de abonament livrate la domiciliu constituiau ajutor.
   Reclamanta susține că, în consecință, Comisia ar fi trebuit să decidă deschiderea procedurii oficiale de investigare prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE și la articolul 4 alineatul (4) din Regulamentul nr. 659/1999 (1). Prin omisiunea de a proceda astfel, Comisia nu a respectat drepturile procedurale ale reclamantei în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE.
   În susținerea concluziei sale potrivit căreia existau îndoieli rezonabile, reclamanta invocă în special următoarele motive:

               —

               durata procedurii în fața Comisiei a fost extraordinar de lungă și dovedește ea însăși că existau îndoieli rezonabile – chiar și numai pentru faptul că implica o schemă de ajutor notificată în temeiul articolului 108 alineatul (3) TFUE;

               —

               decizia Comisiei este afectată de o lipsă de motivare în ceea ce privește scutirile fiscale pentru materialele publicitare nenominale și pentru publicitatea în ziarele pe bază de abonament livrate la domiciliu; și

               —

               Comisia a realizat o examinare incompletă și incorectă a legislației daneze privind taxele în domeniul publicității pentru a determina dacă scutirile fiscale pentru materiale publicitare nenominale și pentru publicitate în ziare pe bază de abonament livrate la domiciliu implicau un ajutor de stat.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-220/08: Ordonanța președintelui Curții din 26 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/33

         Ordonanța președintelui Curții din 26 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-220/08) (1)

   (2009/C 69/77)

      Limba de procedură: greaca

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza C-148/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van beroep te Brussel — Belgia) — DHL International NV, anciennement Express Line NV/Belgisch Instituut voor Postdiensten en Telecommunicatie (Servicii poștale — Proceduri externe de soluționare a reclamațiilor utilizatorilor — Directiva 97/67/CE — Articolul 19 — Domeniu de aplicare — Caracter complementar al căilor de atac disponibile în dreptul intern și în dreptul Uniunii — Marjă de manevră a statelor membre — Limite — Articolul 49 TFUE — Libertatea de stabilire)

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van beroep te Brussel — Belgia) — DHL International NV, anciennement Express Line NV/Belgisch Instituut voor Postdiensten en Telecommunicatie
   (Cauza C-148/10) (1)

   (Servicii poștale - Proceduri externe de soluționare a reclamațiilor utilizatorilor - Directiva 97/67/CE - Articolul 19 - Domeniu de aplicare - Caracter complementar al căilor de atac disponibile în dreptul intern și în dreptul Uniunii - Marjă de manevră a statelor membre - Limite - Articolul 49 TFUE - Libertatea de stabilire)
   2011/C 355/08
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Brussel

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: DHL International NV, fostă Express Line NV

      Pârât: Belgisch Instituut voor Postdiensten en Telecommunicatie

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van Beroep te Brussel — Interpretarea articolului 19 din Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului (JO 1998, L 15, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 12), astfel cum a fost modificată prin Directivele 2002/39/CE (JO L 176, p. 21) și 2008/6/CE (JO L 52, p. 3) — Proceduri pentru soluționarea reclamațiilor utilizatorilor de servicii poștale — Sistem extern de soluționare

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului, în versiunea sa inițială și în versiunile sale astfel cum au fost modificate prin Directiva 2002/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 iunie 2002 și prin Directiva 2008/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 februarie 2008, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede obligativitatea pentru furnizorii de servicii poștale care nu aparțin domeniului serviciului universal a unei proceduri externe de soluționare a reclamațiilor utilizatorilor acestor servicii.

               2.

               Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede obligativitatea pentru furnizorii de servicii poștale care nu aparțin domeniului serviciului universal a unei proceduri externe de soluționare a reclamațiilor utilizatorilor acestor servicii.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza T-506/16: Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2017 – Bodson și alții/BEI („Funcție publică — Personalul BEI — Natura contractuală a raportului de muncă — Remunerație — Reforma sistemului de remunerație și de creștere salarială — Încredere legitimă — Securitate juridică — Eroare vădită de apreciere — Proporționalitate — Obligația de solicitudine — Articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al BEI”)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/44

         Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2017 – Bodson și alții/BEI
   (Cauza T-506/16) (1)

   ((„Funcție publică - Personalul BEI - Natura contractuală a raportului de muncă - Remunerație - Reforma sistemului de remunerație și de creștere salarială - Încredere legitimă - Securitate juridică - Eroare vădită de apreciere - Proporționalitate - Obligația de solicitudine - Articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al BEI”))
   (2017/C 277/66)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Jean-Pierre Bodson (Luxemburg, Luxemburg) și ceilalți 483 de reclamanți ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: inițial C. Gómez de la Cruz, G. Nuvoli și T. Gilliams, ulterior T. Gilliams și G. Faedo, agenți, asistați de P.-E. Partsch, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziilor, cuprinse în fișele de salariu din aprilie 2013 și ulterioare, prin care se aplică în privința reclamanților decizia Consiliului de administrație al BEI din 18 decembrie 2012 și decizia Comitetului de direcție al BEI din 29 ianuarie 2013, precum și a articolului publicat online la 5 februarie 2013 prin care se informează personalul despre adoptarea acestor două decizii și, pe de altă parte, obligarea BEI să plătească reclamanților o sumă corespunzătoare diferenței dintre cuantumul remunerațiilor plătite în temeiul deciziilor susmenționate și cel al remunerațiilor datorate în temeiul regimului anterior, precum și daune interese pentru repararea prejudiciului pretins suferit de reclamanți ca urmare a pierderii puterii de cumpărare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe domnul Jean-Pierre Bodson și pe ceilalți membri ai personalului Băncii Europene de Investiții (BEI) ale căror nume figurează în anexă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene cu numărul F-45/13 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza C-97/12 P: Recurs introdus la 23 februarie 2012 de Louis Vuitton Malletier împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 14 decembrie 2011 în cauza T-237/10: Louis Vuitton Malletier/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Friis Group International ApS

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/8

         Recurs introdus la 23 februarie 2012 de Louis Vuitton Malletier împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 14 decembrie 2011 în cauza T-237/10: Louis Vuitton Malletier/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Friis Group International ApS
   (Cauza C-97/12 P)
   2012/C 126/16
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Louis Vuitton Malletier (reprezentanți: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto, E. Gavuzzi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Friis Group International ApS

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate, în măsura în care prin aceasta se respinge acțiunea formulată de recurentă împotriva deciziei contestate și anularea, prin urmare, a deciziei Camerei întâi de recurs, în măsura în care prin aceasta s-a declarat că înregistrarea comunitară a unei mărci nr. 3693116 (figurativă) nu este valabilă pentru „aparate și instrumente optice, inclusiv ochelari, ochelari de soare și tocuri pentru ochelari” din clasa 9, „casete pentru bijuterii din metale prețioase, din aliajele acestora sau placate” din clasa 14, și „saci de voiaj, truse de voiaj (marochinărie), geamantane și valize, huse pentru îmbrăcăminte pentru voiaj, truse de toaletă, rucsacuri, genți de umăr cu bandulieră, poșete, genți pentru documente, serviete (marochinărie), punguțe, portofele, portmonee, etuiuri pentru chei, port carduri” din clasa 18;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Louis Vuitton Malletier S. A. în cadrul prezentei proceduri;

               —

               obligarea Friis Group International ApS la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Louis Vuitton Malletier S. A. în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs se urmărește dovedirea faptului că Tribunalul a încălcat articolul 7 alineatul (l) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară (1) considerând că motivul absolut de refuz prevăzut la această dispoziție este aplicabil înregistrării mărcii comunitare nr. 3693116 (figurativă) (așa numita marcă „FERMOIR S”) cu privire la toate bunurile pe care aceasta le acoperă din clasele 9, 14 și 18, exceptând „bijuterii, inclusiv inele, portcheiuri decorative, catarame și cercei, butoni de manșetă, brățări, brelocuri, broșe, coliere, ace de cravată, seturi de bijuterii, medalioane; ceasuri și instrumente și aparate tip cronometru, inclusiv ceasuri de mână, carcase de ceas, ceasuri deșteptătoare; clești pentru nuci din metale prețioase, din aliajele acestora sau placate, sfeșnice din metale prețioase, din aliajele acestora sau placate” din clasa 14 și „piele și imitații de piele” și „umbrele” din clasa 18.
   În primul rând, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare aplicând jurisprudența privind mărcile în formă tridimensională în prezenta cauză (cel puțin în ceea ce privește majoritatea bunurilor acoperite de marca contestată) și solicitând astfel ca un standard legal pentru caracterul distinctiv faptul că „FERMOIR S”„se deosebește în mod semnificativ de norma sau de uzanțele sectorului”, care este un prag mai înalt decât cel general (și anume „caracterul distinctiv minim”).
   În fapt, din jurisprudență rezultă în mod clar că, pentru aplicarea pragului de „deosebire semnificativă”, creat inițial numai pentru mărcile în formă tridimensională, semnul relevant ar trebui să fie în mod neechivoc legat de bunurile respective, ceea ce înseamnă că un astfel de semn trebuie să constea în și să fie perceput de consumatori ca o reprezentare fidelă fie a întregului produs fie a uneia dintre părțile sale principale, care să poată fi imediat recunoscută ca atare.
   În mod contrar, Tribunalul a considerat că orice semn care reprezintă forma unei părți a unui produs este supus principiilor stabilite în legătură cu mărcile în formă tridimensională, cu excepția situației în care este absolut imposibil de a vedea în mod conceptual un asemenea semn ca o parte a produselor pe care le desemnează. Ca un rezultat, în loc să întrebe dacă marca contestată poate fi percepută de public ca o parte esențială a bunurilor pe care le desemnează, Tribunalul s-a limitat să stabilească dacă această marcă ar putea fi teoretic utilizată ca un mecanism de închidere pentru bunuri din clasele 9, 14 și 18.
   În al doilea rând, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a apreciat validitatea mărcii contestate în ceea ce privește acele bunuri pe care le-a considerat capabile de a include un mecanism de închidere, prin încălcarea regulilor privind sarcina probei și prin denaturarea sensului clar al probei.
   În special, Tribunalul nu a acordat suficientă importanță prezumției de validitate acordate înregistrărilor de mărci comunitare impunând ca reclamantul să „furnizeze informații concrete și susținute care să demonstreze că marca în cauză are caracter distinctiv inerent”, transferând astfel de la Friis sarcina probei nevalabilității mărcii contestate.
   Pentru toate motivele menționate anterior, recurenta solicită Curții anularea hotărârii atacate, în măsura în care a confirmat în parte Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 24 februarie 2010 în cauza R 1590/2008-1 prin care a fost declarată nevalabilitatea mărcii contestate pentru bunurile pe care le acoperă din clasele 9, 14 și 18.

      (1)  JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.


title: Cauza C-478/07: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Handelsgericht Wien — Austria) — Budejovicky Budvar National Corporation/Rudolf Ammersin GmbH [Tratate bilaterale între state membre — Protecția într-un stat membru a unei indicații de proveniență geografică dintr-un alt stat membru — Denumirea Bud — Utilizarea mărcii American Bud — Articolele 28 CE și 30 CE — Regulamentul (CE) nr. 510/2006 — Regimul comunitar de protecție a indicațiilor geografice și a denumirilor de origine — Aderarea Republicii Cehe — Măsuri tranzitorii — Regulamentul (CE) nr. 918/2004 — Domeniul de aplicare al regimului comunitar — Caracter exhaustiv]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/12

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Handelsgericht Wien — Austria) — Budejovicky Budvar National Corporation/Rudolf Ammersin GmbH
   (Cauza C-478/07) (1)

   (Tratate bilaterale între state membre - Protecția într-un stat membru a unei indicații de proveniență geografică dintr-un alt stat membru - Denumirea „Bud” - Utilizarea mărcii American Bud - Articolele 28 CE și 30 CE - Regulamentul (CE) nr. 510/2006 - Regimul comunitar de protecție a indicațiilor geografice și a denumirilor de origine - Aderarea Republicii Cehe - Măsuri tranzitorii - Regulamentul (CE) nr. 918/2004 - Domeniul de aplicare al regimului comunitar - Caracter exhaustiv)
   2009/C 267/21
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Handelsgericht Wien

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Budejovicky Budvar National Corporation

      Pârâtă: Rudolf Ammersin GmbH

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Handelsgericht Wien — Interpretarea articolelor 28 CE și 30 CE, a Regulamentului (CE) nr. 918/2004 al Comisiei din 29 aprilie 2004 privind dispozițiile tranzitorii în materie de protecție a denumirilor de origine și a indicațiilor geografice ale produselor agricole și alimentare ca urmare a aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei (JO L 163, p. 88) și a Regulamentului (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (JO L 93, p. 12, Ediție specială, 03/vol. 71, p. 114) — Denumire care nu desemnează nici o regiune, nici o zonă de pe teritoriul statului de origine, protejată în acest stat membru ca indicație geografică calificată și care se bucură de asemenea de protecția conferită mărcilor — Condițiile, enunțate de Curte în hotărârea din 18 noiembrie 2003, Budějovický Budvar (C-216/01), în care protecția absolută a unei astfel de denumiri ca indicație geografică poate fi considerată compatibilă cu articolul 28 CE — Efectul neînregistrării la nivel comunitar a unei astfel de denumiri asupra menținerii protecției naționale anterioare și a celei garantate printr-un acord bilateral într-un alt stat membru

      Dispozitivul

               1.

               Din cuprinsul punctului 101 din Hotărârea din 18 noiembrie 2003, Budějovický Budvar (C-216/01), rezultă că:

                           —

                           pentru a stabili dacă se poate considera că o denumire precum cea în discuție în acțiunea principală constituie o indicație de proveniență geografică simplă și indirectă a cărei protecție în temeiul tratatelor bilaterale în cauză în acțiunea principală poate fi justificată în raport cu criteriile de la articolul 30 CE, revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă, potrivit condițiilor de fapt și concepțiilor care predomină în Republica Cehă, această denumire, chiar dacă nu este în sine un nume geografic, este cel puțin aptă să informeze consumatorul cu privire la faptul că produsul care o poartă provine dintr-o regiune sau dintr-un loc de pe teritoriul acestui stat membru;

                           —

                           instanța de trimitere trebuie să verifice în plus, având în vedere aceleași condiții de fapt și aceleași concepții care predomină în Republica Cehă, dacă, astfel cum s-a indicat la punctul 99 din hotărârea menționată, denumirea în discuție în acțiunea principală nu a dobândit, la data intrării în vigoare a tratatelor bilaterale în cauză în acțiunea principală sau ulterior acestei date, un caracter generic în acest stat membru, Curtea de Justiție a Comunităților Europene stabilind deja la punctele 99 și 100 din aceeași hotărâre că obiectivul regimului de protecție instituit prin aceste tratate intră în sfera protecției proprietății industriale și comerciale în sensul articolului 30 CE;

                           —

                           în lipsa oricărei dispoziții comunitare în materie, revine instanței de trimitere sarcina de a decide, în conformitate cu dreptul său național, dacă este necesar să dispună efectuarea unui sondaj de opinie cu scopul de a se informa cu privire la condițiile de fapt și la concepțiile care predomină în Republica Cehă pentru a verifica dacă denumirea „Bud” în discuție în acțiunea principală poate fi calificată drept indicație de proveniență geografică simplă și indirectă și dacă aceasta nu a dobândit un caracter generic în statul membru amintit. Tot din perspectiva aceluiași drept național, instanța de trimitere trebuie, în cazul în care apreciază că este necesar să dispună efectuarea unui sondaj de opinie, să stabilească, în vederea acestor verificări, care este procentul de consumatori ce poate fi considerat suficient de semnificativ și

                           —

                           articolul 30 CE nu impune o cerință concretă în privința calității și a duratei utilizării unei denumiri în statul membru de origine pentru ca protecția acesteia să fie justificată în raport cu articolul menționat. Aspectul dacă o astfel de cerință se aplică în cadrul acțiunii principale trebuie soluționat de instanța de trimitere în raport cu dreptul național aplicabil, în special cu regimul de protecție prevăzut de tratatele bilaterale în cauză în acțiunea principală.

               2.

               Regimul comunitar de protecție prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare are un caracter exhaustiv, în sensul că acest regulament se opune aplicării unui regim de protecție prevăzut de tratatele încheiate între două state membre, precum tratatele bilaterale în cauză în acțiunea principală, care conferă unei denumiri, recunoscută potrivit dreptului unui stat membru ca fiind o denumire de origine, o protecție într-un alt stat membru în care această protecție este efectiv solicitată, deși această denumire de origine nu a făcut obiectul unei cereri de înregistrare în temeiul regulamentului menționat.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza C-604/14 P: Recurs introdus la 27 decembrie 2014 de Alcoa Trasformazioni Srl împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 octombrie 2014 în cauza T-177/10, Alcoa Trasformazioni/Comisia

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/8

         Recurs introdus la 27 decembrie 2014 de Alcoa Trasformazioni Srl împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 octombrie 2014 în cauza T-177/10, Alcoa Trasformazioni/Comisia
   (Cauza C-604/14 P)
   (2015/C 089/09)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Alcoa Trasformazioni Srl (reprezentanți: O. W. Brouwer, advocaat, T. Salonico și M. Siragusa, avvocati)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea punctelor 50, 81-90 și 92 din hotărârea atacată și, în consecință, anularea hotărârii atacate;

               —

               soluționarea în mod definitiv a cauzei și anularea deciziei în litigiu;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și procedurii în prima instanță în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta consideră că hotărârea atacată este eronată și, prin urmare, trebuie să fie anulată pentru următoarele motive:

               1.

               Denaturarea gravă a probelor în raport cu constatarea eronată din decizie, confirmată de Tribunal, potrivit căreia măsura în discuție a modificat substanțial tariful Alumix, astfel cum a fost instituit prin Decretul din 1995 și, în consecință, încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și a principiului securității juridice. La punctele 81-83 din hotărârea atacată, Tribunalul a interpretat în mod eronat dispozițiile aplicabile în speță, în special punctul 15.2 din decizia nr. 204/99 a Autorità per l’energia elettrica e il gas, care prevede în mod clar și univoc că, și după introducerea plății compensatorii, tariful Alumix nu a fost modificat substanțial nici în ceea ce privește prețul net al energiei electrice plătit de Alcoa, nici în ceea ce privește finanțarea mecanismului ce asigura acest preț pentru Alcoa.

               2.

               Încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, caracterul contradictoriu în raport cu Hotărârile în cauzele T-332/06 și C-149/09 P și denaturarea gravă a literei b) a primului motiv din acțiunea introdusă de Alcoa în ceea ce privește constatarea Comisiei potrivit căreia nu era necesară efectuarea unei analize economice pentru a stabili existența unui avantaj economic conferit recurentei prin această măsură. Hotărârea Tribunalului este eronată, întrucât (i) contravine hotărârilor anterioare care s-au pronunțat asupra aceleiași chestiuni (T-332/06 și C-194/09 P), (ii) în cadrul aplicării articolului 107 alineatul (1) TFUE, face confuzie între două criterii, ambele necesare pentru existența unui ajutor, stabilind existența unui avantaj pentru Alcoa din simpla constatare a caracterului statal al resurselor care au fost utilizate și (iii) nu este motivată în mod adecvat, deoarece nu s-a arătat că Comisia a prezumat în mod eronat existența unui ajutor pentru Alcoa derivat din această măsură și, prin urmare, nu a efectuat în acest scop o analiză economică adecvată pentru a aprecia, după caz, valoarea avantajului.

               3.

               Săvârșirea unei erori de procedură, întrucât Tribunalul a deformat și a denaturat al doilea motiv invocat de Alcoa și, în consecință, nu s-a pronunțat în legătură cu acesta și a recurs la o motivare inadecvată. Tribunalul s-a pronunțat în mod eronat asupra unui aspect care nu a fost invocat de Alcoa în cererea sa de sesizare a primei instanțe, în timp ce a omis complet să se pronunțe asupra aspectului esențial invocat de aceasta, potrivit căruia, chiar dacă s-ar admite că ar fi fost demonstrat un avantaj economic, metoda utilizată de Comisie pentru a aprecia valoarea beneficiului a fost eronată, determinând supraevaluarea cuantumului ajutorului care trebuie recuperat.


title: Cauza T-201/13 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 5 iunie 2013 — Rubinum/Comisia ( „Măsuri provizorii — Autorizarea aditivilor din hrana animalelor — Regulament privind suspendarea autorizațiilor pentru preparatul de Bacillus cereus var. toyoi — Cerere de suspendare a executării — Urgență — Evaluare comparativă a intereselor” )

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/82

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 5 iunie 2013 — Rubinum/Comisia
   (Cauza T-201/13 R)
   (Măsuri provizorii - Autorizarea aditivilor din hrana animalelor - Regulament privind suspendarea autorizațiilor pentru preparatul de Bacillus cereus var. toyoi - Cerere de suspendare a executării - Urgență - Evaluare comparativă a intereselor)
   2013/C 225/183
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Rubinum SA (Barcelona, Spania) (reprezentanți: C. Bittner și P.-C. Scheel, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Bianchi, G. von Rintelen și B. Schima, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 288/2013 al Comisiei din 25 martie 2013 privind suspendarea autorizațiilor pentru preparatul de Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112/CNCM I-1012), astfel cum se prevede în Regulamentul (CE) nr. 256/2002, Regulamentul (CE) nr. 1453/2004, Regulamentul (CE) nr. 255/2005, Regulamentul (CE) nr. 1200/2005, Regulamentul (CE) nr. 166/2008 și Regulamentul (CE) nr. 378/2009 (JO L 86, p. 15)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Revocă Ordonanța din 15 aprilie 2013, Rubinum/Comisia (T-201/13 R).

               3.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-343/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Cehă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2003/41/CE — Activitățile și supravegherea instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale — Netranspunerea parțială în termenul prevăzut — Lipsa instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale stabilite pe teritoriul național — Competența statelor membre de a organiza sistemul lor național de pensii pentru limită de vârstă)

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-343/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2003/41/CE - Activitățile și supravegherea instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale - Netranspunerea parțială în termenul prevăzut - Lipsa instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale stabilite pe teritoriul național - Competența statelor membre de a organiza sistemul lor național de pensii pentru limită de vârstă)
   2010/C 63/13
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Šimerdová și N. Yerrell, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă (reprezentant: M. Smolek)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2003/41/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 iunie 2003 privind activitățile și supravegherea instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale (JO L 235, p. 10, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 219)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a normelor administrative necesare pentru a se conforma articolelor 8, 9, 13, 15-18 și articolului 20 alineatele (2)-(4) din Directiva 2003/41/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 iunie 2003 privind activitățile și supravegherea instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 22 alineatul (1) din această directivă.

               2.

               Respinge acțiunea cu privire la celelalte capete de cerere.

               3.

               Obligă Republica Cehă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza T-88/11: Ordonanța Tribunalului din 4 mai 2011 — BIA Separations/Comisia

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/32

         Ordonanța Tribunalului din 4 mai 2011 — BIA Separations/Comisia
   (Cauza T-88/11) (1)

   2011/C 186/59
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 103, 2.4.2011.


title: Cauza F-85/11: Acțiune introdusă la 29 august 2011 — ZZ/Comisia

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/42

         Acțiune introdusă la 29 august 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-85/11)
   2011/C 340/88
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de a nu îl promova pe reclamant la gradul AST 5 începând cu 1 martie 2009 în cadrul exercițiului de promovare 2009

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei de a nu îl promova pe reclamant la gradul AST 5 începând cu 1 martie 2009 în cadrul exercițiului de promovare 2009;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-280/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca (Spania) la 22 mai 2013 — Barclays Bank S.A./Sara Sánchez García și Alejandro Chacón Barrera

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca (Spania) la 22 mai 2013 — Barclays Bank S.A./Sara Sánchez García și Alejandro Chacón Barrera
   (Cauza C-280/13)
   (2013/C 226/05)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Barclays Bank S.A.

      Pârâți: Sara Sánchez García și Alejandro Chacón Barrera

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauze[le] abuzive [în contractele încheiate cu consumatorii (1)] și principiile de drept comunitar de interpretare în favoarea consumatorului comunitar și de echilibru contractual trebuie să se interpreteze în sensul că se opun reglementării spaniole în materie ipotecară care, deși prevede că creditorul ipotecar poate solicita extinderea garanțiilor atunci când valoarea rezultată din evaluarea unui imobil ipotecat scade cu 20 %, nu prevede, în cadrul procedurii de executare silită ipotecară, posibilitatea ca acel consumator-debitor să solicite, în urma unei evaluări în contradictoriu, revizuirea acestei valori rezultate din evaluare, cel puțin în sensul prevăzut la articolul 671 din LPC (2), atunci când aceasta a crescut într-o măsură egală sau superioară în perioada dintre constituirea ipotecii și executarea silită a acesteia?

               2.

               Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauze[le] abuzive [în contractele încheiate cu consumatorii] și principiile de drept comunitar de interpretare în favoarea consumatorului comunitar și de echilibru contractual trebuie să se interpreteze în sensul că se opun reglementării spaniole în materie procesuală privind executarea ipotecară care prevede că creditorul poate adjudeca imobilul ipotecat cu 50 % din valoarea sa rezultată din evaluare (în prezent cu 60 %), ceea ce conduce la o penalizare nejustificată a consumatorului-debitor echivalentă cu 50 % (în prezent cu 40 %) din valoarea respectivă rezultată din evaluare?

               3.

               Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauze[le] abuzive [în contractele încheiate cu consumatorii] și principiile de drept comunitar de interpretare în favoarea consumatorului comunitar și de echilibru contractual trebuie să se interpreteze în sensul că există abuz de drept și îmbogățire fără justă cauză atunci când creditorul, după adjudecarea imobilului ipotecar cu 50 % (în prezent cu 60 %) din valoarea rezultată din evaluare solicită executarea silită pentru suma rămasă până la achitarea integrală a datoriei, în pofida faptului că suma la care a fost evaluat bunul adjudecat este superioară sumei totale datorate, chiar dacă acest comportament este permis în temeiul dreptului procesual național?

               4.

               Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauze[le] abuzive [în contractele încheiate cu consumatorii] și principiile de drept comunitar de interpretare în favoarea consumatorului comunitar și de echilibru contractual trebuie să se interpreteze în sensul că, în cazul adjudecării imobilului ipotecat cu o valoare rezultată din evaluare și/sau cu o valoare reală superioară totalului creditului ipotecar, este aplicabil articolul 570 din LPC, care înlocuiește articolele 579 și 671 din aceeași lege, și, în consecință, trebuie să se înțeleagă că datoria către creditor a fost stinsă în întregime?

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 02, p. 273.

      (2)  Legea de procedură civilă.