Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 17 martie 1971. # Antonio Marcato împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Cauza 29-70.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) din data de 4 octombrie 2006. # Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară. # Cauza T-96/05.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 23 martie 2004. # Athanassios Theodorakis împotriva Consiliului Uniunii Europene. # Funcție publică - Recrutare - Anunț privind vacanța postului - Respingerea candidaturii. # Cauza T-310/02.


title: Hotărârea Curții (camera a cincea) din 15 decembrie 2011. # Comisia Europeană împotriva Regatului Spaniei. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 85/337/CEE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale - Proiecte de lărgire și/sau de amenajare a șoselei M-501 din Spania - APS ES 0000056 "Encinares del río Alberche y río Cofio" - SIC propus ES 3110005 "Cuenca del río Guadarrama" și SIC propus ES 3110007 "Cuencas de los ríos Alberche y Cofio". # Cauza C-560/08.

text:
      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 15 decembrie 2011 – Comisia/Spania
      (Cauza C‑560/08)
      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Directiva 85/337/CEE – Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului – Directiva 92/43/CEE – Conservarea habitatelor naturale – Proiecte de lărgire și/sau de amenajare a șoselei M‑501 din Spania – APS ES 0000056 «Encinares del río Alberche y río Cofio» – SIC propus ES 3110005 «Cuenca del río Guadarrama» și SIC propus ES 3110007 «Cuencas de los ríos Alberche y Cofio»”
      1.                     Acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor – Procedură precontencioasă – Decizie a Comisiei de a suspenda sesizarea
            Curții de Justiție – Renunțare la puterea discreționară de a sesiza Curtea menționată – Lipsă (art. 258 TFUE) (a se vedea
            punctul 72)
      2.                     Mediu – Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului – Directiva 85/337 – Conținutul evaluării – Luarea în considerare
            a efectelor indirecte și cumulative ale proiectului asupra mediului – Lipsă – Neîndeplinirea obligațiilor [Directiva 85/337
            a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, art. 2 alin. (1), art. 3, art. 4 alin. (2) și art. 5 alin.
            (1) și anexele II, III și IV] (a se vedea punctele 98, 100 și 133)
      3.                     Mediu – Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului – Directiva 85/337 – Domeniu de aplicare al evaluării – Modificarea
            sau extinderea proiectelor – Includere [Directiva 85/337 a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35,
            art. 4 alin. (2) și anexa II punctul 13] (a se vedea punctele 103, 105, 106 și 137)
      4.                     Mediu – Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului – Directiva 85/337 – Obligația de a informa publicul cu privire
            la cererea de autorizare a unui proiect și cu privire la disponibilitatea informațiilor obținute – Lipsa unei evaluări prealabile
            a impactului proiectelor aspra mediului – Neîndeplinirea obligațiilor [Directiva 85/337 a Consiliului, astfel cum a fost modificată
            prin Directiva 2003/35, art. 6 alin. (2) și art. 8] (a se vedea punctele 108 și 109 și dispozitiv 1)
      5.                     Mediu – Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului – Directiva 85/337 – Obligația de a informa publicul cu privire
            la decizia de acordare sau de refuz al autorizației de a realiza un proiect – Publicarea declarației privind impactul aspra
            mediului – Caracter insuficient – Neîndeplinirea obligațiilor (Directiva 85/337 a Consiliului, astfel cum a fost modificată
            prin Directiva 2003/35, art. 9) (a se vedea punctul 112 și dispozitiv 1)
      6.                     Mediu – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Directiva 92/43 – Autorizarea unui plan
            sau a unui proiect privind un sit protejat – Condiții – Control prealabil – Evaluarea impactului proiectului asupra sitului
            – Evaluare corespunzătoare – Evaluare care permite să se stabilească lipsa unor efecte prejudiciabile asupra integrității
            sitului – Lipsă – Neîndeplinirea obligațiilor [Directiva 92/43 a Consiliului, art. 6 alin. (3)] (a se vedea punctele 131,
            132 și 139 și dispozitiv 1)
      7.                     Mediu – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Directiva 92/43 – Autorizare pentru
            motive imperative de interes public major a unui plan sau a unui proiect privind un sit protejat – Condiție – Identificarea
            prealabilă a impactului respectivului plan sau proiect asupra sitului – Lipsă – Neîndeplinirea obligațiilor [Directiva 92/43
            a Consiliului, art. 6 alin. (3) și (4)] (a se vedea punctele 138 și 139 și dispozitiv 1)
      8.                     Mediu – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Directiva 92/43 – Autorizarea unui plan
            sau a unui proiect privind un sit protejat fără a lua măsurile necesare pentru a evita perturbarea deliberată a speciilor
            animale protejate care trăiesc în siturile de importanță comunitară – Neîndeplinirea obligațiilor [Directiva 92/43 a Consiliului,
            art. 6 alin. (3) și (4), art. 7 și art. 12 alin. (1) lit. (b) și (d)] (a se vedea punctele 140-142 și 144 și dispozitiv 1)
      Obiectul

               Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Încălcarea articolului 2 alineatul (1), a articolului 3, a articolului
                  4 alineatul (1) sau (2), a articolului 5, a articolului 6 alineatul (2), a articolului 8 și a articolului 9 din Directiva
                  85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului
                  (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174) și a articolului 6 alineatele (3) și (4) coroborat cu articolul 7 și
                  cu articolul 12 alineatul (1) literele (b) și (d) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea
                  habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109), astfel
                  cum a fost interpretată prin Hotărârea Curții de Justiție din 13 ianuarie 2005 pronunțată în cauza C‑117/03 și prin Hotărârea
                  Curții de Justiție din 14 septembrie 2006 pronunțată în cauza C‑244/05 – Proiecte de lărgire și/sau de amenajare a șoselei
                  M‑501 – APS ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio” – SIC propus ES 3110005 „Cuenca del río Guadarrama” și SIC
                  propus ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio”

            Dispozitivul

                  1)

                  	Prin nerespectarea cerințelor prevăzute:

            –        la articolul 2 alineatul (1), la articolul 3, la articolul 4 alineatul (1) sau, după caz, alineatul (2) și la articolul 5
         din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private
         asupra mediului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai
         2003, în ceea ce privește proiectele individuale de lărgire și/sau de amenajare a tronsoanelor 1, 2 și 4 ale șoselei M‑501;

      –        la articolul 6 alineatul (2) și la articolul 8 din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35,
         în ceea ce privește proiectele individuale de lărgire și/sau de amenajare a tronsoanelor 2 și 4 ale șoselei menționate;

      –        la articolul 9 din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, în ceea ce privește proiectele individuale
         de lărgire și/sau de amenajare a tronsoanelor 1, 2 și 4 ale aceleiași șosele;

      –        la articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor
         naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică coroborat cu articolul 7 din directiva menționată, în ceea ce privește
         proiectele individuale de lărgire și/sau de amenajare a tronsoanelor 1, 2 și 4 ale șoselei M‑501, în ceea ce privește aria
         de protecție specială ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio”, și

      –        la articolul 12 alineatul (1) literele (b) și (d) din aceeași directivă, în ceea ce privește proiectele individuale de lărgire
         și/sau de amenajare a tronsonului 1 al șoselei M‑501, cât privește situl de importanță comunitară propus ES 3110005 „Cuenca
         del río Guadarrama”, și a tronsoanelor 2 și 4 ale aceleiași șosele, în ceea ce privește situl de importanță comunitară propus
         ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio”,

      Regatul Spaniei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor sus‑menționate.

                  2)

                  	Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

                  3)

                  	Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.


Hotărârea Curții din data de 23 noiembrie 1976. # Slavica Kermaschek împotriva Bundesanstalt für Arbeit. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Sozialgericht Gelsenkirchen - Germania. # Cauza 40-76.


title: Hotărârea Curții (camera a opta) din 18 decembrie 2007. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Elene. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Contracte de achiziții publice - Încălcarea articolului 6 alineatul (3) din Directiva 93/36/CE - Principii generale ale tratatului - Principiul egalității de tratament și obligația de transparență - Reglementare națională care permite să se recurgă la procedura de negociere pentru contractele de achiziții publice de bunuri având ca obiect anumite materiale medicale. # Cauza C-481/06.

text:
      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 decembrie 2007 – Comisia/Grecia
      (Cauza C‑481/06)
      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Contracte de achiziții publice – Încălcarea articolului 6 alineatul (3) din Directiva 93/36/CE – Principii generale ale tratatului – Principiul egalității de tratament și obligația de transparență – Reglementare națională care permite să se recurgă la procedura de negociere pentru contractele de achiziții publice de bunuri
         având ca obiect anumite materiale medicale”

      Acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor – Examinarea de către Curte a temeiniciei – Situație care trebuie luată în considerare – Situația la expirarea termenului stabilit în avizul motivat (art. 226 CE) (a se vedea punctul 15)
      Obiectul

               Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Încălcarea articolului 6 alineatul (3) din Directiva 93/36/CEE a Consiliului
                  din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri (JO L 199, p. 1),
                  precum și a obligației de a garanta o concurență efectivă și loială – Dispoziție națională care clasifică în categorii toate
                  substanțele de uz medical și care stabilește un preț maxim determinat pentru fiecare categorie – Dispoziție reprezentând un
                  cadru de reglementare care permite să se recurgă la procedura de negociere pentru contractele de achiziții publice de bunuri
                  având ca obiect grupe întregi de produse de această natură, caracterizate prin imposibilitatea de a realiza o comparație

            Dispozitivul

                  1)

                  	Prin menținerea în vigoare a articolului 7 alineatul 2 din Legea 2955/2001 privind „Aprovizionarea spitalelor și a altor unități
                     de sănătate din sistemele regionale de sănătate și de asigurări de sănătate și alte dispoziții”, precum și a dispozițiilor
                     de punere în aplicare a ordinelor ministeriale comune DY6a/oik.38611 și DY6a/oik.38609 din 12 aprilie 2005, Republica Elenă
                     nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 93/36/CEE a Consiliului
                     din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri, astfel cum
                     a fost modificată prin Directiva 2001/78/CE a Comisiei din 13 septembrie 2001, precum și al principiilor generale ale tratatului,
                     în special egalitatea de tratament și obligația de transparență.

                  2)

                  	Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 7 decembrie 1995. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Franceze. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru. # Cauza C-52/95.


Hotărârea Curții din data de 2 mai 1996. # Brennet AG împotriva Vittorio Paletta. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesarbeitsgericht - Germania. # Securitate socială. # Cauza C-206/94.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 22 ianuarie 2002. # Cisal di Battistello Venanzio & C. Sas împotriva Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL). # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunale di Vicenza - Italia. # Cauza C-218/00.


title: Hotărârea Curții (camera întâi) din 3 martie 2011. # Comisia Europeană împotriva Regatului Țărilor de Jos. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Taxă pe valoarea adăugată - A șasea directivă TVA - Directiva 2006/112/CE - Aplicarea unei cote reduse - Animale vii destinate în mod normal utilizării în prepararea alimentelor pentru consumul uman și animal - Livrări, importuri și achiziții de cai. # Cauza C-41/09.

text:
      Cauza C‑41/09
      Comisia Europeană
      împotriva
      Regatului Țărilor de Jos
      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Taxă pe valoarea adăugată – A șasea directivă TVA – Directiva 2006/112/CE – Aplicarea unei cote reduse – Animale vii destinate în mod normal utilizării în prepararea alimentelor pentru consumul uman și animal – Livrări, importuri și achiziții de cai”
      Sumarul hotărârii
      Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată
            – Posibilitatea statelor membre de a aplica o cotă redusă pentru anumite livrări de bunuri și prestări de servicii
      [Directiva 77/388 a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/18, art. 12, anexa H, și Directiva 2006/112,
            art. 96-98 și art. 99 alin. (1), anexa III]
      Prin aplicarea unei cote reduse a taxei pe valoarea adăugată tuturor livrărilor, importurilor și achizițiilor intracomunitare
         de cai, un stat membru nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12 coroborat cu anexa H la A șasea
         directivă 77/388 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri, astfel cum
         a fost modificată prin Directiva 2006/18, precum și al articolelor 96-98 și al articolului 99 alineatul (1) din Directiva
         2006/112 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată coroborate cu anexa III la aceasta.

      Astfel, pe de o parte, punctul 1 din anexa III nu autorizează aplicarea unei cote reduse a taxei pe valoarea adăugată decât
         pentru animalele vii destinate în mod normal utilizării în prepararea produselor alimentare și, pe de altă parte, finalitatea
         acestei dispoziții este de a facilita cumpărarea acestor produse alimentare de către consumatorul final.

      Or, având în vedere această situație specială, în Uniune, a cailor, care, fără să fie destinați în mod normal utilizării în
         prepararea produselor alimentare, pot fi totuși utilizați, unii dintre ei, pentru consum, trebuie să se considere că, în lumina
         obiectivului legiuitorului Uniunii care urmărește ca prețurile bunurilor esențiale să fie mai scăzute pentru consumatorul
         final, punctul 1 din anexa III la Directiva 2006/112 trebuie să fie interpretat în sensul că numai livrării unui cal în vederea
         sacrificării sale pentru fi utilizat în prepararea produselor alimentare i se poate aplica o cotă redusă a taxei pe valoarea
         adăugată.

      (a se vedea punctele 54, 57 și 68 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
      3 martie 2011(*)

      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Taxă pe valoarea adăugată – A șasea directivă TVA – Directiva 2006/112/CE – Aplicarea unei cote reduse – Animale vii destinate în mod normal utilizării în prepararea alimentelor pentru consumul uman și animal – Livrări, importuri și achiziții de cai”
      În cauza C‑41/09,
      având ca obiect o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor formulată în temeiul articolului 226 CE, introdusă la
         29 ianuarie 2009,

      Comisia Europeană, reprezentată de domnii D. Triantafyllou și W. Roels, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în Luxemburg,

      reclamantă,
      împotriva
      Regatului Țărilor de Jos, reprezentat de doamnele C. Wissels și M. Noort, precum și de domnii M. de Grave și J. Langer, în calitate de agenți,

      pârât,
      susținut de:
      Republica Federală Germania, reprezentată de domnii M. Lumma și C. Blaschke, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în Luxemburg,

      Republica Franceză, reprezentată de doamna B. Beaupère‑Manokha, în calitate de agent,

      interveniente,
      CURTEA (Camera întâi),
      compusă din domnul A. Tizzano, președinte de cameră, domnii J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, M. Safjan (raportor) și doamna M.
         Berger, judecători,

      avocat general: domnul Y. Bot,
      grefier: doamna M. Ferreira, administrator principal,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 7 septembrie 2010,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 5 octombrie 2010,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Prin cererea introductivă, Comisia Comunităților Europene solicită Curții să constate că, prin aplicarea unei cote reduse
         a taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”) livrărilor, importurilor și achizițiilor intracomunitare de anumite
         animale vii, în special cai, care nu sunt destinate în mod normal utilizării în prepararea produselor alimentare pentru consumul
         uman și animal, Regatul Țărilor de Jos nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12, coroborat cu
         anexa H, din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre
         referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO
         L 145, p. 1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/18/CE a Consiliului din 14 februarie 2006 (JO L 51, p. 12,
         denumită în continuare „A șasea directivă”), precum și al articolelor 96-98 și al articolului 99 alineatul (1) din Directiva
         2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție
         specială, 09/vol. 3, p. 7) coroborate cu anexa III la aceasta (denumită în continuare „anexa III”).

       Cadrul juridic
       Reglementarea Uniunii
      2        Directiva 2006/112 a abrogat și a înlocuit, începând cu 1 ianuarie 2007, legislația existentă a Uniunii Europene în materie
         de TVA, în special A șasea directivă.

      3        Potrivit considerentelor (1) și (3) ale Directivei 2006/112, reformarea celei de A șasea directive era necesară în vederea
         prezentării tuturor dispozițiilor aplicabile într‑o formă clară și logică, într‑o structură și o formulare restructurate,
         fără a antrena, în principiu, modificări de fond în legislația existentă.

      4        Astfel, articolele 96-98 și articolul 99 alineatul (1) din Directiva 2006/112 corespund unor diferite dispoziții ale articolului
         12 din A șasea directivă și ale anexei H la aceasta.

      5        Articolul 96 din Directiva 2006/112 prevede:

      „Statele membre aplică o cotă standard a TVA, care este fixată de fiecare stat membru ca procent din baza de impozitare și
         care este aceeași pentru livrarea de bunuri și pentru prestarea de servicii.”

      6        Articolul 97 din această directivă prevede:

      „(1)      De la 1 ianuarie 2006 până la 31 decembrie 2010, cota standard nu poate fi mai mică de 15 %.
      (2)      Consiliul decide, în conformitate cu articolul 93 din Tratatul [CE], în privința nivelului cotei standard aplicate după 31
         decembrie 2010.”

      7        Articolul 98 din aceeași directivă are următorul cuprins:

      „(1)      Statele membre pot aplica fie una, fie două cote reduse.
      (2)      Cotele reduse se aplică numai livrărilor de bunuri sau prestărilor de servicii din categoriile prevăzute în anexa III.
      [...]
      (3)      La aplicarea cotelor reduse prevăzute la alineatul (1) pentru categorii de bunuri, statele membre pot utiliza Nomenclatura
         combinată pentru a delimita în mod precis categoria în cauză.”

      8        Articolul 99 alineatul (1) din directiva menționată prevede:

      „Cotele reduse se fixează ca procent din baza de impozitare, care nu poate fi mai mic de 5 %.”
      9        La punctul 1 din anexa III, intitulată „Lista livrărilor de bunuri și prestărilor de servicii cărora le pot fi aplicate cotele
         reduse prevăzute la articolul 98”, se menționează:

      „Alimentele (inclusiv băuturi, cu excepția băuturilor alcoolice) destinate consumului uman și animal; animalele vii, semințele,
         plantele și ingredientele utilizate în mod normal în prepararea alimentelor; produsele utilizate în mod normal pentru a completa
         sau înlocui alimentele.”

      10      Această dispoziție corespunde punctului 1 din anexa H la A șasea directivă.

      11      Punctul 11 din anexa III, care corespunde punctului 10 din anexa H la A șasea directivă, are următorul cuprins:

      „livrarea de bunuri și prestarea de servicii de tipul celor utilizate în producția agricolă, cu excepția bunurilor de capital,
         precum utilajele sau clădirile.”

       Reglementarea națională
      12      Articolul 9 din Legea privind impozitul pe cifra de afaceri (Wet op de omzetbelasting) din 28 iunie 1968 (Staatsblad 1968, nr. 329, denumită în continuare „Legea privind impozitul pe cifra de afaceri”) prevede:

      „1.      Taxa este de 19 %.
      2.      Prin derogare de la alineatul 1, taxa este de:
      a      6 % pentru livrările de bunuri și pentru prestările de servicii înscrise în tabelul I anexat la prezenta lege;
      […]”
      13      Punctele a.1 și a.4 din respectivul tabel I au următorul cuprins:

      „a.
      1.      produse alimentare, și anume:
      a      alimente și băuturi destinate în mod normal consumului uman;
      b      produse utilizate în mod clar pentru prepararea alimentelor și a băuturilor avute în vedere la litera a și care sunt incluse
         în întregime sau parțial în acestea;

      c      produse utilizate pentru a completa sau a înlocui alimentele și băuturile avute în vedere la litera a, băuturile alcoolice
         nefiind considerate produse alimentare;

      [...]
      4.
      a      animale din speciile bovine, ovine, caprine, porcine și cabaline;
      b      alte animale decât cele prevăzute la litera a, destinate în mod clar fabricării sau producerii alimentelor prevăzute la punctul
         1 de mai sus, și animale destinate în mod clar creșterii acestor animale;

      c      organe ale animalelor avute în vedere la literele a și b;
      d      produse destinate în mod clar reproducerii animalelor avute în vedere la literele a și b.”
       Procedura precontencioasă și procedura în fața Curții
      14      Considerând că, prin aplicarea unei cote reduse de TVA livrărilor, importurilor și achizițiilor intracomunitare de anumite
         animale vii, în special cai, care nu sunt destinate în mod normal utilizării în prepararea alimentelor pentru consumul uman
         și animal, Regatul Țărilor de Jos nu își respectase obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12 din A șasea directivă
         coroborat cu anexa H la aceasta, Comisia a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 226 CE. Prin scrisoarea din
         10 aprilie 2006, Comisia a pus în întârziere acest stat membru, solicitându‑i să își prezinte observațiile în această privință.

      15      În răspunsul din 27 iunie 2006, Regatul Țărilor de Jos a recunoscut că aplicarea unei cote reduse de TVA livrărilor de anumite
         animale vii, astfel cum este prevăzută de reglementarea națională, era mai extinsă decât cea autorizată de A șasea directivă.
         Acesta a precizat că un proiect de lege va fi depus în parlamentul olandez în vederea respectării acestei directive și că
         modificarea legislativă va intra în vigoare probabil la 1 ianuarie 2007.

      16      Întrucât Regatul Țărilor de Jos nu a adoptat însă acest proiect de lege, la 23 octombrie 2007, Comisia i‑a adresat un aviz
         motivat prin care îl invita să ia măsurile necesare pentru a se conforma acestui aviz în termen de două luni de la notificarea
         sa.

      17      La 26 noiembrie 2007, Regatul Țărilor de Jos a răspuns la avizul motivat menționat arătând că proiectul de lege anunțat se
         afla în dezbatere în Comisia permanentă pentru finanțe a celei de a doua camere a parlamentului. Cu toate acestea, la 31 martie
         2008, acest stat membru a informat Comisia că nu considera oportună adoptarea la momentul respectiv a proiectului de lege
         menționat.

      18      În aceste condiții, Comisia a introdus prezenta acțiune.

      19      Prin Ordonanțele președintelui Curții din 18 septembrie și din 20 noiembrie 2009, au fost admise cererile de intervenție ale
         Republicii Federale Germania și Republicii Franceze în susținerea concluziilor Regatului Țărilor de Jos.

       Cu privire la acțiune
       Argumentele părților
      20      Comisia subliniază că articolele 96-98 și articolul 99 alineatul (1) din Directiva 2006/112 coroborate cu anexa III sunt aplicabile
         livrărilor și, mutatis mutandis, importurilor și achizițiilor intracomunitare.

      21      Conform textului punctului 1 din anexa III, animalelor vii, precum și semințelor, plantelor și celorlalte ingrediente nu li
         se poate aplica o cotă redusă de TVA decât dacă sunt utilizate în mod normal în prepararea alimentelor, ceea ce nu este cazul
         cailor.

      22      În plus, din jurisprudența Curții ar rezulta că respectivul punct 1 trebuie interpretat restrictiv, la fel ca orice altă dispoziție
         care instituie o cotă redusă de TVA.

      23      Prin urmare, Legea privind impozitul pe cifra de afaceri, prin faptul că prevede o cotă redusă de TVA pentru livrările de
         anumite animale vii, printre care cai, chiar și în situația în care acestea nu sunt destinate fabricării sau producerii alimentelor,
         nu ar fi conformă cu dispozițiile Directivei 2006/112.

      24      În memoriul în replică, Comisia adaugă faptul că versiunile în limbile franceză, italiană și engleză ale punctului 1 din anexa
         III confirmă că numai produselor care sunt utilizate în orice mod în prepararea alimentelor pentru consumul uman și animal
         li se poate aplica o cotă redusă de TVA.

      25      Pe de altă parte, Comisia subliniază că animalele nu constituie produse alimentare. Prin folosirea expresiei „animale vii”
         la punctul 1 din anexa III, legiuitorul Uniunii ar fi avut astfel ca obiectiv luarea în considerare a unei întregi părți a
         producției de alimente. Astfel, în lipsa acestei precizări, livrările de animale vii ar fi fost supuse unei cote standard
         de TVA, astfel încât produsele transformate finale care intră, în ceea ce le privește, în categoria produselor alimentare
         ar fi mai scumpe.

      26      În plus, potrivit Comisiei, respectivul punct 1 nu trebuie interpretat în sensul că toate livrările de cai sunt supuse unei
         cote standard de TVA. Astfel, această dispoziție ar prevedea aplicarea unei cote reduse de TVA în funcție de calul și de operațiunea
         vizate. În această privință, elemente cum ar fi prețul și rasa animalului ar constitui indicații care permit să se cunoască
         utilizarea preconizată a acestuia.

      27      În sfârșit, Comisia observă că nu toți caii sunt utilizați în scopuri agricole.

      28      Regatul Țărilor de Jos susține mai întâi că, în cursul fazei precontencioase și în cererea de sesizare a instanței, Comisia
         nu a avut în vedere decât specia cabaline dintre cele menționate la punctul a.4 litera a din tabelul I din Legea privind impozitul
         pe cifra de afaceri. Prin urmare, acțiunea ar trebui respinsă ca inadmisibilă în măsura în care se referă la aplicarea unei
         cote reduse de TVA în privința altor animale vii decât caii.

      29      Regatul Țărilor de Jos susține în continuare, cu titlu principal, că nici versiunea în limba olandeză și nicio altă versiune
         lingvistică a punctului 1 din anexa III nu confirmă că expresia „utilizate în mod normal în prepararea alimentelor” se aplică
         animalelor vii, semințelor și plantelor. Dimpotrivă, din versiunea în limba germană a aceleiași dispoziții ar reieși că această
         expresie nu vizează decât ingredientele. Această interpretare ar fi singura posibilă, dat fiind că semințele, de exemplu,
         nu sunt destinate în mod normal utilizării în prepararea produselor alimentare. Prin urmare, caii, în calitate de animale
         vii, indiferent dacă sunt sau nu sunt destinați în mod normal utilizării în prepararea produselor alimentare, ar fi vizați
         de respectivul punct 1.

      30      Cu titlu subsidiar, Regatul Țărilor de Jos arată că nu a fost furnizat de Comisie niciun element de fapt din care să rezulte
         că acești cai nu sunt destinați în mod normal utilizării în prepararea produselor alimentare. Or, Comisia nu ar putea să se
         întemeieze pe vreo prezumție atunci când solicită Curții să constate neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru.

      31      Cu titlu mai subsidiar, Regatul Țărilor de Jos pretinde că acești cai sunt destinați în mod normal utilizării în prepararea
         produselor alimentare. În această privință, din folosirea locuțiunii adverbiale „în mod normal” la punctul 1 din anexa III
         ar rezulta că nu trebuie analizat fiecare animal în parte, ci dacă o categorie determinată de animale este destinată în mod
         normal utilizării în prepararea produselor alimentare. Or, orice cal ar putea fi dus la abator ca animal de sacrificat, chiar
         dacă destinația unui cal poate fi modificată temporar, de exemplu, prin utilizarea acestuia în calitate de cal de cursă. Regatul
         Țărilor de Jos invocă în acest sens Ordonanța din 1 iunie 2006, V. O. F. Dressuurstal Jespers (C‑233/05), precum și articolul
         20 din Regulamentul (CE) nr. 504/2008 al Comisiei din 6 iunie 2008 privind punerea în aplicare a Directivelor 90/426/CEE și
         90/427/CEE ale Consiliului privind metodele de identificare a ecvideelor (JO L 149, p. 3), din care ar reieși că un ecvideu
         este considerat, în principiu, destinat sacrificării pentru consumul uman.

      32      În plus, abordarea Comisiei nu ar putea fi pusă în practică întrucât ar impune verificarea, la fiecare livrare a unui cal,
         a destinației acestuia, și aceasta cu atât mai mult cu cât intenția cumpărătorului poate fi diferită de cea a vânzătorului.

      33      Cu titlu cu totul subsidiar, Regatul Țărilor de Jos consideră că acești cai sunt bunuri de tipul celor utilizate în mod normal
         în producția agricolă. Orice livrare a unui cal ar putea, așadar, să beneficieze de o cotă redusă de TVA în sensul punctului
         11 din anexa III.

      34      În memoriul în duplică, Regatul Țărilor de Jos adaugă că rezultatul dorit de Comisie, și anume aplicarea unei cote reduse
         de TVA pentru toate materiile prime și produsele intermediare, este îndeplinit și dacă se consideră că punctul 1 din anexa
         III vizează toate animalele vii. În plus, nu s‑ar confirma faptul că produsul finit, printr‑un efect de ajustare, ar deveni
         astfel mai scump.

      35      În sfârșit, interpretarea propusă de Comisie ar aduce atingere principiului securității juridice. Astfel, persoana impozabilă
         ar trebui de fiecare dată să examineze dacă livrarea unui cal trebuie supusă unei cote standard sau unei cote reduse de TVA,
         în condițiile în care destinația animalului nu poate fi stabilită decât ulterior.

      36      Republica Federală Germania subliniază că, deși niciuna dintre versiunile lingvistice citate de Comisie nu permite să se stabilească
         în mod clar domeniul de aplicare al punctului 1 din anexa III, din versiunea în limba germană a acestei dispoziții rezultă
         că expresia „utilizate în mod normal în prepararea alimentelor” se referă doar la ingrediente. Pe de altă parte, a determina
         cota de TVA aplicabilă în funcție de utilizarea dată calului de către cumpărător ar constitui o încălcare a principiului neutralității
         acestei taxe.

      37      Republica Franceză consideră că respectivul punct 1 permite aplicarea unei cote reduse de TVA tuturor livrărilor de animale
         vii, indiferent de destinația acestora. Astfel, la fel ca plantele și ca semințele, acestea se deosebesc de ingredientele
         destinate în mod normal utilizării în prepararea produselor alimentare. În orice caz, caii fac parte dintre animalele vii
         destinate în mod normal alimentației.

       Aprecierea Curții
      38      Cu titlu introductiv, trebuie subliniat că, în ședință, Comisia a precizat că, dintre animalele vizate la punctul a.4 litera
         a din Legea privind impozitul pe cifra de afaceri, acțiunea sa are în vedere exclusiv caii, în măsura în care bovinele, ovinele,
         caprinele și porcinele sunt în cea mai mare parte crescute pentru consumul uman și animal.

      39      Prin urmare, prezenta acțiune trebuie înțeleasă în sensul că Comisia impută Regatului Țărilor de Jos faptul că aplică o cotă
         redusă de TVA numai livrărilor, importurilor și achizițiilor intracomunitare de cai.

      40      Părțile nu sunt de acord, mai întâi, în ceea ce privește interpretarea punctului 1 din anexa III, fiecare dintre acestea invocând
         în susținerea argumentării sale diferite versiuni lingvistice ale dispoziției.

      41      În această privință, trebuie să se constate că respectivul punct 1 nu are același sens în diferitele limbi oficiale ale Uniunii.

      42      Astfel, pe de o parte, din versiunile punctului 1 din anexa III în limba germană [„Nahrungs- und Futtermittel (einschließlich
         Getränke alkoholische Getränke jedoch ausgenommen), lebende Tiere, Saatgut, Pflanzen und üblicherweise für die Zubereitung
         von Nahrungs- und Futtermitteln verwendete Zutaten sowie üblicherweise als Zusatz oder als Ersatz für Nahrungs- und Futtermittel
         verwendete Erzeugnisse”] și în limba olandeză [„Levensmiddelen (met inbegrip van dranken, maar met uitsluiting van alcoholhoudende
         dranken) voor menselijke en dierlijke consumptie, levende dieren, zaaigoed, planten en ingrediënten die gewoonlijk bestemd
         zijn voor gebruik bij de bereiding van levensmiddelen, alsmede producten die gewoonlijk bestemd zijn ter aanvulling of vervanging
         van levensmiddelen”], pe care se întemeiază Regatul Țărilor de Jos, rezultă că expresia „utilizate în mod normal în prepararea
         alimentelor” nu se aplică decât ingredientelor, ceea ce înseamnă că tuturor livrărilor de animale vii, indiferent de destinația
         acestora, li se poate aplica o cotă redusă de TVA.

      43      Pe de altă parte, versiunile aceluiași punct în limba engleză [«Foodstuffs (including beverages but excluding alcoholic beverages)
         for human and animal consumption; live animals, seeds, plants and ingredients normally intended for use in the preparation
         of foodstuffs; products normally used to supplement foodstuffs or as a substitute for foodstuffs»], în limba franceză [„Les
         denrées alimentaires (y compris les boissons, à l’exclusion, toutefois, des boissons alcooliques) destinées à la consommation
         humaine et animale, les animaux vivants, les graines, les plantes et les ingrédients normalement destinés à être utilisés
         dans la préparation des denrées alimentaires; les produits normalement utilisés pour compléter ou remplacer des denrées alimentaires”]
         și în limba italiană [„Prodotti alimentari (incluse le bevande, ad esclusione tuttavia delle bevande alcoliche) destinati
         al consumo umano e animale, animali vivi, sementi, piante e ingredienti normalmente destinati ad essere utilizzati nella preparazione
         di prodotti alimentari, prodotti normalmente utilizzati per integrare o sostituire prodotti alimentari”], la care se referă
         Comisia, pot fi interpretate, în diverse grade, în sensul că expresia „utilizate în mod normal în prepararea alimentelor”
         nu privește doar ingredientele, ci vizează și animalele vii, semințele și plantele.

      44      Potrivit unei jurisprudențe constante, formularea utilizată în una dintre versiunile lingvistice ale unei dispoziții din dreptul
         Uniunii nu poate să fie singurul temei pentru interpretarea acestei dispoziții sau să i se atribuie, în această privință,
         un caracter prioritar în raport cu celelalte versiuni lingvistice. O astfel de abordare ar fi, într‑adevăr, incompatibilă
         cu cerința de aplicare uniformă a dreptului Uniunii. În caz de divergență între diferitele versiuni lingvistice, dispoziția
         în cauză trebuie, așadar, interpretată în raport cu economia generală și cu finalitatea reglementării din care face parte
         (a se vedea Hotărârea din 27 martie 1990, Cricket St Thomas, C‑372/88, Rec., p. I‑1345, punctele 18 și 19, Hotărârea din 12
         noiembrie 1998, Institute of the Motor Industry, C‑149/97, Rec., p. I‑7053, punctul 16, precum și Hotărârea din 25 martie
         2010, Helmut Müller, C‑451/08, Rep., p. I‑2673, punctul 38).

      45      În ceea ce privește economia generală a punctului 1 din anexa III, trebuie subliniat, mai întâi, că textul inițial care a
         servit ca referință la stabilirea acestei anexe III figurează la punctul 1 din anexa H la A șasea directivă, anexă care a
         fost adăugată prin articolul 1 punctul 5 din Directiva 92/77/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 de completare a sistemului
         comun al taxei pe valoarea adăugată și de modificare a Directivei 77/388/CEE (JO L 316, p. 1).

      46      Acest punct 1 a fost ușor modificat la înlocuirea celei de A șasea directive prin Directiva 2006/112. Astfel, după cum a subliniat
         în mod întemeiat Comisia în ședință, expresia „[a]limentele […] destinate consumului uman și animal” este urmată de punct
         și virgulă în special în versiunile în limbile daneză, franceză, italiană, olandeză și engleză ale punctului 1 din anexa H
         la A șasea directivă. Or, în ceea ce privește aceste versiuni, s‑a înlocuit punctul și virgula cu o simplă virgulă în versiunile
         în limbile daneză, franceză, italiană și olandeză ale respectivului punct 1.

      47      Cu toate acestea, potrivit considerentului (3) al Directivei 2006/112, reformarea structurii și a formulării celei de A șasea
         directive urmărește asigurarea prezentării acestor prevederi într‑o formă clară și logică, fără a antrena, în principiu, modificări
         de fond în legislația existentă, chiar dacă un număr mic de modificări substanțiale este necesar să fie totuși efectuate,
         în măsura în care sunt inerente unui asemenea exercițiu de reformare.

      48      În lipsa unei modificări substanțiale a punctului 1 din anexa III, economia generală a acestei dispoziții trebuie să fie examinată
         în raport cu formularea punctului 1 din anexa H la A șasea directivă, care exprimă intențiile legiuitorului Uniunii atunci
         când a întocmit lista bunurilor și serviciilor cărora li se poate aplica o cotă redusă de TVA.

      49      În această privință, din punct de vedere semantic, utilizarea semnului punct și virgulă după expresia „alimente [...] destinate
         consumului uman și animal” înseamnă în mod clar că punctul 1 din anexa H la A șasea directivă cuprinde trei părți de frază
         complet distincte. Trebuie, așadar, să se conchidă că, întrucât intențiile legiuitorului nu s‑au schimbat, punctul 1 din anexa
         III se compune din aceleași trei părți de frază.

      50      Astfel cum a arătat avocatul general la punctul 54 din concluzii, fiecare dintre cele trei părți de frază este consacrată
         alimentelor destinate consumului uman și animal. Astfel, prima menționează alimentele propriu‑zise. A treia parte a acestei
         fraze privește produsele utilizate în mod normal pentru a completa sau a înlocui alimentele. A doua parte a frazei privește
         animalele vii, semințele, plantele și ingredientele, care nu reprezintă ele însele alimente. În mod logic, această a doua
         parte a frazei, încadrată de celelalte două, trebuie interpretată în sensul că vizează aceste elemente numai în măsura în
         care acestea sunt destinate în mod normal utilizării în prepararea alimentelor. Această apreciere se coroborează cu faptul
         că, contrar a ceea ce afirmă Regatul Țărilor de Jos, anumite semințe și plante pot fi destinate în mod normal utilizării în
         prepararea alimentelor. Folosirea termenului „animale vii” în această listă înseamnă că respectiva cotă redusă de TVA se aplică
         livrărilor efectuate la un stadiu anterior sacrificării animalelor.

      51      Prin urmare, economia generală a punctului 1 din anexa III conduce la reținerea interpretării potrivit căreia livrărilor de
         animale vii li se poate aplica o cotă redusă de TVA numai în cazul în care aceste animale sunt destinate în mod normal utilizării
         în prepararea produselor alimentare.

      52      În ceea ce privește finalitatea punctului 1 din anexa III, trebuie subliniat că, în răspunsul la o întrebare scrisă adresată
         de Curte, Comisia a arătat, fără a fi contrazisă în ceea ce privește acest aspect de celelalte părți în litigiu, că legiuitorul
         Uniunii, prin introducerea anexei H la A șasea directivă, avea drept obiectiv ca bunurilor esențiale, precum și bunurilor
         și serviciilor care corespund unor obiective sociale și culturale, în măsura în care acestea nu prezintă sau prezintă puține
         riscuri de denaturare a concurenței, să li se poată aplica o cotă redusă de TVA.

      53      Menționate la începutul anexei III, înainte chiar de „furnizarea apei” și „produsele farmaceutice”, alimentele intră în categoria
         bunurilor esențiale. Prin faptul că a permis aplicarea unei cote reduse de TVA produselor alimentare, în locul cotei standard,
         legiuitorul Uniunii a urmărit să li se reducă prețul și să devină, așadar, mai accesibile pentru consumatorul final, care,
         în cele din urmă, suportă TVA‑ul (a se vedea în special Hotărârea din 3 octombrie 2006, Banca popolare di Cremona, C‑475/03,
         Rec., p. I‑9373, punctul 22, precum și Hotărârea din 11 octombrie 2007, KÖGÁZ și alții, C‑283/06 și C‑312/06, Rep., p. I‑8463,
         punctul 30). Pentru a realiza pe deplin acest scop, legiuitorul Uniunii a extins în mod logic aplicarea acestei cote reduse
         de TVA la elementele care, nefiind ele însele produse alimentare, sunt destinate în mod normal utilizării în prepararea acestor
         produse.

      54      Din cele de mai sus rezultă, pe de o parte, că punctul 1 din anexa III nu autorizează aplicarea unei cote reduse de TVA decât
         pentru animalele vii destinate în mod normal utilizării în prepararea produselor alimentare și că, pe de altă parte, finalitatea
         acestei dispoziții este de a facilita cumpărarea acestor produse alimentare de către consumatorul final.

      55      Prin folosirea locuțiunii adverbiale „în mod normal” în a doua parte a frazei de la respectivul punct 1, legiuitorul Uniunii
         a înțeles să vizeze animalele care, în mod obișnuit și în general, sunt destinate să intre în circuitul alimentar uman și
         animal. Aceasta este situația, în special, a speciilor bovine, ovine, caprine și porcine, menționate la punctul a.4 litera
         a din Legea privind impozitul pe cifra de afaceri. Tuturor livrărilor de animale care aparțin acestor specii li se poate aplica
         o cotă redusă de TVA, fără să fie necesar să se examineze situația unui animal sau a altuia în parte.

      56      În schimb, este de notorietate faptul că, în Uniunea Europeană, specia cabaline se află într‑o situație diferită de cea a
         speciilor menționate la punctul precedent. Astfel, după cum a arătat avocatul general la punctul 65 din concluzii, caii nu
         sunt, în mod obișnuit și în general, destinați utilizării în prepararea produselor alimentare, chiar dacă unii dintre aceștia
         vor servi în mod efectiv consumului uman sau animal.

      57      Având în vedere această situație specială a cailor, care, fără să fie destinați în mod normal utilizării în prepararea produselor
         alimentare, pot fi totuși utilizați, unii dintre ei, pentru consum, trebuie să se considere că, în lumina obiectivului legiuitorului
         Uniunii care urmărește ca prețurile bunurilor esențiale să fie mai scăzute pentru consumatorul final, punctul 1 din anexa
         III trebuie să fie interpretat în sensul că numai livrării unui cal în vederea sacrificării sale pentru fi utilizat în prepararea
         produselor alimentare i se poate aplica o cotă redusă de TVA.

      58      Trebuie adăugat că, potrivit unei jurisprudențe constante, dispozițiile care au caracter de derogare de la un principiu sunt
         de strictă interpretare (a se vedea în special Hotărârea din 12 decembrie 1995, Oude Luttikhuis și alții, C‑399/93, Rec.,
         p. I‑4515, punctul 23, precum și Hotărârea din 17 iunie 2010, Comisia/Franța, C‑492/08, Rep., p. I‑5471, punctul 35). Or,
         a permite aplicarea unei cote reduse de TVA pentru orice livrare a unui cal ar însemna să se rețină o interpretare largă a
         punctului 1 din anexa III.

      59      Respectivul punct 1 nu permite, așadar, unui stat membru să aplice o cotă redusă de TVA tuturor livrărilor de cai vii, indiferent
         de destinația acestora.

      60      Niciunul dintre celelalte argumente invocate de Regatul Țărilor de Jos și de cele două state membre care au intervenit în
         susținerea concluziilor acestuia nu este de natură să pună sub semnul întrebării această concluzie.

      61      Astfel, în primul rând, în ceea ce privește Regulamentul nr. 504/2008 privind metodele de identificare a ecvideelor, este
         adevărat că, în temeiul articolului 20 alineatul (1) din acest regulament, un ecvideu este „considerat ca fiind destinat sacrificării
         pentru consumul uman în cazul în care acesta nu este declarat în mod irevocabil ca nefiind destinat acestui scop” în documentul
         de identificare a animalului. La alineatul (2) al aceluiași articol se precizează că, înaintea oricărui tratament, astfel
         cum este prevăzut, medicul veterinar responsabil trebuie să determine statutul ecvideului fie ca destinat sacrificării pentru
         consumul uman, „ceea ce reprezintă cazul din oficiu”, fie ca nedestinat sacrificării pentru consumul uman.

      62      Cu toate acestea, trebuie subliniat că obiectul Regulamentului nr. 504/2008 este foarte diferit de cel al punctului 1 din
         anexa III. Astfel, acest regulament ia în considerare faptul că un cal poate fi consumat în alimentația umană și prevede,
         în consecință, un regim prin care se urmărește ca un cal care intră în circuitul alimentar să nu fie impropriu consumului.
         În acest cadru, în scopul de a controla mai bine administrarea medicamentelor veterinare, acest regulament prevede că un ecvideu
         este în principiu destinat sacrificării pentru consumul uman.

      63      Cu toate acestea, Regulamentul nr. 504/2008 nu permite să se determine care cai vor avea, în cele din urmă, o astfel de destinație.
         În plus, articolul 20 din acest regulament prevede de asemenea că un cal poate să nu fie destinat consumului uman.

      64      În aceste condiții, nu se poate deduce din articolul 20 din Regulamentul nr. 504/2008 că, potrivit legiuitorului Uniunii,
         un cal este destinat în mod normal utilizării în prepararea produselor alimentare.

      65      În al doilea rând, în ceea ce privește argumentul potrivit căruia toate livrările de cai ar trebui să fie supuse unei cote
         reduse de TVA în temeiul punctul 11 din anexa III, trebuie subliniat că, în statele membre, caii nu sunt utilizați în mod
         obișnuit și în general în producția agricolă. Din aceasta rezultă că trebuie să se aplice un raționament analog celui urmat
         în cadrul punctului 1 din aceeași anexă, și anume că numai livrărilor de cai în vederea utilizării lor în producția agricolă
         li se poate aplica o cotă redusă de TVA. Așadar, la fel ca și punctul 1, respectivul punct 11 nu permite aplicarea unei cote
         reduse de TVA tuturor livrărilor de cai.

      66      În al treilea rând, în ceea ce privește argumentul întemeiat pe principiul neutralității TVA‑ului, care s‑ar opune stabilirii
         cotei aplicabile acestei taxe în funcție de destinația cailor, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante,
         principiul neutralității fiscale, inerent sistemului comun al TVA‑ului, se opune posibilității ca mărfurile sau prestările
         de servicii asemănătoare, care sunt, așadar, în concurență unele cu altele, să fie tratate în mod diferit din punctul de vedere
         al TVA‑ului, astfel încât respectivele mărfuri sau prestări trebuie să fie supuse unei cote uniforme (a se vedea printre altele
         Hotărârea din 11 octombrie 2001, Adam, C‑267/99, Rec., p. I‑7467, punctul 36, și Hotărârea din 6 mai 2010, Comisia/Franța,
         C‑94/09, Rep., p. I‑4261, punctul 40). Cu toate acestea, ținând seama de diferitele utilizări, un cal de sacrificat nu se
         aseamănă nici cu un cal de competiție și nici cu un cal de agrement atunci când acest animal este vândut ca atare. Prin urmare,
         astfel cum a arătat avocatul general la punctul 78 din concluzii, aceste categorii de cai nu sunt în concurență, astfel încât
         pot fi supuse unor cote diferite de TVA.

      67      În aceste condiții, acțiunea formulată de Comisie trebuie considerată întemeiată.

      68      Prin urmare, trebuie să se constate că, prin aplicarea unei cote reduse de TVA tuturor livrărilor, importurilor și achizițiilor
         intracomunitare de cai, Regatul Țărilor de Jos nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12 din
         A șasea directivă coroborat cu anexa H la aceasta, precum și al articolelor 96-98 și al articolului 99 alineatul (1) din Directiva
         2006/112 coroborate cu anexa III.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      69      În temeiul articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere,
         la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor
         de judecată, iar Regatul Țărilor de Jos a căzut în pretenții, se impune obligarea acestuia la plata cheltuielilor de judecată.

      70      Conform alineatului (4) primul paragraf al aceluiași articol, Republica Federală Germania și Republica Franceză, care au intervenit
         în litigiu, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară și hotărăște:
      1)      Prin aplicarea unei cote reduse a taxei pe valoarea adăugată tuturor livrărilor, importurilor și achizițiilor intracomunitare
            de cai, Regatul Țărilor de Jos nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12, coroborat cu anexa
            H, din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare
            la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost
            modificată prin Directiva 2006/18/CE a Consiliului din 14 februarie 2006, precum și al articolelor 96-98 și al articolului
            99 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea
            adăugată coroborate cu anexa III la aceasta.
      2)      Obligă Regatul Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.
      3)      Republica Federală Germania și Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.
      Semnături
      * Limba de procedură: olandeza.


Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 15 septembrie 2016.#Herbert Smith Freehills LLP împotriva Comisiei Europene.#Acces la documente – Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 – Documente referitoare la discuțiile prealabile adoptării Directivei privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe – Refuzul accesului – Excepție referitoare la protecția consultanței juridice – Dreptul la apărare – Interes public superior.#Cauza T-755/14.


title: Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 11 ianuarie 2007.#Kaj Lyyski împotriva Umeå universitet.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Överklagandenämnden för högskolan - Suedia.#Libera circulație a lucrătorilor - Articolul 39 CE - Obstacole - Formare profesională - Profesori - Refuz de admitere la un curs de formare a unui candidat angajat într-o instituție școlară dintr-un alt stat membru.#Cauza C-40/05.

text:
      Cauza C‑40/05
      Kaj Lyyski
      împotriva
      Umeå universitet
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de
      Överklagandenämnden för högskolan)
      „Libera circulație a lucrătorilor – Articolul 39 CE – Obstacole – Formare profesională – Profesori – Refuz de admitere la un curs de formare a unui candidat angajat într‑o instituție școlară dintr‑un alt stat membru”
      Sumarul hotărârii
      Libera circulație a persoanelor – Lucrători – Acces la formare profesională
      (art. 39 CE)
      Dreptul comunitar nu se opune ca o reglementare națională care organizează cu titlu provizoriu o formare destinată să satisfacă
         pe termen scurt cererea de profesori calificați într‑un stat membru să impună candidaților la această formare să fie angajați
         într‑o instituție școlară a acelui stat, sub rezerva totuși ca punerea în aplicare a acestei reglementări să nu aibă drept
         consecință excluderea de principiu a oricărei candidaturi a unui profesor care nu este angajat într‑o astfel de instituție,
         excludere care să intervină fără examinarea prealabilă și individuală a calităților acelei candidaturi, în special în privința
         aptitudinilor persoanei în cauză și a posibilității de a controla partea practică a formării primite de aceasta din urmă sau,
         eventual, de a o scuti de aceasta.

      (a se vedea punctul 49 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
      11 ianuarie 2007(*)

      „Libera circulație a lucrătorilor – Articolul 39 CE – Obstacole – Formare profesională – Profesori – Refuz de admitere la un curs de formare a unui candidat angajat într‑o instituție școlară dintr‑un alt stat membru”
      În cauza C‑40/05,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Överklagandenämnden
         för högskolan (Suedia), prin decizia din 1 februarie 2005, primită de Curte la 3 februarie 2005, în procedura

      Kaj Lyyski
      împotriva
      Umeå universitet,

      CURTEA (Camera a treia),
      compusă din domnul A. Rosas, președinte de cameră, domnii A. Borg Barthet și J. Malenovský (raportor), judecători,
      avocat general: doamna C. Stix‑Hackl,
      grefier: domnul H. von Holstein, grefier adjunct,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 27 aprilie 2006,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru guvernul suedez, de doamna K. Wistrand, în calitate de agent,
      –        pentru guvernul polonez, de domnul T. Nowakowski, în calitate de agent,
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de doamna L. Ström van Lier și domnul G. Rozet, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 14 septembrie 2006,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 12 CE și a articolului 39 CE.

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Kaj Lyyski, resortisant suedez angajat în calitate de
         profesor într‑o instituție școlară din Finlanda, și Umeå universitet (Universitatea din Umeå – Suedia), în legătură cu respingerea
         candidaturii depuse de acesta în vederea frecventării unui curs de formare la această universitate.

       Cadrul juridic
       Dreptul comunitar
      3        Articolul 3 alineatul (1) CE prevede:

      „Pentru realizarea scopurilor prevăzute la articolul 2, acțiunea Comunității presupune, în condițiile și în conformitate cu
         termenele prevăzute de prezentul tratat:

      [...]
      q)      o contribuție la o educație și o formare de calitate, precum și la înflorirea culturilor statelor membre;
      [...]”
      4        Articolul 12 primul paragraf CE prevede:

      „În domeniul de aplicare a prezentului tratat și fără a aduce atingere dispozițiilor speciale pe care le prevede, se interzice
         orice discriminare exercitată pe motiv de cetățenie sau naționalitate.”

      5        Potrivit articolului 39 alineatele (1) și (2) CE:

      „(1)      Libera circulație a lucrătorilor este garantată în cadrul Comunității.
      (2)      Libera circulație implică eliminarea oricărei discriminări pe motiv de cetățenie între lucrătorii statelor membre, în ceea
         ce privește încadrarea în muncă, remunerarea și celelalte condiții de muncă.”

      6        Articolul 149 alineatele (1) și (2) CE este redactat după cum urmează:

      „(1)      Comunitatea contribuie la dezvoltarea unei educații de calitate prin încurajarea cooperării dintre statele membre și, în cazul
         în care este necesar, prin sprijinirea și completarea acțiunii acestora, respectând pe deplin responsabilitatea statelor membre
         față de conținutul învățământului și de organizarea sistemului educațional, precum și diversitatea lor culturală și lingvistică.

      (2)      Acțiunea Comunității urmărește:
      [...]
      –        să favorizeze mobilitatea studenților și a profesorilor […]
      [...]”
      7        În sfârșit, potrivit articolului 150 alineatele (1) și (2) CE:

      „(1)      Comunitatea pune în aplicare o politică de formare profesională care sprijină și completează acțiunile statelor membre, respectând
         pe deplin responsabilitatea statelor membre față de conținutul și organizarea formării profesionale.

      (2)      Acțiunea Comunității urmărește:
      [...]
      –        să faciliteze accesul la formarea profesională și să favorizeze mobilitatea formatorilor și a persoanelor care urmează un
         program de formare profesională și, în special, a tinerilor;

      […]”
       Dreptul național
       Prevederile referitoare la condițiile care trebuie îndeplinite pentru a fi angajat ca profesor pe perioadă nedeterminată în
         Suedia

      8        Capitolul 2 articolul 4 primul paragraf punctele 1 și 2 și al doilea paragraf din Legea 1985:1100 privind învățământul școlar
         [skollagen (1985:1100), denumită în continuare „legea privind învățământul școlar”] prevede că se califică pentru a fi recrutată
         pe durată nedeterminată în calitate de profesor în învățământul școlar, preșcolar sau în calitate de educator pentru activități
         extrașcolare în centrele de recreere din sistemul școlar public:

      „1.      orice persoană titulară a unei diplome suedeze care atestă pregătirea ca profesor sau o pregătire pedagogică în educarea și
         supravegherea copiilor și a tinerilor precum cea prevăzută de normele administrative adoptate de guvern pentru aplicarea capitolului
         1 articolul 11 din Legea 1992:1434 privind învățământul superior [högskolelagen (1992:1434)] sau o pregătire echivalentă efectuată
         sub un regim anterior, în care materiile principale corespund acelora prevăzute pentru postul pentru care se candidează;

      2.      orice persoană căreia i s‑a eliberat un certificat de calificare de către Högskoleverket (Oficiul Învățământului Superior),
         în aplicarea articolelor 4a și 4b.

      O persoană necalificată poate fi totuși recrutată pe durată nedeterminată dacă numărul de candidați calificați este insuficient,
         dacă împrejurări speciale justifică aceasta, dacă persoana respectivă are calificări profesionale echivalente în materiile
         de studiu legate de postul pentru care candidează și dacă se poate presupune că este capabilă să predea. […]”

      9        Capitolul 2 articolul 4a din legea privind învățământul școlar prevede:

      „Se eliberează un certificat de calificare oricărei persoane care a urmat cursuri de formare ca profesor în străinătate, dacă
         această formare, singură sau coroborată cu experiența profesională, echivalează cu formarea pedagogică prevăzută de articolul
         4 primul paragraf punctul 1. […]”

       Prevederile referitoare la programul de formare avut în vedere în acțiunea principală
      10      Din decizia de trimitere rezultă că, potrivit proiectului de lege a bugetului pentru anul 2002, de câțiva ani se află în derulare
         un proiect special de formare a profesorilor („särskild lärarutbildning”, denumit în continuare „programul SÄL” sau „cursurile
         de formare SÄL”), în vederea formării unui număr mai mare de profesori, ținând cont, pe de o parte, de creșterea însemnată
         a numărului elevilor, iar pe de altă parte, de numeroasele pensionări ale profesorilor.

      11      Regulamentul 2001:740 privind formarea specială a profesorilor [förordning om särskilda lärarutbildningar (2001:740), denumit
         în continuare „regulamentul SÄL”] conține prevederile referitoare la formările SÄL. Acesta conferă unui număr de șase universități
         și centre de învățământ superior misiunea de a forma pe acei profesori care nu au calificările cerute pentru a fi recrutați
         pe durată nedeterminată de o instituție școlară suedeză sau pe aceia care doresc să dobândească o calificare suplimentară.
         Prin această inițiativă, este prevăzut că vor fi formați și calificați aproximativ 4 000 de profesori. Regulamentul SÄL a
         intrat în vigoare la 1 noiembrie 2001 și este aplicabil până la 31 decembrie 2006.

      12      Articolul 1 din regulamentul SÄL, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede:

      „Prezentul regulament conține dispoziții referitoare la cursuri de formare superioară organizate cu mijloace specifice și
         care urmăresc să permită studenților susținerea examenului de admitere în profesiunea de cadru didactic.”

      13      Articolul 2 din regulamentul SÄL, intitulat „Locul formărilor”, prevede:

      „Cursurile de formare sunt organizate în universitățile și instituțiile de învățământ superior ale statului stabilite de guvern.
         Expresia «instituție de învățământ superior» desemnează în continuare atât universitățile, cât și instituțiile de învățământ
         superior.”

      14      Articolul 3 din regulamentul SÄL, intitulat „Scopul formărilor”, prevede:

      „Cursurile de formare sunt organizate pentru a răspunde rapid necesarului de profesori calificați și acoperă materiile sau
         specializările alese de către instituțiile de învățământ superior după consultarea localităților interesate.”

      15      Referitor la condițiile de admitere, articolul 6 din regulamentul SÄL este redactat după cum urmează:

      „Orice persoană care nu îndeplinește condițiile cerute pentru a fi recrutată pe durată nedeterminată potrivit capitolului
         2 articolul 4 primul paragraf punctele 1 și 2 din [legea privind învățământul școlar] poate fi admisă la un curs de formare
         dacă:

      1.      ținând cont de cursurile de formare superioară pe care le‑a urmat anterior sau de experiența sa profesională, posedă aptitudinile
         necesare pentru susținerea examenului de admitere în profesiunea de cadru didactic în materiile sau specialitățile vizate
         de pregătire și

      2.      este angajată în calitate de profesor de reprezentantul unei instituții școlare în care se va putea desfășura partea practică
         a formării.

      Orice candidat care îndeplinește condițiile de recrutare pe durată nedeterminată prevăzute de capitolul 2 articolul 4 primul
         paragraf punctele 1 și 2 din [legea privind învățământul școlar] poate de asemenea să fie admis la un curs de formare dacă
         acesta îi permite să se califice pentru predarea uneia sau mai multor materii sau specializări suplimentare.”

      16      Articolul 7 din regulamentul SÄL prevede:

      „Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 6, orice candidat trebuie să fi urmat deja un curs de formare superioară
         suficientă pentru ca formarea urmată în aplicarea prezentului regulament să îi permită obținerea diplomei de profesor în conformitate
         cu articolul 6 primul paragraf sau calificarea pentru predarea unei alte materii, în conformitate cu articolul 6 al doilea
         paragraf. Cunoștințele echivalente dobândite în Suedia sau în străinătate sunt asimilate cursurilor de formare superioară.”

      17      Articolul 10 din regulamentul SÄL prevede că durata cursurilor de formare SÄL trebuie să reprezinte cel puțin jumătate din
         durata programului de muncă și să fie încheiate cel mai târziu la 31 decembrie 2006. Durata totală a formării unui student
         nu poate depăși o valoare de 60 de puncte. Aceste cursuri de formare trebuie să fie planificate ținând cont de formarea anterioară
         și de experiența profesională a fiecărui student.

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      18      Domnul Lyyski, resortisant suedez, și‑a depus candidatura pentru a frecventa, în cadrul programului SÄL, un curs de formare
         la Umeå universitet, din toamna anului 2004, odată cu reînceperea anului școlar.

      19      În dosarul său de candidatură, a indicat faptul că, pe durata acestui curs de formare, va ocupa un post de profesor într‑un
         liceu de limbă suedeză din Ảbo (Finlanda).

      20      Umeå universitet i‑a respins candidatura. Aceasta a considerat, potrivit propriei sale interpretări a regulamentului SÄL și
         aceleia a Ministerului Educației Naționale suedez, că domnul Lyyski nu făcuse dovada că ar avea calificările cerute pentru
         a beneficia de formarea organizată în cadrul programului SÄL, atât timp cât nu era angajat într‑o instituție școlară suedeză,
         și trebuia, în consecință, să desfășoare partea practică a acesteia în Finlanda.

      21      Domnul Lyyski a sesizat instanța de trimitere cu o acțiune formulată împotriva deciziei de respingere a candidaturii sale
         adoptate de Umeå universitet. A susținut că trebuia să se constate că îndeplinea condițiile de admitere la respectiva formare
         și că, în calitate de resortisant suedez rezident în Finlanda și angajat de un liceu de limbă suedeză în acest stat membru,
         avea o experiență profesională suficientă pentru a începe o carieră de profesor.

      22      Umeå universitet, în ceea ce o privește, a susținut în special că existența cerinței angajării de către o instituție școlară
         în Suedia pentru a avea acces la cursurile de formare SÄL este justificată prin motive obiective și proporționale scopului
         acestora.

      23      Referindu‑se la articolul 12 CE și la articolul 149 alineatul (1) CE, precum și la hotărârea Curții din 7 februarie 1979,
         Knoors (115/78, Rec., p. 399), la hotărârea Curții din 13 februarie 1985, Gravier (293/83, Rec., p. 593), la hotărârea Curții
         din 2 februarie 1988, Blaizot (24/86, Rec., p. 379), și la hotărârea Curții din 11 iulie 2002, D’Hoop (C‑224/98, Rec., p. I‑6191),
         instanța de trimitere consideră că situația din cauză se încadrează în domeniul de aplicare a dreptului comunitar și că, în
         consecință, se pune problema compatibilității cu acesta din urmă a condiției de a fi angajat într‑o școală suedeză pentru
         admiterea la cursurile de formare SÄL.

      24      În aceste condiții, Överklagandenämnden för högskolan a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele
         întrebări preliminare:

      „1)      Dreptul comunitar, în special articolul 12 CE, se opune ca, în cadrul examinării calificărilor unui candidat la o formare
         ca profesor, destinată să satisfacă pe termen scurt cererea de profesori calificați în Suedia, să se impună ca persoana interesată
         să fie angajată de către o instituție școlară suedeză? O astfel de cerință poate fi considerată drept justificată și proporțională?

      2)      Pentru a se răspunde la prima întrebare, este relevant faptul că un candidat la formare, angajat de către o instituție școlară
         dintr‑un stat membru, altul decât Regatul Suediei, este resortisant [al acestuia din urmă] sau al unui alt stat membru?

      3)      Pentru a se răspunde la prima întrebare, are vreo relevanță faptul că este vorba mai degrabă de un program de formare a profesorilor
         a cărui existență este limitată în timp decât de un program de formare permanent?”

       Cu privire la întrebările preliminare
      25      Prin intermediul acestor întrebări, care trebuie să fie examinate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să
         se stabilească dacă dreptul comunitar se opune ca o reglementare națională în temeiul căreia se organizează cu titlu provizoriu
         o formare destinată să satisfacă pe termen scurt cererea de profesori calificați într‑un stat membru să fie aplicată într-un
         asemenea mod încât beneficiul acestei formări să fie rezervat candidaților angajați într‑una dintre instituțiile școlare ale
         respectivului stat membru și dacă, pentru această evaluare, prezintă relevanță faptul că o astfel de formare are un caracter
         mai mult sau mai puțin permanent, precum și faptul că persoanele care candidează sunt sau nu resortisante ale acestui stat
         membru.

      26      Pentru a răspunde acestor întrebări, este necesar să se verifice mai întâi dacă o situație precum cea din cauza principală
         se încadrează în domeniul de aplicare a dreptului comunitar.

      27      În speță, cursurile de formare pentru care candidează reclamantul din acțiunea principală în cadrul programului SÄL vizează
         în special pregătirea profesorilor care nu au calificările cerute pentru a fi recrutați pe durată nedeterminată de o instituție
         școlară suedeză potrivit modalității obișnuite reglementate de legea privind învățământul școlar. Această formare, care a
         fost instituită pentru o durată determinată prin intermediul unei finanțări specifice prevăzute de bugetul de stat, are, astfel,
         ca obiectiv conferirea unor calificări speciale în vederea exercitării activității de profesor pe durată nedeterminată. Trebuie
         admis, în consecință, că regulamentul SÄL are ca scop formarea profesională. Totodată, aceasta nu este organizată decât în
         anumite universități și în anumite instituții de învățământ superior.

      28      Or, astfel cum s‑a pronunțat deja Curtea la punctul 25 din hotărârea Gravier, citată anterior, condițiile de acces la formarea
         profesională se încadrează în domeniul de aplicare a Tratatului CE (a se vedea de asemenea hotărârea din 1 iulie 2004, Comisia/Belgia,
         C‑65/03, Rec., p. I‑6427, punctul 25, și hotărârea din 7 iulie 2005, Comisia/Austria, C‑147/03, Rec., p. I‑5969, punctul 32).

      29      Rezultă de asemenea din jurisprudență că atât învățământul superior, cât și învățământul universitar constituie o formare
         profesională (a se vedea hotărârea Blaizot, citată anterior, punctele 15-20, hotărârea din 27 septembrie 1988, Comisia/Belgia,
         42/87, Rec., p. 5445, punctele 7 și 8, precum și hotărârea Comisia/Austria, citată anterior, punctul 33). Faptul că forma
         de învățământ are sau nu caracter permanent este irelevant în privința acestei aprecieri.

      30      În aceste condiții, o decizie luată în domeniul formării profesionale, precum aceea adoptată în cazul reclamantului din acțiunea
         principală, se poate încadra în domeniul de aplicare ratione materiae a dreptului comunitar.

      31      În ceea ce privește libera circulație a lucrătorilor, în sensul articolului articolul 39 alineatul (1) CE, Curtea s‑a pronunțat
         în sensul că orice resortisant comunitar, indiferent de locul său de reședință și de cetățenia sa, care s‑a folosit de această
         libertate și care a exercitat o activitate profesională într‑un alt stat membru, se încadrează în domeniul de aplicare a acestui
         articol (a se vedea în special hotărârea din 26 ianuarie 1999, Terhoeve, C‑18/95, Rec., p. I‑345, punctul 27).

      32      Cum acesta este și cazul reclamantului din acțiunea principală, care exercită o activitate profesională în al stat membru
         decât cel al cărui resortisant este, situația sa se încadrează în domeniul de aplicare a dreptului comunitar. Prin urmare,
         este important să se verifice dacă regulile acestuia se opun unei reglementări naționale precum regulamentul SÄL.

      33      Mai întâi, se impune a se constata că articolul 12 CE, care este expres invocat de instanța de trimitere și care consacră
         principiul general al nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate, nu are vocație de a se aplica în mod autonom
         decât în situațiile reglementate de dreptul comunitar pentru care tratatul nu conține o normă specială de interzicere a discriminării
         (a se vedea hotărârea din 26 noiembrie 2002, Oteiza Olazabal, C‑100/01, Rec., p. I‑10981, punctul 25, hotărârea din 11 decembrie
         2003, AMOK, C‑289/02, Rec., p. I‑15059, punctul 25, și hotărârea din 29 aprilie 2004, Weigel, C‑387/01, Rec., p. I‑4981, punctul
         57).

      34      Or, în ceea ce privește libera circulație a lucrătorilor, acest principiu a fost consacrat și concretizat prin articolul 39
         alineatul (2) CE. În consecință, nu este necesar a se pronunța asupra articolului 12 CE (hotărârea Weigel, citată anterior,
         punctele 58 și 59).

      35      Apoi, se cuvine subliniat că, în repetate rânduri, Curtea s‑a pronunțat în sensul că prevederile tratatului referitoare la
         libera circulație a persoanelor vizează să faciliteze, pentru resortisanții comunitari, exercitarea activităților profesionale
         de orice natură pe întreg teritoriul Comunității și se opun măsurilor care ar putea defavoriza acești resortisanți atunci
         când doresc să exercite o activitate economică pe teritoriul altui stat membru (hotărârea din 7 iulie 1988, Wolf și alții,
         154/87 și 155/87, Rec., p. 3897, punctul 13, hotărârea din 15 decembrie 1995, Bosman, C‑415/93, Rec., p. I‑4921, punctul 94,
         hotărârea Terhoeve, citată anterior, punctul 37, hotărârea din 27 ianuarie 2000, Graf, C‑190/98, Rec., p. I‑493, punctul 21,
         și hotărârea din 17 martie 2005, Kranemann, C‑109/04, Rec., p. I‑2421, punctul 25).

      36      Este incontestabil faptul că recrutarea profesorilor pe durată determinată este deschisă tuturor resortisanților statelor
         membre care au calificările necesare pentru a preda. În această privință, guvernul suedez subliniază, fără a fi contrazis
         asupra acestui punct, că formările SÄL au tocmai vocația de a se adresa resortisanților altor state membre recrutați în calitate
         de profesori în Suedia pe bază de contract pe durată determinată și care, într‑o măsură mai mare decât resortisanții suedezi,
         se pot găsi în situația de a nu avea toate calificările cerute pentru a avea acces la locuri de muncă permanente ca profesori
         pe calea normală.

      37      Totuși, în măsura în care o reglementare națională, precum regulamentul SÄL, este aplicată în așa fel încât se solicită candidaților
         la o formare să fie angajați într‑o instituție școlară a statului membru în cauză, excluderea, pe cale de consecință, a candidaturilor
         profesorilor care sunt angajați într‑o instituție școlară dintr‑un alt stat membru este de natură a defavoriza resortisanții
         care lucrează în alte state membre și mai ales pe aceia care, precum reclamantul din cauza principală, au exercitat dreptul
         lor de liberă circulație. Aplicarea unei astfel de reglementări apare, în consecință, ca fiind de natură să împiedice libera
         circulație a lucrătorilor, ceea ce este, în principiu, interzis de articolul 39 CE.

      38      În sfârșit, deși condiția potrivit căreia candidații la cursurile de formare SÄL trebuie să fie angajați într‑o instituție
         școlară suedeză constituie un obstacol în calea liberei circulații a lucrătorilor, ea ar putea fi totuși exceptată de la interdicția
         prevăzută de articolul 39 CE dacă ar urmări un scop legitim compatibil cu tratatul și ar fi justificată de rațiuni imperative
         de interes general. Cu toate acestea, într‑un astfel de caz, ar trebui, în plus, ca aplicarea unei asemenea măsuri să fie
         de natură să garanteze realizarea obiectivului în cauză și să nu depășească ceea ce este necesar pentru a‑l atinge (a se vedea
         în special hotărârea din 31 martie 1993, Kraus, C‑19/92, Rec., p. I‑1663, punctul 32, hotărârea Bosman, citată anterior, punctul
         104, hotărârea din 30 septembrie 2003, Köbler, C‑224/01, Rec., p. I‑10239, punctul 77, și hotărârea Kranemann, citată anterior,
         punctul 33).

      39      Rezultă din articolele 149 CE și 150 CE că organizarea atât a sistemului educativ, cât și a formării profesionale aparține
         domeniului de responsabilitate a statelor membre. Această responsabilitate implică în special protecția sau îmbunătățirea
         sistemului educativ, care trebuie, prin urmare, să constituie scopuri legitime în lumina acestor dispoziții din tratat. Este
         incontestabil că regulamentul SÄL se înscrie chiar în această perspectivă.

      40      În ceea ce privește aprecierea rațiunilor imperative de interes general, este evident că adoptarea regulamentului SÄL se înscrie,
         în Suedia, în contextul unui deficit de profesori calificați recrutați pe durată nedeterminată pe calea obișnuită reglementată
         prin legea privind învățământul școlar. Rezultă din dosar că acest deficit este o consecință, în acest stat membru, mai întâi
         a unui mare număr de pensionări ale acestor profesori, apoi a unui număr insuficient de persoane licențiate care să îndeplinească
         condițiile de acces pe calea obișnuită și, în sfârșit, a creșterii numărului de copii școlarizați. În plus, în măsura în care
         nu se contestă faptul că recrutarea pe durată nedeterminată de profesori licențiați, deși este accesibilă tuturor resortisanților
         statelor membre care au diplomele necesare, totuși nu a permis satisfacerea necesarului de profesori în acest stat membru,
         nu poate exista nicio îndoială că autoritățile naționale au dreptul de a recurge la serviciile unor profesori recrutați pe
         perioadă determinată.

      41      În consecință, se pune problema de a stabili dacă aplicarea regulamentului SÄL răspunde condiției proporționalității în raport
         cu obiectivul urmărit.

      42      Pe de o parte, trebuie observat că formările SÄL nu sunt organizate decât în șase universități și instituții de învățământ
         superior, prin intermediul unor finanțări specifice prevăzute de bugetul de stat, cu obiectivul de a forma 4 000 de profesori.
         Nu rezultă din actele dosarului dacă această acțiune de formare ar avea, în aceste condiții, alt caracter decât unul punctual.

      43      Pe de altă parte, se solicită candidaților la formarea specială să fie angajați într‑o instituție școlară suedeză. Această
         condiție, care este susceptibilă de a împiedica accesul la respectiva formare al profesorilor care își exercită activitatea
         într‑un alt stat membru, pare să aibă legătură cu desfășurarea părții practice a formării speciale. Această parte se desfășoară,
         în principiu, la locul unde profesorul își exercită activitatea. Supravegherea și evaluarea acesteia s‑ar dovedi în mod vădit
         mai dificil de realizat în cazul în care aceasta s‑ar desfășura într‑un mediu străin sistemului școlar suedez.

      44      De asemenea, pentru a aprecia dacă aplicarea măsurii în cauză depășește ceea ce este necesar, trebuie să se analizeze condițiile
         referitoare la partea practică a formării în cauză. Or, în lumina informațiilor furnizate de guvernul suedez în cursul ședinței,
         se pare că anumite instituții de învățământ superior sau universități ar putea scuti pe cei interesați de această parte practică.
         În plus, acest guvern nu a exclus posibilitatea efectuării părții practice într‑o altă instituție școlară decât aceea în care
         persoana în cauză este angajată ca profesor. În aceste condiții, elementele de informare de care dispune Curtea nu îi permit
         să determine cu exactitate dacă partea practică a acestei formări constituie un element esențial și obligatoriu al acesteia.

      45      În plus, activitatea de profesor exercitată de reclamantul din acțiunea principală garantează a priori că acesta din urmă are aptitudinile cerute pentru a urma formarea organizată în cadrul programului SÄL și pentru a preda,
         la încheierea acestuia, în Suedia. Dacă nu este sigur că persoana în cauză și‑a manifestat intenția de a accepta în mod efectiv
         să ocupe un post pe durată nedeterminată în Suedia la sfârșitul unei astfel de formări, această împrejurare nu repune deloc
         în cauză caracterul comparabil al situației sale cu aceea a profesorilor angajați pe o durată determinată în școlile suedeze,
         care nu sunt obligate, astfel cum rezultă din indicațiile furnizate Curții în cursul ședinței, să creeze posturi de profesor
         pe durată nedeterminată în Suedia la sfârșitul respectivei formări.

      46      Într‑o astfel de situație, excluderea, de principiu, a candidaturii reclamantului din acțiunea principală pentru singurul
         motiv că ea ar fi fost depusă de către o persoană care nu este angajată într‑o instituție școlară suedeză s‑ar putea dovedi
         în cele din urmă contrară obiectivelor urmărite și ar fi disproporționată, mai ales dacă, în timp ce toate candidaturile echivalente
         provenind de la candidații angajați într‑una din școlile suedeze au putut fi acceptate, obstacolele în calea îndeplinirii
         părții practice a formării ar putea fi înlăturate fără dificultate.

      47      În aceste condiții, nu se poate exclude că modul în care este aplicat regulamentul SÄL depășește ceea ce este necesar pentru
         atingerea obiectivului care vizează protecția și îmbunătățirea sistemului educativ suedez.

      48      Având în vedere caracterul limitat al informațiilor de care dispune Curtea, se impune a se constata că instanța națională,
         care este învestită cu acțiunea principală și care trebuie să își asume responsabilitatea hotărârii judecătorești pe care
         urmează să o pronunțe, are obligația de a stabili dacă, în lumina considerentelor dezvoltate la punctele 42-45 din prezenta
         hotărâre, aplicarea regulamentului SÄL este proporțională față de obiectivul urmărit.

      49      Având în vedere ansamblul considerentelor ce precedă, se impune a răspunde la întrebările puse în sensul că dreptul comunitar
         nu se opune ca o reglementare națională care organizează cu titlu provizoriu o formare destinată să satisfacă pe termen scurt
         cererea de profesori calificați într‑un stat membru să impună candidaților la această formare să fie angajați într‑o instituție
         școlară a acelui stat, sub rezerva totuși ca punerea în aplicare a acestei reglementări să nu aibă drept consecință excluderea
         de principiu a oricărei candidaturi a unui profesor care nu este angajat într‑o astfel de instituție, excludere care să intervină
         fără examinarea prealabilă și individuală a calităților acelei candidaturi, în special în privința aptitudinilor persoanei
         în cauză și a posibilității de a controla partea practică a formării primite de aceasta din urmă sau, eventual, de a o scuti
         de aceasta.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      50      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
      Dreptul comunitar nu se opune ca o reglementare națională care organizează cu titlu provizoriu o formare destinată să satisfacă
            pe termen scurt cererea de profesori calificați într‑un stat membru să impună candidaților la această formare să fie angajați
            într‑o instituție școlară a acelui stat, sub rezerva totuși ca punerea în aplicare a acestei reglementări să nu aibă drept
            consecință excluderea de principiu a oricărei candidaturi a unui profesor care nu este angajat într‑o astfel de instituție,
            excludere care să intervină fără examinarea prealabilă și individuală a calităților acelei candidaturi, în special în privința
            aptitudinilor persoanei în cauză și a posibilității de a controla partea practică a formării primite de aceasta din urmă sau,
            eventual, de a o scuti de aceasta.
      Semnături
      * Limba de procedură: suedeza.