title: Cauza T-85/18: Acțiune introdusă la 15 februarie 2018 – Batchelor/Comisia

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/38

         Acțiune introdusă la 15 februarie 2018 – Batchelor/Comisia
   (Cauza T-85/18)
   (2018/C 152/48)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Edward William Batchelor (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: B. Hoorelbeke, avocat, și M. Healy, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei C(2017) 8430 final din 5 decembrie 2017 de respingere a cererii de acces la un document care conține declarația de etică a unui funcționar responsabil, înregistrată în sistemul de informații pentru gestionarea resurselor umane Sysper2 al Comisiei Europene și la alte documente care intră sub incidența cererii inițiale de acces;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 15 alineatul (3) TFUE, a articolului 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a articolului 2 alineatul (1) și a articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 (1) coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001 (2), prin respingerea cererii de acces integral sau parțial la declarația de etică

                           —

                           În cadrul primului aspect al primului motiv, reclamantul arată că Comisia nu a examinat și nici nu a demonstrat că divulgarea declarației de etică ar putea aduce atingere în mod concret și efectiv interesului protejat prin articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001. Prin urmare, Comisia nu s-a achitat de sarcina legală a probei care îi incumba și a săvârșit o eroare de drept prin respingerea cererii de acces, cel puțin în parte, la declarația de etică.

                           —

                           În cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv, reclamantul arată că Comisia a săvârșit o eroare în aplicarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001, atunci când a constatat că reclamantul nu demonstrase în mod corespunzător că divulgarea declarației de etică era necesară.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 42 din Carta drepturilor fundamentale, a articolului 15 alineatul (3) TFUE și a articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1049/2001, prin respingerea cererii de acces la alte documente care intră sub incidența cererii inițiale de acces

                           —

                           În cadrul celui de al doilea motiv, reclamantul invocă probele relevante și concordante pe care se întemeiază convingerea sa că există mai multe documente care intră sub incidența cererii inițiale de acces decât cele 71 de documente identificate de Comisie. Prin respingerea cererii de acces la aceste alte documente, Comisia a încălcat articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale, articolul 15 alineatul (3) TFUE și articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1049/2001.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor bunei administrări, în special a obligației de diligență

                           —

                           În cadrul celui de al treilea motiv, reclamantul arată că Comisia și-a încălcat obligația de diligență care îi revine în temeiul articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale întrucât nu a depus diligența cuvenită atunci când a stabilit că nu există alte documente care să intre sub incidența cererii inițiale de acces. În susținerea acestui motiv, reclamantul arată că nu există nicio explicație privind modul în care Comisia s-a asigurat că nu există alte documente, întrucât nu se furnizează nicio informație cu privire la metodele de căutare aplicate de Comisie.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare astfel cum se este prevăzută la articolul 296 alineatul (2) TFUE

                           —

                           În cadrul primului aspect al celui de al patrulea motiv, reclamantul demonstrează că Comisia și-a încălcat obligația de motivare ce îi revine în temeiul articolului 296 TFUE întrucât nu a explicat motivul pentru care divulgarea declarației de etică ar putea aduce atingere în mod concret și efectiv interesului protejat prin articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 1049/2001 și nici nu precizează motivul pentru care se presupune că o asemenea divulgare ar putea aduce atingere intereselor legitime ale persoanei vizate, în conformitate cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul 45/2001.

                           —

                           În cadrul celui de al doilea aspect al celui de al patrulea motiv, reclamantul arată că decizia atacată nu conține nicio motivare privind motivul pentru care nu s-au identificat documente suplimentare care intră sub incidența cererii inițiale de acces, în pofida celor susținute de reclamant în cererea sa de confirmare. Prin urmare, și această parte din decizia atacată se întemeiază pe o motivare insuficientă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO 2001, L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).


title: Cauzele conexate T-533/15 și T-264/16: Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2018 – Kim și alții/Consiliul și Comisia („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Coreei de Nord în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Lista persoanelor și a entităților cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Includere a numelui reclamanților — Proba temeiniciei includerii în listă — Obligația de motivare”)

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/25

         Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2018 – Kim și alții/Consiliul și Comisia
   (Cauzele conexate T-533/15 și T-264/16) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Coreei de Nord în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Lista persoanelor și a entităților cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Includere a numelui reclamanților - Proba temeiniciei includerii în listă - Obligația de motivare”))
   (2018/C 152/30)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți în cauza T-533/15: Il-Su Kim (Pyongyang, Coreea de Nord) și ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexa hotărârii (reprezentanți: M. Lester, S. Midwinter, QC, T. Brentnall și A. Stevenson, solicitors)

      Reclamantă în cauza T-264/16: Korea National Insurance Corporation (Pyongyang) (reprezentanți: M. Lester, S. Midwinter, T. Brentnall și A. Stevenson)

      Pârâte: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial A. de Elera-San Miguel Hurtado și A. Vitro, ulterior A. Vitro și F. Naert, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: în cauza T-533/15 L. Havas, S. Bartelt și D. Gauci, agenți, și, în cauza T-264/16 L. Havas și S. Bartelt, agenți, și ulterior, în cauza T-533/15 L. Havas și D. Gauci, agenți și în cauza T-264/16 L. Havas, agent)

      Intervenient în susținerea pârâtelor în cauza T-533/15: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: inițial V. Kaye și ulterior S. Brandon, ulterior S. Brandon și C. Crane, și în sfârșit, S. Brandon, agenți)

      Obiectul

   În cauza T-533/15, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se solicită anularea Deciziei (PESC) 2015/1066 a Consiliului din 2 iulie 2015 de modificare a Deciziei 2013/183/PESC privind măsuri restrictive împotriva Republicii Populare Democrate Coreene (JO 2015, L 174, p. 25), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1062 al Comisiei din 2 iulie 2015 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 329/2007 al Consiliului privind măsuri restrictive împotriva Republicii Populare Democrate Coreene (JO 2015, L 174, p. 16), a Deciziei (PESC) 2016/475 a Consiliului din 31 martie 2016 de modificare a Deciziei 2013/183/PESC privind măsuri restrictive împotriva Republicii Populare Democrate Coreene (JO 2016, L 85, p. 34), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/659 al Comisiei din 27 aprilie 2016 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 329/2007 al Consiliului privind măsuri restrictive împotriva Republicii Populare Democrate Coreene (JO 2016, L 114, p. 9), a Deciziei (PESC) 2016/849 a Consiliului din 27 mai 2016 privind măsuri restrictive împotriva Republicii Populare Democrate Coreene și de abrogare a Deciziei 2013/183/PESC (JO 2016, L 141, p. 79), și a oricărui regulament de punere în aplicare al Consiliului în raport cu acestea în măsura în care aceste acte privesc reclamanții și, în cauza T-264/16, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se solicită anularea Deciziei 2016/475, a Regulamentului de punere în aplicare 2016/659, a Deciziei 2016/849 și a oricărui regulament de punere în aplicare al Consiliului în raport cu acestea, în măsura în care aceste acte privesc reclamanta

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               În cauza T-533/15, îi obligă pe domnul Kim Il-Su și pe ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă la plata cheltuielilor de judecată, cu excepția cheltuielilor efectuate de Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.

               3)

               În cauza T-264/16, obligă Korea National Insurance Corporation la plata cheltuielilor de judecată.

               4)

               În cauza T-533/15, Regatul Unit suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 381, 16.11.2015.


title: Cauza T-100/18: Acțiune introdusă la 20 februarie 2018 – Wehrheim/BCE

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/40

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2018 – Wehrheim/BCE
   (Cauza T-100/18)
   (2018/C 152/49)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Christine Wehrheim (Offenbach, Germania) (reprezentant: N. De Montigny, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:
   să declare şi să hotărască

               1.

               anularea:

                           —

                           deciziei privind respingerea cererii de despăgubire pentru prejudiciul suferit ca urmare a faptului că a încetat să îi mai acorde [indemnizaţia de expatriere] (introdusă la 10 mai 2017) din 3 iulie 2017;

                           —

                           în măsura în care este necesar, decizia de respingere explicită a căii de atac (introduse la 3 septembrie 2017) împotriva acestei decizii, din 21 decembrie 2017;

               2.

               obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri solicitate de reclamantă prin intermediul cererilor sale:

                           —

                           diferenţa de remunerare atât timp cât aceasta va fi angajată în cadrul instituţiei în temeiul contractului său de angajare ca personal permanent, în sumă de 700,53 euro/lună începând din luna aprilie 2017;

                           —

                           cheltuielile de mutare suplimentare sumei de 1 079,10 euro deja primite, şi anume 1 000 de euro suplimentari;

                           —

                           prejudiciul psihologic suferit, în cuantum de 2 000 de euro;

                           —

                           totul majorat cu dobânda legală până la plata completă;

               3.

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe faptul că administraţia pârâtă nu şi-a îndeplinit obligaţiile, întrucât nu a respectat obligaţiile sale de solicitudine, de bună administrare şi de asistenţă şi întrucât a creat o aşteptare care este aparent nerealizabilă în cazul reclamantei şi care constă în acordarea unei indemnizaţii de expatriere deşi ea nu îndeplinea, de la început, condiţiile impuse de statut pentru aceasta. Eroarea respectivă ar fi produs un prejudiciu care ar avea o legătură de cauzalitate directă cu neîndeplinirea obligaţiilor de către instituţie.


title: Cauza T-142/18: Acțiune introdusă la 28 februarie 2018 – Buffalo – Boots/Comisia

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/52

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2018 – Buffalo – Boots/Comisia
   (Cauza T-142/18)
   (2018/C 152/61)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Buffalo – Boots GmbH (Hochheim am Main, Germania) (reprezentanți: S. De Knop, A. Willems și C. Zimmermann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/2232 al Comisiei din 4 decembrie 2017 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și Vietnam și produse de anumiți producători-exportatori din Republica Populară Chineză și Vietnam și de punere în aplicare a hotărârii Curții de Justiție în cauzele conexate C-659/13 și C-34/14 (JO 2017, L 319, p. 30), și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că, acționând fără un temei juridic valabil, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 2017/2232 (1) al Comisiei încalcă principiul atribuirii consacrat la articolul 5 alineatele (1) și (2) TUE și, în orice caz, principiul echilibrului instituțional, consacrat la articolul 13 alineatul (2) TUE

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că prin neadoptarea măsurilor pe care le presupune punerea în aplicare a Hotărârii Curții din 4 februarie 2016, C & J Clark International și Puma (C-659/13 și C-34/14), Regulamentul 2017/2232 încalcă articolul 266 TFUE.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că prin instituirea unei taxe antidumping la importurile de încălțăminte „care au avut loc în perioada de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1472/2006 (2) al Consiliului și a Regulamentului de punere în aplicare nr. 1294/2009 (3) al Consiliului”, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 2017/2232 încalcă articolul 1 alineatul (1) și articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 2016/1036 (4), precum și principiul securității juridice (al neretroactivității).

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că prin instituirea unei taxe antidumping fără să efectueze o nouă evaluare a interesului Uniunii, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 2017/2232 al Comisiei încalcă articolul 21 din Regulamentul (UE) nr. 2016/1036; în orice caz, ar fi fost vădit eronat să se concluzioneze că instituirea taxei antidumping era în interesul Uniunii.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că prin adoptarea unui act care depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului vizat, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 2017/2232 al Comisiei încalcă articolul 5 alineatele (1) și (4) TUE.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/2232 al Comisiei din 4 decembrie 2017 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și Vietnam și produse de anumiți producători-exportatori din Republica Populară Chineză și Vietnam și de punere în aplicare a hotărârii Curții de Justiție în cauzele conexate C-659/13 și C-34/14 (JO 2017, L 319, p. 30).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam (JO 2006, L 275, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 50, p. 3).

      (3)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Vietnam și din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele expediate din RAS Macao, indiferent dacă acestea sunt declarate ca originare din RAS Macao sau nu, în urma unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (JO 2009, L 352, p. 1).

      (4)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza C-32/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 18 ianuarie 2018 – Tiroler Gebietskrankenkasse/Michael Moser

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 18 ianuarie 2018 – Tiroler Gebietskrankenkasse/Michael Moser
   (Cauza C-32/18)
   (2018/C 152/05)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurentă și pârâtă: Tiroler Gebietskrankenkasse

      Intimat și reclamant: Michael Moser

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 60 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul (UE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (denumit în continuare „Regulamentul nr. 883/2004” (1)) trebuie interpretat în sensul că un stat membru competent în al doilea rând (Austria) trebuie să plătească, cu titlu de prestație familială, unui părinte, care are reședința și care lucrează în alt stat membru (Germania), competent în primul rând potrivit articolului 68 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Regulamentul nr. 883/2004, diferența dintre alocația pentru creșterea copilului (Elterngeld) primită din partea statului membru competent în primul rând și alocația pentru îngrijirea copilului stabilită în funcție de venit acordată de celălalt stat membru, în cazul în care ambii părinți locuiesc împreună cu copiii lor comuni în statul membru competent în primul rând și doar celălalt părinte lucrează ca lucrător frontalier în statul membru competent în al doilea rând?

         În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ:

               2)

               Cuantumul alocației pentru îngrijirea copilului care depinde de venit se stabilește în funcție de venitul realizat efectiv în statul în care are loc încadrarea în muncă (Germania) sau în funcție de venitul care ar putea fi realizat ipotetic dintr-o activitate profesională echivalentă în statul membru care este competent în al doilea rând (Austria)?

      (1)  JO 2009, L 284, p. 1.


title: Cauza T-152/18: Acțiune introdusă la 5 martie 2018 – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/53

         Acțiune introdusă la 5 martie 2018 – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Cauza T-152/18)
   (2018/C 152/62)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sona Nutrition Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și H. Hartwig, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, New York, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă în culorile mov, maro deschis, bej, maro închis și maro auriu, SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA – Cererea de înregistrare nr. 13 781 331

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20 decembrie 2017 în cauza R 1319/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a Solgar Holdings, Inc., în cazul în care ar interveni în această procedură, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001.


title: Cauza C-94/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 12 februarie 2018 – Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 12 februarie 2018 – Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality
   (Cauza C-94/18)
   (2018/C 152/17)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court (Ireland)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nalini Chenchooliah

      Pârât: Minister for Justice and Equality

      Întrebările preliminare

               1)

               În cazul în care soțului/soției unui cetățean al Uniunii, care și-a exercitat dreptul la liberă circulație în temeiul articolului 6 din Directiva 2004/38/EC (1), i-a fost refuzat dreptul de ședere în temeiul articolului 7 pentru motivul că cetățeanul UE în cauză nu își exercita sau nu își mai exercita drepturile conferite de Tratatul privind Uniunea Europeană în statul membru în cauză și, în cazul în care se propune ca soțul/soția să fi expulzat(ă) din statul membru respectiv, procedura de expulzare trebuie să respecte dispozițiile directivei sau intră în sfera de competență a dreptului național al statului membru în discuție?

               2)

               În cazul în care răspunsul la întrebarea de mai sus este în sensul că expulzarea trebuie efectuată în conformitate cu dispozițiile directivei, procedura de expulzare trebuie să respecte dispozițiile capitolului VI din directivă, în special articolele 27 și 28, ori statul membru se poate baza, în aceste circumstanțe, pe alte dispoziții ale directivei, în special pe articolele 14 și 15?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 27, p. 56).


title: Cauza T-33/16: Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2018 – TestBioTech/Comisia [„Mediu — Produse modificate genetic — Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 — Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 — Soia modificată genetic MON 87769, MON 87705 și 305423 — Respingerea unei cereri de reexaminare internă a deciziilor de autorizare a introducerii pe piață — Noțiunea «dreptul mediului» — Articolul 10 din Regulamentul nr. 1367/2006”]

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/26

         Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2018 – TestBioTech/Comisia
   (Cauza T-33/16) (1)

   ([„Mediu - Produse modificate genetic - Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 - Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 - Soia modificată genetic MON 87769, MON 87705 și 305423 - Respingerea unei cereri de reexaminare internă a deciziilor de autorizare a introducerii pe piață - Noțiunea «dreptul mediului» - Articolul 10 din Regulamentul nr. 1367/2006”])
   (2018/C 152/31)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: TestBioTech eV (München, Germania) (reprezentanți: R. Stein, solicitor, K. Smith, QC și J. Stevenson, barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Tomkin, L. Pignataro-Nolin și C. Valero, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Monsanto Europe (Anvers, Belgia) și Monsanto Company (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: M. Pittie, avocat), precum și Pioneer Overseas Corp. (Johnston, Iowa, Statele Unite) și Pioneer Hi-Bred International, Inc. (Johnston) (reprezentanți: G. Forwood, avocat, J. Killick, barrister, și S. Nordin, solicitor)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea scrisorii membrului Comisiei însărcinat cu sănătatea și cu siguranța alimentară din 16 noiembrie 2015, prin care este respinsă cererea de reexaminare internă întemeiată pe articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO 2006, L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126), a deciziilor de punere în aplicare care autorizează introducerea pe piață a soiei modificate genetic MON 87769, MON 87705 și 305423

      Dispozitivul

               1)

               Anulează scrisoarea membrului Comisiei Europene însărcinat cu sănătatea și cu siguranța alimentară din 16 noiembrie 2015, cu referința Ares(2015) 5145741, privind cererea de reexaminare internă, întemeiată pe articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului, a deciziilor de punere în aplicare care autorizează introducerea pe piață a tipurilor de soia modificate genetic MON 87769, MON 87705 și 305423.

               2)

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de TestBioTech eV.

               3)

               Monsanto Europe, Monsanto Company, Pioneer Overseas Corp. și Pioneer Hi-Bred International, Inc. suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 136, 18.4.2016.


title: Cauza T-153/18: Acțiune introdusă la 5 martie 2018 – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/54

         Acțiune introdusă la 5 martie 2018 – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Cauza T-153/18)
   (2018/C 152/63)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sona Nutrition Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și H. Hartwig, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, New York, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă în culorile roșu, maro deschis, bej, maro închis și maro auriu, SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA – Cererea de înregistrare nr. 13 781 299

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20 decembrie 2017 în cauza R 1321/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a Solgar Holdings, Inc., în cazul în care ar interveni în această procedură, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001.


title: Cauza T-101/18: Acțiune introdusă la 21 februarie 2018 – Austria/Comisia

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/40

         Acțiune introdusă la 21 februarie 2018 – Austria/Comisia
   (Cauza T-101/18)
   (2018/C 152/50)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Austria (reprezentant: G. Hesse)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (UE) 2017/2112 a Comisiei din 6 martie 2017 privind măsura/schema de ajutoare/ajutorul de stat SA.38454-2015/C (ex 2015/N) pe care Ungaria intenționează să o pună în aplicare pentru sprijinirea dezvoltării a două noi reactoare nucleare pe amplasamentul centralei nucleare Paks II [notificată cu numărul C(2017) 1486], publicată în
                     Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 1 decembrie 2017, L 317, p. 45, precum și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă zece motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe neorganizarea unei proceduri de atribuire a contractului
               În primul rând, decizia ar fi ilegală ca urmare a încălcării dispozițiilor fundamentale privind atribuirea contractelor, a căror respectare nu poate fi disociată de obiectivul ajutorului de stat.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE – absența unui obiectiv de interes comun
               În al doilea rând, Republica Austria susține că, în mod contrar opiniei pârâtei, nu există niciun interes comun necesar pentru autorizarea ajutorului, astfel cum se prevede la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE – delimitarea incorectă a activității economice și prezumția eronată privind existența unor disfuncționalități ale pieței în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE
               În al treilea rând, pârâta ar fi autorizat în mod nejustificat ajutorul de stat planificat, în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, în măsura în care pleacă în mod fals de la premisa existenței unei piețe distincte a energiei nucleare și prezumă – tot în mod fals – că pe această piață există o disfuncționalitate a pieței sau a pieței de capital

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe caracterul disproporționat al măsurii
               În al patrulea rând, decizia ar fi afectată de nulitate și întrucât pârâta ar fi omis să efectueze o examinare a proporționalității în conformitate cu dreptul în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE: în concret, efectele negative ar predomina.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe denaturări nejustificate ale concurenței care, potrivit articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, sunt incompatibile cu piața internă
               În al cincilea rând, decizia atacată ar conduce la denaturări ale concurenței disproporționate și așadar incompatibile cu dreptul Uniunii și la diferențe de tratament din punctul de vedere al dreptului ajutoarelor de stat pe piața internă a energie electrice.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe existența unui „proiect în dificultăți”
               În al șaselea rând, reclamanta susține că ajutorul pentru un „proiect în dificultăți” pe piața internă liberalizată a energiei electrice nu ar fi trebuit autorizat în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe consolidarea/crearea unei poziții dominante pe piață
               În al șaptelea rând, poziția dominantă a statului maghiar – activ din punct de vedere economic – creată de ajutorul de stat ar exclude compatibilitatea ajutorului de stat menționat cu piața comună în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE.

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe riscul de lichiditate pentru piața angro
               În al optulea rând, ajutorul de stat nu ar fi trebuit autorizat având în vedere riscul iminent de reducere a lichidității pieței.

               9.

               Al nouălea motiv, întemeiat pe determinarea insuficientă a ajutorului de stat
               În al nouălea rând, reclamanta își întemeiază cererea pe faptul că pârâta nu a determinat în mod suficient întinderea ajutorului de stat.

               10.

               Al zecelea motiv, întemeiat pe nerespectarea obligației de motivare în conformitate cu articolului 296 al doilea paragraf TFUE
               În al zecelea rând, pârâta și-ar fi încălcat obligația de motivare – și anume în numeroase privințe și într-un mod grav.


title: Cauza T-108/16: Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2018 – Naviera Armas/Comisia („Ajutoare de stat — Condiții de utilizare a infrastructurii portuare a Puerto de Las Nieves de către o companie de transport maritim — Utilizare exclusivă a unor infrastructuri finanțate prin fonduri publice altfel decât prin intermediul unui contract de concesiune — Scutirea de o parte din taxele portuare — Plângere formulată de o concurentă — Decizie prin care se constată inexistența unor ajutoare de stat în urma procedurii de examinare preliminară — Dificultăți serioase în cadrul examinării măsurilor în cauză — Evoluția situației în discuție în cursul procedurii administrative — Noțiunea de avantaj acordat prin intermediul resurselor de stat — Erori de apreciere a faptelor și erori de drept — Decizie a unei instanțe naționale prin care se suspendă efectele unei proceduri de ofertare — Cerința unei examinări diligente și imparțiale a plângerii”)

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/27

         Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2018 – Naviera Armas/Comisia
   (Cauza T-108/16) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Condiții de utilizare a infrastructurii portuare a Puerto de Las Nieves de către o companie de transport maritim - Utilizare exclusivă a unor infrastructuri finanțate prin fonduri publice altfel decât prin intermediul unui contract de concesiune - Scutirea de o parte din taxele portuare - Plângere formulată de o concurentă - Decizie prin care se constată inexistența unor ajutoare de stat în urma procedurii de examinare preliminară - Dificultăți serioase în cadrul examinării măsurilor în cauză - Evoluția situației în discuție în cursul procedurii administrative - Noțiunea de avantaj acordat prin intermediul resurselor de stat - Erori de apreciere a faptelor și erori de drept - Decizie a unei instanțe naționale prin care se suspendă efectele unei proceduri de ofertare - Cerința unei examinări diligente și imparțiale a plângerii”))
   (2018/C 152/32)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Naviera Armas, SA (Las Palmas de Gran Canaria, Spania) (reprezentanți: J. L. Buendía Sierra și Á. Givaja Sanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouchagiar, G. Luengo și S. Noë, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Fred Olsen, SA (Santa Cruz de Tenerife, Spania) (reprezentant: F. Marín Riaño, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei C(2015) 8655 final a Comisiei din 8 decembrie 2015 privind ajutorul de stat SA.36628 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Spania – Fred Olsen

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia C(2015) 8655 final a Comisiei din 8 decembrie 2015 privind ajutorul de stat SA.36628 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Spania – Fred Olsen în măsura în care în aceasta s a constatat, în urma procedurii de examinare preliminară, că utilizarea exclusivă a infrastructurii portuare a Puerto de Las Nieves de către Fred Olsen, SA nu determinase acordarea niciunui ajutor de stat acesteia din urmă.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Naviera Armas, SA suportă un sfert din propriile cheltuieli de judecată, restul cheltuielilor sale de judecată fiind suportate de Comisia Europeană.

               4)

               Comisia și Fred Olsen suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 175, 17.5.2016.


title: Cauza C-42/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 24 ianuarie 2018 – Finanzamt Trier/Cardpoint GmbH, ca succesor în drepturi al Moneybox Deutschland GmbH

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 24 ianuarie 2018 – Finanzamt Trier/Cardpoint GmbH, ca succesor în drepturi al Moneybox Deutschland GmbH
   (Cauza C-42/18)
   (2018/C 152/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Finanzamt Trier

      Pârâtă: Cardpoint GmbH, ca succesor în drepturi al Moneybox Deutschland GmbH

      Întrebările preliminare

   Măsurile tehnice și administrative pe care un prestator de servicii le efectuează pentru o bancă care operează un bancomat și pentru plățile în numerar efectuate de aceasta prin intermediul bancomatelor sunt scutite de taxă potrivit articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 3 din Directiva 77/388/CEE (1), în condițiile în care măsurile tehnice și administrative similare, pe care un prestator de servicii le efectuează pentru plata cu cardul a unor bilete de cinema nu sunt scutite în temeiul aceleiași dispoziții în conformitate cu Hotărârea Curții de Justiție din 26 mai 2016, Bookit, C-607/14 (EU:C:2016:355)?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO 1977, L 145, p. 1)


title: Cauza C-104/18 P: Recurs introdus la 13 februarie 2018 de Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 30 noiembrie 2017 în cauza T-687/16, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/16

         Recurs introdus la 13 februarie 2018 de Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 30 noiembrie 2017 în cauza T-687/16, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-104/18 P)
   (2018/C 152/19)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ (reprezentanți: J. Güell Serra, E. Stoyanov Edissonov, avocați)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Joaquín Nadal Esteban

      Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               declararea nevalidă a mărcii contestate nr.o9917436 și

               —

               obligarea lui Joaquín Nadal Esteban și a EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În hotărârea atacată, Tribunalul a afirmat, în ceea ce privește aprecierea condițiilor de aplicare a articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr.o207/2009 (1), că din Hotărârea Curții din 11 iunie 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, C-529/07, ECLI:EU:C:2009:361, reieșea că reaua-credință presupunea existența unui risc de confuzie și că, în consecință, produsele și serviciile în cauză trebuiau să fie similare și identice.
   Recurenta a arătat că din Hotărârea Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli nu reiese că reaua-credință a solicitantului la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii presupune existența unui risc de confuzie între mărcile/semnele părților, ci că existența unui asemenea risc de confuzie este numai un exemplu de factori care pot fi luați în considerare, iar nu o condiție sine qua non în vederea aplicării articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr.o207/2009.
   Recurenta afirmă că prin constatarea că articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr.o207/2009 presupunea sau implica existența unui risc de confuzie din partea publicului din cauza similitudinii sau a identității produselor sau serviciilor în cauză, Tribunalul ar fi făcut o interpretare eronată a Hotărârii Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli și o aplicare eronată a articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr.o207/2009. În consecință, acesta a săvârșit o eroare de drept.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO 2009, L 78, p.1).


title: Cauza T-112/18: Acțiune introdusă la 23 februarie 2018 – Pink Lady America/OCSP – WAAA (Cripps Pink)

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/42

         Acțiune introdusă la 23 februarie 2018 – Pink Lady America/OCSP – WAAA (Cripps Pink)
   (Cauza T-112/18)
   (2018/C 152/51)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pink Lady America LLC (Yakima, Washington, Statele Unite) (reprezentanți: R. Manno și S. Travaglio, avocați)

      Pârât: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Western Australian Agriculture Authority (WAAA) (South Perth, Australia)

      Datele privind procedura în fața OCSP

      Titularul protecției comunitare a soiurilor de plante în cauză: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Protecția comunitară a soiurilor de plante în cauză: protecția comunitară a soiurilor de plante nr. UE1640, soiul de mere Cripps Pink

      Procedura care s-a aflat pe rolul OCSP: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei de recurs a OCSP din 14 septembrie 2017 în cauza A007/2016

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               declararea nulității protecției comunitare a soiurilor de plante nr. 1640 pentru soiul de mere Cripps Pink ca urmare a lipsei noutății, în conformitate cu articolul 10 coroborat cu articolul 20 din Regulamentul nr. 2100/94;

               —

               obligarea OCSP și a Western Australian Agriculture Authority la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 10 coroborat cu articolul 20 din Regulamentul nr. 2100/94;

               —

               încălcarea articolului 76 din Regulamentul nr. 2100/94 și a principiilor generale ale securității juridice și bunei administrări a justiției coroborate cu articolul 50 alineatul (3) din Regulamentul nr. 874/2009.


title: Cauza T-211/16: Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2018 – Caviro Distillerie și alții/Comisia [„Dumping — Import de acid tartric originar din China şi fabricat de Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co., Ltd — Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/176 — Neinstituirea unei taxe antidumping definitive — Articolul 3 alineatele (2), (3) și (5) şi articolul 17 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 — Eșantionare — Absenţa unui prejudiciu important — Eroare vădită de apreciere — Stabilirea prejudiciului — Rentabilitatea industriei din Uniune”]

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/28

         Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2018 – Caviro Distillerie și alții/Comisia
   (Cauza T-211/16) (1)

   ([„Dumping - Import de acid tartric originar din China şi fabricat de Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co., Ltd - Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/176 - Neinstituirea unei taxe antidumping definitive - Articolul 3 alineatele (2), (3) și (5) şi articolul 17 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Eșantionare - Absenţa unui prejudiciu important - Eroare vădită de apreciere - Stabilirea prejudiciului - Rentabilitatea industriei din Uniune”])
   (2018/C 152/33)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Caviro Distillerie Srl (Faenza, Italia), Distillerie Bonollo SpA (Formigine, Italia), Distillerie Mazzari SpA (Sant’Agata sul Santerno, Italia), Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Borgoricco, Italia) (reprezentanți: A. Bochon, avocat și M. R. MacLean, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și A. Demeneix, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea articolul 1 din Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/176 a Comisiei din 9 februarie 2016 de încheiere a procedurii antidumping privind importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză și produs de societatea Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co. Ltd (JO 2016, L 33, p. 14)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA şi Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza C-48/18 P: Recurs introdus la 26 ianuarie 2018 de Toontrack Music AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 22 noiembrie 2017 în cauza T-771/16, Toontrack Music AB/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/5

         Recurs introdus la 26 ianuarie 2018 de Toontrack Music AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 22 noiembrie 2017 în cauza T-771/16, Toontrack Music AB/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-48/18 P)
   (2018/C 152/07)
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Recurentă: Toontrack Music AB (reprezentant: L.-E. Ström, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Concluziile

   Recurenta, care invocă trei motive distincte de recurs, solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               cu titlu principal, soluționarea definitivă a cauzei și admiterea concluziilor prezentate în fața Tribunalului;

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului și

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Motivele invocate de recurentă în susținerea concluziilor sale sunt că hotărârea atacată, potrivit primului motiv de recurs, este contrară dreptului aplicabil în temeiul articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și al articolului 7 alineatul (2), potrivit celui de al doilea motiv de recurs, este contrară articolului 76 și, potrivit celui de al treilea motiv de recurs, este contrară articolelor 65 și 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene, cu modificările ulterioare [înlocuit prin Regulamentul (UE) 2017/1001 (2) al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene (denumit în continuare „regulamentul”)].

               2.

               Primul motiv de recurs se întemeiază pe faptul că hotărârea atacată este eronată, având în vedere că Tribunalul a statuat în mod eronat că marca Uniunii Europene nr. 13 945 423 EZMIX a cărei înregistrare se solicită este descriptivă în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din regulament și nu prezintă un caracter suficient de distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) și al articolului 7 alineatul (2) din regulament. Din moment ce EZMIX constituie în integralitatea sa un semn distinctiv, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a statuat că există motive de refuz în temeiul regulamentului. Tribunalul nu a luat în considerare toate faptele relevante ale cauzei referitoare la semnificația, la utilizarea și la asocierile mărcii solicitate în ceea ce privește publicul relevant. Tribunalul a săvârșit, așadar, o eroare de drept.

               3.

               Al doilea motiv de recurs se întemeiază pe faptul că Tribunalul a săvârșit de asemenea o eroare de drept prin nerespectarea articolului 86 din regulament și prin denaturarea probelor. Tribunalul presupune că facilitatea este un argument de vânzare major în ceea ce privește echipamentul și software-ul de înregistrare a muzicii și că este unul dintre factorii cheie. Tribunalul a aplicat în mod eronat articolul 76 astfel încât probele din cauză au fost denaturate. Deficiențele examinării au condus la o concluzie nedovedită și eronată care nu este susținută de faptele cărora li s-a acordat o importanță decisivă în hotărârea subsecventă a Tribunalului.

               4.

               Al treilea motiv de recurs se întemeiază pe nerespectarea de către Tribunal a articolelor 65 și 75 din regulament și, prin urmare, pe săvârșirea unei erori de drept prin faptul că nu a acordat recurentei posibilitatea de a prezenta observații orale cu privire la elementul de fapt care a stat la baza hotărârii atacate și a deciziei camerei de recurs a EUIPO.

               5.

               Elementul de fapt a fost prezentat pentru prima dată în decizia camerei de recurs a EUIPO, nu a fost dovedit de EUIPO și mențiunea sa a luat pe neașteptate recurenta. În consecință, probele aduse de recurentă pentru a contesta exactitatea respectivului element de fapt nu au putut fi examinate pentru prima dată decât în fața Tribunalului și astfel recurenta a fost pusă în imposibilitatea de a furniza probe complete, contrar principiului egalității armelor.

      (1)  JO 2009, L 78, p. 1.

      (2)  JO 2017, L 154, p. 1.


title: Cauza T-424/16: Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2018 – Gifi Diffusion/EUIPO – Crocs (Încălțăminte) [„Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulităţii — Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând un pantof — Desen sau model industrial comunitar anterior — Motive de nulitate — Obligația de motivare — Articolul 62 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Invocarea din oficiu a unui motiv de nulitate de către camera de recurs — Competența camerei de recurs — Articolul 63 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002”]

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/29

         Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2018 – Gifi Diffusion/EUIPO – Crocs (Încălțăminte)
   (Cauza T-424/16) (1)

   ([„Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulităţii - Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând un pantof - Desen sau model industrial comunitar anterior - Motive de nulitate - Obligația de motivare - Articolul 62 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Invocarea din oficiu a unui motiv de nulitate de către camera de recurs - Competența camerei de recurs - Articolul 63 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002”])
   (2018/C 152/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Gifi Diffusion (Villeneuve-sur-Lot, Franța) (reprezentant: C. de Chassey, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: J. Ivanauskas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Crocs, Inc. (Niwot, Colorado, Statele Unite) (reprezentanți: H. Seymour, L. Cassidy, J. Guise, D. Knight, solicitors, N. Hadjadj Cazier, M. Berger și H. Haouideg, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a EUIPO din 25 aprilie 2016 (cauza R 37/2015-3) privind o procedură de declarare a nulităţii între Gifi Diffusion și Crocs.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a treia de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 25 aprilie 2016 (cauza R 37/2015-3) privind o procedură de declarare a nulităţii între Gifi Diffusion și Crocs, Inc.

               2)

               EUIPO suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Gifi Diffusion în cadrul procedurii în fața Tribunalului.

               3)

               Crocs suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 392, 24.10.2016.


title: Cauza T-651/16: Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2018 – Crocs/EUIPO – Gifi Diffusion (Pantofi) [„Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial înregistrat reprezentând un pantof — Desen sau model industrial comunitar anterior — Motiv de declarare a nulității — Lipsa noutății — Divulgare înainte de data de prioritate — Examinare din oficiu a faptelor — Elemente de probă suplimentare prezentate în fața camerei de recurs — Articolele 5, 7 și articolul 63, alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”]

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/30

         Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2018 – Crocs/EUIPO – Gifi Diffusion (Pantofi)
   (Cauza T-651/16) (1)

   ([„Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial înregistrat reprezentând un pantof - Desen sau model industrial comunitar anterior - Motiv de declarare a nulității - Lipsa noutății - Divulgare înainte de data de prioritate - Examinare din oficiu a faptelor - Elemente de probă suplimentare prezentate în fața camerei de recurs - Articolele 5, 7 și articolul 63, alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”])
   (2018/C 152/36)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Crocs, Inc. (Niwot, Colorado, Statele Unite) (reprezentanţi: H. Seymour, L. Cassidy, J. Guise și D. Knight, solicitors, N. Hadjadj Cazier, M. Berger și H. Haouideg, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Ivanauskas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Gifi Diffusion (Villeneuve-sur-Lot, Franța) (reprezentant: C. de Chassey, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a EUIPO din 6 iunie 2016 (cauza R 853/2014-3) privind o procedură de declarare a nulității între Gifi Diffusion și Crocs.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Crocs, Inc. să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de Gifi Diffusion în cadrul procedurii desfășurate în fața Tribunalului.

      (1)  JO C 410, 7.11.2016.


title: Cauza C-125/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Spania) la 16 februarie 2018 – Marc Gómez del Moral Guasch/Bankia S.A.

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Spania) la 16 februarie 2018 – Marc Gómez del Moral Guasch/Bankia S.A.
   (Cauza C-125/18)
   (2018/C 152/22)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia de Barcelona

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Marc Gómez del Moral Guasch

      Pârâtă: Bankia S.A.

      Întrebările preliminare

               1)

               Indicele IRPH (1) Cajas trebuie să fie supus controlului instanței, în sensul că aceasta trebuie să examineze dacă este inteligibil pentru consumator, fără să constituie un impediment faptul că este reglementat de acte cu putere de lege sau de norme administrative, având în vedere că nu figurează printre situațiile prevăzute la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 93/13 (2), întrucât nu este vorba despre o dispoziție obligatorie, dobânda variabilă și remuneratorie fiind inclusă în mod opțional în contract de către profesionist?

               2)

                           2.1

                           În conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13, netranspusă în ordinea juridică spaniolă, contravine Directivei 93/13 și articolului 8 din aceasta faptul că o instanță spaniolă invocă și aplică articolul 4 alineatul (2) din directivă, având în vedere că această dispoziție nu a fost transpusă în ordinea juridică spaniolă ca urmare a voinței legiuitorului, care a dorit să asigure un nivel de protecție complet cu privire la toate clauzele care pot fi incluse de profesionist într-un contract încheiat cu consumatorii, inclusiv cele care afectează obiectul principal al contractului, chiar dacă ar fi redactate în mod clar și inteligibil?

                           2.2

                           În orice caz, este necesar, în vederea înțelegerii clauzei principale, în speță a IRPH, să se transmită sau să fie făcute publice informații privind următoarele fapte sau date ori o parte dintre acestea:

                                       (i)

                                       explicarea modalității de stabilire a ratei de referință, cu alte cuvinte comunicarea faptului că indicele respectiv include comisioanele și celelalte costuri ale dobânzii nominale, că este vorba despre o medie simplă neponderată, că profesionistul trebuia să știe și să transmită că se impunea aplicarea unei diferențe negative și că informațiile furnizate nu sunt publice, spre deosebire de celălalt indice uzual, Euribor;

                                       (ii)

                                       explicarea modului în care a evoluat indicele respectiv în trecut și în care ar putea evolua în viitor, prin comunicarea și publicarea unor grafice în care să se explice în mod clar și inteligibil pentru consumator evoluția acestei rate speciale, în raport cu Euribor, care este rata uzuală pentru împrumuturile cu garanție ipotecară?

                           2.3

                           În cazul în care Curtea statuează că revine instanței de trimitere sarcina de a examina caracterul abuziv al clauzelor contractuale și de a deduce toate consecințele în conformitate cu dreptul național, se solicită Curții să stabilească dacă nefurnizarea unor informații cu privire la toate aceste aspecte nu determină lipsa caracterului inteligibil al clauzei, întrucât aceasta nu este clară pentru consumatorul mediu, în sensul articolului 4 alineatul (2) din Directiva 93/13, sau dacă omiterea lor ar presupune un tratament neloial din partea profesionistului și, prin urmare, dacă, în cazul în care consumatorul ar fi fost informat în mod corespunzător, nu ar fi acceptat aplicarea IRPH ca indice de referință pentru împrumutul său?

               3)

               În cazul în care se declară nulitatea IRPH cajas, care dintre următoarele două consecințe, în lipsa unui acord între părți sau dacă acesta este mai prejudiciabil pentru consumator, ar fi conformă cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13:

                           3.1

                           revizuirea contractului, prin aplicarea unui indice substitutiv uzual, Euribor, întrucât este vorba despre un contract bazat în esență pe un interes pecuniar al entității, [care are calitatea de] profesionist;

                           3.2

                           neaplicarea dobânzii, cu unica obligație a împrumutătorului sau a debitorului de a rambursa capitalul împrumutat în termenele prevăzute?

      (1)  Indicele de referință pentru împrumuturile ipotecare.

      (2)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-52/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Norderstedt (Germania) la 29 ianuarie 2018 – Christian Fülla/Toolport GmbH

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Norderstedt (Germania) la 29 ianuarie 2018 – Christian Fülla/Toolport GmbH
   (Cauza C-52/18)
   (2018/C 152/09)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Norderstedt

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Christian Fülla

      Pârâtă: Toolport GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf din Directiva 1999/44/CE (1) trebuie interpretat în sensul că un consumator trebuie să predea întotdeauna întreprinderii de la care a cumpărat la distanță bunul de consum la locul în care se află bunul pentru a putea obține repararea sau înlocuirea bunului?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ:
               Articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf din Directiva 1999/44/CE trebuie interpretat în sensul că un consumator trebuie să predea întotdeauna întreprinderii de la care a cumpărat la distanță bunul de consum la sediul întreprinderii pentru a putea obține repararea sau înlocuirea bunului?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ:
               Care sunt criteriile stabilite la articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf din Directiva 1999/44/CE pe baza cărora se stabilește locul în care consumatorul trebuie să predea întreprinderii de la care a cumpărat la distanță bunul de consum pentru a putea obține repararea sau înlocuirea bunului?

               4)

               În cazul în care locul în care consumatorul trebuie să predea întreprinderii de la care a cumpărat la distanță bunul de consum în vederea inspectării acestuia și a remedierii unei executări defectuoase este – întotdeauna sau într-un caz concret – sediul întreprinderii:
               Faptul că consumatorul trebuie să suporte în avans cheltuielile de transport dus-întors este compatibil cu articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf din Directiva 1999/44/CE sau rezultă din obligația de „reparare cu titlu gratuit” că vânzătorul trebuie să acorde un avans?

               5)

               În cazul în care faptul că locul în care consumatorul trebuie să predea întreprinderii de la care a cumpărat la distanță bunul de consum în vederea inspectării acestuia și a remedierii unei executări defectuoase este – întotdeauna sau într-un caz concret – sediul întreprinderii și obligația consumatorului de a suporta în avans cheltuielile de transport sunt compatibile cu articolul 3 alineatul (3) primul paragraf din Directiva 1999/44/CE:
               Articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf coroborat cu articolul 3 alineatul (5) a doua liniuță din Directiva 1999/44/CE trebuie interpretat în sensul că consumatorul care doar a indicat întreprinderii viciul bunului nu are dreptul la rezoluțiunea contractului, dacă nu s-a și oferit să transporte bunul la sediul întreprinderii?

               6)

               În cazul în care locul în care consumatorul trebuie să predea întreprinderii de la care a cumpărat la distanță bunul de consum în vederea inspectării acestuia și a remedierii unei executări defectuoase este – întotdeauna sau într-un caz concret – sediul întreprinderii, însă obligația consumatorului de a suporta în avans cheltuielile de transport nu este compatibilă cu articolul 3 alineatul (3) primul paragraf coroborat cu articolul 3 alineatul (4) din Directiva 1999/44/CE:
               Articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf coroborat cu articolul 3 alineatul (5) a doua liniuță din Directiva 1999/44/CE trebuie interpretat în sensul că consumatorul care doar a indicat întreprinderii viciul bunului nu are dreptul la rezoluțiunea contractului, dacă nu s-a și oferit să transporte bunul la sediul întreprinderii?

      (1)  Directiva 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 mai 1999 privind anumite aspecte ale vânzării de bunuri de consum și garanțiile conexe (JO 1999, L 171, p. 12, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 89).


title: Cauza T-824/16: Hotărârea Tribunalului din 13 martie 2018 – Kiosked/EUIPO – VRT (K) [Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca figurativă K — Marca Benelux figurativă anterioară K — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]]

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/31

         Hotărârea Tribunalului din 13 martie 2018 – Kiosked/EUIPO – VRT (K)
   (Cauza T-824/16) (1)

   ([Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marca figurativă K - Marca Benelux figurativă anterioară K - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]])
   (2018/C 152/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Kiosked Oy Ab (Espoo, Finlanda) (reprezentant: L. Laaksonen, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanţi: P.-Y. Thoumsin și E. Van Melkebeke, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 septembrie 2016 (cauza R 279/2016-4) privind o procedură de opoziție între VRT și Kiosked

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Kiosked Oy Ab suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT).

      (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza C-127/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 16 ianuarie 2018 – A-PACK CZ, s.r.o./Odvolací finanční ředitelství

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 16 ianuarie 2018 – A-PACK CZ, s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
   (Cauza C-127/18)
   (2018/C 152/23)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Recurentă (reclamantă în primă instanță): A-PACK CZ, s.r.o.

      Intimată (pârâtă în primă instanță): Odvolací finanční ředitelství

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 90 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE (1) a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată poate fi interpretat, având în vedere principiul neutralității fiscale și principiul proporționalității, în sensul că permite statelor membre ca, pe cale de derogare, să stabilească condiții prin care, în anumite cazuri, să se excludă reducerea bazei de impozitare în caz de neplată totală sau parțială a prețului?

               2)

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ, legislația națională este contrară obiectivului articolului 90 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată dacă nu permite plătitorilor de taxă pe valoarea adăugată să efectueze o rectificare a cuantumului taxei în situația în care a devenit exigibilă pentru o operațiune taxabilă față de un alt plătitor de taxă care a plătit doar în parte sau nu a plătit deloc pentru operațiune și care ulterior a încetat să mai aibă calitatea de plătitor de taxă pe valoarea adăugată?

      (1)  JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-55/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Nacional (Spania) la 29 ianuarie 2018 – Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)/Deutsche Bank SAE

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Nacional (Spania) la 29 ianuarie 2018 – Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)/Deutsche Bank SAE
   (Cauza C-55/18)
   (2018/C 152/10)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Nacional

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)

      Pârâtă: Deutsche Bank SAE

      Părți interesate: Federación Estatal de Servicios de la Unión General de Trabajadores (FES-UGT), Confederación General del Trabajo (CGT), Confederación Solidaridad de Trabajadores Vascos (ELA), Confederación Intersindical Galega (CIG)

      Întrebările preliminare

               1)

               Trebuie să se considere că, prin intermediul articolelor 34 și 35 din Estatuto de los Trabajadores (Statutul lucrătorilor), astfel cum au fost interpretate de jurisprudenț[a] [spaniolă], Regatul Spaniei a adoptat măsurile necesare pentru a asigura efectivitatea limitărilor duratei zilei de lucru și a repausului săptămânal şi zilnic prevăzute la articolele 3, 5 și 6 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 (1) pentru lucrătorii cu normă întreagă care nu s-au angajat în mod expres, individual sau colectiv, să efectueze ore suplimentare și care nu deţin statutul de lucrători mobili, de lucrători din marina comercială sau de lucrători feroviari?

               2)

               Articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 3, 5, 6, 16 și 22 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 coroborate cu articolul 4 alineatul (1), cu articolul 11 alineatul (3) și cu articolul 16 alineatul (3) din Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 (2) trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum articolele 34 și 35 din Statutul lucrătorilor, din care, potrivit unei jurisprudenţe [spaniole] constante, nu se poate deduce că este obligatorie pentru întreprinderi instituirea unui sistem de evidenţă a programului zilnic de lucru efectuat de lucrătorii cu normă întreagă care nu s-au angajat în mod expres, individual sau colectiv, să efectueze ore suplimentare și care nu deţin statutul de lucrători mobili, de lucrători din marina comercială sau de lucrători feroviari?

               3)

               Trebuie să se considere că obligaţia care revine statelor membre, prevăzută la articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și la articolele 3, 5, 6, 16 și 22 din Directiva 2003/88 coroborate cu articolul 4 alineatul (1), cu articolul 11 alineatul (3) și cu articolul 16 alineatul (3) din Directiva 89/391, de a limita durata programului zilnic de lucru pentru toți lucrătorii în general este îndeplinită în cazul lucrătorilor obişnuiţi prin reglementarea naţională, prevăzută la articolele 34 și 35 din Statutul lucrătorilor, din care, potrivit unei jurisprudenţe [spaniole] constante, nu se poate deduce că este obligatorie pentru întreprinderi instituirea unui sistem de evidenţă a programului zilnic de lucru efectuat de lucrătorii cu normă întreagă care nu s-au angajat în mod expres, individual sau colectiv, să efectueze ore suplimentare, spre deosebire de lucrătorii mobili, de lucrătorii din marina comercială sau de lucrătorii feroviari?”

      (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).

      (2)  Directiva 89/391/CEE Directiva Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă (JO 1989, L 183, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 88).


title: Cauza T-154/18: Acțiune introdusă la 5 martie 2018 – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/54

         Acțiune introdusă la 5 martie 2018 – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Cauza T-154/18)
   (2018/C 152/64)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sona Nutrition Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și H. Hartwig, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, New York, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă în culorile verde, maro deschis, bej, maro închis și maro auriu, SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA – Cererea de înregistrare nr. 13 781 273

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20 decembrie 2017 în cauza R 1322/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a Solgar Holdings, Inc., în cazul în care ar interveni în această procedură, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001.


title: Cauza C-56/18 P: Recurs introdus la 29 ianuarie 2018 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 17 noiembrie 2017 în cauza T-263/15, Gmina Miasto Gdynia și Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Comisia

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/9

         Recurs introdus la 29 ianuarie 2018 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 17 noiembrie 2017 în cauza T-263/15, Gmina Miasto Gdynia și Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Comisia
   (Cauza C-56/18 P)
   (2018/C 152/11)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann, D. Recchia și S. Noë, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Gmina Miasto Gdynia, Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o., Republica Polonă

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 17 noiembrie 2017 în cauza T-263/15, Gmina Miasto Gdynia și Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Comisia;

               —

               respingerea ca nefondată a celei de a treia critici care a fost invocată în cadrul celui de al șaselea motiv al acțiunii;

               —

               trimiterea cauzei la Tribunal pentru rejudecarea celorlalte cinci motive ale acțiunii;
               cu titlu subsidiar:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 17 noiembrie 2017 în cauza T-263/15, Gmina Miasto Gdynia și Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Comisia, în măsura în care la punctul 1 din dispozitiv s-a statuat și cu privire la ajutorul pentru investiții;

               —

               trimiterea cauzei la Tribunal pentru rejudecarea celorlalte cinci motive ale acțiunii;

               —

               soluționarea odată cu fondul a cererilor privind cheltuielile de judecată efectuate în primă instanță și în procedura de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit Comisiei, Hotărârea Tribunalului în cauza T-263/15 trebuie să fie anulată întrucât este afectată de unele erori de drept pe care Comisia le grupează în trei motive de recurs.
   1.
         Calificarea juridică eronată a „dreptului părților interesate de a prezenta observații” și consecințele juridice ale încălcării acestui drept în lumina Hotărârii Curții în cauza C-49/05 P, Ferriere Nord Spa/Comisia

   În Decizia (UE) 2015/1586 (1) în litigiu, concluzia potrivit căreia ajutorul pentru funcționare acordat PLGK este incompatibil cu piața internă a fost întemeiată pe două motive independente unul de celălalt. Motivul principal de incompatibilitate constă în incompatibilitatea ajutorului pentru investiții cu piața internă [a se vedea considerentul (244) al deciziei în litigiu]. Neîndeplinirea primului criteriu menționat în Orientările din 2014, potrivit căruia ajutorul pentru investiții trebuie să contribuie la realizarea unui obiectiv de interes general, a reprezentat doar al doilea motiv, complementar, al concluziei că acest ajutor este incompatibil cu piața internă.
   În schimb, la punctele 71-89 din hotărâre, Tribunalul a considerat că incompatibilitatea ajutorului pentru investiții acordat societății PLGK rezultă exclusiv din aplicarea Orientărilor din 2014 și, prin urmare, a făcut trimitere la Hotărârea în cauza C-49/05 P, Ferriere Nord Spa/Comisia. Această supoziție rezultă dintr-o interpretare eronată a deciziei în litigiu, în special a considerentelor (244) și (245) ale acesteia (a se vedea mai jos al doilea motiv de recurs). În cazul în care Tribunalul ar fi interpretat într-un mod adecvat decizia în litigiu ar fi trebuit să constate că a treia critică expusă în cadrul celui de al șaselea motiv al acțiunii era inoperant (inopérant) deoarece nu ar fi determinat constatarea nulității deciziei în litigiu.
   La punctele 69-89 din hotărâre, Tribunalul a săvârșit două erori de drept întrucât a făcut aplicarea „dreptului de a prezenta observații”, astfel cum este prevăzut la articolul 108 alineatul (2) TFUE în privința părților interesate, cu încălcarea Hotărârii Curții din cauza C-49/05 P, Ferriere Nord SpA/Comisia, punctele 78-84. Primul motiv de recurs cuprinde două părți:

               (i)

               calificarea juridică eronată a „dreptului părților interesate de a prezenta observații”, în situația aflată la originea hotărârii, ca fiind o normă fundamentală de procedură a cărei nerespectare ar conduce în mod automat la constatarea nulității deciziei Comisiei, fără a fi necesar să se demonstreze că această încălcare a avut efecte asupra situației unei părți și asupra părții dispozitive a deciziei (punctele 70, 81 și 83);

               (ii)

               chiar și în cazul în care – astfel cum a procedat Tribunalul – s-ar presupune că incompatibilitatea cu piața internă a ajutorului pentru investiții acordat societății PLGK reiese din aplicarea Orientărilor din 2014, ipoteză care nu este incidentă în speță – în această privință, Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod eronat Hotărârea Curții în cauza C-49/05 P, Ferriere Nord SpA/Comisia întrucât dispozițiile orientărilor aplicabile examinării ajutorului pentru funcționare sunt în esență identice cu cele aplicate în decizia în litigiu în temeiul Orientărilor din 2005, astfel încât, în această privință, observațiile părților interesate nu ar fi putut să producă niciun efect asupra părții dispozitive a deciziei.

         2.
         Interpretarea eronată a deciziei în litigiu și a deciziei Comisiei care a fost invocată

   Constatarea Tribunalului, menționată la punctul 89 din hotărâre, potrivit căreia decizia în litigiu este nelegală se întemeiază pe interpretarea eronată, cuprinsă la punctele 84-87 din hotărâre, a temeiului incompatibilității cu piața internă a ajutorului pentru funcționare, menționat în considerentul (244) al deciziei în litigiu, care ar reieși din Orientările din 2014 și din Decizia 2014/883/UE (2) invocată. Interpretarea eronată a considerentului (244) al deciziei în litigiu este rezultatul unei interpretări eronate a considerentului (245) al acestei decizii.
   În considerentul (244) al deciziei în litigiu Comisia a făcut trimitere la considerentul (227) al Deciziei 2014/883/UE și a reiterat constatarea cuprinsă în aceasta, potrivit căreia „acordarea de ajutoare de exploatare pentru a asigura funcționarea unui proiect de investiții care beneficiază de ajutor incompatibil este, prin natura sa, incompatibilă cu piața internă”. În următoarea teză a considerentului (244), Comisia și-a întemeiat această constatare după cum urmează: „Fără ajutorul incompatibil pentru investiții, aeroportul din Gdynia n-ar fi existat, întrucât acesta este finanțat în întregime prin acest ajutor, iar ajutorul pentru funcționare nu poate fi acordat pentru o infrastructură aeroportuară inexistentă”.
   În continuare, în considerentul (245) al deciziei în litigiu Comisia a arătat că „[a]ceastă concluzie formulată în temeiul Orientărilor din 2005 privind sectorul aviației este, de asemenea, valabilă conform Orientărilor din 2014 privind sectorul aviației și suficientă pentru a constata că ajutorul pentru funcționare acordat operatorului aeroportuar este incompatibil cu piața internă”.
   Expresia „este […] valabilă conform Orientărilor din 2014 privind sectorul aviației”, utilizată în considerentul (245) al deciziei în litigiu, nu are semnificația că acea concluzie reiese din orientările respective. Aceasta are semnificația că aplicarea Orientărilor din 2014 nu poate modifica concluzia respectivă. În considerentul (245) al deciziei în litigiu s-a arătat că incompatibilitatea cu piața internă a ajutorului pentru funcționare, rezultată din incompatibilitatea ajutorului pentru investiții, este independentă de Orientările din 2014 (se întemeiază pe alte argumente). „Imprecizia” privind decizia în litigiu, menționată de Tribunal la punctul 85 din hotărâre, nu este în măsură să pună în discuție legalitatea concluziei din decizia în litigiu.
   3.
         Caracterul disproporționat al punctului 1 din dispozitiv

   În cazul în care Curtea respinge motivele de recurs precedente, Comisia susține cu titlu subsidiar că punctul 1 din dispozitivul hotărârii, în care sunt anulate în tot articolele 2-5 din decizia în litigiu, este disproporționat. Întrucât include o decizie privind ajutorul pentru investiții, dispozitivul hotărârii depășește cadrul stabilit la punctele 71-89 din hotărâre referitor la nelegalitatea deciziei în litigiu, care privește ajutorul pentru funcționare. Tribunalul a constatat în mod neîntemeiat că decizia în litigiu este indivizibilă din cauza modului de redactare a articolului 2 din aceasta. Totuși, potrivit unei jurisprudențe constante, criteriul aplicabil caracterului divizibil al unui act juridic este acela dacă în urma anulării în parte a actului respectiv se produce o modificare substanțială a acestuia. Substanța deciziei în litigiu nu ar fi modificată printr-o anulare care privește ajutorul pentru funcționare deoarece decizia continuă să privească ajutorul pentru investiții acordat societății PLGK.

      (1)  Decizia (UE) 2015/1586 a Comisiei din 26 februarie 2015 privind măsura SA.35388 (13/C) (ex 13/NN și ex 12/N) – Polonia – Înființarea aeroportului Gdynia-Kosakowo [notificată cu numărul C(2015) 1281] (JO 2015, L 250, p. 165).

      (2)  Decizia Comisiei din 11 februarie 2014 privind măsura SA.35388 (13/C) (ex 13/NN și ex 12/N) – Polonia – Înființarea aeroportului Gdynia-Kosakowo [notificată cu numărul C(2014) 759] (JO 2014, L 357, p. 51).


title: Cauza C-164/18: Acțiune introdusă la 28 februarie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/20

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-164/18)
   (2018/C 152/24)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Ondrůšek, E. Sanfrutos Cano și G. von Rintelen, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin neadoptarea, cel mai târziu până la 18 aprilie 2016, a tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 (1), sau, în orice caz, prin nenotificarea actelor respective Comisiei, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 51 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               obligarea Regatului Spaniei, în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 61 964,32 EUR pe zi de întârziere, începând de la data pronunțării hotărârii prin care se declară neîndeplinirea obligației de a adopta sau, în orice caz, de a notifica Comisiei actele necesare pentru a se conforma Directivei 2014/23/UE;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului a expirat la 18 aprilie 2016.

      (1)  Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune (JO 2014, L 94, p. 1).


title: Cauza T-1/17: Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2018 – La Mafia Franchises/EUIPO – Italie (La Mafia SE SIENTA A LA MESA) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marcă figurativă a Uniunii Europene La Mafia SE SIENTA A LA MESA — Motiv absolut de refuz — Contrarietate cu ordinea publică sau cu bunele moravuri — Articolul 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/31

         Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2018 – La Mafia Franchises/EUIPO – Italie (La Mafia SE SIENTA A LA MESA)
   (Cauza T-1/17) (1)

   ((„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marcă figurativă a Uniunii Europene La Mafia SE SIENTA A LA MESA - Motiv absolut de refuz - Contrarietate cu ordinea publică sau cu bunele moravuri - Articolul 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”))
   (2018/C 152/38)
   Limba de procedură: franceza

      Părţile

      Reclamantă: La Mafia Franchises, SL (Saragosse, Spania) (reprezentant: I. Sempere Massa, avocat)

      Pârât: Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de D. Del Gaizo, avvocato dello Stato)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 27 octombrie 2016 (cauza R 803/2016-1) privind o procedură de declarare a nulității între Republica Italiană și La Mafia Franchises

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă La Mafia Franchises, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 53, 20.2.2017.


title: Cauza C-57/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 30 ianuarie 2018 – AX/BW

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 30 ianuarie 2018 – AX/BW
   (Cauza C-57/18)
   (2018/C 152/12)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din procedura principală

      Pârâtă, intimată în apel și recurentă: AX

      Reclamantă, apelantă și intimată în recurs: BW

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (1) trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili numărul de lucrători încadrați în mod normal într-o unitate trebuie să se ia în considerare numărul de lucrători încadrați în cursul normal al activității unității la data concedierii?

               2)

               Articolul 1 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Directiva 98/59/CE trebuie interpretat în sensul că numărul lucrătorilor încadrați în mod normal într-o unitate a unei întreprinderi utilizatoare poate include și lucrătorii temporari?

         În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare:

               3)

               Ce condiții trebuie îndeplinite pentru a lua în considerare lucrătorii temporari la stabilirea numărului lucrătorilor încadrați într-o unitate a unei întreprinderi utilizatoare?

      (1)  JO 1998, L 225, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 95


title: Cauza T-151/17: Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2018 – Marriott Worldwide/EUIPO – Graf (Reprezentarea unui taur înaripat) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene figurativă reprezentând un taur înaripat — Mărcile Uniunii Europene și națională figurative anterioare reprezentând un grifon — Motiv relativ de refuz — Similitudinea semnelor — Articolul 53 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenite articolul 60 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Drept de autor anterior protejat de dreptul național — Articolul 53 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul 2017/1001] — Examinarea din oficiu a faptelor — Articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 95 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001]”]

text:
               30.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/32

         Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2018 – Marriott Worldwide/EUIPO – Graf (Reprezentarea unui taur înaripat)
   (Cauza T-151/17) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene figurativă reprezentând un taur înaripat - Mărcile Uniunii Europene și națională figurative anterioare reprezentând un grifon - Motiv relativ de refuz - Similitudinea semnelor - Articolul 53 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenite articolul 60 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Drept de autor anterior protejat de dreptul național - Articolul 53 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul 2017/1001] - Examinarea din oficiu a faptelor - Articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 95 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001]”])
   (2018/C 152/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Marriott Worldwide Corp. (Bethesda, Maryland, Statele Unite) (reprezentant: A. Reid, solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Johann Graf (Gumpoldskirchen, Austria) (reprezentant: S. Salomonowitz, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 17 ianuarie 2017 (cauza R 165/2016-4) privind o procedură de declarare a nulității între Marriott Worldwide Corp. și domnul Graf

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 17 ianuarie 2017 (cauza R 165/2016-4).

               2)

               EUIPO suportă, pe lângă propriile cheltuieli, cheltuielile de judecată efectuate de Marriott Worldwide Corp.

               3)

               Domnul Johann Graf suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 129, 24.4.2017