title: Cauza C-628/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 2 decembrie 2013 — Jean-Bernard Lafonta/Autorité des marchés financiers

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 2 decembrie 2013 — Jean-Bernard Lafonta/Autorité des marchés financiers
   (Cauza C-628/13)
   2014/C 39/20
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Jean-Bernard Lafonta

      Pârâtă: Autorité des marchés financiers

      Întrebarea preliminară

   Articolul 1 punctul 1 din Directiva 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale și manipulările pieței (abuzul de piață) (1) și articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2003/124/CE a Comisiei din 22 decembrie 2003 de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 2003/6 privind definiția și publicarea informațiilor confidențiale și definiția manipulărilor pieței (2) trebuie interpretate în sensul că pot constitui informații cu caracter precis în sensul acestor dispoziții doar cele din care se poate deduce, cu un grad de probabilitate suficient, că influența potențială a acestora asupra cursului instrumentelor financiare în cauză se va exercita într-un anumit sens, odată ce acestea vor fi făcute publice?

      (1)  JO L 96, p. 16, Ediție specială 06/vol. 5, p. 210.

      (2)  JO L 339, p. 70, Ediție specială 06/vol. 5, p. 243.


title: Cauza C-97/15: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 14 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Sprengen/Pakweg Douane BV/Staatssecretaris van Financiën (Trimitere preliminară — Tariful vamal comun — Nomenclatura combinată — Pozițiile 8471 și 8521 — Note explicative — Acord privind comerțul cu produse ale tehnologiei informației — „Screenplays”)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/13

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 14 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Sprengen/Pakweg Douane BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-97/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Tariful vamal comun - Nomenclatura combinată - Pozițiile 8471 și 8521 - Note explicative - Acord privind comerțul cu produse ale tehnologiei informației - „Screenplays”))
   (2016/C 335/16)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sprengen/Pakweg Douane BV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Dispozitivul

   Nomenclatura combinată, care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunile sale care rezultă succesiv din Regulamentul (CE) nr. 1549/2006 al Comisiei din 17 octombrie 2006 și din Regulamentul (CE) nr. 1214/2007 al Comisiei din 20 septembrie 2007, trebuie interpretată în sensul că aparate precum screenplay-urile în discuție în litigiul principal, care au drept funcție stocarea de fișiere multimedia, pe de o parte, și reproducerea lor pe un televizor sau pe un monitor video, pe de altă parte, se clasifică la poziția 8521 din această nomenclatură.

      (1)  JO C 171, 26.5.2015.


title: Cauzele conexate C-250/14 și C-289/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 decembrie 2015 (cereri de decizie preliminară formulate de Conseil d'État – Franța) – Air France-KLM, fostă Air France (C-250/14) și Hop!-Brit Air SAS, fostă Brit Air (C-289/14)/Ministère des Finances et des Comptes publics (Taxa pe valoarea adăugată — Fapt generator și exigibilitate — Transport aerian — Bilet cumpărat, dar neutilizat — Executare a prestației de transport — Emitere a biletului — Momentul plății taxei)

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 decembrie 2015 (cereri de decizie preliminară formulate de Conseil d'État – Franța) – Air France-KLM, fostă Air France (C-250/14) și Hop!-Brit Air SAS, fostă Brit Air (C-289/14)/Ministère des Finances et des Comptes publics
   (Cauzele conexate C-250/14 și C-289/14) (1)

   ((Taxa pe valoarea adăugată - Fapt generator și exigibilitate - Transport aerian - Bilet cumpărat, dar neutilizat - Executare a prestației de transport - Emitere a biletului - Momentul plății taxei))
   (2016/C 068/09)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Air France-KLM, fostă Air France (C-250/14) și Hop!-Brit Air SAS, fostă Brit Air (C-289/14)

      Pârât: Ministère des Finances et des Comptes publics

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 2 punctul 1 și articolul 10 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 1999/59/CE a Consiliului din 17 iunie 1999 și ulterior prin Directiva 2001/115/CE a Consiliului din 20 decembrie 2001, trebuie interpretate în sensul că eliberarea de bilete de către o companie aeriană este supusă taxei pe valoarea adăugată atunci când biletele emise nu au fost utilizate de pasageri, iar aceștia nu pot obține rambursarea biletelor respective.

               2)

               Articolul 2 punctul 1 și articolul 10 alineatul (2) primul și al doilea paragraf din A șasea directivă 77/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 1999/59 și ulterior prin Directiva 2001/115 trebuie interpretate în sensul că taxa pe valoarea adăugată achitată în momentul cumpărării biletului de avion de către pasagerul care nu și-a utilizat biletul devine exigibilă în momentul încasării prețului biletului fie de către compania aeriană însăși, fie de către un terț care acționează în numele și pe seama sa, fie de către un terț care acționează în nume propriu, dar pe seama companiei aeriene.

               3)

               Articolul 2 punctul 1 și articolul 10 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 1999/59 și ulterior prin Directiva 2001/115 trebuie interpretate în sensul că, în ipoteza în care un terț comercializează biletele unei companii aeriene pe seama acesteia, în cadrul unui contract de franciză, și îi plătește acesteia, pentru biletele emise și expirate, o sumă forfetară calculată ca procent din cifra de afaceri anuală realizată pe liniile aeriene corespunzătoare, această sumă constituie o sumă impozabilă reprezentând o contraprestație pentru biletele menționate.

      (1)  JO C 253, 4.8.2014.

      JO C 261, 11.8.2014.


title: Cauza T-58/08 P: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 octombrie 2009 — Comisia/Roodhuijzen ( Recurs — Funcție publică — Funcționari — Securitate socială — Sistem comun de asigurări de boală — Acoperirea partenerului necăsătorit )

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/43

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 octombrie 2009 — Comisia/Roodhuijzen
   (Cauza T-58/08 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Funcționari - Securitate socială - Sistem comun de asigurări de boală - Acoperirea partenerului necăsătorit”)
   2009/C 282/80
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Anton Pieter Roodhuijzen (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 27 noiembrie 2007, Roodhuijzen/Comisia (F-122/06, nepublicată încă în Repertoriu) și prin care se solicită anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Anton Pieter Roodhuijzen în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza C-645/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 15 decembrie 2016 – Conseils et mise en relations (CMR) SARL/Demeures terre et tradition SARL

text:
               6.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 70/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 15 decembrie 2016 – Conseils et mise en relations (CMR) SARL/Demeures terre et tradition SARL
   (Cauza C-645/16)
   (2017/C 070/16)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Conseils et mise en relations (CMR) SARL

      Intimată: Demeures terre et tradition SARL

      Întrebările preliminare

   Articolul 17 din Directiva 86/653/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1986 privind coordonarea legislației statelor membre referitoare la agenții comerciali independenți (1) se aplică atunci când încetarea contractului de agenție comercială intervine în perioada de probă prevăzută în contractul respectiv?

      (1)  JO L 382, p. 17, Ediție specială, 06/vol.1, p. 176.


title: Cauza T-103/08: Acțiune introdusă la 20 februarie 2008 — Polimeri Europa și Eni/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/45

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2008 — Polimeri Europa și Eni/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-103/08)
   (2008/C 92/88)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamante: Polimeri Europa SpA (Brindisi, Italia), Eni SpA (Roma, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa, G. M. Roberti, F. Moretti, I. Perego, F. Cannizzaro, V. Ruotolo, V. Larocca și D. Durante, avvocati)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea totală sau parțială a deciziei, în special în măsura în care le privește pe acestea, cu toate consecințele care rezultă asupra cuantumului amenzii;

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea amenzii;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin Decizia C(2007) 5910 final din 5 decembrie 2007 (denumită în continuare „decizia”), în cauza COMP/F/38.629 — Cauciuc cloropren (denumit în continuare „CR”), Comisia a reținut că Polimeri Europa și Eni sunt răspunzătoare în solidar, împreună cu alte întreprinderi, de încălcarea articolului 81 CE, prin aceea că (i) au convenit împărțirea și stabilirea piețelor, a cotelor de piață și a vânzărilor, (ii) au stabilit și au aplicat majorări de preț la cauciucul cloropren, precum și prețuri minime, (iii) au împărțit clientela și (iv) au făcut schimb de informații comerciale sensibile.
   În susținerea acțiunii împotriva deciziei menționate mai sus, Polimeri Europa și Eni afirmă că decizia este afectată de următoarele vicii de fond:

               —

               Încălcarea articolului 81 CE și lipsa de motivare pentru reținerea greșită în sarcina Eni a răspunderii pentru acte ale unei filiale. În această privință, se susține că răspunderea societății-mamă nu poate fi reținută numai pentru că aceasta deține 100 % din capital și pentru că pârâta nu ar fi apreciat în mod corect elementele care demonstrau autonomia efectivă a filialei față de societatea-mamă.

               —

               Contradicția cu scrisoarea privind finalizarea procedurii față de întreprinderea care răspundea, până la 1 ianuarie 2002, de activitatea legată de CR, Syndial S.p.A. (denumită în continuare „Syndial”) și încălcarea dreptului la apărare.

               —

               Încălcarea articolului 81 CE și lipsa de motivare pentru reținerea greșită în sarcina Polimeri Europa a răspunderii pentru fapte petrecute într-o perioadă în care nu aceasta, ci o altă societate, administra activitatea legată de CR.

               —

               Lipsa de motivare și motivarea contradictorie, lipsa investigației și încălcarea articolului 81 CE în ceea ce privește aprecierea faptelor și a probelor.

               —

               Lipsa de motivare și motivarea contradictorie a deciziei, lipsa investigației și încălcarea articolului 81 CE în ceea ce privește aprecierea încălcării ca fiind unică și continuată.

               —

               Calcularea greșită a duratei încălcării în lumina probelor disponibile.

         În continuare, reclamantele arată că amenda care le-a fost aplicată este nelegală întrucât încalcă articolul 81 CE și articolul 23 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003, precum și Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor.
   În această privință, se invocă atât încălcarea principiului proporționalității prin majorările aplicate pentru recidivă și pentru descurajare, cât și lipsa de motivare pentru neaplicarea circumstanțelor atenuante, în legătură cu rolul pasiv sau minor avut în cadrul încălcării, cu participarea limitată la încălcare, cu cedarea acestei participări și cu neaplicarea acordurilor. Polimeri Europa și Eni critică de asemenea faptul că nu s-a luat în considerare colaborarea Syndial și a Polimeri Europa în scopul unei reduceri a amenzii în sensul liniilor directoare menționate mai sus.
   În sfârșit, reclamantele invocă o încălcare a articolului 81 CE și a Comunicării Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri prin aprecierea greșită din partea Comisiei a valorii probelor prezentate de Syndial și de Polimeri Europa și prin refuzul de a acorda o reducere a amenzii în sensul comunicării menționate anterior.


title: Cauza T-611/13: Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 – Australian Gold/OAPI – Effect Management & Holding (HOT) [„Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană — Marca figurativă HOT — Motive absolute de refuz — Lipsa caracterului descriptiv — Caracter distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 75 a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009 — Cale de atac incidentă formulată la camera de recurs — Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 216/96 — Acțiune incidentă formulată la Tribunal — Articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură din 2 mai 1991”]

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/50

         Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 – Australian Gold/OAPI – Effect Management & Holding (HOT)
   (Cauza T-611/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană - Marca figurativă HOT - Motive absolute de refuz - Lipsa caracterului descriptiv - Caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 75 a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009 - Cale de atac incidentă formulată la camera de recurs - Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 216/96 - Acțiune incidentă formulată la Tribunal - Articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură din 2 mai 1991”])
   (2015/C 302/64)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Australian Gold LLC (Indianapolis, Indiana, Statele Unite) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și H. Hartwig, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. Poch și S. Hanne, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Effect Management & Holding GmbH (Vöcklabruck, Austria) (reprezentant: H. Pernez, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 10 septembrie 2013 (cauza R 1881/2012-4) privind o procedură de declarare a nulității între Australian Gold LLC și Effect Management & Holding GmbH.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 10 septembrie 2013 (cauza R 1881/2012-4) întrucât aceasta a omis să se pronunțe cu privire la cererea formulată de Australian Gold LLC pentru „preparate pentru curățare, lustruire, degresare și preparate abrazive” din clasa 3 și pentru „produse sanitare de uz medical” din clasa 5 și a anulat și a reformat decizia diviziei de anulare pentru „parfumerie, uleiuri esențiale, cosmetice, în special șampoane, geluri de duș, loțiuni pentru corp, creme de față” din clasa 3.

               2)

               Respinge calea de atac formulată de Effect Management & Holding GmbH la camera de recurs în ceea ce privește „parfumerie, uleiuri esențiale, cosmetice, în special șampoane, geluri de duș, loțiuni pentru corp, creme de față”.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               Respinge cererea de reformare formulată de Effect Management & Holding GmbH.

               5)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza T-26/12: Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2012 — PT Musim Mas/Consiliul

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/22

         Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2012 — PT Musim Mas/Consiliul
   (Cauza T-26/12)
   2012/C 80/38
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) (Medan, Indonezia) (reprezentant: D. Luff, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolelor 1 și 2 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1138/2011 al Consiliului din 8 noiembrie 2011 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumiți alcooli grași și amestecurile lor, originari din India, Indonezia și Malaysia (JO L 293, p. 1) (denumit în continuare „regulamentul atacat”), în măsura în care acesta se aplică reclamantei;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe

                           —

                           faptul că Tribunalul are competența de a exercita controlul asupra articolelor 1 și 2 din regulamentul atacat și asupra conformității acestora cu Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (1) (denumit în continuare „regulamentul de bază”) și cu principiile generale ale dreptului european.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe

                           —

                           încălcarea de către Consiliu a articolului 2 alineatul (10) litera (i) din regulamentul de bază întrucât:

                                       (a)

                                       a săvârșit o eroare vădită de apreciere a faptelor și un abuz de putere refuzând să recunoască existența unei „entități economice unice” între reclamantă și filialele sale de vânzări afiliate din Singapore. Pe perioada anchetei sale, în mod deliberat, Comisia nu a ținut seama de faptele invocate de reclamantă în legătură cu societățile afiliate;

                                       (b)

                                       nu a oferit elemente de probă suficiente în sensul îndeplinirii condițiilor prevăzute la articolul 2 alineatul (10) litera (i) din regulamentul de bază. De asemenea, a săvârșit un abuz de putere și o eroare vădită de apreciere la aplicarea articolului 2 alineatul (10) litera (i) din regulamentul de bază, întemeindu-se pe fapte inexacte sau interpretate greșit în vederea stabilirii aspectului dacă au fost îndeplinite condițiile de aplicare a articolului 2 alineatul (10) litera (i) din regulamentul de bază. Consiliul nu a ținut seama de faptele pe care reclamanta le-a prezentat Comisiei, pe care Comisia le-a verificat și pe care nu le-a respins în nicio etapă a procedurii de anchetă.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe

                           —

                           faptul că Consiliul a încălcat primul paragraf al articolului 2 alineatul (10) din regulamentul de bază, întrucât:

                                       (a)

                                       nu a efectuat o comparație echitabilă între prețul de export și valoarea normală. Acesta nu a demonstrat suficient diferențele privind factorii care afectează prețurile și comparabilitatea prețurilor. În opoziție cu jurisprudența existentă, nu a stabilit vreo asimetrie între valoarea normală și prețul de export, în lipsa unei ajustări pentru comisioanele plătite. Consiliul nu a ținut seama de informațiile și de elementele de probă prezentate în chestionarul adresat reclamantei și în timpul vizitelor de verificare, prin care s-a stabilit că ICOF S efectuează și operațiuni de vânzare pe piața internă. Acesta a omis să indice suficient motivele pentru care nu a luat în considerare respectivele informații și elemente de probă. Procedând astfel, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere a faptelor și un abuz de putere. Consiliul nu a motivat suficient necesitatea unei ajustări, iar aceasta din urmă este discriminatorie față de reclamantă.

                                       (b)

                                       Consiliul nu a evitat repetarea ajustărilor la deducerea profiturilor din prețul de export. Consiliul a dedus o primă marjă teoretică de 5 % din profitul ICOF E în temeiul articolului 2 alineatul (9) din regulamentul de bază și o a doua marjă teoretică de 5 % din profitul ICOF S, prin acesta deducând o marjă teoretică totală excesivă de 10 % pentru o operațiune intragrup de vânzări. Acesta este evident contrar faptelor și practicii pentru acest tip de operațiuni comerciale. Comisia, în calitate de autoritate de anchetă, ar fi trebuit să cunoască acest aspect. Prin urmare, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere a faptelor din perspectiva profitului intragrup și a efectuat o aplicare greșită, discriminatorie și excesivă a articolului 2 alineatul (10) din regulamentul de bază.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe

                           —

                           faptul că, în evaluarea situației reclamantei, Consiliul a încălcat principiul bunei administrări. Acesta nu a ținut seama de informațiile, de elementele de probă și de argumentele prezentate Comisiei în cursul anchetei. În schimb, Consiliul s-a întemeiat pe facturi pro forma, comisioane plătite și contracte scoase din contextul lor pentru a mări artificial marja de dumping aplicată reclamantei. Comisia și Consiliul ar fi trebuit să exercite o mai mare diligență și o analiză mai riguroasă pentru a ajunge la concluziile lor.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe

                           —

                           faptul că regulamentul atacat a fost adoptat cu încălcarea principiilor egalității și nediscriminării. Prin aplicarea unei ajustări la prețul de export al reclamantei, Consiliul a creat o asimetrie între prețul de export și valoarea normală ținând seama numai de structura socială și fiscală a reclamantei. În plus, reclamantei i s-a aplicat o deducere dublă a marjei de profit teoretice ținând seama de respectiva structură. Ambele situații sunt discriminatorii față de reclamantă în raport cu alte societăți anchetate care au suportat costuri similare și care nu au făcut obiectul unor ajustări.

      (1)  JO L 343, 22.12.2009, p. 51.


title: Cauza C-33/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Țările de Jos) la 26 ianuarie 2009 – Oracle Nederland BV/Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht-Gooi/kantoor Utrecht

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Țările de Jos) la 26 ianuarie 2009 – Oracle Nederland BV/Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht-Gooi/kantoor Utrecht
   (Cauza C-33/09)
   2009/C 90/14
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof Amsterdam

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Oracle Nederland BV

      Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht-Gooi/kantoor Utrecht

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 11 alineatul (4) din A doua directivă (1) și articolul 17 alineatul (6) din A șasea directivă (2) trebuie interpretate în sensul că un stat membru care a intenționat să recurgă la posibilitatea prevăzută de aceste dispoziții de a aplica (sau de a continua să aplice) excluderea dreptului de deducere în privința categoriilor de cheltuieli care sunt descrise drept cheltuieli pentru

                           —

                           „furnizarea de hrană și băutură destinate personalului întreprinderii”;

                           —

                           cadouri de afaceri sau alte cadouri oferite persoanelor care nu ar putea beneficia de deducerea integrală sau în parte a taxei care le este aplicată sau care le-ar fi aplicată;

                           —

                           „furnizarea de locuințe destinate personalului întreprinderii”;

                           —

                           „oferirea de activități de divertisment destinate personalului întreprinderii”,

                     a îndeplinit condiția de a desemna o categorie de bunuri și servicii suficient definite?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare în privința uneia dintre categoriile de cheltuieli menționate, articolul 6 alineatul (2) și articolul 17 alineatele (2) și (6) permit unei dispoziții naționale precum cea în discuție, care a fost adoptată înainte de intrarea în vigoare a directivei, să prevadă că o persoană impozabilă nu poate deduce integral taxa plătită la achiziționarea anumitor bunuri și servicii întrucât a fost facturată contravaloarea acestora, inclusiv taxa, ci o poate deduce numai până la concurența taxei datorate în baza acelei prestații?

               3)

               În cazul în care, în privința „furnizării de hrană și băutură destinate personalului întreprinderii”, este îndeplinită condiția desemnării unei categorii de bunuri și servicii suficient definite, articolul 17 alineatul (6) din A șasea directivă se opune unei modificări a regimului în vigoare privind excluderea dreptului de deducere atunci când, prin această modificare, se poate prezuma că aplicabilitatea acestei excluderi este în principiu restrânsă, fiind însă posibil ca, într-un caz individual și într-un anumit exercițiu fiscal, domeniul de aplicare al limitării dreptului de deducere să fie extins, în special ca urmare a caracterului forfetar prevăzut de reglementarea modificată?

      (1)  A doua directivă 67/228/CEE a Consiliului din 11 aprilie 1967 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – Structura și procedurile de aplicare a sistemului comun privind taxa pe valoarea adăugată (JO 71, p. 1303).

      (2)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza F-113/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 15 octombrie 2015 – DI/EASO (Funcție publică — Personalul EASO — Agent contractual — Perioadă de stagiu — Concediere pentru inaptitudine vădită — Acțiune în anulare — Concordanță între cererea introductivă și reclamație — Lipsă — Inadmisibilitate vădită — Acțiune în despăgubire)

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/66

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 15 octombrie 2015 – DI/EASO
   (Cauza F-113/13)
   ((Funcție publică - Personalul EASO - Agent contractual - Perioadă de stagiu - Concediere pentru inaptitudine vădită - Acțiune în anulare - Concordanță între cererea introductivă și reclamație - Lipsă - Inadmisibilitate vădită - Acțiune în despăgubire))
   (2015/C 389/75)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: DI (reprezentant: I. Vlaic, avocat)

      Pârât: Biroul European de Sprijin pentru Azil (reprezentanți: L. Cerdán Ortiz-Quintana, agent, D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Biroului European de Sprijin pentru Azil (EASO) de reziliere a contractului de muncă al reclamantului după perioada de stagiu, care a fost prorogată cu trei luni.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               DI suportă propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile efectuate de Biroul European de Sprijin pentru Azil.


title: Cauza T-687/13: Acțiune introdusă la 13 decembrie 2013 — Unibail Management/OAPI (Reprezentarea a două linii și cinci stele)

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/42

         Acțiune introdusă la 13 decembrie 2013 — Unibail Management/OAPI (Reprezentarea a două linii și cinci stele)
   (Cauza T-687/13)
   2014/C 52/81
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Unibail Management (Paris, Franța) (reprezentanți: L. Bénard, A. Rudoni, O. Klimis, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 3 septembrie 2013 în cauza R 299/2013-2 în măsura în care a respins cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 10 939 981 pentru produsele și serviciile din clasele 16, 35, 36, 38, 41 și 42;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată..

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă compusă din cinci stele cu cinci colțuri, precedate și urmate de o linie orizontală, pentru produse și servicii din clasele 16, 35, 36, 38, 39, 41, 42 și 43 — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 10 939 981.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 75 prima teză din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.


title: Cauza T-345/04: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/61

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia
   (Cauza T-345/04) (1)

   (2008/C 301/102)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 262, 23.10.2004.


title: Cauza T-84/17: Acțiune introdusă la 8 februarie 2017 – Consorzio IB Innovation/Comisia

text:
               27.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/24

         Acțiune introdusă la 8 februarie 2017 – Consorzio IB Innovation/Comisia
   (Cauza T-84/17)
   (2017/C 095/32)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Consorzio IB Innovation (Bentivoglio, Italia) (reprezentanți: A. Masutti și P. Manzini, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate, eventual chiar în parte, pe baza motivelor admise ale acțiunii;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este formulată împotriva deciziei din 30 noiembrie 2016 a Direcției Generale Cercetare și Inovare din cadrul Comisiei Europene (ref. Ares 2016 – 6711369), prin care aceasta din urmă a aprobat raportul final întocmit de Lubbock Fine nr. 14-BA259-027 din 21 noiembrie 2016 și, prin urmare, a reținut că IBI este obligat să restituie suma de 294 925,43 euro aferentă contractului nr. 261679-CONTAIN și suma de 155 482,91 euro aferentă contractului nr. 288383-ICARGO, precum și să verifice existența unor erori sistematice în legătură cu o serie de alte contracte.
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe interpretarea eronată și contradictorie a noțiunilor „beneficiar” și „terți”, cu încălcarea General Agreement (denumit în continuare „GA”) și a General Conditions conținute în anexa II la GA

                           —

                           Se arată în această privință că, având în vedere caracteristicile consorțiului, ansamblul membrilor consorțiului constituie entitatea colectivă care trebuie considerată beneficiară a GA. Membrii consorțiului nu sunt, așadar, terți în raport cu beneficiarul, ci parte a beneficiarului respectiv. Ca atare, personalul pus de aceștia la dispoziția consorțiului pentru activitatea prevăzută de GA trebuie considerat ca fiind personalul beneficiarului și nu trebuie să fie menționat în anexa I, astfel cum impune decizia atacată.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este lipsită de temei juridic, prezintă o motivare contradictorie și încalcă principiul bunei administrări

                           —

                           Se arată în această privință că decizia atacată trebuie în mod necesar să se întemeieze pe o normă juridică explicită, iar nu, precum în speță, pe un Guide on Financial issues, adoptat de serviciile din cadrul Comisiei și lipsit de valoare juridică. Această decizie ignoră de asemenea principiul bunei administrări, care interzice Comisiei să adopte acte cu caracter obligatoriu în privința destinatarilor pe baza unui raport lacunar și contradictoriu întocmit de un auditor din afara Comisiei.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe interpretarea și aplicarea eronată a articolului II. 15. 2.c din anexa II la GA CONTAIN și ICARGO

                           —

                           Se arată în această privință că consultanții IBI, la care se referă costurile indirecte a căror rambursare a fost refuzată, erau profesioniști neîncadrați în muncă la nicio altă entitate, altfel spus erau „self-employed”. Aceștia nu se încadrează, așadar, în niciuna dintre cele două ipoteze pentru care punctul 2.c din dispozițiile în discuție exclude posibilitatea de rambursare a costurilor. În situația în care consultanții IBI care folosesc munca la distanță nu se încadrează în niciuna dintre cele două ipoteze excepționale, în mod necesar aceștia sunt supuși regulii generale, ceea ce înseamnă că costurile lor indirecte sunt supuse regulii flat rate de 60 %.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea regimului lingvistic aplicabil în Uniunea Europeană

                           —

                           Se arată în această privință că atât raportul de audit contabil, cât și decizia pârâtei prin care este însușit acest raport sunt redactate în limba engleză, adică într-o altă limbă decât limba națională a IBI. Prin urmare, este încălcat articolul 3 din Regulamentul (CEE) nr. 1 al Consiliului din 15 aprilie 1958 de stabilire a regimului lingvistic al Comunității Economice Europene (JO 1958, 17, p. 385, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 3).

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări sub aspectul lipsei de diligență și de atenție în examinarea cazului

                           —

                           Se arată în această privință că, în cazul în care Comisia deleagă unui auditor extern sarcina de a analiza corectitudinea contabilă a proiectelor, obligația de diligență trece în sarcina auditorului contabil. În plus, după primirea raportului de audit, principiul bunei administrări îi impune Comisiei analizarea acestuia cu o atenție deosebită și capacitatea de a interveni, dacă este cazul, modificând conținutul raportului. Comisia ar fi încălcat această obligație de diligență.


title: Cauza T-191/07: Acțiune introdusă la 31 mai 2007 — Anheuser-Busch/OAPI — Budějovický Budvar (BUDWEISER)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/34

         Acțiune introdusă la 31 mai 2007 — Anheuser-Busch/OAPI — Budějovický Budvar (BUDWEISER)
   (Cauza T-191/07)
   (2007/C 183/67)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Anheuser-Busch, Inc. (St. Louis, Statele Unite ale Americii) (reprezentant: V. von Bomhard, Rechtsanwältin)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Budějoviský Budvar, národní podnik
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 20 martie 2007 (R 299/2006-2);

               —

               în subsidiar, anularea deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 20 martie 2007 (R 299/2006-2), în măsura în care privește produsele „băuturi nealcoolice”;

               —

               obligarea OAPI și, dacă intervine în cauză, a celeilalte părți din procedura în fața OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „BUDWEISER” pentru produse din clasa 32 (cererea de înregistrare nr. 24 646).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Budějoviský Budvar, národní podnik

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca internațională verbală „BUDWEISER” pentru produse din clasa 32, marca internațională figurativă „Budweiser Budvar” pentru produse din clasele 31 și 32, precum și marca internațională figurativă „Budweiser Budvar” pentru produse din clasa 32.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția și refuză înregistrarea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea dreptului de a fi audiat, greșita aplicare a articolului 74 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), precum și încălcarea articolului 43 alineatul (2) din același regulament; în subsidiar, încălcarea articolului 73 din regulamentul menționat prin inexistența motivării.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1).


title: Cauza T-170/13: Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2016 – Benelli Q. J./OAPI – Demharter (MOTOBI) [„Marcă comunitară — Procedură de decădere — Marca comunitară verbală MOTOBI — Utilizare efectivă a mărcii — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/30

         Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2016 – Benelli Q. J./OAPI – Demharter (MOTOBI)
   (Cauza T-170/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de decădere - Marca comunitară verbală MOTOBI - Utilizare efectivă a mărcii - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 098/38)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Benelli Q. J. Srl (Pesaro, Italia) (reprezentanți: P. Lukácsi și B. Bozóki, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial F. Mattina, ulterior P. Bullock, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Demharter GmbH (Dillingen, Germania) (reprezentant: A. Kohn, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 16 ianuarie 2013 (cauza R 2080/2011-2) referitoare la o procedură de decădere între Demharter GmbH și Benelli Q. J. Srl.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Benelli Q. J. Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 147, 25.5.2013.


title: Cauza F-59/08: Acțiune introdusă la 30 iunie 2008 — Klug/Europäische Arzneimittelagentur

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/62

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2008 — Klug/Europäische Arzneimittelagentur
   (Cauza F-59/08)
   (2008/C 223/119)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Bettina Klug (Wiesbaden, Germania) (reprezentant: S. Zickgraf, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea raportului de evaluare a reclamantei, întocmit de pârâtă pentru perioada 31 decembrie 2004-31 decembrie 2006 și obligarea pârâtei la plata unor despăgubiri pentru prejudiciul material și moral suferit.
   Concluziile reclamantei

               —

               Constarea nulității raportului de evaluare a reclamantei, întocmit de pârâtă pentru perioada 31 decembrie 2004-31 decembrie 2006;

               —

               constatarea ilegalității neprelungirii contractului de muncă al reclamantei;

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamantă a unor despăgubiri pentru prejudiciul material în cuantum de 200 000 de euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamantă a unor despăgubiri pentru prejudiciul moral în cuantum de 35 000 de euro.


title: Cauza C-285/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État — Belgia) — Aboubacar Diakite/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides [Directiva 2004/83/CE — Standarde minime referitoare la condițiile de acordare a statutului de refugiat sau a statutului conferit prin protecție subsidiară — Persoană care poate beneficia de protecție subsidiară — Articolul 15 litera (c) — Amenințări grave și individuale la adresa vieții sau a persoanei unui civil ca urmare a violenței generalizate în caz de conflict armat — Noțiunea „conflict armat intern” — Interpretare autonomă în raport cu dreptul internațional umanitar — Criterii de apreciere]

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État — Belgia) — Aboubacar Diakite/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
   (Cauza C-285/12) (1)

   (Directiva 2004/83/CE - Standarde minime referitoare la condițiile de acordare a statutului de refugiat sau a statutului conferit prin protecție subsidiară - Persoană care poate beneficia de protecție subsidiară - Articolul 15 litera (c) - Amenințări grave și individuale la adresa vieții sau a persoanei unui civil ca urmare a violenței generalizate în caz de conflict armat - Noțiunea „conflict armat intern” - Interpretare autonomă în raport cu dreptul internațional umanitar - Criterii de apreciere)
   2014/C 93/09
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Aboubacar Diakite

      Pârât: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Conseil d'État (Belgia) — Interpretarea articolului 15 litera (c) din Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52) — Refuzul acordării statutului de refugiat și al protecției subsidiare — Persoană care poate beneficia de protecție subsidiară — Noțiunea „conflict armat intern” — Interpretare autonomă specifică sau admisibilitate a unei interpretări conforme celei a dreptului internațional umanitar — Criterii de apreciere

      Dispozitivul

   Articolul 15 litera (c) din Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate trebuie interpretat în sensul că existența unui conflict armat intern trebuie să fie admisă, în scopul aplicării acestei dispoziții, atunci când forțele regulate ale unui stat înfruntă unul sau mai multe grupuri armate sau când se confruntă două sau mai multe grupuri armate, fără să fie necesar ca acest conflict să poată fi calificat drept conflict armat care nu prezintă un caracter internațional în sensul dreptului internațional umanitar și fără ca intensitatea înfruntărilor armate, nivelul de organizare a forțelor armate prezente sau durata conflictului să facă obiectul unei aprecieri distincte de cea a gradului de violență de pe teritoriul în cauză.

      (1)  JO C 235, 4.8.2012.


title: Cauza C-221/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 21 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Brussel – Belgia) – Procedură penală împotriva Etablissements Fr. Colruyt NV [Trimitere preliminară — Directiva 2011/64/UE — Articolul 15 alineatul (1) — Determinarea liberă de către producători și importatori a prețului maxim de vânzare cu amănuntul pentru produsele din tutun prelucrat — Reglementare națională prin care se interzice vânzarea de astfel de produse de către comercianții cu amănuntul la prețuri inferioare celor menționate pe timbrul fiscal — Libera circulație a mărfurilor — Articolul 34 TFUE — Modalități de vânzare — Articolul 101 TFUE coroborat cu articolul 4 alineatul (3) TUE]

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/19

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 21 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Brussel – Belgia) – Procedură penală împotriva Etablissements Fr. Colruyt NV
   (Cauza C-221/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Directiva 2011/64/UE - Articolul 15 alineatul (1) - Determinarea liberă de către producători și importatori a prețului maxim de vânzare cu amănuntul pentru produsele din tutun prelucrat - Reglementare națională prin care se interzice vânzarea de astfel de produse de către comercianții cu amănuntul la prețuri inferioare celor menționate pe timbrul fiscal - Libera circulație a mărfurilor - Articolul 34 TFUE - Modalități de vânzare - Articolul 101 TFUE coroborat cu articolul 4 alineatul (3) TUE])
   (2016/C 419/23)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Brussel

      Partea din procedura penală principală

   Etablissements Fr. Colruyt NV.

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64/UE a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuţie în litigiul principal, care interzice comercianților cu amănuntul să vândă produse din tutun la un preț unitar inferior prețului pe care producătorul sau importatorul l-a menţionat pe timbrul fiscal aplicat pe produsele respective, în măsura în care acest preț a fost stabilit în mod liber de producător sau de importator.

               2)

               Articolul 34 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuţie în litigiul principal, care interzice comercianților cu amănuntul să vândă produse din tutun la un preț unitar inferior prețului pe care producătorul sau importatorul l-a menţionat pe timbrul fiscal aplicat pe produsele respective, în măsura în care acest preț a fost stabilit în mod liber de importator.

               3)

               Articolul 101 TFUE coroborat cu articolul 4 alineatul (3) TUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuţie în litigiul principal, care interzice comercianților cu amănuntul să vândă produse din tutun la un preț unitar inferior prețului pe care producătorul sau importatorul l-a menţionat pe timbrul fiscal aplicat pe produsele respective.

      (1)  JO C 262, 10.8.2015.


title: Cauze conexate F-27/06 și F-75/06: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 24 mai 2007 — Lofaro/Comisia Comunităților Europene (Funcționari — Agent temporar — Prelungirea perioadei de probă — Concediere la sfârșitul perioadei de probă — Acte cauzatoare de prejudiciu — Termen de contestație — Inadmisibilitate)

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/44

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 24 mai 2007 — Lofaro/Comisia Comunităților Europene
   (Cauze conexate F-27/06 și F-75/06) (1)

   (Funcționari - Agent temporar - Prelungirea perioadei de probă - Concediere la sfârșitul perioadei de probă - Acte cauzatoare de prejudiciu - Termen de contestație - Inadmisibilitate)
   (2007/C 155/81)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Alessandro Lofaro (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: J.-L. Laffineur, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și K. Herrmann, agenți, asistați în cauza F-27/06 de F. Longfils, avocat)
   Obiectul
   În cauza F-27/06:
   Pe de o parte, anularea deciziilor Comisiei de prelungire a perioadei de probă a reclamantului și de încetare a contractului său la sfârșitul acestei perioade și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese.
   În cauza F-75/06:
   Pe de o parte, anularea Deciziei Comisiei din 28 septembrie 2005 de concediere a reclamantului la sfârșitul perioadei sale de probă și a raportului privind perioada de probă pe care este fondată această decizie, iar pe de altă parte, o cerere de daune-interese.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile ca inadmisibile.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  F-27/06: JO C 208, 6.5.2006, p. 35 și F-75/06: JO C 212, 2.9.2006, p. 48.


title: Cauza C-516/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 27 septembrie 2013 — Dimensione Direct Sales s.r.l., Michele Labianca/Knoll International S.p.A.

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 27 septembrie 2013 — Dimensione Direct Sales s.r.l., Michele Labianca/Knoll International S.p.A.
   (Cauza C-516/13)
   2013/C 367/42
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Pârâți și recurenți: Dimensione Direct Sales s.r.l., Michele Labianca

      Reclamantă și intimată: Knoll International S.p.A.

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul de distribuire prevăzut la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE (1) cuprinde dreptul de a oferi publicului spre achiziție originalul operei sau copii ale acestuia?
               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

               2.

               Dreptul de a oferi publicului spre achiziție originalul operei sau copii ale acestuia cuprinde nu numai oferte contractuale, ci și operațiuni publicitare?

               3.

               Se aduce atingere dreptului de distribuire chiar și în cazul în care în temeiul ofertei nu se realizează achiziția originalului operei sau a copiilor acestuia?

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, 22.6.2001, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).


title: Cauza T-48/16: Acțiune introdusă la 2 februarie 2016 – Sigma Orionis/Comisia

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/59

         Acțiune introdusă la 2 februarie 2016 – Sigma Orionis/Comisia
   (Cauza T-48/16)
   (2016/C 098/75)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Sigma Orionis SA (Valbonne, Franța) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               să declare că Comisia Europeană și-a încălcat obligațiile contractuale rezultate din contractele de subvenție FP7 și H2020 atunci când a suspendat în întregime plățile datorate reclamantei în temeiul unui raport de anchetă al OLAF întocmit nelegal;

               —

               să declare că Comisia Europeană și-a încălcat obligațiile contractuale rezultate din contractele de subvenție FP7 și H2020 atunci când a reziliat contractele de subvenție în litigiu în temeiul unui raport de anchetă al OLAF întocmit nelegal;

               —

               cu titlu subsidiar, să dispună desemnarea unui expert în scopul de a determina sumele datorate în mod incontestabil reclamantei în temeiul contractului de subvenție în litigiu.

               —

               în consecință, obligarea pârâtei la plata sumelor a căror plată a fost suspendată nelegal în temeiul contractului de subvenție FP7, respectiv 607 404,49 euro, majorate în conformitate cu articolul II.5.5 cu dobânzi de întârziere, calculate începând de la scadența sumelor datorate, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru principalele operațiuni de refinanțare, majorată cu 3,5 puncte,

               —

               obligarea pârâtei la plata sumelor a căror plată a fost suspendată nelegal în temeiul contractului de subvenție H2020, respectiv 226 688,68 euro, majorate în conformitate cu articolul 21.11.1 cu dobânzi de întârziere, calculate începând de la scadența sumelor datorate, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru principalele operațiuni de refinanțare, majorată cu 3,5 puncte,

               —

               obligarea pârâtei la despăgubirea reclamantei pentru prejudiciul suplimentar suferit, evaluat în acest stadiu la 1 500 000 de euro, sub rezerva majorării sau a reducerii acestuia în cursul judecății;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că Comisia nu se poate întemeia pe un raport de anchetă stabilit cu ajutorul unor probe obținute în mod nelegal pentru a-și justifica decizia de a suspenda integral plățile datorate reclamantei. Reclamanta susține, în acest sens, că în măsura în care Comisia s-a întemeiat pe mijloace de probă obținute nelegal, atât suspendarea plăților, cât și rezilierea contractelor de subvenție sunt nelegale.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității întrucât diferitele rapoarte de audit tehnice ar fi concluzionat în mod invariabil că resursele au fost utilizate de reclamantă în conformitate cu principiile economiei, eficienței și gestiunii financiare adecvate. De aici ar rezulta că REA nu putea pretinde că a constatat în mod valabil că reclamanta ar fi săvârșit neregularități în cadrul altor subvenții de natură să justifice rezilierea sau suspendarea tuturor plăților în contractele de subvenție în litigiu. Pe de altă parte, participarea la convențiile de subvenție ar constitui unica sursă de finanțare a reclamantei, iar lipsa de noi proiecte europene ar duce-o inevitabil la faliment.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea vădită și gravă de către Comisie a limitelor care s-ar impune puterii sale de apreciere și care poate angaja răspunderea necontractuală a Uniunii. Reclamanta ar fi suferit un prejudiciu legat de reputația sa și de comenzile sale, ceea ce ar reduce semnificativ, chiar ar anula orice perspectivă de participare în viitor la noi proiecte europene. Pe de altă parte, participarea la convențiile de subvenție ar constitui unica sursă de finanțare a reclamantei, iar lipsa de noi proiecte europene ar duce-o inevitabil la faliment.


title: Cauza C-208/14: Ordonanța președintelui Curții din 17 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Audiencia Provincial de Navarra, Sección Tercera – Spania) – Antonia Valdivia Reche/Banco de Valencia SA

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/24

      Ordonanța președintelui Curții din 17 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Audiencia Provincial de Navarra, Sección Tercera – Spania) – Antonia Valdivia Reche/Banco de Valencia SA
      (Cauza C-208/14) (1)

      (2015/C 016/38)
      Limba de procedură: spaniola
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 223, 14.7.2014.


title: Cauza T-243/14: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2014 – The Smiley Company/OAPI (forma unei fețe)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/38

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2014 – The Smiley Company/OAPI (forma unei fețe)
   (Cauza T-243/14)
   2014/C 282/49
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Smiley Company SPRL (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: A. Freitag, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele) din 16 ianuarie 2014 pronunțate în cauza R 837/2013-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca tridimensională care reprezintă forma unei fețe pentru produse din clasele 29 și 30 – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 1 1 68  861.

      Decizia instanței de control: apreciază că marca solicitată nu este eligibilă pentru înregistrare conform articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.

      Decizia Camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motive: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-148/12: Ordonanța președintelui Curții din 13 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania, susținută de: Republica Franceză, România, Regatul Țărilor de Jos, Republica Slovacă

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/25

         Ordonanța președintelui Curții din 13 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania, susținută de: Republica Franceză, România, Regatul Țărilor de Jos, Republica Slovacă
   (Cauza C-148/12) (1)

   2013/C 156/42
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012.


title: Cauza C-214/12: Recurs introdus la 8 mai 2012 de Land Burgenland împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 28 februarie 2012 în cauzele T-268/08 și T-281/08, Land Burgenland și Republica Austria/Comisia Europeană

text:
               30.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/16

         Recurs introdus la 8 mai 2012 de Land Burgenland împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 28 februarie 2012 în cauzele T-268/08 și T-281/08, Land Burgenland și Republica Austria/Comisia Europeană
   (Cauza C-214/12)
   2012/C 194/25
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Land Burgenland (reprezentanți: U. Soltész și P. Melcher, avocați, asistați de A. Egger, avocat)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Republica Austria

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 28 februarie 2012;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive pentru soluționarea litigiului, de anulare a Deciziei 2008/719/CE a Comisiei din 30 aprilie 2010 privind ajutorul de stat C 56/06 (ex NN 77/06) pus în aplicare de Austria pentru privatizarea Bank Burgenland (JO L 239, p. 32) și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața Tribunalului și în fața Curții;

               —

               cu titlu subsidiar în raport cu al doilea capăt de cerere, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe în lumina aspectelor de drept soluționate prin hotărârea Curții și soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea), pronunțată la 28 februarie 2012 în cauzele conexate T-268/08 și T-281/08, prin care s-a respins acțiunea formulată de recurent împotriva Deciziei 2008/719/CE a Comisiei din 30 aprilie 2010 privind ajutorul de stat C 56/06 (ex NN 77/06) pus în aplicare de Austria pentru privatizarea Bank Burgenland.
   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive:
   1.   Încălcarea de către Tribunal a dreptului de a fi ascultat, în măsura în care articolului 107 alineatul (1) TFUE în măsura în care o parte esențială din cel de al optulea motiv invocat în susținerea acțiunii nu a fost examinată

   Prin intermediul argumentului neexaminat, recurentul a susținut că, în decizia atacată, Comisia nu a luat în considerare decât avantajul corespunzător „emisiunii de titluri suplimentare” în valoare de 380 de milioane de euro, însă nu a luat în considerare avantajul corespunzător emisiunii de titluri în valoare de 320 de milioane de euro care a condus la dispariția oricărui „element de ajutor” în cadrul vânzării Bank Burgenland către Grazer Wechselseitige Versicherung.
   Tribunalul nu a examinat acest argument, cu toate că recurentul a atras din nou și în mod expres atenția Tribunalului asupra acestui aspect în cadrul observațiilor sale asupra raportului de ședință, având în vedere că argumentul respectiv nu figura nici în acest document.
   2.   Încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, în măsura în care Tribunalul a constatat că Comisia nu a săvârșit nicio eroare de drept atunci când nu a luat în considerare, în cadrul evaluării ofertelor, riscul ce rezulta pentru Land Burgenland din regimul de garanție („Ausfallhaftung”)

   În această privință, Tribunalul s-a întemeiat, în mod eronat, pe o jurisprudență care nu era aplicabilă în speță sau, deși era în principiu aplicabilă, era contrară raționamentului dezvoltat de Tribunal.
   În plus, Tribunalul nu a luat în considerare o altă jurisprudență care era contrară raționamentului său.
   În sfârșit, Tribunalul a apreciat, în mod eronat, că riscurile care decurg din Ausfallhaftung nu puteau fi luate în considerare, deși Ausfallhaftung constituie un ajutor existent și, prin urmare, legal.
   3.   Încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, în măsura în care Tribunalul a constatat că Comisia s-a întemeiat, în mod corect, pe oferta consorțiului la stabilirea valorii de piață a Bank Burgenland

   În mod eronat a considerat Tribunalul că metoda aleasă și aplicată de Comisie pentru stabilirea valorii de piață a Bank Burgenland nu era afectată de nicio eroare vădită de apreciere.
   În plus, Tribunalul a considerat că procedura de cerere de ofertă în vederea vânzării Bank Burgenland era necondiționată, spre deosebire de constatările clare ale Comisiei, și s-a întemeiat, fără a efectua verificări, pe constatarea eronată a Comisiei potrivit căreia „carențele” condițiilor nu au avut efect asupra valorii ofertelor.
   Pe de altă parte, Tribunalul a apreciat că, atunci când s-a întemeiat pe oferta consorțiului în pofida caracterului vădit disproporționat al acesteia, Comisia nu a săvârșit nicio eroare, deși constatarea acestei disproporții se baza pe faptul că Ausfallhaftung nu va fi necesară și că riscurile ce rezultau din Ausfallhaftung nu trebuiau luate în considerare.
   4.   Încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, în măsura în care Tribunalul a constatat că Comisia nu a săvârșit nicio eroare de drept atunci când a constatat că nici rezultatul și nici durata procedurii în fața Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA) nu justificau vânzarea Bank Burgenland către Grazer Wechselseitige

   Tribunalul a statuat că Comisia nu a săvârșit nicio eroare atunci când a constatat că nu exista nicio indicație în sensul că FMA ar interzice achiziționarea de către consorțiu; cu toate acestea, în mod eronat, Tribunalul a pornit de la ideea că indiciile evocate de recurent în cadrul procedurii de autorizare în fața FMA nu erau relevante și nu au fost luate în considerare de aceasta din urmă.
   În plus, Tribunalul nu a ținut seama de elementele concrete prezentate de recurent atunci când a constatat că nu exista nicio indicație în sensul că procedura îndelungată în fața FMA ar fi compromis în mod substanțial șansele de privatizare ale Bank Burgenland.
   În sfârșit, Tribunalul a aplicat un criteriu de apreciere și de control eronat.


title: Cauza T-72/08: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Travel Service/OAPI — Eurowings Luftverkehrs (smartWings) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative smartWings — Mărci naționale și internaționale verbale și figurative anterioare EUROWINGS și EuroWings — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Obligația de motivare — Articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 (devenit articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009) — Articolul 79 din Regulamentul nr. 40/94 (devenit articolul 83 din Regulamentul nr. 207/2009)” ]

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/25

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Travel Service/OAPI — Eurowings Luftverkehrs (smartWings)
   (Cauza T-72/08) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative smartWings - Mărci naționale și internaționale verbale și figurative anterioare EUROWINGS și EuroWings - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Obligația de motivare - Articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 (devenit articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009) - Articolul 79 din Regulamentul nr. 40/94 (devenit articolul 83 din Regulamentul nr. 207/2009))
   2010/C 301/40
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Travel Service a.s. (Praga, Republica Cehă) (reprezentanți: S. Hejdová și R. Charvát, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Eurowings Luftverkehrs AG (Nuremberg, Germania) (reprezentant: J. Schmidt, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 21 noiembrie 2007 (cauza R 1515/2006-2), privind o procedură de opoziție între Eurowings Luftverkehrs AG și Travel Service a.s.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Travel Service a.s. să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și de Eurowings Luftverkehrs AG.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008.


title: Cauza T-409/13: Acțiune introdusă la 2 august 2013 — Companhia Previdente și Socitrel/Comisia

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/30

         Acțiune introdusă la 2 august 2013 — Companhia Previdente și Socitrel/Comisia
   (Cauza T-409/13)
   2013/C 367/53
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamante: COMPANHIA PREVIDENTE — Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA (Lisboa, Portugal) și SOCITREL — Sociedade Industrial de Trefilaria, SA (Trofa, Portugalia) (reprezentanți: D. Proença de Carvalho, J. Caimoto Duarte, F. Proença de Carvalho și T. Luísa Faria, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea Deciziei din 24 mai 2013 (D/2013/048425) a Direcției Generale Concurență a Comisiei Europene prin care se respinge reducerea, pentru incapacitate de plată, a amenzii aplicate SOCITREL în cadrul unei proceduri de încălcare în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul SEE și prin care se declarat de asemenea că grupul COMPANHIA PREVIDENTE răspunde în solidar pentru plata acestei amenzi;

               —

               aplicarea în privința reclamantelor a reducerii amenzii, pentru incapacitatea de plată a acestora.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a obligației de motivare care îi revine potrivit articolului 296 TFUE, în măsura în care aceasta nu a ținut seama de elementele prezentate de grupul COMPANHIA PREVIDENTE privind incapacitatea sa financiară

                           —

                           Reclamantele susțin că Comisia a încălcat articolul 296 TFUE întrucât nu a motivat corespunzător cerințelor legale respingerea reducerii amenzii pentru incapacitate de plată, cât timp nu au fost analizate în mod special cerințele care, potrivit practicii decizionale a Comisiei Europene [în special potrivit punctului 35 din Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1) (denumite în continuare „orientările”)] și în conformitate cu jurisprudența instanțelor Uniunii Europene în materia incapacității de plată a amenzilor, trebuie întrunite pentru acordarea unei reduceri a amenzii în acest context și nu a analizat în mod corespunzător argumentele invocate de CP în cursul procedurii desfășurate în fața Comisiei în ceea ce privește respectarea de către grupul COMPANHIA PREVIDENTE a condițiilor menționate.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o eroare de fapt, pe o eroare vădită de apreciere și pe o încălcare a principiului proporționalității, întrucât Comisia nu a redus amenda având în vedere incapacitatea de plată a grupului COMPANHIA PREVIDENTE

                           —

                           Reclamantele susțin că s-a produs o eroare de fapt, o eroare vădită de apreciere și o încălcare a principiului proporționalității, deoarece nu au fost luate în considerare în mod corespunzător toate faptele relevante și nici nu au fost examinate în mod adecvat elementele de probă prezentate de grupul COMPANHIA PREVIDENTE în cursul respectivei proceduri de revizuire a amenzii pentru incapacitate de plată, în temeiul punctului 35 din orientări, menținându-se o amendă care depășește posibilitățile financiare efective ale grupului COMPANHIA PREVIDENTE.

         Reclamantele solicită în plus, în temeiul articolului 261 TFUE, reducerea, pentru incapacitate de plată, a amenzii aplicate SOCITREL, pentru care COMPANHIA PREVIDENTE este răspunzătoare în solidar.

      (1)  JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264.


title: Cauza C-261/15: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 21 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Vredegerecht te Ieper – Belgia) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV/Gregory Demey [Transport feroviar — Regulamentul (CE) nr. 1371/2007 — Drepturile și obligațiile călătorilor — Absența legitimației de transport — Neregularizare în termen — Infracțiune]

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/20

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 21 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Vredegerecht te Ieper – Belgia) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV/Gregory Demey
   (Cauza C-261/15) (1)

   ([Transport feroviar - Regulamentul (CE) nr. 1371/2007 - Drepturile și obligațiile călătorilor - Absența legitimației de transport - Neregularizare în termen - Infracțiune])
   (2016/C 419/25)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Vredegerecht te Ieper

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV

      Pârât: Gregory Demey

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatul (2) ultima teză din apendicele A la Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de modificare a COTIF din 3 iunie 1999, care figurează în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 1371/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind drepturile și obligațiile călătorilor din transportul feroviar trebuie interpretat în sensul că nu se opune unor dispoziții naționale care prevăd că o persoană care efectuează o călătorie cu trenul fără a deține o legitimație de transport în acest scop și care nu își regularizează situația în termenele prevăzute de dispozițiile respective nu are un raport contractual cu întreprinderea feroviară.

      (1)  JO C 270, 17.8.2015.


title: Cauza T-512/09: Hotărârea Tribunalului din 5 noiembrie 2013 — Rusal Armenal/Consiliul [Dumping — Importuri de anumite folii de aluminiu originare din Armenia, Brazilia și China — Aderarea Armeniei la OMC — Statut de întreprindere care funcționează în condiții de economie de piață — Articolul 2 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 — Compatibilitate cu acordul antidumping — Articolul 277 TFUE]

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/27

         Hotărârea Tribunalului din 5 noiembrie 2013 — Rusal Armenal/Consiliul
   (Cauza T-512/09) (1)

   (Dumping - Importuri de anumite folii de aluminiu originare din Armenia, Brazilia și China - Aderarea Armeniei la OMC - Statut de întreprindere care funcționează în condiții de economie de piață - Articolul 2 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 - Compatibilitate cu acordul antidumping - Articolul 277 TFUE)
   2013/C 367/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Rusal Armenal ZAO (Erevan, Armenia) (reprezentant: B. Evtimov, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial J. P. Hix, agent, asistat de G. Berrisch și G. Wolf, avocați, ulterior J. P. Hix și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch și în final J. P. Hix și B. Driessen)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: M. França și C. Clyne, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a în parte a Regulamentului (CE) nr. 925/2009 al Consiliului din 24 septembrie 2009 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii impuse la importurile de anumite folii de aluminiu originare din Armenia, Brazilia și Republica Populară Chineză (JO L 262, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Regulamentul (CE) nr. 925/2009 al Consiliului din 24 septembrie 2009 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii impuse la importurile de anumite folii de aluminiu originare din Armenia, Brazilia și Republica Populară Chineză, în măsura în care privește Rusal Armenal ZAO.

               2.

               Consiliul Uniunii Europene suportă cheltuielile de judecată efectuate de Rusal Armenal.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-580/14: Ordonanța Curții (Camera a şasea) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Sandra Bitter, în calitate de lichidator judiciar al Ziegelwerk Höxter GmbH/Republica Federală Germania (Trimitere preliminară — Directiva 2003/87/CE — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră — Amendă pentru depășirea emisiilor — Proporționalitate)

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/19

         Ordonanța Curții (Camera a şasea) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Sandra Bitter, în calitate de lichidator judiciar al Ziegelwerk Höxter GmbH/Republica Federală Germania
   (Cauza C-580/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2003/87/CE - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Amendă pentru depășirea emisiilor - Proporționalitate))
   (2016/C 068/24)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sandra Bitter, în calitate de lichidator judiciar al Ziegelwerk Höxter GmbH

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Dispozitivul

   Examinarea întrebării adresate nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze, în privința principiului proporționalității, validitatea articolului 16 alineatul (3) a doua teză din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009, în măsura în care acesta prevede o amendă de 100 de euro pe tonă de dioxid de carbon echivalent emisă pentru care operatorul nu a restituit cotele.

      (1)  JO C 96, 23.3.2015.


title: Cauza C-340/09: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 1999/22/CE — Articolul 4 alineatele (2)-(5) — Deținerea animalelor sălbatice — Grădini zoologice]

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/12

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-340/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 1999/22/CE - Articolul 4 alineatele (2)-(5) - Deținerea animalelor sălbatice - Grădini zoologice)
   2011/C 55/20
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și D. Recchia, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentanți: B. Plaza Cruz și N. Díaz Abad, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 4 alineatele (2), (3), (4) și (5) din Directiva 1999/22/CE a Consiliului din 29 martie 1999 privind animalele sălbatice din grădini zoologice (JO L 94, p. 24, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 27)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor măsurilor necesare în ceea ce privește parcurile zoologice care fac obiectul prezentei acțiuni, situate în Comunitățile autonome Aragon, Asturias, Baleare, Canare, Cantabria, Castilia-Leon, Extremadura și Galicia, în materia inspecției, acordării de autorizații de funcționare și, dacă este cazul, a închiderii acestor unități potrivit articolului 4 alineatele (2)-(5) din Directiva 1999/22/CE a Consiliului din 29 martie 1999 privind animalele sălbatice din grădini zoologice, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 256, 24.10.2009.


title: Cauza C-308/13 P: Recurs introdus la 5 iunie 2013 de Società Italiana Calzature SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 aprilie 2013 în cauza T-336/11, Società Italiana Calzature SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               10.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/2

         Recurs introdus la 5 iunie 2013 de Società Italiana Calzature SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 aprilie 2013 în cauza T-336/11, Società Italiana Calzature SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-308/13 P)
   2013/C 233/03
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Società Italiana Calzature SpA (reprezentanți: A. Rapisardi și C. Ginevra, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), VICINI SpA

      Concluziile recurentei

               —

               anularea Hotărârii nr. 564397 pronunțată de Tribunalul Uniunii Europene în cauza T-336/11 la 9 aprilie 2013, notificată la aceeași dată, admiterea concluziilor formulate de Società Italiana Calzature SpA (denumită în continuare „SIC”) în cererea introductivă în primă instanță, anularea Deciziei Camerei a doua de recurs din 8 aprilie 2011 referitoare la procedura nr. R0634/20 10-2 și, conform deciziei diviziei de opoziție din 5 martie 2010 privind opoziția nr. B 1 350 711, constatarea și declararea faptului că înregistrarea mărcii comunitare nr. 6513386 aparținând VICINI trebuie să fie refuzată di cauza lipsei noutății, întrucât este atât de similară, încât poate fi confundată cu semnul verbal anterior „ZANOTTI” care face obiectul înregistrării comunitare nr. 244 277 și al înregistrării italiane nr. 452 869, ambele aparținând SIC;

               —

               obligarea OAPI la plata tuturor cheltuielilor de judecată și taxelor aferente ambelor grade de jurisdicție;

               —

               obligarea VICINI S.p.A. la plata în favoarea SIC a cheltuielilor de judecată aferente fazelor anteriore ale procedurii, desfășurate în fața diviziei de opoziție și în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Hotărârea Tribunalului ar fi viciată de o motivare insuficientă și contradictorie. Preponderența vizuală a elementului grafic în raport cu elementul verbal al mărcii solicitate și adăugarea cuvintelor „Giuseppe” și „Design” la termenul „ZANOTTI” nu ar fi suficiente pentru a exclude existența unui risc de confuzie între mărcile aflate în conflict, având în vedere caracteristicile intrinseci ale elementelor în cauză și în particular lipsa acestora de caracter distinctiv.
   Tribunalul ar fi săvârșit o eroare prin faptul că a reținut că termenul „ZANOTTI”, care constituie elementul verbal al mărcii solicitate, nu are o poziție distinctivă autonomă, excluzând astfel, și sub acest aspect, existența unui risc de confuzie între mărcile aflate în conflict.


title: Cauza T-464/16 P: Recurs introdus la 22 august 2016 de HI împotriva Hotărârii din 10 iunie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-133/15, HI/Comisia

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/24

         Recurs introdus la 22 august 2016 de HI împotriva Hotărârii din 10 iunie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-133/15, HI/Comisia
   (Cauza T-464/16 P)
   (2016/C 371/26)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: HI (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii din 10 iunie 2016 pronunțate în cauza F-133/15 și păstrarea cauzei spre soluționare;

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului Uniunii Europene în ceea ce privește obligația de motivare și dreptul la apărare, întrucât autoritatea împuternicită să facă numiri a Comisiei Europene nu ar fi precizat în mod detaliat motivele care îi justifică decizia de a aplica recurentei, cu titlu de sancțiune disciplinară, o retrogradare cu două grade în cadrul aceleiași grupe de funcții.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcările dreptului Uniunii Europene pe care le-ar fi săvârșit Tribunalul Funcției Publice (denumit în continuare „TFP”) în ceea ce privește respectarea termenului rezonabil, a dreptului la apărare, precum și a obligației de motivare. Pe de altă parte, TFP ar fi denaturat faptele și mijloacele de probă.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe denaturarea faptelor și a mijloacelor de probă, precum și pe încălcarea dreptului Uniunii Europene și a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pe care le-ar fi săvârșit TFP.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității săvârșită de TFP.


title: Cauza C-390/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 aprilie 2014 [cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (fostă Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich) – Austria] – proceduri inițiate de Robert Pfleger, Autoart a.s., Mladen Vucicevic, Maroxx Software GmbH, Ing. Hans-Jörg Zehetner (Articolul 56 TFUE — Libera prestare a serviciilor — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 15-17, 47 și 50 — Libertatea de alegere a ocupației și dreptul la muncă, libertatea de a desfășura o activitate comercială, dreptul de proprietate, dreptul la o cale de atac efectivă și la un proces echitabil, principiul ne bis in idem — Articolul 51 — Domeniu de aplicare — Punerea în aplicare a dreptului Uniunii — Jocuri de noroc — Reglementare restrictivă a unui stat membru — Sancțiuni administrative și penale — Motive imperative de interes general — Proporționalitate)

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 aprilie 2014 [cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (fostă Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich) – Austria] – proceduri inițiate de Robert Pfleger, Autoart a.s., Mladen Vucicevic, Maroxx Software GmbH, Ing. Hans-Jörg Zehetner
   (Cauza C-390/12) (1)

   ((Articolul 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 15-17, 47 și 50 - Libertatea de alegere a ocupației și dreptul la muncă, libertatea de a desfășura o activitate comercială, dreptul de proprietate, dreptul la o cale de atac efectivă și la un proces echitabil, principiul ne bis in idem - Articolul 51 - Domeniu de aplicare - Punerea în aplicare a dreptului Uniunii - Jocuri de noroc - Reglementare restrictivă a unui stat membru - Sancțiuni administrative și penale - Motive imperative de interes general - Proporționalitate))
   2014/C 194/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (fostă Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich)

      Părțile din procedura principală

   Robert Pfleger, Autoart a.s., Mladen Vucicevic, Maroxx Software GmbH, Ing. Hans-Jörg Zehetner

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich – Interpretarea articolului 56 TFUE, precum și a articolelor 15-17, 47 și 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Jocuri de noroc – Reglementare a unui stat membru care interzice, cu riscul aplicării unor sancțiuni penale, exploatarea de jocuri de tip slot-machine cu câștig limitat („kleines Glücksspiel”) în lipsa unei concesiuni acordate de autoritatea competentă – Principiul proporționalității

      Dispozitivul

   Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, în măsura în care această reglementare nu urmărește în mod real obiectivul protecției jucătorilor sau al combaterii infracționalității și nu răspunde cu adevărat preocupării de a reduce ocaziile de a juca sau de a combate infracționalitatea legată de aceste jocuri în mod coerent și sistematic.

      (1)  JO C 343, 10.11.2012.


title: Cauza C-523/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 12 octombrie 2016 – MA.T.I. SUD SpA/Società Centostazioni SpA

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 12 octombrie 2016 – MA.T.I. SUD SpA/Società Centostazioni SpA
   (Cauza C-523/16)
   (2017/C 022/07)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: MA.T.I. SUD SpA

      Pârâtă: Società Centostazioni SpA

      Întrebările preliminare

               1)

               Deși statele membre au posibilitatea de a impune caracterul oneros al obligației unei autorități contractante de a solicita unui ofertant să îndrepte eventualele neregularități de formă ale ofertei, cu efect de regularizare, articolul 38 alineatul 2a din Decretul legislativ nr. 163 din 2006, în versiunea în vigoare la data anunțului de participare în discuție […], în măsura în care prevede plata unei „sancțiuni pecuniare” în cuantumul care trebuie stabilit de autoritatea contractantă („de cel puțin 1 ‰ și de cel mult 1 % din valoarea contractului de achiziție și, în orice caz, fără a depăși 50 000 de euro, a cărei achitare este garantată de cauțiunea provizorie”), este sau nu este contrar dreptului comunitar în ceea ce privește cuantumul excesiv de ridicat și caracterul prestabilit al sancțiunii respective, care nu poate fi individualizată în raport cu situația concretă care trebuie regularizată, respectiv cu gravitatea neregularității care trebuie îndreptată?

               2)

               Dimpotrivă, același articol 38 alineatul 2a din Decretul legislativ nr. 163 din 2006 (de asemenea în versiunea în vigoare la data menționată mai sus) contravine dreptului comunitar, întrucât caracterul oneros amintit al obligației unei autorități contractante de a solicita unui ofertant să îndrepte eventualele neregularități de formă ale ofertei poate fi considerat incompatibil cu principiile deschiderii maxime a pieței spre concurență, cărora le corespunde instituția menționată mai sus, cu consecința că activitatea impusă în acest scop comisiei de atribuire rezultă din îndatoririle impuse acesteia prin lege, în interesul public al urmăririi finalității menționate mai sus?


title: Cauza C-341/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 16 iunie 2016 – Hanssen Beleggingen BV/Tanja Prast-Knipping

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 16 iunie 2016 – Hanssen Beleggingen BV/Tanja Prast-Knipping
   (Cauza C-341/16)
   (2016/C 326/24)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă și apelantă: Hanssen Beleggingen BV

      Pârâtă și intimată: Tanja Prast-Knipping

      Întrebarea preliminară

   Noțiunea de litigiu „în ceea ce privește înregistrarea sau valabilitatea […] mărcilor” în sensul articolului 22 punctul 4 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) include și o acțiune împotriva persoanei înregistrate în mod formal în registrul mărcilor Benelux ca titular al mărcii și prin care se urmărește ca aceasta să declare la Oficiul Benelux pentru Proprietate Intelectuală că nu are drepturi asupra mărcii respective și că renunță la înregistrarea sa ca titular al mărcii?

      (1)  JO 2001 L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 73


               19.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/35

         Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2015 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-1/15)
   (2015/C 92/09)
   La data de 21 ianuarie 2015, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis și Øyvind Bø, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgium, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               Să declare că prin faptul că nu a adoptat și/sau notificat Autorității AELS de Supraveghere, fără întârziere, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la a șaptea liniuță de la punctul 1a din capitolul XXIV din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2010/26/UE a Comisiei din 31 martie 2010 de modificare a Directivei 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de particule poluante provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile nerutiere), astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 din act și al articolului 7 din respectivul acord.

               2.

               Să dispună ca Islanda să suporte cheltuielile aferente prezentei proceduri.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Cererea se referă la nerespectarea de către Islanda, până la data de 18 februarie 2014, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 18 decembrie 2013 referitor la faptul că statul islandez nu a transpus în ordinea sa juridică națională Directiva 2010/26/UE a Comisiei din 31 martie 2010 de modificare a Directivei 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de particule poluante provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile nerutiere astfel cum este menționat la a șaptea liniuță de la punctul 1a din capitolul XXIV din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European și astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta („actul”).

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Islanda nu și-a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 din act și al articolului 7 din Acordul privind SEE, prin faptul că nu a adoptat și/sau notificat Autorității AELS de Supraveghere măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului în termenul prevăzut.