title: Cauza T-195/21: Hotărârea Tribunalului din 21 decembrie 2021 – Klymenko/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina – Înghețarea fondurilor – Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice – Menținerea numelui reclamantului pe listă – Obligația Consiliului de a verifica dacă decizia unei autorități dintr-un stat terț a fost adoptată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă”)

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/34

      Hotărârea Tribunalului din 21 decembrie 2021 – Klymenko/Consiliul
      (Cauza T-195/21) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețarea fondurilor - Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Menținerea numelui reclamantului pe listă - Obligația Consiliului de a verifica dacă decizia unei autorități dintr-un stat terț a fost adoptată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă”)
      (2022/C 95/46)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Oleksandr Viktorovych Klymenko (Moscova, Rusia) (reprezentantă: M. Phelippeau, avocată)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Lejeune și A. Vitro, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (PESC) 2021/394 a Consiliului din 4 martie 2021 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2021, L 77, p. 29) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/391 al Consiliului din 4 martie 2021 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2021, L 77, p. 2), în măsura în care aceste acte mențin numele reclamantului pe lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia (PESC) 2021/394 a Consiliului din 4 martie 2021 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2021/391 al Consiliului din 4 martie 2021 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care numele domnului Oleksandr Viktorovych Klymenko a fost menținut pe lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive.

                  2)

                  Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 206 du 31.5.2021.


title: Cauza T-495/14: Ordonanța Tribunalului din 17 decembrie 2021 – Theodorakis și Theodoraki/Consiliul („Răspundere extracontractuală – Politica economică și monetară – Programul de sprijin pentru stabilitatea Ciprului – Declarațiile Eurogrupului din 16 și 25 martie 2013 privind Ciprul – Declarația președintelui Eurogrupului din 21 martie 2013 privind Ciprul – Desemnare eronată a pârâtului – Inadmisibilitate vădită”)

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/34

      Ordonanța Tribunalului din 17 decembrie 2021 – Theodorakis și Theodoraki/Consiliul
      (Cauza T-495/14) (1)

      („Răspundere extracontractuală - Politica economică și monetară - Programul de sprijin pentru stabilitatea Ciprului - Declarațiile Eurogrupului din 16 și 25 martie 2013 privind Ciprul - Declarația președintelui Eurogrupului din 21 martie 2013 privind Ciprul - Desemnare eronată a pârâtului - Inadmisibilitate vădită”)
      (2022/C 95/47)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamanți: Georgios Theodorakis (Chania, Grecia), Maria Theodoraki (Chania) (reprezentant: V. Christianos, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino, E. Chatziioakeimidou și E. Dumitriu-Segnana, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanţi: B. Smulders, J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis și S. Delaude, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și având ca obiect repararea prejudiciilor pe care reclamanții le-ar fi suferit ca urmare a declarațiilor Eurogrupului din 16 și 25 martie 2013 și a declarației președintelui Eurogrupului din 21 martie 2013.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca fiind vădit inadmisibilă.

                  2)

                  Îi obligă pe domnul Georgios Theodorakis și pe doamna Maria Theodorakis să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 292, 1.9.2014.


title: Cauza T-496/14: Ordonanța Tribunalului din 17 decembrie 2021 – Berry Investments/Consiliul („Răspundere extracontractuală – Politică economică și monetară – Program de susținere a stabilității în Cipru – Declarațiile Eurogrupului din 16 și 25 martie 2013 privind Ciprul – Declarația președintelui Eurogrupului din 21 martie 2013 privind Cipru – Desemnare eronată a pârâtului – Inadmisibilitate vădită”)

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/35

      Ordonanța Tribunalului din 17 decembrie 2021 – Berry Investments/Consiliul
      (Cauza T-496/14) (1)

      („Răspundere extracontractuală - Politică economică și monetară - Program de susținere a stabilității în Cipru - Declarațiile Eurogrupului din 16 și 25 martie 2013 privind Ciprul - Declarația președintelui Eurogrupului din 21 martie 2013 privind Cipru - Desemnare eronată a pârâtului - Inadmisibilitate vădită”)
      (2022/C 95/48)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Berry Investments, Inc. (Monrovia, Liberia) (reprezentant: V. Christianos, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino, E. Chatziioakeimidou și E. Dumitriu-Segnana, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanţi: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis, B. Smulders și S. Delaude, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se solicită repararea prejuridiilor suferite de reclamantă ca urmare a declarațiilor Eurogrupului din 16 și 25 martie 2013 și a declarația președintelui Eurogrupului din 21 martie 2013

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

                  2)

                  Obligă Berry Investments, Inc. să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 292, 1.9.2014.


title: Cauza T-355/19 INTP: Ordonanța Tribunalului din 30 noiembrie 2021 – CE/Comitetul Regiunilor („Procedură – Interpretare a unei hotărâri – Inadmisibilitate”)

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/36

      Ordonanța Tribunalului din 30 noiembrie 2021 – CE/Comitetul Regiunilor
      (Cauza T-355/19 INTP) (1)

      („Procedură - Interpretare a unei hotărâri - Inadmisibilitate”)
      (2022/C 95/49)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: CE (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocată)

         Pârât: Comitetul Regiunilor (reprezentanți: M. Esparrago Arzadun și S. Bachotet, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)

         Obiectul

      Cerere de interpretare a Hotărârii din 16 iunie 2021, CE/Comitetul Regiunilor (T-355/19, EU:T:2021:369)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de interpretare ca inadmisibilă.

                  2)

                  Îl obligă pe CE la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 255, 29.7.2019.


title: Cauza T-620/20: Ordonanța Tribunalului din 8 decembrie 2021 – Alessio și alții/BCE („Acțiune în anulare – Uniune economică și monetară – Uniune bancară – Redresarea și rezoluția instituțiilor de credit – Măsuri de intervenție timpurie – Decizia BCE de a plasa Banca Carige sub administrare temporară – Decizii de prelungire subsecvente – Termen de introducere a acțiunii – Tardivitate – Inadmisibilitate”)

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/36

      Ordonanța Tribunalului din 8 decembrie 2021 – Alessio și alții/BCE
      (Cauza T-620/20) (1)

      („Acțiune în anulare - Uniune economică și monetară - Uniune bancară - Redresarea și rezoluția instituțiilor de credit - Măsuri de intervenție timpurie - Decizia BCE de a plasa Banca Carige sub administrare temporară - Decizii de prelungire subsecvente - Termen de introducere a acțiunii - Tardivitate - Inadmisibilitate”)
      (2022/C 95/50)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamanți: Roberto Alessio (Turin, Italia) și alți 56 de reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentanți: M. Condinanzi, L. Boggio, M. Cataldo și A. Califano, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: C. Hernández Saseta și A. Pizzolla, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea, pe de o parte, a deciziei BCE din 1 ianuarie 2019 de a plasa Banca Carige SpA sub administrare temporară și, pe de altă parte, a deciziei sale din 29 martie 2019 de prelungire a duratei administrării temporare, precum și a deciziilor de prelungire subsecvente

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție formulate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Îl obligă pe domnul Roberto Alessio și pe ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Banca Centrală Europeană (BCE).

                  4)

                  Comisia va suporta propriile cheltuieli de judecată aferente cererii în intervenție.

         (1)  JO C 390, 16.11.2020.


title: Cauza T-303/21: Ordonanța Tribunalului din 2 decembrie 2021 – FC/EASO („Acțiune în anulare – Funcție publică – Agenți temporari – Procedură disciplinară – Cereri de suspendare – Convocarea unei audieri în fața consiliului de disciplină – Amânarea datei audierii – Inexistența unui act care lezează – Acțiune prematură – Inadmisibilitate vădită”)

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/37

      Ordonanța Tribunalului din 2 decembrie 2021 – FC/EASO
      (Cauza T-303/21) (1)

      („Acțiune în anulare - Funcție publică - Agenți temporari - Procedură disciplinară - Cereri de suspendare - Convocarea unei audieri în fața consiliului de disciplină - Amânarea datei audierii - Inexistența unui act care lezează - Acțiune prematură - Inadmisibilitate vădită”)
      (2022/C 95/51)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamant: FC (reprezentant: V. Christianos, avocat)

         Pârât: Biroul European de Sprijin pentru Azil (reprezentanți: Eyckmans și M. Stamatopoulou, agenți, asistați de T. Bontinck, A. Guillerme și L. Burguin, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită anularea actului adoptat pe președintele consiliului de disciplină al EASO la [confidențial] privind stabilirea datei audierii reclamantei în cadrul procedurii disciplinare efectuate împotriva sa la [confidențial]

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

                  2)

                  Obligă FC să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Biroul European de Sprijin pentru Azil (EASO).

         (1)  JO C 289, 19.7.2021.


title: Cauza T-722/21 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 8 decembrie 2021 – D’Amato și alții/Parlamentul („Măsuri provizorii – Membri ai Parlamentului – Condiții de acces la clădirile Parlamentului în cele trei locuri de desfășurare a activității sale, legate de criza sanitară – Cerere de suspendare a executării – Lipsa urgenței”)

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/37

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 8 decembrie 2021 – D’Amato și alții/Parlamentul
      (Cauza T-722/21 R)
      („Măsuri provizorii - Membri ai Parlamentului - Condiții de acces la clădirile Parlamentului în cele trei locuri de desfășurare a activității sale, legate de criza sanitară - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”)
      (2022/C 95/52)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Rosa D’Amato (Tarente, Italia), Claude Gruffat (Mulsans, Franța), Damien Carême (Argenteuil, Franța), Benoît Biteau (Sablonceaux, Franța) (reprezentanți: P. de Bandt, M. Gherghinaru și L. Panepinto, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: S. Alves și A. M. Dumbrăvan, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE și având ca obiect suspendarea executării Deciziei biroului Parlamentului din 27 octombrie 2021 privind reguli excepționale în materie de sănătate și de securitate care guvernează accesul la clădirile Parlamentului în cele trei locuri de desfășurate a activității sale.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Revocă Ordonanța din 15 noiembrie 2021, D’Amato și alții/Parlamentul (T-358/20 R).

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-642/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bihor (România) la data de 18 octombrie 2021 – P.C.H. / Parchetul de pe lângă Tribunalul Bihor, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea, Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justitie

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bihor (România) la data de 18 octombrie 2021 – P.C.H. / Parchetul de pe lângă Tribunalul Bihor, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea, Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justitie
      (Cauza C-642/21)
      (2022/C 95/14)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Bihor

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamant: P.C.H.

         Pârâți: Parchetul de pe lângă Tribunalul Bihor, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea, Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justitie

         Cu participarea: Consiliului Național pentru Combaterea Discriminării

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile cuprinse în articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2000/78/C[E] a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1), sub aspectul asigurării unei proceduri judiciare „accesibil[e] tuturor persoanelor care se consideră lezate prin nerespectarea față de ele a principiului egalității de tratament” precum și cele cuprinse în articolul 47 [primul paragraf] din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sub aspectul asigurării dreptului la „o cale de atac eficientă și la un proces echitabil” trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea înscrisă în articolul 211 litera c) din Legea dialogului social nr. 62/2011, care prevede că termenul de 3 ani pentru formularea cererii de despăgubire curge „de la data producerii pagubei”, independent de împrejurarea dacă reclamantul a avut sau nu cunoștință de producerea pagubei (și de întinderea acesteia)?

                  2)

                  Dispozițiile cuprinse în articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2), precum și cele cuprinse în articolul 3 alineatul (1) litera (c) teza finală din Directiva 2000/78/C[E] a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretate că se opun unei reglementări naționale precum cea înscrisă în articolul 1 alineatul (2) din Legea-cadru nr. 330 din 5 noiembrie 2009 privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice, astfel cum a fost interpretată prin Decizia nr. 7/2019 (publicată în Monitorul Oficial al României nr. 343/06.05.2019) pronunțată de Înalta Curte de Casație și Justiție în soluționarea unui recurs în interesul legii, în condițiile în care reclamantul nu a avut posibilitatea legală de a solicita majorarea indemnizației de încadrare la momentul admiterii în magistratură ulterior intrării în vigoare a Legii [nr.] 330 din 2009, act normativ care prevedea expres ca drepturile salariale sunt și rămân în mod exclusiv cele prevăzute în [această] lege, existând astfel o discriminare de remunerare în raport cu colegii reclamantului, inclusiv pe criteriul vârstei, însemnând în fapt că doar magistrații mai în vârstă, care au fost numiți în funcție anterior lunii ianuarie 2010 (care au obținut hotărâri judecătorești în perioada 2006 – 2009, ale căror dispozitive au fost lămurite în cursul anului 2019 în temeiul Deciziei [Înaltei Curți de Casație și Justiție] nr. 7/2019) au beneficiat de plata retroactivă a drepturilor bănești (similare celor solicitate prin cererea de chemare în judecată ce face obiectul prezentului dosar), în cursul luni[lor] decembrie 2019/ianuarie 2020, pentru perioada 2010 – 2015, deși în această perioadă și reclamantul a îndeplinit funcția de procuror, a prestat aceeași muncă, în aceleași condiții și în aceeași instituție?

                  3)

                  Dispozițiile Directivei 2000/78/CE trebuie interpretate în sensul că se opun discriminării doar atunci când ea are drept criteriu unul dintre criteriile prevăzute la articolul 1 din această directivă sau, din contră, aceste dispoziții, completate eventual cu alte dispoziții de drept european, se opun cu titlu general ca un angajat să fie tratat diferit de un altul, sub aspectul remunerației, în condițiile în care prestează aceeași muncă, pentru același angajator, [în] aceeași perioadă și în aceleași condiții?

         (1)  JO 2000 L 303, p. 16, Ediţie specială 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-643/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bihor (România) la data de 18 octombrie 2021 – F.O.L. / Tribunalul Cluj

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bihor (România) la data de 18 octombrie 2021 – F.O.L. / Tribunalul Cluj
      (Cauza C-643/21)
      (2022/C 95/15)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Bihor

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: F.O.L.

         Pârât: Tribunalul Cluj

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile cuprinse în art. 9 alin. 1 din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă (1), sub aspectul asigurării unei proceduri judiciare „accesibilă tuturor persoanelor care se consideră lezate prin nerespectarea faţă de ele a principiului egalității de tratament” precum şi cele cuprinse în art. 47 alin. 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sub aspectul asigurării dreptului la „o cale de atac eficientă şi la un proces echitabil” trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art. 211 lit. c din Legea dialogului social nr. 62/2011, care prevede că termenul de 3 ani pentru formularea cererii de despăgubire curge „de la data producerii pagubei”, independent de împrejurarea dacă reclamanta a avut sau nu cunoștință de producerea pagubei (şi de întinderea acesteia)?

                  2)

                  Dispozițiile cuprinse în art. 2 alin. 1 şi alin. 2, precum şi cele cuprinse în art. 3 alin. 1, lit. c) teza finală din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă, trebuie interpretate că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art. 1 alin. 2 din Legea-cadru nr. 330 din 5 noiembrie 2009 privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice, astfel cum a fost interpretată prin Decizia nr. 7/2019 (publicată în Monitorul Oficial al României nr. 343/06.05.2019) pronunțată de Înalta Curte de Casație şi Justiție în soluționarea unui recurs în interesul legii, în condițiile în care, reclamanta nu a avut posibilitatea legală de a solicita majorarea indemnizației de încadrare la momentul admiterii în magistratură, ulterior intrării în vigoare a Legii 330 din 2009, act normativ care prevedea expres ca drepturile salariale sunt și rămân în mod exclusiv cele prevăzute în prezenta lege, existând astfel o discriminare de remunerare în raport cu colegii acesteia, inclusiv pe criteriul vârstei, însemnând în fapt că doar magistrații mai în vârstă, care au fost numiți în funcție anterior lunii ianuarie 2010 (care au obținut hotărâri judecătorești în perioada 2006 – 2009, ale căror dispozitive au fost lămurite în cursul anului 2019 în temeiul Deciziei ICCJ RIL nr. 7/2019) au beneficiat de plata retroactivă a drepturilor bănești (similare celor solicitate prin cererea de chemare în judecată ce face obiectul prezentului dosar), în cursul lunii decembrie 2019/ianuarie 2020, pentru perioada 2010 – 2015, deşi în aceasta perioadă şi reclamanta a îndeplinit funcția de judecător, au prestat aceeași muncă, în aceleași condiții și în aceeași instituție?

                  3)

                  Dispoziţiile Directivei 2000/78/CE trebuie interpretate în sensul că se opun discriminării doar atunci când ea are drept criteriu unul dintre criteriile prevăzute la art.1 din această directivă sau, din contră, aceste dispoziţii, completate eventual cu alte dispoziţii de drept european, se opun cu titlu general ca un angajat să fie tratat diferit de un altul, sub aspectul remuneraţiei, în condiţiile în care prestează aceeaşi muncă, pentru acelaşi angajator, aceeaşi perioadă şi în aceleaşi condiţii?

         (1)  JO 2000 L 303, p. 16, Ediţie specială 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-644/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bihor (România) la data de 18 octombrie 2021 – M.I.A., P.R.-M., V.-C.I-C, F.C.R., P (ex. T). Ş-B., D.R., P.E.E., F.I. / Tribunalul Cluj, Tribunalul Mureş, Tribunalul Hunedoara, Tribunalul Suceava, Tribunalul Galaţi

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bihor (România) la data de 18 octombrie 2021 – M.I.A., P.R.-M., V.-C.I-C, F.C.R., P (ex. T). Ş-B., D.R., P.E.E., F.I. / Tribunalul Cluj, Tribunalul Mureş, Tribunalul Hunedoara, Tribunalul Suceava, Tribunalul Galaţi
      (Cauza C-644/21)
      (2022/C 95/16)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Bihor

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamanți: M.I.A., P.R.-M., V.-C.I-C, F.C.R., P (ex. T). Ş-B., D.R., P.E.E., F.I.

         Pârâte: Tribunalul Cluj, Tribunalul Mureş, Tribunalul Hunedoara, Tribunalul Suceava, Tribunalul Galaţi

         Cu participarea: Consiliului Național pentru Combaterea Discriminării

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile cuprinse în art. 9 alin. 1 din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă (1), sub aspectul asigurării unei proceduri judiciare „accesibilă tuturor persoanelor care se consideră lezate prin nerespectarea faţă de ele a principiului egalității de tratament” precum şi cele cuprinse în art. 47 alin. 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sub aspectul asigurării dreptului la „o cale de atac eficientă şi la un proces echitabil” trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art. 211 lit. c din Legea dialogului social nr. 62/2011, care prevede că termenul de 3 ani pentru formularea cererii de despăgubire curge „de la data producerii pagubei”, independent de împrejurarea dacă reclamanții au avut sau nu cunoștință de producerea pagubei (şi de întinderea acesteia)?

                  2)

                  Dispozițiile cuprinse în art. 2 alin. 1 şi alin. 2, precum şi cele cuprinse în art. 3 alin. 1, lit. c) teza finală din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă, trebuie interpretate că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art. 1 alin. 2 din Legea-cadru nr. 330 din 5 noiembrie 2009 privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice, astfel cum a fost interpretată prin Decizia nr. 7/2019 (publicată în Monitorul Oficial al României nr. 343/06.05.2019) pronunțată de Înalta Curte de Casație şi Justiție în soluționarea unui recurs în interesul legii, în condițiile în care reclamanții nu au avut posibilitatea legală de a solicita majorarea indemnizației de încadrare la momentul admiterii în magistratură ulterior intrării în vigoare a Legii 330 din 2009, act normativ care prevedea expres ca drepturile salariale sunt și rămân în mod exclusiv cele prevăzute în prezenta lege, existând astfel o discriminare de remunerare în raport cu colegii lor, inclusiv pe criteriul vârstei, însemnând în fapt că doar magistrații mai în vârstă, care au fost numiți în funcție anterior lunii ianuarie 2010 (care şi-au obținut hotărâri judecătorești în perioada 2006 – 2009, ale căror dispozitive au fost lămurite în cursul anului 2019 în temeiul Deciziei ICCJ RIL nr. 7/2019) au beneficiat de plata retroactivă a drepturilor bănești (similare celor solicitate prin cererea de chemare în judecată ce face obiectul prezentului dosar), în cursul lunii decembrie 2019/ianuarie 2020, pentru perioada 2010 – 2015, deşi în aceasta perioadă şi reclamanţii au îndeplinit funcția de judecător, au prestat aceeași muncă, în aceleași condiții și în aceeași instituție?

                  3)

                  Dispoziţiile Directivei 2000/78/CE trebuie interpretate în sensul că se opun discriminării doar atunci când ea are drept criteriu unul dintre criteriile prevăzute la art.1 din această directivă sau, din contră, aceste dispoziţii, completate eventual cu alte dispoziţii de drept european, se opun cu titlu general ca un angajat să fie tratat diferit de un altul, sub aspectul remuneraţiei, în condiţiile în care prestează aceeaşi muncă, pentru acelaşi angajator, aceeaşi perioadă şi în aceleaşi condiţii?

         (1)  JO 2000 L 303, p. 16, Ediţie specială 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-645/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bihor (România) la data de 21 octombrie 2021 – C.C.C., C.R.R., U.D.M. / Tribunalul Cluj, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Bucureşti, Tribunalul Bistriţa Năsăud, Tribunalul Maramureş, Tribunalul Sibiu

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bihor (România) la data de 21 octombrie 2021 – C.C.C., C.R.R., U.D.M. / Tribunalul Cluj, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Bucureşti, Tribunalul Bistriţa Năsăud, Tribunalul Maramureş, Tribunalul Sibiu
      (Cauza C-645/21)
      (2022/C 95/17)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Bihor

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamanți: C.C.C., C.R.R., U.D.M.

         Pârâte: Tribunalul Cluj, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Bucureşti, Tribunalul Bistriţa Năsăud, Tribunalul Maramureş, Tribunalul Sibiu

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile cuprinse în art. 9 alin. 1 din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă (1), sub aspectul asigurării unei proceduri judiciare „accesibilă tuturor persoanelor care se consideră lezate prin nerespectarea faţă de ele a principiului egalității de tratament” precum şi cele cuprinse în art. 47 alin. 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sub aspectul asigurării dreptului la „o cale de atac eficientă şi la un proces echitabil” trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art. 211 lit. c din Legea dialogului social nr. 62/2011, care prevede că termenul de 3 ani pentru formularea cererii de despăgubire curge „de la data producerii pagubei”, independent de împrejurarea dacă reclamanții au avut sau nu cunoștință de producerea pagubei (şi de întinderea acesteia)?

                  2)

                  Dispozițiile cuprinse în art. 2 alin. 1 şi alin. 2, precum şi cele cuprinse în art. 3 alin. 1, lit. c) teza finală din Directiva 2000/78/CA a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă, trebuie interpretate că se opun unei reglementari naționale precum cea înscrisă în art. 1 alin. 2 din Legea-cadru nr. 330 din 5 noiembrie 2009 privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice, astfel cum a fost interpretată prin Decizia nr. 7/2019 (publicată în Monitorul Oficial al României nr. 343/06.05.2019) pronunțată de Înalta Curte de Casație şi Justiție în soluționarea unui recurs în interesul legii, în condițiile în care reclamanții nu au avut posibilitatea legală de a solicita majorarea indemnizației de încadrare la momentul admiterii în magistratură ulterior intrării în vigoare a Legii 330 din 2009, act normativ care prevedea expres ca drepturile salariale sunt și rămân în mod exclusiv cele prevăzute în prezenta lege, existând astfel o discriminare de remunerare în raport cu colegii lor, inclusiv pe criteriul vârstei, însemnând în fapt că doar magistrații mai în vârstă, care au fost numiți în funcție anterior lunii ianuarie 2010 (care şi-au obținut hotărâri judecătorești în perioada 2006 – 2009, ale căror dispozitive au fost lămurite în cursul anului 2019 în temeiul Deciziei ICCJ RIL nr. 7/2019) au beneficiat de plata retroactivă a drepturilor bănești (similare celor solicitate prin cererea de chemare în judecată ce face obiectul prezentului dosar), în cursul lunii decembrie 2019/ianuarie 2020, pentru perioada 2010 – 2015, deşi în aceasta perioadă şi reclamanţii au îndeplinit funcția de judecător, au prestat aceeași muncă, în aceleași condiții și în aceeași instituție?

                  3)

                  Dispoziţiile Directivei 2000/78/CE trebuie interpretate în sensul că se opun discriminării doar atunci când ea are drept criteriu unul dintre criteriile prevăzute la art.1 din această directivă sau, din contră, aceste dispoziţii, completate eventual cu alte dispoziţii de drept european, se opun cu titlu general ca un angajat să fie tratat diferit de un altul, sub aspectul remuneraţiei, în condiţiile în care prestează aceeaşi muncă, pentru acelaşi angajator, aceeaşi perioadă şi în aceleaşi condiţii?

         (1)  JO 2000 L 303, p. 16, Ediţie specială 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-667/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 8 noiembrie 2021 – ZQ/Medizinischer Dienst der Krankenversicherung Nordrhein, Körperschaft des öffentlichen Rechts

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 8 noiembrie 2021 – ZQ/Medizinischer Dienst der Krankenversicherung Nordrhein, Körperschaft des öffentlichen Rechts
      (Cauza C-667/21)
      (2022/C 95/18)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: ZQ

         Pârât: Medizinischer Dienst der Krankenversicherung Nordrhein, Körperschaft des öffentlichen Rechts

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 9 alineatul (2) litera (h) din Regulamentul (UE) 2016/679 (1) (Regulamentul general privind protecția datelor, denumit în continuare „RGPD”) trebuie interpretat în sensul că interzice unui serviciu medical al unei case de asigurări de sănătate să prelucreze datele privind sănătatea ale unui angajat al său de care depinde evaluarea capacității de muncă a acestuia?

                  2)

                  În ipoteza în care Curtea va răspunde negativ la prima întrebare, cu consecința că articolul 9 alineatul (2) litera (h) din RGPD ar permite o excepție de la interdicția prelucrării datelor privind sănătatea prevăzută la articolul 9 alineatul (1) din RGPD, într-o situație precum cea din speță, pe lângă cerințele prevăzute la articolul 9 alineatul (3) din RGPD, trebuie respectate și alte cerințele în materie de protecție a datelor și, dacă este cazul, care sunt acestea?

                  3)

                  În ipoteza în care Curtea va răspunde negativ la prima întrebare, cu consecința că articolul 9 alineatul (2) litera (h) din RGPD ar permite o excepție de la interdicția prelucrării datelor privind sănătatea prevăzută la articolul 9 alineatul (1) din RGPD, într-o situație precum cea din speță, admisibilitatea sau legalitatea prelucrării datelor privind sănătatea presupune de asemenea ca cel puțin una dintre condițiile menționate la articolul 6 alineatul (1) din RGPD să fie îndeplinită?

                  4)

                  Articolul 82 alineatul (1) din RGPD are un caracter de prevenție specială sau generală, iar acesta trebuie să fie luat în considerare la calcularea cuantumului prejudiciului moral pe care operatorul sau persoana împuternicită de operator trebuie să îl repare în temeiul articolului 82 alineatul (1) din RGPD?

                  5)

                  La calcularea cuantumului prejudiciului moral care trebuie reparat în temeiul articolului 82 alineatul (1) din RGPD trebuie să se țină seama de gravitatea culpei operatorului sau a persoanei împuternicite de operator? Mai precis, lipsa culpei sau culpa minoră a operatorului sau a persoanei împuternicite de operator poate fi luată în considerare în apărarea sa?

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (JO 2016, L 119, p. 1).


title: Cauza C-723/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Cottbus (Germania) la 29 noiembrie 2021 – Stadt Frankfurt (Oder), FWA Frankfurter Wasser- und Abwassergesellschaft mbH/Landesamt für Bergbau, Geologie und Rohstoffe

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Cottbus (Germania) la 29 noiembrie 2021 – Stadt Frankfurt (Oder), FWA Frankfurter Wasser- und Abwassergesellschaft mbH/Landesamt für Bergbau, Geologie und Rohstoffe
      (Cauza C-723/21)
      (2022/C 95/19)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Cottbus

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Stadt Frankfurt (Oder), FWA Frankfurter Wasser- und Abwassergesellschaft mbH

         Pârât: Landesamt für Bergbau, Geologie und Rohstoffe

         Întrebările preliminare

                  1

                              a)

                              Articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60/CE (1) trebuie interpretat în sensul că toți membri publicului vizat în mod direct de un proiect sunt autorizați să invoce pe cale judiciară încălcări ale obligației

                                          i)

                                          de a preveni deteriorarea calității corpurilor de apă utilizate pentru producerea apei potabile,

                                          ii)

                                          de a reduce nivelul tratamentului necesar pentru producerea apei potabile,

                                    întemeindu-se pe protecția terților în ceea ce privește interdicția deteriorării referitoare la apele subterane (a se vedea Hotărârea Curții din 28 mai 2020, Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18 (2), punctele 132 și 133, precum și Hotărârea din 3 octombrie 2019, Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland și alții, C-197/18 (3), punctele 40 și 42)?

                              b)

                              În cazul unui răspuns negativ la întrebarea a):
                              În orice caz, reclamanții cărora li s-a încredințat producția și tratarea apei potabile sunt îndreptățiți să invoce încălcări ale obligațiilor și cerințelor prevăzute la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60?

                  2

                  Articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60 conține, pe lângă cerința planificării pe termen mai lung în cadrul planurilor de gestionare și al programelor de măsuri, o obligație, similară celei prevăzute la articolul 4 din aceasta, de a refuza autorizarea unor proiecte specifice pentru motivul încălcării interdicției de deteriorare și în ceea ce privește corpurile de apă care nu fac parte din zonele de protecție în sensul articolului 7 alineatul (3) a doua teză din această directivă (a se vedea Hotărârea Curții din 28 mai 2020, Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, punctul 75)?

                  3

                  Având în vedere că articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60 – spre deosebire de anexa V vizată la articolul 4 din aceasta – nu stabilește valori de referință proprii pentru controlul interdicției de deteriorare:

                              a)

                              În ce condiții se poate presupune că va avea loc o deteriorare a corpului de apă și, în consecință, o creștere a nivelului de tratare necesar pentru producerea apei potabile?

                              b)

                              Punctul de referință relevant pentru creșterea nivelului de tratare și, prin urmare, pentru interzicerea deteriorării prevăzute la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60 ar putea fi situat în valorile-limită din anexa I la Directiva 98/83/CE (4), astfel cum sugerează articolul 7 alineatul (2) a doua parte a tezei din Directiva 2000/60?

                              c)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea b):
                              Poate exista o încălcare a interdicției de deteriorare prevăzută la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60 în cazul în care singura valoare semnificativă nu este o valoare-limită prevăzută în părțile A sau B din anexa I, ci un așa-numit parametru indicator în conformitate cu partea C din anexa I?

                  4

                  Când trebuie să se considere că există o încălcare a interdicției de deteriorare prevăzută la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60 (a se vedea, cu privire la criteriul interdicției de deteriorare prevăzut la articolul 4 din Directiva 2000/60, Hotărârea Curții din 28 mai 2020, C-535/18, Land Nordrhein-Westfalen, punctul 119, și Hotărârea din 1 iulie 2015, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, C-461/13 (5), punctul 52)?

                              a)

                              Pentru a se reține existența unei încălcări, este suficientă orice deteriorare
                              sau

                              b)

                              trebuie să existe probabilitatea ca parametrul indicator pentru sulfat de 250 mg/l să nu fie respectat
                              sau

                              c)

                              trebuie să existe riscul ca măsurile de remediere, în sensul articolului 8 alineatul (6) din Directiva 98/83, să sporească costul tratării pentru producerea apei potabile?

                  5

                  Pe lângă criteriul controlului de legalitate pe fond, articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60 conține și cerințe referitoare la procedura de autorizare oficială, astfel încât jurisprudența Curții privind articolul 4 din Directiva 2000/60 poate fi transpusă la domeniul de aplicare al articolului 7 alineatul (3) din aceasta (a se vedea Hotărârea din 28 mai 2020, Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, a doua întrebare preliminară)?

                  6

                  O expertiză privind o posibilă încălcare a articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60 trebuie de asemenea să fie efectuată de către dezvoltator de îndată ce proiectul este susceptibil să încalce dispozițiile articolului 7 alineatul (3) din această directivă?

                  7

                  În speță este necesar de asemenea să se considere că expertiza trebuie să fie disponibilă la momentul deciziei luate în conformitate cu legislația privind apa și, în consecință, o expertiză efectuată ulterior, în cursul procedurii judiciare, nu poate remedia nelegalitatea autorizației acordate în conformitate cu legislația privind apa (a se vedea Hotărârea din 28 mai 2020, Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, punctul 76 și punctul 80 și următoarele)?

                  8

                  Cerințele și interdicțiile prevăzute la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60 pot fi surmontate în cadrul evaluării efectuate cu ocazia autorizării, dându-se prioritate obiectivului urmărit de proiect, de exemplu atunci când costul tratării este redus sau scopul proiectului este deosebit de important?

                  9

                  Articolul 4 alineatul (7) se aplică în privința articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2000/60?

                  10

                  Ce obligații, care depășesc articolul 4 din Directiva 2000/60, pot fi deduse din articolul 7 alineatul (2) din aceasta, cu consecința că ele trebuie luate în considerare în cadrul unei proceduri de autorizare a unui proiect?

         (1)  Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (JO 2000, L 327, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 193).

         (2)  EU:C:2020:391.

         (3)  EU:C:2019:824.

         (4)  Directiva 98/83/CE a Consiliului din 3 noiembrie 1998 privind calitatea apei destinate consumului uman (JO 1998, L 330, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 4, p. 255).

         (5)  EU:C:2015:433.


title: Cauza C-750/21 P: Recurs introdus la 6 decembrie 2021 de Pilatus Bank împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a noua) din 24 septembrie 2021 în cauza T-139/19, Pilatus Bank/BCE

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/16

      Recurs introdus la 6 decembrie 2021 de Pilatus Bank împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a noua) din 24 septembrie 2021 în cauza T-139/19, Pilatus Bank/BCE
      (Cauza C-750/21 P)
      (2022/C 95/20)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Pilatus Bank plc (reprezentant: O. Behrends, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Banca Centrală Europeană (BCE)

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea ordonanței atacate;

                  —

                  declararea nulității în temeiul articolului 264 TFUE a Deciziei BCE din 21 decembrie 2018 prin care declară recurentei că ea nu mai este competentă să asigure supravegherea prudențială directă a acesteia și să ia măsuri în ceea ce o privește;

                  —

                  în limita în care Curtea de Justiție nu este în măsură să ia o decizie pe fond, trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la acțiunea în anulare;

                  —

                  obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată ale recurentei și a celor aferente prezentului recurs.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă două motive.
      Primul motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a interpretat în mod eronat dispozițiile Regulamentului (UE) nr. 1024/2013 (1) atunci când a considerat în mod fals că BCE nu mai este competentă în ceea ce privește recurenta ca urmare a pierderii de către recurentă a licenței sale.
      Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul omite examinarea adecvată a motivelor recurentei care nu se referă la pretinsa lipsă de competență a BCE.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63).


title: Cauza C-751/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 7 decembrie 2021 – PJ/Eurowings GmbH

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 7 decembrie 2021 – PJ/Eurowings GmbH
      (Cauza C-751/21)
      (2022/C 95/21)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Salzburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: PJ

         Pârâtă: Eurowings GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Există un „refuz al transportului/refuz la îmbarcare” în sensul articolului 4 și al articolului 2 litera (j) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) și în cazul în care pasagerilor li se refuză îmbarcarea pentru zborul respectiv nu numai la îmbarcare (poarta de plecare), ci chiar la ghișeul de înregistrare și, din această cauză, nici măcar nu ajung la îmbarcare (poarta de plecare)?

                  2)

                  Pentru îndeplinirea condițiilor prevăzute la articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 261/2004, este suficient ca pasagerul – în cazul în care ora de plecare este la 6.20, ora de îmbarcare este la 5.50, iar închiderea porții este la 6.05 (potrivit cărții de îmbarcare) – să se prezinte la ghișeul de înregistrare al pârâtei imediat după sosirea cu taxiul la aeroport, la ora 5.14 (așadar, aproximativ la ora 5.16)? Aceasta, în special, având în vedere și faptul că pârâta a informat pasagerul, la ora 3.14 în ziua plecării, că zborul este foarte aglomerat și că bagajul de mână trebuie înregistrat la ghișeul de înregistrare. În plus, ținând seama și de informarea pârâtei potrivit căreia ghișeul de înregistrare din Hamburg este deschis între două ore și 40 de minute înainte de plecare.

                  3)

                  Constituie un „refuz la îmbarcare/refuz al transportului” în sensul articolului 4 alineatul (2) litera (j) din Regulamentul nr. 261/2004 faptul că reclamantul și familia sa sunt îndrumați, la ora 5.16, de la ghișeul de înregistrare al pârâtei pentru a-și înregistra bagajul direct la automatele de înregistrare a bagajelor, intens utilizate, ale aeroportului din Hamburg, dar care, în pofida asistenței acordate de personalul pârâtei sau al aeroportului, nu funcționează bine, fiind apoi trimiși la alte automate de înregistrare a bagajelor unde înregistrarea eșuează din nou, astfel încât, la ora 5.40 un prim automat funcționează, recunoaște bagajul, dar la ora 5.41 refuză însă înregistrarea și îndrumă din nou reclamantul către ghișeul de înregistrare al pârâtei unde este informat că la acel moment ar fi pierdut zborul?

                  4)

                  Constituie o culpă concurentă a reclamantului și, prin urmare, inclusiv a călătorilor cu care acesta călătorea, faptul că, având în vedere dificultățile întâmpinate la înregistrarea automată a bagajelor, au urmat pur și simplu instrucțiunile personalului și ale automatelor, ignorând trecerea timpului necesar pentru finalizarea înregistrării și ajungerea la poarta de plecare? Se poate reproșa reclamantului și călătorilor cu care acesta călătorea faptul că, având în vedere dificultățile întâmpinate la înregistrare, nu s-au gândit în timp util să solicite trimiterea ulterioară a bagajului? Ar fi fost rezonabil ca grupul de călători să se despartă, lăsând astfel o persoană, de exemplu reclamantul, cu bagajul, pentru ca celelalte persoane să ajungă la poarta de plecare? Aceasta în special având în vedere faptul că fiica reclamantului, din cauza utilizării cârjelor, în urma unei operații la genunchi, și soacra reclamantului, din cauza vârstei și a artrozei, se aflau într-o situație de mobilitate redusă.

                  5)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebările 1)-3): articolul 2 litera (j) din Regulamentul nr. 261/2004 trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care pasagerii se așază cu aproximativ o oră înainte de plecare la rând, în fața ghișeului de înregistrare al automatului de înregistrare a bagajelor, însă, ca urmare a unor deficiențe organizatorice ale societății de transport aerian (de exemplu, un număr insuficient de ghișee de înregistrare deschise, lipsă de personal, lipsa informării pasagerilor prin difuzoare) și/sau ca urmare a unor perturbări la aeroport (defect al automatelor de înregistrare a bagajelor), ajung la rând la ghișeul de înregistrare într-un moment (la închiderea ghișeului de înregistrare) în care, pentru acest motiv, pasagerii nu mai sunt îmbarcați, constituie un caz de „refuz la îmbarcare” în sensul articolului 2 litera (j) din Regulamentul nr. 261/2004?

         (1)  – Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-753/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 8 decembrie 2021 – Instrubel NV/Montana Management Inc. și BNP Paribas Securities Services

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 8 decembrie 2021 – Instrubel NV/Montana Management Inc. și BNP Paribas Securities Services
      (Cauza C-753/21)
      (2022/C 95/22)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Instrubel NV

         Pârâte: Montana Management Inc. și BNP Paribas Securities Services

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 4 alineatele (2), (3) și (4) și articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 1210/2003 (1), cu modificările ulterioare, se interpretează în sensul că:

                              —

                              fondurile și resursele economice înghețate rămân, până la decizia de transfer al acestora către entitățile care succedă Fondului de Dezvoltare pentru Irak, în proprietatea persoanelor fizice și juridice, a organismelor și a entităților asociate regimului fostului președinte Saddam Hussein, vizate de înghețarea fondurilor și a resurselor economice?

                              —

                              sau aceste fonduri înghețate se află în proprietatea entităților care succedă Fondului de Dezvoltare pentru Irak de la intrarea în vigoare a regulamentului care desemnează în anexele III și IV persoanele fizice și juridice, organismele și entitățile asociate regimului fostului președinte Saddam Hussein, vizate de înghețarea fondurilor și a resurselor economice?

                  2)

                  În ipoteza în care se va răspunde la prima întrebare că fondurile și resursele economice se află în proprietatea entităților care succedă Fondului de Dezvoltare pentru Irak, articolele 4 și 6 din Regulamentul nr. 1210/2003, cu modificările ulterioare, se interpretează în sensul că instituirea unui sechestru asupra activelor înghețate este condiționată de autorizarea prealabilă a autorității naționale competente? Sau aceste dispoziții se interpretează în sensul că impun autorizarea din partea autorității naționale respective numai în momentul deblocării fondurilor înghețate?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1210/2003 al Consiliului din 7 iulie 2003 privind anumite restricții specifice în relațiile economice și financiare cu Irak și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2465/1996 al Consiliului (JO 2003, L 169, p. 6, Ediție specială, 10/vol. 3, p. 45)


title: Cauza C-754/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 8 decembrie 2021 – Montana Management Inc./Heerema Zwijndrecht BV și BNP Paribas Securities Services

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 8 decembrie 2021 – Montana Management Inc./Heerema Zwijndrecht BV și BNP Paribas Securities Services
      (Cauza C-754/21)
      (2022/C 95/23)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Montana Management Inc.

         Pârâte: Heerema Zwijndrecht BV și BNP Paribas Securities Services

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 4 alineatele (2), (3) și (4) și articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 1210/2003 (1), cu modificările ulterioare, se interpretează în sensul că:

                              —

                              fondurile și resursele economice înghețate rămân, până la decizia de transfer al acestora către entitățile care succedă Fondului de Dezvoltare pentru Irak, în proprietatea persoanelor fizice și juridice, a organismelor și a entităților asociate regimului fostului președinte Saddam Hussein, vizate de înghețarea fondurilor și a resurselor economice?

                              —

                              sau aceste fonduri înghețate se află în proprietatea entităților care succedă Fondului de Dezvoltare pentru Irak de la intrarea în vigoare a regulamentului care desemnează în anexele III și IV persoanele fizice și juridice, organismele și entitățile asociate regimului fostului președinte Saddam Hussein, vizate de înghețarea fondurilor și a resurselor economice?

                  2)

                  În ipoteza în care se va răspunde la prima întrebare că fondurile și resursele economice se află în proprietatea entităților care succedă Fondului de Dezvoltare pentru Irak, articolele 4 și 6 din Regulamentul nr. 1210/2003, cu modificările ulterioare, se interpretează în sensul că instituirea unui sechestru asupra activelor înghețate este condiționată de autorizarea prealabilă a autorității naționale competente? Sau aceste dispoziții se interpretează în sensul că impun autorizarea din partea autorității naționale respective numai în momentul deblocării fondurilor înghețate?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1210/2003 al Consiliului din 7 iulie 2003 privind anumite restricții specifice în relațiile economice și financiare cu Irak și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2465/1996 al Consiliului (JO 2003, L 169, p. 6, Ediție specială, 10/vol. 3, p. 45).


title: Cauza C-772/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 14 decembrie 2021 – UAB „Brink's Lithuania”/Lietuvos bankas

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 14 decembrie 2021 – UAB „Brink's Lithuania”/Lietuvos bankas
      (Cauza C-772/21)
      (2022/C 95/24)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: UAB „Brink's Lithuania”

         Cealaltă parte în procedura de recurs: Lietuvos bankas

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 6 alineatul (2) din Decizia BCE/2010/14 (1) trebuie interpretat în sensul că standardele minime prevăzute de această normă trebuie respectate de un agent care operează cu numerar și care efectuează verificarea automată a calității bancnotelor euro?

                  2)

                  În cazul în care, în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Decizia BCE/2010/14, standardele minime prevăzute la acest articol se aplică numai producătorilor de echipamente de procesare a bancnotelor (însă nu și agenților care operează cu numerar), articolul 6 alineatul (2) din Decizia BCE/2010/14 coroborat cu articolul 3 alineatul (5) din aceeași decizie trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale potrivit căreia obligația de a respecta aceste standarde minime se aplică unui agent care operează cu numerar?

                  3)

                  Standardele minime pentru verificarea automată a calității bancnotelor euro de echipamentele de procesare a bancnotelor, având în vedere că sunt publicate pe site-ul internet al Băncii Centrale Europene, sunt conforme cu principiul securității juridice și cu articolul 297 alineatul (2) din TFUE, sunt obligatorii și pot fi invocate de agenții care operează cu numerar?

                  4)

                  Articolul 6 alineatul (2) din Decizia BCE/2010/14, în măsura în care prevede că standardele minime pentru verificarea automată a calității bancnotelor euro sunt publicate pe site-ul internet al Băncii Centrale Europene și sunt modificate periodic, este contrar principiului securității juridice și articolului 297 alineatul (2) TFUE și, prin urmare, este nevalid?

         (1)  – Decizia 2010/597/UE a Băncii Centrale Europene din 16 septembrie 2010 privind verificarea autenticității și a calității și repunerea în circulație a bancnotelor euro (BCE/2010/14) (JO 2010, L 267, p. 1).


title: Cauza C-804/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 20 decembrie 2021 – C și CD/Syyttäjä

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 20 decembrie 2021 – C și CD/Syyttäjä
      (Cauza C-804/21)
      (2022/C 95/25)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein oikeus

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: C și CD

         Intimat: Syyttäjä

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 23 alineatul (3) din Decizia-cadru 2002/584/JAI (1) coroborat cu articolul 23 alineatul (5) din aceeași decizie-cadru, impune ca, în cazul în care o persoană deținută nu a fost predată în termen, autoritatea judiciară de executare prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din decizia-cadru impune o nouă dată de predare și verifică existența unui caz de forță majoră și respectarea condițiilor impuse pentru detenție, sau este de asemenea compatibilă cu decizia-cadru o procedură în cadrul căreia instanța examinează aceste elemente numai la cererea părților? În cazul în care se consideră că prelungirea termenului impune intervenția autorității judiciare, absența unei astfel de intervenții implică în mod necesar că termenele prevăzute în decizia-cadru au expirat, caz în care persoana deținută trebuie pusă în libertate în temeiul articolului 23 alineatul (5) din aceeași decizie-cadru?

                  2)

                  Articolul 23 alineatul (3) din Decizia-cadru 2002/584/JAI trebuie interpretat în sensul că noțiunea de forță majoră include de asemenea obstacole juridice în calea predării întemeiate pe legislația națională a statului membru de executare, cum ar fi o interdicție de executare [Or. 13] impusă pe durata procedurii jurisdicționale sau dreptul solicitantului de azil de a rămâne în statul de executare până la pronunțarea asupra cererii sale de azil?

         (1)  Decizia-cadru a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO 2002, L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza T-209/15: Hotărârea Tribunalului din 21 decembrie 2021 – Gmina Kosakowo/Comisia („Ajutoare de stat – Infrastructuri aeroportuare – Finanțare publică acordată de municipalitățile Gdynia și Kosakowo în favoarea conversiei aeroportului Gdynia-Kosakowo – Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și prin care se dispune recuperarea acestuia – Avantaj – Principiul operatorului privat în economia de piață. – Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre – Atingere adusă concurenței – Recuperare – Obligația de motivare”)

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/21

      Hotărârea Tribunalului din 21 decembrie 2021 – Gmina Kosakowo/Comisia
      (Cauza T-209/15) (1)

      („Ajutoare de stat - Infrastructuri aeroportuare - Finanțare publică acordată de municipalitățile Gdynia și Kosakowo în favoarea conversiei aeroportului Gdynia-Kosakowo - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și prin care se dispune recuperarea acestuia - Avantaj - Principiul operatorului privat în economia de piață. - Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre - Atingere adusă concurenței - Recuperare - Obligația de motivare”)
      (2022/C 95/26)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Gmina Kosakowo (Polonia) (reprezentant: M. Leśny, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Noë, K. Herrmann și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei (UE) 2015/1586 a Comisiei din 26 februarie 2015 privind măsura SA.35388 (13/C) (ex 13/NN și ex 12/N) — Polonia — Înființarea aeroportului Gdynia-Kosakowo (JO 2015, L 250, p. 165).

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Gmina Kosakovo suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 205, 22.6.2015.


title: Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2022 de G. Modiano Limited și Standard Wool (UK) Limited împotriva Autorității AELS de Supraveghere (Cauza E-1/22) 2022/C 103/11

text:
               3.3.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/14

      Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2022 de G. Modiano Limited și Standard Wool (UK) Limited împotriva Autorității AELS de Supraveghere
      (Cauza E-1/22)
      (2022/C 103/11)
      La data de 10 ianuarie 2022, G. Modiano Limited și Standard Wool (UK) Limited, reprezentați de Karl O. Wallevik, Attorney at Law, Advokatfirmaet Wallevik, Klostergaten 36, 5005 Bergen, Norvegia, și Charles Whiddington și Zanda Romata, Solicitors, Steptoe & Johnson L.L.P., 489 Avenue Louise, 1050 Bruxelles, Belgia, au introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere la Curtea de Justiție a AELS.
      G. Modiano Limited și Standard Wool (UK) Limited solicită Curții de Justiție a AELS:

                  1.

                  să declare prezentul recurs admisibil și întemeiat;

                  2.

                  să declare nulă decizia Autorității AELS de Supraveghere din 9 noiembrie 2021 în cazul nr. 84045;

                  3.

                  să declare că schema de subvenții constituie un ajutor nou și că stațiile de colectare primesc ajutoare ilegale cel puțin din 2002 și să solicite Autorității AELS de Supraveghere să cuantifice valoarea ajutoarelor ilegale;

                  4.

                  să oblige Autoritatea AELS de Supraveghere la plata cheltuielilor de judecată suportate de G. Modiano Limited și Standard Wool (UK) Limited;

                  5.

                  să dispună orice altă măsură necesară în interesul justiției.

            Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

                  —

                  G. Modiano Limited este o societate cu răspundere limitată înregistrată în Anglia și Țara Galilor. Activitatea sa principală constă în importul, exportul, prelucrarea și comercializarea lânii de oaie.

                  —

                  Standard Wool (UK) Limited este o societate cu răspundere limitată înregistrată în Anglia și Țara Galilor. Desfășoară activități de prelucrare și comercializare a lânii la nivel internațional, axându-se pe etapele inițiale ale prelucrării și comercializării lânii.

                  —

                  La data de 6 septembrie 2019, G. Modiano Limited și Standard Wool (UK) Limited („reclamanții”) au depus o plângere la Autoritatea AELS de Supraveghere cu privire la schema norvegiană de subvenții pentru sectorul lânii („schema de subvenții”).

                  —

                  Prezenta cerere este o acțiune în anulare a deciziei Autorității AELS de Supraveghere, adoptată la 9 noiembrie 2021, prin care s-a închis plângerea („decizia atacată”).

                  —

                  Reclamanții solicită anularea deciziei atacate pentru motivul că Autoritatea AELS de Supraveghere:

                              —

                              a săvârșit o eroare de drept și o eroare de evaluare atunci când a concluzionat că schema de subvenții constituie un ajutor existent, și nu un ajutor nou;

                              —

                              nu a ținut cont de toate informațiile relevante prezentate de reclamanți în corespondența lor trimisă Autorității și nu și-a respectat obligația de motivare prevăzută la articolul 16 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție;

                              —

                              nu a investigat și nu a evaluat în ce măsură stațiile de colectare au primit ajutoare ilegale;

                              —

                              nu a investigat și nu a evaluat efectele negative asupra concurenței ale schemei de subvenții.


title: Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2022 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei (Cauza E-3/22) 2022/C 114/05

text:
               10.3.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/6

      Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2022 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
      (Cauza E-3/22)
      (2022/C 114/05)
      La data de 28 ianuarie 2022, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Ingibjörg-Ólöf Vilhjálmsdóttir, Ewa Gromnicka și Catherine Howdle, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Avenue de Arts 19H, B-1000 Bruxelles, Belgia, au introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
      Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare următoarele:
      Prin faptul că nu a împiedicat:

                  a)

                  eliminarea directă, în rampe de gunoi autorizate in Islanda, fără prelucrare prealabilă, a cadavrelor de animale, a deșeurilor de abator de categoria 3 și a deșeurilor provenite din sacrificarea la domiciliu, cu încălcarea articolului 12 litera (c), a articolului 13 litera (c) și a articolului 14 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1774/2002, astfel cum a fost modificat și adaptat la Acordul privind SEE prin adaptările specifice și sectoriale menționate în anexa I la acordul respectiv
                  și nici

                  b)

                  îngroparea la fața locului a cadavrelor de animale și a deșeurilor provenite din sacrificarea la domiciliu (inclusiv a materialului cu risc specificat de categoria 1) fără respectarea condițiilor prevăzute la articolele 19 sau 20 din Regulamentul nr. 1069/2009, cu încălcarea articolelor 12, 13 și 14 din Regulamentul nr. 1069/2009,

            Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin:

                  a)

                  în temeiul articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1069/2009, de a menține un sistem de controale oficiale pentru a verifica dacă operatorii relevanți îndeplinesc cerințele Regulamentului nr. 1069/2009 privind eliminarea subproduselor animale;

                  b)

                  în temeiul articolului 4 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 1069/2009, de a avea pe teritoriul său un sistem adecvat care asigură că subprodusele de origine animală sunt eliminate în conformitate cu Regulamentul 1069/2009 și

                  c)

                  în temeiul articolului 32 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 142/2011 al Comisiei din 25 februarie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de punere în aplicare a Directivei 97/78/CE a Consiliului în ceea ce privește anumite probe și produse care sunt scutite de la controalele sanitar-veterinare la frontieră în conformitate cu directiva menționată, astfel cum a fost modificat și adaptat la Acordul privind SEE prin adaptările specifice și sectoriale menționate în anexa I la acordul respectiv, de a lua toate măsurile necesare pentru a controla respectarea de către operatorii relevanți a obligațiilor lor de eliminare a subproduselor de origine animală.

         Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

                  —

                  Prin această cerere, Autoritatea AELS de Supraveghere solicită să se constate că Islanda și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul legislației SEE în ceea ce privește eliminarea subproduselor de origine animală, în special a cadavrelor de animale, a deșeurilor de abator și a deșeurilor provenite din sacrificarea la domiciliu.

                  —

                  Încălcările care fac obiectul cererii au fost descoperite în cursul unei misiuni de informare efectuate de Autoritatea AELS de Supraveghere în septembrie 2013. În ciuda faptului că autoritățile islandeze au recunoscut neajunsurile, că în iunie 2018 a avut loc o nouă misiune a Autorității ALES de Supraveghere și că s-a purtat, timp de peste nouă ani, o corespondență amplă cu privire la intenția Islandei de a se conforma, nu au fost încă remediate aceste încălcări.

                  —

                  Autoritatea AELS de Supraveghere solicită să se constate că, prin faptul că nu a împiedicat eliminarea directă, în rampe de gunoi autorizate, fără prelucrare prealabilă, a cadavrelor de animale, a deșeurilor de abator de categoria 3 și a deșeurilor provenite din sacrificarea la domiciliu, nici îngroparea la fața locului a cadavrelor de animale și a deșeurilor provenite din sacrificarea la domiciliu (inclusiv a materialului cu risc specificat de categoria 1) fără respectarea condițiilor legale pentru o astfel de metodă de eliminare, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1069/2009 și al Regulamentului (UE) nr. 142/2011 al Comisiei.


title: Cauza C-678/21 P: Recurs introdus la 10 noiembrie 2021 de Sony Interactive Entertainment Europe Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 1 septembrie 2021 în cauza T-463/20, Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

text:
               4.4.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/10

      Recurs introdus la 10 noiembrie 2021 de Sony Interactive Entertainment Europe Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 1 septembrie 2021 în cauza T-463/20, Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO
      (Cauza C-678/21 P)
      (2022/C 148/14)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (reprezentanți: S. Malynicz, BL, M. Maier, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 24 februarie 2022, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a declarat că recursul nu se admite în principiu și a obligat Sony Interactive Entertainment Europe Ltd să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-679/21 P: Recurs introdus la 10 noiembrie 2021 de by Sony Interactive Entertainment Europe Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 1 septembrie 2021 în cauza T-561/20, Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

text:
               4.4.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/10

      Recurs introdus la 10 noiembrie 2021 de by Sony Interactive Entertainment Europe Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 1 septembrie 2021 în cauza T-561/20, Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO
      (Cauza C-679/21 P)
      (2022/C 148/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (reprezentant: S. Malynicz, BL)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 22 februarie 2022, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a declarat că recursul nu se admite în principiu și a obligat Sony Interactive Entertainment Europe Ltd să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-777/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 15 decembrie 2021 – VB/Comune di Portici

text:
               4.4.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 15 decembrie 2021 – VB/Comune di Portici
      (Cauza C-777/21)
      (2022/C 148/16)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Napoli

         Părțile din procedura principală

         Apelant: VB

         Intimată: Comune di Portici

         Întrebarea preliminară

      Reglementarea statului italian (în speță, articolul 93 alineatele 1-bis și 7-bis din Decretul legislativ nr. 285/1992), care interzice unui lucrător independent care are reședința în Italia de mai mult de 60 de zile să circule în acest stat cu un vehicul înmatriculat în alt stat membru și pe care îl utilizează în mod obișnuit pentru a se deplasa și a circula în cele două state membre, cel de reședință și cel de înmatriculare, în scopul exercitării profesiei sale (precum și pentru motive care țin de viața sa privată), este contrară articolelor 49 și 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?


title: Cauza C-2/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Erfurt (Germania) la 3 ianuarie 2022 – HK/Allianz Lebensversicherungs AG

text:
               4.4.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Erfurt (Germania) la 3 ianuarie 2022 – HK/Allianz Lebensversicherungs AG
      (Cauza C-2/22)
      (2022/C 148/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Erfurt

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: HK

         Pârâtă: Allianz Lebensversicherungs AG

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 31 din A treia directivă privind asigurarea de viață (1) și articolul 15 alineatul (1) din A doua directivă privind asigurarea de viață (2), eventual în coroborare cu articolul 38 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, se opune unei reglementări naționale potrivit căreia informațiile complete pentru consumatori sunt furnizate numai în urma unei cereri a consumatorului, și anume odată cu polița de asigurare (modelul denumit „de remitere a unei polițe”)?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare: această împrejurare dă naștere, prin ea însăși, unui drept la opoziție al consumatorului, cu alte cuvinte unui drept la rezilierea contractului de asigurare?
                  S-ar putea opune unui astfel de drept excepția decăderii sau abuzul de drept ori există alte limite, de exemplu limite temporale, pentru exercitarea lui?

                  2.

                  Îi este interzis unui asigurător, care fie nu a informat consumatorul, fie l-a informat în mod eronat cu privire la dreptul său la opoziție, să invoce decăderea, abuzul de drept sau prescripția împotriva drepturilor consumatorului care decurg din această împrejurare, cum este în special dreptul la opoziție?

                  3.

                  Îi este interzis unui asigurător, care nu a furnizat consumatorului informații sau care a furnizat consumatorului numai informații incomplete sau incorecte, să invoce decăderea, abuzul de drept sau prescripția împotriva drepturilor consumatorului care decurg din această împrejurare, cum este în special dreptul la opoziție?

         (1)  Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (JO 1992, L 360, p. 1).

         (2)  A doua directivă 90/619/CEE a Consiliului din 8 noiembrie 1990 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea eficientă a liberei prestări a serviciilor și de modificare a Directivei 79/267/CEE (JO 1990, L 330, p. 50).


title: Cauza C-8/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 5 ianuarie 2022 – XXX/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               4.4.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 5 ianuarie 2022 – XXX/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Cauza C-8/22)
      (2022/C 148/18)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Recurent: XXX

         Intimat: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 14 [alineatul (4) litera] (b) din Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (1) trebuie interpretat în sensul că prevede că amenințarea pentru societate este dovedită prin simplul fapt că beneficiarul statutului de refugiat a fost condamnat printr-o hotărâre judecătorească definitivă pentru o infracțiune deosebit de gravă sau trebuie interpretat în sensul că prevede că simpla condamnare printr-o hotărâre judecătorească definitivă pentru o infracțiune deosebit de gravă nu este suficientă pentru a stabili existența unei amenințări pentru societate?

                  2)

                  În cazul în care simpla condamnare printr-o hotărâre judecătorească definitivă pentru o infracțiune deosebit de gravă nu este suficientă pentru a stabili existența unei amenințări pentru societate, articolul 14 [alineatul (4) litera] (b) din Directiva 2011/95/UE trebuie interpretat în sensul că impune ca statul membru să demonstreze că, după condamnarea sa, recurentul continuă să reprezinte o amenințare pentru societate? Statul membru trebuie să stabilească faptul că această amenințare este reală și actuală sau este suficientă existența unei amenințări potențiale? Articolul 14 [alineatul (4) litera] (b) din Directiva 2011/95/UE, luat în considerare izolat sau coroborat cu principiul proporționalității, trebuie interpretat în sensul că permite revocarea statutului de refugiat numai dacă această revocare este proporțională, iar amenințarea pe care o reprezintă beneficiarul acestui statut este suficient de gravă pentru a justifica revocarea respectivă?

                  3)

                  În cazul în care statul membru nu trebuie să demonstreze că după condamnarea sa, recurentul continuă să reprezinte o amenințare pentru societate și că această amenințare este reală, actuală și suficient de gravă pentru a justifica revocarea statutului de refugiat, articolul 14 [alineatul (4) litera] (b) din Directiva 2011/95/UE trebuie interpretat în sensul că implică faptul că amenințarea pentru societate este dovedită, în principiu, prin faptul că beneficiarul statutului de refugiat a fost condamnat printr-o hotărâre judecătorească definitivă pentru o infracțiune deosebit de gravă[,] dar că acesta poate demonstra că nu reprezintă sau nu mai reprezintă o asemenea amenințare?

         (1)  JO 2011, L 337, p. 9.


title: Cauza T-724/21: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2021 – IL și alții/Parlamentul

text:
               4.4.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/29

      Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2021 – IL și alții/Parlamentul
      (Cauza T-724/21)
      (2022/C 148/40)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: IL și alți 81 de reclamanți (reprezentanți: P. de Bandt, M. Gherghinaru și L. Panepinto, avocați)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  dispunerea anulării deciziei Biroului Parlamentului European din 27 octombrie 2021 privind norme excepționale în materie de sănătate și securitate care reglementează accesul în clădirile Parlamentului European în cele trei locuri de desfășurare a activității acestuia;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor referitoare la acțiunea având ca obiect suspendarea executării deciziei atacate.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe lipsa unui temei juridic valabil al deciziei atacate pentru a permite prelucrarea unor date medicale ale reclamanților. Reclamanții contestă că articolul 1e alineatul (2) din Statutul funcționarilor și articolul 10 alineatul (1), articolul 80 alineatul (4) și articolul 126 alineatul (2) din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene constituie un temei juridic valabil pentru adoptarea deciziei atacate și, prin urmare, pentru impunerea măsurii contestate în privința lor. În plus, ei susțin că o decizie a biroului, precum decizia atacată, nu poate justifica măsuri care implică prelucrarea unor date foarte sensibile în măsura în care, în temeiul articolului 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), elementele esențiale ale unei astfel de prelucrări de date trebuie prevăzute într-o „lege”, ceea ce o decizie a Biroului Parlamentului nu este.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiile generale referitoare la prelucrarea datelor cu caracter personal. Acest motiv cuprinde două aspecte.

                              —

                              Primul aspect întemeiat pe o încălcare a principiului „limitărilor legate de scop” ale prelucrării datelor și a principiului legalității. Astfel, pentru ca datele personale care figurează în certificatele COVID digitale ale UE ale reclamanților să poată fi utilizate pentru a le da acces la clădirile Parlamentului, este necesar din punct de vedere legal ca acestea să fi fost colectate în acest scop. În lipsa unui temei juridic care să autorizeze în mod expres prelucrarea datelor medicale referitoare la vaccinare, teste sau vindecare pentru condiționarea accesului la locul de muncă și la sesiunile parlamentare, nu revine în nici un caz Biroului Parlamentului sarcina de a autoriza o astfel de prelucrare a datelor, a fortiori prin intermediul unei norme care nu este o lege în sensul formal al termenului.

                              —

                              Al doilea aspect întemeiat pe o încălcare a principiilor loialității, transparenței și minimizării întrucât, în momentul colectării datelor lor cu caracter personal, reclamanții nu au fost informați că aceste date vor fi utilizate pentru a le acorda sau refuza accesul la locul lor de muncă.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe faptul că decizia atacată aduce atingere în mod nejustificat dreptului la viață privată și la datele cu caracter personal, dreptului la integritate fizică, dreptului la libertate și la siguranță, precum și dreptului la egalitate și la nediscriminare. Acest motiv cuprinde două aspecte.

                              —

                              Primul aspect întemeiat pe o încălcare a drepturilor la integritatea fizică a reclamanților, a dreptului lor la libertate și la siguranță, a dreptului lor la egalitate și la nediscriminare, precum și a drepturilor lor la respectarea vieții private și a datelor lor personale.

                              —

                              Al doilea aspect întemeiat pe faptul că atingerea adusă de decizia atacată drepturilor și principiile vizate în primul aspect contravine principiului proporționalității prevăzut la articolul 52 alineatul (1) din cartă, întrucât măsura contestată nu este necesară, adecvată și proporțională pentru a atinge scopurile urmărite.


title: Cauza C-12/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Prešov (Slovacia) la 6 ianuarie 2022 – UR/365.bank a.s.

text:
               4.4.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Prešov (Slovacia) la 6 ianuarie 2022 – UR/365.bank a.s.
      (Cauza C-12/22)
      (2022/C 148/19)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Okresný súd Prešov

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: UR

         Pârâtă: 365.bank a.s.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Detaliile menționate în contractul de credit de consum încheiat la 21 decembrie 2016, redate în cuprinsul prezentei ordonanțe, corespund unei specificări clare și concise a tipului de credit, potrivit cerințelor articolului 10 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/48/CE (1)?

                  2)

                  Detaliile menționate în contractul de credit de consum încheiat la 21 decembrie 2016, redate în cuprinsul prezentei ordonanțe, corespund unei specificări clare și concise a duratei contractului de credit, potrivit cerințelor articolului 10 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2008/48/CE?

                  3)

                  Detaliile menționate în contractul de credit de consum încheiat la 21 decembrie 2016, redate în cuprinsul prezentei ordonanțe, corespund unei specificări clare și concise a tipului de credit, potrivit cerințelor articolului 10 alineatul (2) litera (g) din Directiva 2008/48/CE și

                              —

                              contractul de credit de consum trebuie să cuprindă formula matematică de calcul al dobânzii anuale efective (denumită în continuare și „DAE”), cu variabilele substituite, precum și calculul în sine,

                              —

                              este suficient ca variabilele necesare pentru calculul DAE să fie conținute în contractul de credit de consum sau acestea trebuie menționate încă o dată, indicându-se în mod clar că este vorba despre ipoteze pentru calculul DAE?

                  4)

                  Directiva 93/13/CEE (2) poate fi interpretată în sensul că impune ca legislația sau practica națională să oblige o instanță să considere abuzivă o clauză contractuală inclusiv după încetarea relației contractuale, ca în cazul de față?

                  5)

                  Directiva 93/13/CEE în întregime și, în special, al cincilea considerent al acesteia (în general, consumatorii nu cunosc normele de drept care, în alte state membre, reglementează contractele pentru vânzarea de bunuri sau de servicii; această necunoaștere îi poate descuraja să încheie tranzacții directe pentru achiziționarea de bunuri sau de servicii în alt stat membru) se opun unei practici judiciare care, în cazul unei pretinse lipse a unui element obligatoriu al contractului de credit de consum, presupune ca această împrejurare să fie cunoscută de către consumator din momentul semnării contractului de credit, în special în cazul în care consumatorul a confirmat în mod distinct că a luat cunoștință de contractul de credit prin semnarea altor documente conexe legate de credit (de exemplu, formularul „Informații standard privind creditul de consum”, lista documentelor primite etc.)?

                  6)

                  Este contrar principiului protecției consumatorilor și principiului efectivității ca legislația națională să prevadă pentru introducerea de acțiuni în restituire pentru îmbogățirea fără justă cauză a furnizorului în detrimentul consumatorului un termen de prescripție subiectiv, dar și unul obiectiv, bazat pe un criteriu neutru (producerea îmbogățirii fără justă cauză), astfel încât stabilirea momentului de la care începe să curgă termenul de prescripție să nu fie lăsat exclusiv la latitudinea consumatorului și astfel încât furnizorul să nu aibă posibilitatea reală de a se apăra prin invocarea prescripției?

                  7)

                  Principiul protecției consumatorilor și principiul efectivității sunt respectate în cazul în care orice lipsă în contractul de credit de consum pregătit de furnizor este considerată în mod necondiționat o consecință a unui act intenționat al furnizorului?

                  8)

                  Principiul efectivității menționat în hotărârile Curții de Justiție a Uniunii Europene citate în continuare trebuie înțeles în sensul că termenul de prescripție în cazul îmbogățirii fără justă cauză obținute printr-un credit scutit de dobânzi și de costuri ca urmare a unei lacune trebuie să înceapă să curgă abia din momentul pronunțării de către instanță a unei hotărâri cu privire la această lacună (de exemplu prin constatarea faptului că creditul este scutit de dobânzi și de costuri)?

                  9)

                  Din ce moment principiul efectivității, astfel cum este aplicat în hotărârile Curții de Justiție citate în continuare necesită începerea curgerii termenului de prescripție?

         (1)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO 2008, L 133, p. 66).

         (2)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-41/22: Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2022 – Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris/Parlamentul

text:
               4.4.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/30

      Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2022 – Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris/Parlamentul
      (Cauza T-41/22)
      (2022/C 148/41)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris (Varșovia, Polonia) (reprezentanți: K. Koźmiński, consilier juridic, și T. Siemiński, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în totalitate a Rezoluției Parlamentului European din 11 noiembrie 2021 referitoare la împlinirea unui an de la interzicerea de facto a avortului în Polonia [2021/2925(RSP)];

                  —

                  cu titlu subsidiar, în ipoteza în care se va respinge capătul de cerere privind anularea completă a rezoluției atacate, anularea în parte a rezoluției menționate, și anume a părții corespunzătoare literei „Y”, redactată în termenii următori: „[î]ntrucât o organizație fundamentalistă, Ordo Iuris, care are legături strânse cu coaliția aflată la guvernare, este una din forțele din spatele campaniilor care subminează drepturile omului și egalitatea de gen în Polonia, inclusiv din spatele încercărilor de a interzice avortul, solicită retragerea Poloniei din Convenția de la Istanbul și crearea unor «zone fără persoane LGBTI»; întrucât valorile culturale și religioase din Polonia sunt astfel folosite abuziv ca motive pentru a împiedica exercitarea deplină a drepturilor femeilor, a egalității femeilor și a dreptului lor de a decide în legătură cu propriul corp”;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe lipsa de competență a Parlamentului European pentru a adopta rezoluția atacată, având în vedere că obiectul rezoluției nu face parte din competențele atribuite Uniunii Europene de către statele membre prin intermediul tratatelor sau pe un abuz de putere care constă în a instrumentaliza forma juridică a rezoluției pentru a eluda cerința de modificare a tratatelor cu finalitatea de a atribui Uniunii Europene competențe pe care tratatele nu i le conferă.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea tratatelor sau a normelor juridice privind aplicarea acestora, și anume încălcarea articolelor 2 TUE, 4 alineatul (2) TUE, și 6 alineatul (3) TUE, precum și a articolului 10 TFUE, în măsura în care rezoluția:

                              —

                              încalcă drepturile și bunurile personale ale reclamantei;

                              —

                              se întemeiază pe informații neatestate și eronate privind situația de fapt și de drept în Polonia;

                              —

                              include o analiză și o interpretare inexacte a dreptului internațional public în ceea ce privește chestiunea avortului;

                              —

                              presupune în mod nejustificat că interzicerea întreruperii de sarcină și protecția vieții în faza prenatală se opun valorilor consacrate la articolul 2 TUE, neținând seama de faptul că chestiunea autorizării avortului nu face parte din tradițiile constituționale comune ale statelor membre, ceea ce, în opinia sa:

                              —

                              conduce la discriminarea socială, politică și juridică în Uniunea Europeană a partizanilor interdicției întreruperii de sarcină și ai protecției vieții în faza prenatală;

                              —

                              încalcă principiul respectării identității naționale și constituționale a statelor membre.