title: Cauza C-47/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Köln – Germania) – Kronos International Inc./Finanzamt Leverkusen ( „Trimitere preliminară — Articolele 49 TFUE și 54 TFUE — Libertatea de stabilire — Articolele 63 TFUE și 65 TFUE — Libera circulație a capitalurilor — Legislație fiscală — Impozit pe profit — Reglementare a unui stat membru prin care se urmărește eliminarea dublei impuneri a profiturilor distribuite — Metoda deducerii aplicată dividendelor distribuite de societăți rezidente ale același stat membru ca societatea beneficiară — Metoda scutirii aplicată dividendelor distribuite de societăți rezidente ale altui stat membru decât societatea beneficiară sau ale unui stat terț — Diferență de tratament al pierderilor înregistrate de societatea beneficiară a dividendelor” )

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Köln – Germania) – Kronos International Inc./Finanzamt Leverkusen
   (Cauza C-47/12) (1)

   ((„Trimitere preliminară - Articolele 49 TFUE și 54 TFUE - Libertatea de stabilire - Articolele 63 TFUE și 65 TFUE - Libera circulație a capitalurilor - Legislație fiscală - Impozit pe profit - Reglementare a unui stat membru prin care se urmărește eliminarea dublei impuneri a profiturilor distribuite - Metoda deducerii aplicată dividendelor distribuite de societăți rezidente ale același stat membru ca societatea beneficiară - Metoda scutirii aplicată dividendelor distribuite de societăți rezidente ale altui stat membru decât societatea beneficiară sau ale unui stat terț - Diferență de tratament al pierderilor înregistrate de societatea beneficiară a dividendelor”))
   2014/C 409/02
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Köln

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Kronos International Inc.

      Pârât: Finanzamt Leverkusen

      Dispozitivul

               1)

               Compatibilitatea cu dreptul Uniunii a unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia o societate rezidentă a unui stat membru nu poate deduce impozitele pe profit plătite în alt stat membru sau într-un stat terț de societăți de capital care distribuie dividende, ca urmare a scutirii de impozit a acestor dividende în primul stat membru atunci când acestea sunt rezultate din participații reprezentând cel puțin 10 % din capitalul societății distribuitoare şi când, precum în speţă, participația efectivă a societății de capital care încasează dividendele este de peste 90 % și societatea beneficiară a fost înființată în conformitate cu legislația unui stat terț, trebuie apreciată în raport cu articolele 63 TFUE și 65 TFUE.

               2)

               Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune aplicării metodei scutirii în cazul dividendelor distribuite de societăți rezidente ale altor state membre și ale unor state terțe, în condițiile în care metoda deducerii este aplicată dividendelor distribuite de societățile rezidente ale aceluiași stat membru ca societatea beneficiară și în care, dacă această societate beneficiară înregistrează pierderi, metoda deducerii conduce la situația în care impozitul plătit de societatea rezidentă distribuitoare să fie restituit în totalitate sau în parte.

      (1)  JO C 98, 31.3.2012.


title: Cauza F-26/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 18 septembrie 2014 – Cerafogli/BCE (Funcție publică — Personalul BCE — Accesul personalului BCE la documentele privind raporturile de muncă — Norme aplicabile cererilor personalului BCE — Procedură precontencioasă — Regula concordanței — Excepție de nelegalitate ridicată pentru prima dată în acțiune — Admisibilitate — Dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă — Consultarea comitetului pentru personal în privința adoptării normelor aplicabile cererilor personalului BCE de acces la documentele privind raporturile de muncă)

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/48

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 18 septembrie 2014 – Cerafogli/BCE
   (Cauza F-26/12) (1)

   ((Funcție publică - Personalul BCE - Accesul personalului BCE la documentele privind raporturile de muncă - Norme aplicabile cererilor personalului BCE - Procedură precontencioasă - Regula concordanței - Excepție de nelegalitate ridicată pentru prima dată în acțiune - Admisibilitate - Dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă - Consultarea comitetului pentru personal în privința adoptării normelor aplicabile cererilor personalului BCE de acces la documentele privind raporturile de muncă))
   2014/C 421/66
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Maria Concetta Cerafogli (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: A. Sáinz de Vicuña Barroso, E. Carlini și S. Lambrinoc, agenți, D. Waegenbaur, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei BCE prin care se refuză cererea reclamantei de acces la documente, precum și cererea de daune interese

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia din 21 iunie 2011 prin care directorul general adjunct al Direcției Generale „Resurse umane, buget și organizare” a Băncii Centrale Europene a respins în parte cererea de acces la anumite documente formulată la 20 mai 2011 de doamna Cerafogli.

               2)

               Obligă Banca Centrală Europeană la plata către doamna Cerafogli a sumei de 1000 de euro.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               Banca Centrală Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată la plata cheltuielilor de judecată efectuate de doamna Cerafogli.

      (1)  JO C 184, 23.6.2012, p. 22.


title: Cauza C-377/08: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 2 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte suprema di cassazione — Italia) — EGN BV — Filiale Italiana/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Roma 2 [A șasea directivă TVA — Articolul 17 alineatul (3) litera (a) — Deductibilitatea și rambursarea TVA- ului achitat în amonte — Prestarea de servicii de telecomunicații — Furnizarea de servicii în beneficiul unui client stabilit în alt stat membru — Articolul 9 alineatul (2) litera (e) — Stabilirea locului prestării serviciului]

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/10

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 2 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte suprema di cassazione — Italia) — EGN BV — Filiale Italiana/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Roma 2
   (Cauza C-377/08) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 17 alineatul (3) litera (a) - Deductibilitatea și rambursarea TVA- ului achitat în amonte - Prestarea de servicii de telecomunicații - Furnizarea de servicii în beneficiul unui client stabilit în alt stat membru - Articolul 9 alineatul (2) litera (e) - Stabilirea locului prestării serviciului)
   2009/C 205/17
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: EGN BV — Filiale Italiana

      Intimată: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Roma 2

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Corte suprema di cassazione — Interpretarea articolului 9 alineatul (2) litera (e) și a articolului 17 alineatul (3) litera (a) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Prestare de servicii de telecomunicații transfrontaliere — Dreptul furnizorului unor astfel de servicii la deducerea taxei achitate în amonte, la fel ca în sistemul intern

      Dispozitivul

   Articolul 17 alineatul (3) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7/CE a Consiliului din 10 aprilie 1995, trebuie interpretat în sensul că un prestator de servicii de telecomunicații, precum cel în cauză în acțiunea principală, care este stabilit pe teritoriul unui stat membru are dreptul, în temeiul acestei dispoziții, să deducă sau să obțină rambursarea, în acest stat membru, a taxei pe valoarea adăugată achitate în amonte aferentă unor servicii de telecomunicații care au fost furnizate unei întreprinderi cu sediul în alt stat membru, în condițiile în care un astfel de prestator ar fi beneficiat de acest drept în cazul în care serviciile în cauză ar fi fost furnizate pe teritoriul primului stat membru.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008.


title: Cauza C-76/13: Acțiune introdusă la 12 februarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/11

         Acțiune introdusă la 12 februarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-76/13)
   2013/C 123/17
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Guerra și Andrade, G. Braun și L. Nicolae, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Portugheză nu a executat Hotărârea Curții din 7 octombrie 2010 în cauza C-154/09 (1), Comisia/Portugalia;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata către Comisie a unor penalități cu titlu cominatoriu în sumă de 43 264,64 euro pe zi de întârziere pentru neexecutarea Hotărârii din cauza C-154/09, de la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză și până la executarea integrală a hotărârii din 7 octombrie 2010;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata către Comisie a unei sume forfetare de 52 277,3 euro pe zi de întârziere de la data pronunțării hotărârii din 7 octombrie 2010 și până la:

                           —

                           data executării respectivei hotărâri, în cazul în care Curtea constată că Republica Portugheză a executat efectiv hotărârea înainte de pronunțarea hotărârii în prezenta cauză;

                           —

                           data pronunțării hotărârii în prezenta cauză, în cazul în care hotărârea din cauza C-154/09 nu a fost efectiv executată înainte de această dată.

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Republica Portugheză nu a desemnat încă întreprinderile care trebuie să asigure serviciul universal în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) și cu articolul 8 alineatul (2) din Directiva privind serviciul universal (2). Pe de altă parte, Legea portugheză privind comunicațiile electronice (Lei das Comunicações Eletrónicas) menține în continuare toate obligațiile cuprinse în normele de bază pentru concesionarea serviciului public de telecomunicații aprobate prin Decretul-lege nr. 31/2003, conform cărora se atribuie PT Comunicações prestarea serviciului universal prin intermediul unui contract de concesiune a cărui valabilitate a fost extinsă până în anul 2025. Cu privire la penalitate, Comisia propune Curții să aplice un coeficient de gravitate de 7 pe o scală de la 1 la 20.
   Încălcarea în discuție pune în pericol îndeplinirea obiectivelor fundamentale ale dreptului concurenței referitoare la liberalizarea pieței telecomunicațiilor și aduce atingere unor principii fundamentale ale dreptului Uniunii, precum principiul nediscriminării. Totodată, se compromite eficiența serviciului universal, ce reprezintă unul dintre obiectivele fundamentale ale dreptului telecomunicațiilor. În prezent, s-a acordat o concesiune în favoarea Portugal Telecom fără să se fi urmat o procedură de atribuire, fără să se garanteze că serviciul universal se asigură în cele mai bune condiții în termen de eficiența costurilor și fără garantarea unor condiții concurențiale care să limiteze distorsionarea pieței.

      (1)  Rep., p. I-127

      (2)  Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213)


title: Cauza C-110/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 4 martie 2011 — Minister van Financiën/G. in ’t Veld

text:
               28.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 160/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 4 martie 2011 — Minister van Financiën/G. in ’t Veld
   (Cauza C-110/11)
   2011/C 160/12
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Minister van Financiën

      Cealaltă parte: G. in ’t Veld

      Întrebările preliminare

               1.

               Sunt aplicabile dispozițiile de atribuire prevăzute în titlul II al Regulamentului (CEE) nr. 1408/71, care desemnează legislația olandeză ca fiind aplicabilă și, în consecință, pot fi percepute contribuțiile pentru asigurările sociale olandeze într-un caz precum cel din speță, în care un lucrător cu cetățenie olandeză domiciliat în Spania lucrează ca marinar pentru un angajator stabilit în Regatul Țărilor de Jos, sub incidența dreptului olandez al muncii, desfășurându-și activitatea la bordul navelor destinate navigației maritime, care navighează în afara teritoriului Comunității sub pavilionul Antilelor Olandeze, cu toate că din punctul de vedere exclusiv al legislației interne olandeze, lucrătorul nu este afiliat la regimul olandez de securitate socială întrucât nu își are domiciliul pe teritoriul Regatului Țărilor de Jos?

               2.

               Ce semnificație are în această privință o politică de punere în aplicare a asigurărilor sociale olandeze conform căreia casa de asigurări sociale invocă dreptul comunitar pentru ca, într-un caz precum cel din speță, să îi considere pe marinari ca fiind persoane asigurate?

               3.

               Ce semnificație are în acest caz faptul că, în mod ocazional, lucrătorul își desfășoară activitatea în apele teritoriale ale unui stat membru sau într-un port aflat pe teritoriul unui stat membru?


title: Cauza T-149/10: Acțiune introdusă la 25 martie 2010 — Hynix Semiconductor/Comisia

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/42

         Acțiune introdusă la 25 martie 2010 — Hynix Semiconductor/Comisia
   (Cauza T-149/10)
   2010/C 148/70
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Hynix Semiconductor, Inc. (Icheon-si, Corea) (reprezentanți: A. Woodgate și O. Heinisch, Solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C(2010) 150 a Comisiei din 15 ianuarie 2010,

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată

               —

               luarea oricăror alte măsuri apreciate de Curte ca fiind necesare.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2010) 150 a Comisiei de respingere, din cauza lipsei unui interes comunitar, a plângerii reclamantei referitoare la presupuse încălcări ale articolului 102 TFUE săvârșite de Rambus în legătură cu redevențe potențial abuzive de utilizare a anumitor brevete privind „Dynamic Random Access Memory” (DRAM) (cazul COMP/38.636 — Rambus) ca urmare a Deciziei Comisiei din 9 decembrie 2009 prin care Comisia a impus Rambus anumite angajamente în temeiul articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (1), constatând că nu se mai impunea continuarea procedurii.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive de drept:

               În primul rând, reclamanta invocă încălcarea de către Comisie a norme fundamentale de procedură prin neacordarea unui acces suficient la documentele relevante.

               În al doilea rând, susține că investigarea plângerii sale este în continuare de mare interes pentru Comunitate. Aceasta apreciază că decizia Comisiei s-a întemeiat exclusiv pe lipsa unui interes comunitar din moment ce fusese adoptată decizia privind articolul 9. În opinia reclamantei, poziția și raționamentul Comisiei fac, în această situație, ca problema interesului comunitar și a validității deciziei de respingere să fie intrinsec legată de validitatea deciziei privind articolul 9 care a fost contestată de reclamantă în cauza T-148/10.

               Al treilea, al patrulea și al cincilea motiv sunt identice cu primul, cu al doilea și cu al treilea motiv invocate în cauza T-148/10 și privesc pretinse încălcări săvârșite de Comisie atunci când a adoptat decizia privind articolul 9 prin care au fost impuse Rambus anumite angajamente.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-124/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Plovdiv (Bulgaria) la 7 martie 2012 — „AES-3C MARITZA EAST 1” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Plovdiv

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Plovdiv (Bulgaria) la 7 martie 2012 — „AES-3C MARITZA EAST 1” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Plovdiv
   (Cauza C-124/12)
   2012/C 151/34
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Plovdiv

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă:„AES-3C MARITZA EAST 1” EOOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Plovdiv

      Întrebările preliminare

               1.

               O reglementare precum cea de la articolul 70 alineatul (1) punctul 2 din Legea privind taxa pe valoarea adăugată, potrivit căreia contribuabilului nu i se recunoaște dreptul de deducere a TVA-ului pentru serviciile care i s-au prestat, constând în prestații de transport, asigurarea îmbrăcămintei de lucru și a echipamentului personal de protecție sau pentru cheltuielile efectuate în legătură cu deplasările în interes de serviciu, pentru motivul că aceste bunuri și servicii au fost puse la dispoziție cu titlu gratuit unor persoane fizice, mai precis unor lucrători în beneficiul contribuabilului respectiv, este compatibilă cu articolul 168 litera (a) și cu articolul 176 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), ținând seama de următoarele elemente:

                           —

                           contribuabilul nu a încheiat contracte de muncă cu lucrătorii, ci aceștia își desfășoară activitatea în temeiul unui raport contractual de „punere la dispoziție a personalului” încheiat cu un alt contribuabil, care este angajatorul lucrătorilor;

                           —

                           serviciile de transport efectuate constau în transportul lucrătorilor din diferite puncte speciale de întâlnire din mai multe localități până la locul de muncă și înapoi, iar lucrătorii nu au la dispoziție niciun mijloc de transport public organizat spre și dinspre locul de muncă;

                           —

                           punerea la dispoziție a îmbrăcămintei de lucru și a echipamentului personal de protecție este impusă de Codul muncii și de Legea privind protecția sănătății și siguranța la locul de muncă;

                           —

                           deducerea TVA-ului aferent prestațiilor de transport, asigurării îmbrăcămintei de lucru și a echipamentului personal de protecție precum și cheltuielilor efectuate în legătură cu deplasările în interes de serviciu nu ar fi contestată în cazul în care aceste bunuri și servicii ar fi fost puse la dispoziția lucrătorilor de către angajator. În speță însă, operațiunile respective au fost efectuate de un contribuabil care nu este angajatorul lucrătorilor, dar care — în temeiul unui contract de punere la dispoziție de personal — deține foloasele muncii lor și suportă costurile de personal aferente?

               2.

               Articolul 176 din Directiva 2006/112 abilitează un stat membru să introducă, odată cu aderarea sa la Uniunea Europeană, o condiție restrictivă privind [OR 10] exercitarea dreptului de deducere precum cea de la articolul 70 alineatul (1) punctul 2 din Legea privind taxa pe valoarea adăugată, mai precis ca „bunurile sau serviciile [să fie] destinate unor operațiuni efectuate cu titlu gratuit”, dacă legea în vigoare până la data aderării nu prevăzuse în mod expres o asemenea restricție?

               3.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea anterioară este afirmativ, rezultă din aceasta că bunurile și serviciile primite sunt destinate unor „operațiuni efectuate cu titlu gratuit” atunci când au fost achiziționate în scopul desfășurării activității economice, însă prin natura lor, pentru a putea fi utilizate, este necesar să fie lăsate la dispoziția lucrătorilor care își desfășoară activitatea în întreprinderea contribuabilului?

      (1)  JO C 347, 11.12.2006, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza T-420/14: Acțiune introdusă la 11 iunie 2014 – Wine in Black/OAPI – Quinta do Noval – Vinhos (Wine in Black)

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/33

         Acțiune introdusă la 11 iunie 2014 – Wine in Black/OAPI – Quinta do Noval – Vinhos (Wine in Black)
   (Cauza T-420/14)
   2014/C 303/41
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Wine in Black GmbH (Berlin, Germania) (reprezentanți: A. Bauer și V. Ahmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Quinta do Noval – Vinhos, SA (Pinhão, Portugalia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea în totalitate a deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 martie 2014 în cauza R 1601/2013-1;

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI la plata cheltuielilor de judecată din prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Wine in Black” pentru produse si servicii din clasele 33, 35 și 42 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 0 9 49  071

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Quinta do Noval – Vinhos, SA

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „NOVAL BLACK” pentru produse din clasa 33

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza F-54/09: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 noiembrie 2009 — Lebedef/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Concediu anual — Detașare cu jumătate de normă în scopul reprezentării sindicale — Absență nemotivată — Deducerea dreptului la concediu anual — Articolul 60 din statut — Acțiune vădit nefondată)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/79

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 noiembrie 2009 — Lebedef/Comisia
   (Cauza F-54/09) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Concediu anual - Detașare cu jumătate de normă în scopul reprezentării sindicale - Absență nemotivată - Deducerea dreptului la concediu anual - Articolul 60 din statut - Acțiune vădit nefondată)
   2010/C 24/150
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Anularea mai multor decizii privind deducerea a 39 de zile din dreptul de concediu al reclamantului pentru anul 2008

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit lipsită de orice temei juridic.

               2.

               Domnul Lebedef suportă în totalitate cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 167, 18.7.2009, p. 28.


title: Cauza T-92/11: Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2013 — Andersen/Comisia ( „Ajutoare de stat — Ajutoare acordate de autoritățile daneze în favoarea întreprinderii publice DSB — Contracte de servicii publice pentru prestarea unor servicii de transport feroviar de pasageri între Copenhaga și Ystad — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă în anumite condiții — Aplicare în timp a normelor de drept material” )

text:
               4.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/17

         Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2013 — Andersen/Comisia
   (Cauza T-92/11) (1)

   (Ajutoare de stat - Ajutoare acordate de autoritățile daneze în favoarea întreprinderii publice DSB - Contracte de servicii publice pentru prestarea unor servicii de transport feroviar de pasageri între Copenhaga și Ystad - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă în anumite condiții - Aplicare în timp a normelor de drept material)
   2013/C 129/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Jørgen Andersen (Ballerup, Danemarca) (reprezentanți: M. Nissen, G. van de Walle de Ghelcke și J. Rivas Andrés, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și L. Armati, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentanți: C. Vang, agent, asistat de K. Lundgaard Hansen și R. Holdgaard, avocați) și Danske Statsbaner (DSB) (Copenhaga, Danemarca) (reprezentanți: S. Kalsmose-Hjelmborg și M. Honoré, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2011/3/UE a Comisiei din 24 februarie 2010 privind contractele de servicii publice de transport încheiate între Ministerul danez al Transporturilor și Danske Statsbaner [ajutor de stat C-41/08 (ex NN 35/08)] (JO 2011, L 7, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 1 primul paragraf din Decizia 2011/3/UE a Comisiei din 24 februarie 2010 privind contractele de servicii publice de transport încheiate între Ministerul danez al Transporturilor și Danske Statsbaner [ajutor de stat C-41/08 (ex NN 35/08)].

               2.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Jørgen Andersen, cu excepția celor cauzate de intervenții.

               3.

               Regatul Danemarcei suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Andersen din cauza intervenției sale.

               4.

               Danske Statsbaner (DSB) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Andersen din cauza intervenției sale.

      (1)  JO C 103, 2.4.2011.


title: Cauza C-151/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt (Belgia) la 31 martie 2010 — Dai Cugini NV/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/22

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt (Belgia) la 31 martie 2010 — Dai Cugini NV/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid
      (Cauza C-151/10)
      (2010/C 161/31)
      Limba de procedură: olandeza

         Instanța de tr privind imitere

      Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Dai Cugini NV

         Pârât: Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Dispozițiile naționale, în special prezumția prevăzută la articolul 22ter din Legea din 27 iunie 1969 de revizuire a Decretului-lege din 28 decembrie privind securitatea socială a lucrătorilor și articolul 171 din Legea-program din 27 aprilie 2007, în versiunile lor succesive, sunt compatibile cu prevederile dreptului comunitar și cu Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 (1), mai precis cu clauza 5 punctul 1 litera (a) [din Acordul-cadru privind munca pe fracțiune de normă, cuprins în anexa la această directivă], potrivit căreia în contextul principiului nediscriminării între lucrătorii pe fracțiune de normă și lucrătorii cu normă întreagă, în urma consultării cu partenerii sociali în conformitate cu legislațiile sau cu practicile naționale, statele membre ar trebui să identifice și să analizeze obstacolele de natură juridică sau administrativă care pot restrânge posibilitățile de lucru pe fracțiune de normă și, acolo unde este adecvat, să le elimine?

                  2.

                  Dispozițiile naționale prin care se impune angajatorilor, în conformitate cu articolele 157-169 din Legea-program din 22 decembrie 1989, obligația de a elabora și de a păstra numeroase documente sociale și prin care nerespectarea dispozițiilor menționate se sancționează penal sau prin aplicarea de amenzi administrative și de sancțiuni civile, sunt compatibile cu prevederile dreptului comunitar și cu Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997, mai precis cu clauza 5 punctul 1 litera (a) [din Acordul-cadru privind munca pe fracțiune de normă, cuprins în anexa la această directivă], potrivit căreia în contextul principiului nediscriminării între lucrătorii pe fracțiune de normă și lucrătorii cu normă întreagă, în urma consultării cu partenerii sociali în conformitate cu legislațiile sau cu practicile naționale, statele membre ar trebui să identifice și să analizeze obstacolele de natură juridică sau administrativă care pot restrânge posibilitățile de lucru pe fracțiune de normă și, acolo unde este adecvat, să le elimine?

         (1)  Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES (JO 1998, L 14, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 35).


title: Cauza T-192/09: Hotărârea Tribunalului din 17 decembrie 2010 — Amen Corner/OAPI — Comercio Electrónico Ojal (SEVE TROPHY) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative SEVE TROPHY — Mărci comunitare figurative anterioare Seve Ballesteros Trophy și SEVE TROPHY — Motive relative de refuz — Lipsa similitudinii produselor și serviciilor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Lipsa unui profit necuvenit generat de caracterul distinctiv sau de renumele mărcilor anterioare și lipsa unui prejudiciu adus acestora — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009]” ]

text:
               12.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/11

         Hotărârea Tribunalului din 17 decembrie 2010 — Amen Corner/OAPI — Comercio Electrónico Ojal (SEVE TROPHY)
   (Cauza T-192/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative SEVE TROPHY - Mărci comunitare figurative anterioare Seve Ballesteros Trophy și SEVE TROPHY - Motive relative de refuz - Lipsa similitudinii produselor și serviciilor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Lipsa unui profit necuvenit generat de caracterul distinctiv sau de renumele mărcilor anterioare și lipsa unui prejudiciu adus acestora - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009])
   2011/C 46/21
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Amen Corner, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. A. Calderón Chavero și T. Villate Consonni, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Comercio Electrónico Ojal, SL (Madrid)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 5 martie 2009 (cauza R 462/2008-2) privind o procedură de opoziție între Amen Corner, SA și Comercio Electrónico Ojal, SL.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Amen Corner, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 167, 18.7.2009.


title: Cauza C-206/07: Ordonanța președintelui Curții din 20 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/39

         Ordonanța președintelui Curții din 20 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-206/07) (1)

   (2008/C 51/69)

      Limba de procedură: portugheza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 129, 9.6.2007.


title: Cauza C-182/12: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Székesfehérvári Törvényszék — Ungaria) — Gábor Fekete/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága [Codul vamal comunitar — Articolul 137 — Regulamentul de aplicare a Codului vamal — Articolul 561 alineatul (2) — Condiții de scutire totală de taxe la import — Import într-un stat membru al unui vehicul al cărui proprietar este stabilit într-o țară terță — Utilizare privată a vehiculului autorizată de proprietar altfel decât printr-un contract de angajare încheiat cu utilizatorul — Lipsa scutirii]

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/7

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Székesfehérvári Törvényszék — Ungaria) — Gábor Fekete/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Cauza C-182/12) (1)

   (Codul vamal comunitar - Articolul 137 - Regulamentul de aplicare a Codului vamal - Articolul 561 alineatul (2) - Condiții de scutire totală de taxe la import - Import într-un stat membru al unui vehicul al cărui proprietar este stabilit într-o țară terță - Utilizare privată a vehiculului autorizată de proprietar altfel decât printr-un contract de angajare încheiat cu utilizatorul - Lipsa scutirii)
   2013/C 123/10
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Székesfehérvári Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Gábor Fekete

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Székesfehérvári Törvényszék — Interpretarea articolului 561 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3) — Condiții de scutire totală de taxe la import — Utilizarea privată a unui mijloc de transport — Noțiunea „raport de muncă” — Import într-un stat membru al unui vehicul care aparține unei fundații cu sediul într-un stat terț, de președintele consiliului de administrație al fundației respective — Autorizare acordată de fundația în cauză președintelui consiliului său de administrație de a utiliza și de a conduce vehiculul în cauză

      Dispozitivul

   Articolul 561 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 993/2001 al Comisiei din 4 mai 2001, trebuie interpretat în sensul că scutirea totală de taxe la import prevăzută de dispoziția menționată pentru un mijloc de transport utilizat în scop privat de o persoană stabilită pe teritoriul vamal al Uniunii Europene nu poate fi acordată decât dacă o astfel de utilizare privată a fost prevăzută într-un contract de angajare încheiat între respectiva persoană și proprietarul vehiculului stabilit în afara acestui teritoriu.

      (1)  JO C 217, 21.7.2012.


title: Cauza C-640/13: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/2

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-640/13)
   2014/C 78/04
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și W. Roels, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, prin restrângerea în mod retroactiv a dreptului contribuabililor la rambursarea unei taxe care a fost percepută cu încălcarea dreptului Uniunii, Regatul Unit nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE;

               —

               obligarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      Legislația națională în cauză

   Articolul 107 din Finance Act 2007 privează contribuabilii în mod retroactiv de dreptul la rambursarea unei taxe care a fost impusă în mod nelegal

      Motivele și principalele argumente

   În lipsa unei reglementări în materie a dreptului Uniunii, aparține dreptului național al fiecărui stat membru sarcina de a prevedea condițiile procedurale aplicabile acțiunilor având ca obiect apărarea drepturilor de care se bucură justițiabilii în temeiul dreptului Uniunii. Această autonomie procedurală trebuie însă să respecte principiile efectivității și echivalenței, precum și alte principii de drept general aplicabile, ca principiile securității juridice și protecției încrederii legitime. Articolul 107 din Finance Act 2007 nu respectă aceste principii și, prin urmare, este incompatibil cu articolul 4 alineatul (3) TUE.


title: Cauza C-182/16 P: Recurs introdus la 29 martie 2016 de Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 4 februarie 2016 în cauza T-247/14, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/18

         Recurs introdus la 29 martie 2016 de Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 4 februarie 2016 în cauza T-247/14, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-182/16 P)
   (2016/C 296/23)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (reprezentant: S. Labesius, Rechtsanwalt)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Salumificio Fratelli Beretta SpA

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în parte a hotărârii atacate și anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală în măsura în care restul acțiunii formulate în fața Tribunalului a fost respins; cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare;

               —

               obligarea pârâtului și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii din fața Tribunalului și obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este întemeiat pe o încălcare a dreptului Uniunii de către Tribunal, în măsura în care Tribunalul, prin Hotărârea din 4 februarie 2016, a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului (1) privind marca comunitară, precum și articolul 296 alineatul (2) TFUE.
   În esență, Tribunalul a efectuat o apreciere eronată a riscului de confuzie întemeiat pe gradul caracterului distinctiv al mărcii anterioare „MINI WINI” și pe gradul de similitudine a semnelor și a produselor cu cererea de înregistrare a mărcii comunitare „Stick MiniMINI […]”, în raport și cu rolul distinctiv independent al elementului „MiniMINI” în cadrul cererii. În plus, Tribunalul nu a luat în considerare faptul că elementele inerent slabe ale unei mărci contribuie de asemenea la un risc de confuzie, ca și circumstanțele specifice ale distribuirii produselor care influențează nivelul de atenție al publicului relevant și tendința acestuia de a prescurta o marcă printr-un element slab, dar dominant vizual.
   De asemenea, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât, chiar dacă un element verbal trebuie să fie considerat ca având un caracter pur descriptiv, un astfel de caracter nu se opune împrejurării ca acest element să fie perceput drept dominant în vederea evaluării similitudinii semnelor. În plus, decizia Tribunalului s-a întemeiat pe o denaturare a faptelor în ceea ce privește evaluarea elementelor dominante legată de mărimea și de poziția acestora în cadrul semnului din cererea de înregistrare a mărcii comunitare contestate. Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și atunci când a apreciat că similitudinea vizuală trebuie evaluată în funcție de caracterul distinctiv al elementelor vizuale ale cererii de înregistrare a mărcii comunitare contestate. În sfârșit, hotărârea contestată nu a fost motivată corespunzător în măsura în care Tribunalul nu a furnizat o motivare privind nivelul de atenție al publicului relevant în legătură cu produsele specifice în discuție.

      (1)  JO L 78, p. 1.


title: Cauza T-444/17: Acțiune introdusă la 12 iulie 2017 – CompuGroup Medical/EUIPO – Medion (life coins)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/54

         Acțiune introdusă la 12 iulie 2017 – CompuGroup Medical/EUIPO – Medion (life coins)
   (Cauza T-444/17)
   (2017/C 283/84)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: CompuGroup Medical AG (Koblenz, Germania) (reprezentant: B. Dix, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Medion AG (Essen, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „life coins” – cererea de înregistrare nr. 12 541 538

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 25 aprilie 2017 în cauza R 1569/2016-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-242/11 P: Recurs introdus la 20 mai 2011 de Caixa Geral de Depósitos S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 3 martie 2011 în cauza T-401/07, Caixa Geral de Depósitos/Comisia

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/8

         Recurs introdus la 20 mai 2011 de Caixa Geral de Depósitos S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 3 martie 2011 în cauza T-401/07, Caixa Geral de Depósitos/Comisia
   (Cauza C-242/11 P)
   2011/C 219/12
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Recurentă: Caixa Geral de Depósitos, S.A. (reprezentant: N. Ruiz, advogado)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Republica Portugheză

      Concluziile recurentei

               —

               Recurenta solicită Curții anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-401/07 și, în consecință, constatarea faptului că acțiunea în anulare a fost depusă în mod legal și este admisibilă, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe asupra cererii de anulare în parte a deciziei atacate și de obligare a Comisiei la plata sumei de 1 925 858,61 euro, precum și a penalităților de întârziere, și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă.

               —

               în subsidiar, recurenta solicită Curții anularea hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-401/07 și, în consecință, constatarea faptului că acțiunea în anulare a fost depusă în mod legal și este admisibilă, soluționarea definitivă a litigiului și admiterea concluziilor formulate de recurentă în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului formulat, recurenta invocă trei motive:
   1.   Primul motiv, invocat cu titlu principal, referitor la calitatea activă a recurentei și la încălcarea articolului 263 TFUE

   Recurenta consideră că decizia atacată (1) o privește în mod direct și individual, întrucât, pe lângă calitatea sa de intermediar operațional, este în mod efectiv instituția de credit care, în conformitate cu decizia prin care s-a aprobat subvenția și cu convenția încheiată cu Comisia în vederea punerii sale în aplicare, a încheiat, în numele și în contul propriu, contractele de împrumut cu beneficiarii finali din care derivă dobânzile care fac obiectul subvenționării prin FEDR.
   În plus, întrucât ajutorul a fost acord Caixa Geral de Depósitos în vederea subvenționării dobânzilor pe care beneficiarii finali trebuie să le plătească, Tribunalul nu a examinat în mod adecvat aspectul dacă statul membru destinatar al deciziei atacate putea evita ca decizia respectivă să producă efecte în sfera juridică a Caixa Geral de Depósitos, având în vedere că ipoteza ca statul să acopere subvenția care ar fi trebuit acoperită de FEDR este pur teoretică.
   2.   Al doilea motiv de recurs, cu titlu subsidiar, referitor la încălcarea de către Tribunal a dreptului Uniunii prin faptul că, prin Hotărârea din 3 martie 2011 pronunțată în cauza T-387/07 (Portugalia/Comisia), acesta a respins acțiunea formulată de Republica Portugalia

   Recurenta consideră că în hotărârea pronunțată în cauza T-387/07, Tribunalul nu a analizat în mod adecvat aspectul referitor la lipsa motivării sau la motivarea eronată a deciziei atacate, întrucât: (a) în decizia atacată nu au fost expuse în mod clar cele două obiecțiuni imputate comportamentului reclamantelor și nici cuantumul definitiv cu care trebuie să se reducă contribuția FEDR; și (b) la rândul său, Tribunalul a motivat legalitatea deciziei atacate pe motive diferite de cele pe care Comisia le invocase pentru justificarea reducerii contribuției FEDR.
   Hotărârea pronunțată în cauza T-387/07 este afectată și de o eroare de drept, întrucât Tribunalul a înlocuit cu propria motivare motivarea deciziei atacate.
   3.   Al treilea motiv de recurs, cu titlul subsidiar, referitor la legalitatea condițiilor care permit să se considere că costurile au fost efectiv efectuate și la încălcarea articolului 21 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88
       (2)
      și a convenției

   Potrivit recurentei, în hotărârea pronunțată în cauza T-387/07, Tribunalul nu a apreciat în mod adecvat următoarele aspecte referitoare la decizia atacată: (a) eroare de fapt și de drept, în măsura în care în aceasta se pleacă de la premisa că subvenționarea ratei dobânzii pentru împrumuturile care fac obiectul SGAIA (subvenția globală de sprijin pentru investiții locale) poate fi plătită prin intermediar beneficiarilor finali; (b) eroare de drept, în măsura în care s-a respins posibilitatea ca condițiile prevăzute la articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 (3) să fie îndeplinite doar la momentul calculului total al subvenției; (c) eroare de drept, în măsura în care se consideră că SGAIA trebuia să urmeze regimul de încheiere a subvenției care garanta ca suma echivalentă subvențiilor dobânzilor scadente să fie debitată dintr-un cont special și/sau să fie depusă într-un al doilea cont bancar special până la 31.12.2001, în caz contrar neputându-se considera că, până la data menționată, cheltuielile corespunzătoare au fost efectuate; (d) eroare de drept, în măsura în care se consideră că SGAIA trebuia să urmeze regimul de încheiere a subvenției care garanta ca suma echivalentă subvențiilor dobânzilor scadente la 31.12.2001 să fie acordată beneficiarilor finali și, în consecință, debitate din contul special până la 31.12.2001, în caz contrar neputându-se considera că, până la data menționată, cheltuielile corespunzătoare au fost efectuate.

      (1)  Decizia C(2002) 3772 a Comisiei din 31 iulie 2007 privind reducerea contribuției financiare din partea Fondului european pentru dezvoltare regională (FEDR) în ceea ce privește subvenția globală pentru investiții locale în Portugalia acordată în temeiul Deciziei C(95) 1769 a Comisiei din 28 iulie 1995.

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce privește coordonarea colaborării între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente (JO L 374, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 al Consiliului din 24 iunie 1988 privind misiunile și eficiența fondurilor structurale, precum și coordonarea activităților proprii și operațiunile Băncii Europene de Investiții și celelalte instrumente financiare existente (JO L 185, p. 9).


title: Cauza C-608/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgerichts Hamburg (Germania) la 24 decembrie 2010 — Südzucker AG/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgerichts Hamburg (Germania) la 24 decembrie 2010 — Südzucker AG/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-608/10)
   2011/C 113/02
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Südzucker AG

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Întrebările preliminare

               1.

               Titularul unei licențe de export are dreptul la restituire la export numai atunci când este înscris ca exportator la rubrica 2 din declarația de export depusă la biroul vamal competent [articolul 5 alineatul (7) din Regulamentul nr. 800/1999 (1)]?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: articolul 78 alineatele (1) și (3) din Codul Vamal Comunitar (2) permite verificarea ulterioară a declarației de export în vederea modificării persoanei indicate ca exportator la rubrica 2 din declarația de export, iar autoritățile vamale sunt obligate, într-un caz precum cel din procedura principală, să reglementeze situația și să acorde exportatorului restituirea la export?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: autoritățile vamale pot reglementa imediat situația în sensul articolului 78 alineatul (3) din Codul Vamal Comunitar, acordând exportatorului restituire la export fără a fi necesară rectificarea prealabilă a declarației de export?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 800/1999 al Comisiei din 15 aprilie 1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (JO L 102, p. 11, Ediție specială, 03/vol. 27, p. 187).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 05, p. 58).


title: Cauza C-489/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 octombrie 2015 [cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Regatul Unit] – A/B [Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești — Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 — Litispendență — Articolul 16 și articolul 19 alineatele (1) și (3) — Procedură de separare de drept într-un prim stat membru și procedură de divorț în al doilea stat membru — Competența primei instanțe sesizate — Noțiunea de competență „stabilită” — Perimarea primei proceduri și introducerea unei noi proceduri de divorț în primul stat membru — Consecințe — Decalaj orar între statele membre — Efecte asupra procedurii de sesizare a instanțelor]

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/11

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 octombrie 2015 [cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Regatul Unit] – A/B
   (Cauza C-489/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești - Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 - Litispendență - Articolul 16 și articolul 19 alineatele (1) și (3) - Procedură de separare de drept într-un prim stat membru și procedură de divorț în al doilea stat membru - Competența primei instanțe sesizate - Noțiunea de competență „stabilită” - Perimarea primei proceduri și introducerea unei noi proceduri de divorț în primul stat membru - Consecințe - Decalaj orar între statele membre - Efecte asupra procedurii de sesizare a instanțelor])
   (2015/C 389/12)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: A

      Pârât: B

      Dispozitivul

   În ceea ce privește procedurile de separare de drept și de divorț deschise între aceleași părți înaintea unor instanțe din două state membre, articolul 19 alineatele (1) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 trebuie interpretat în sensul că, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care procedura din fața primei instanțe sesizate în primul stat membru s-a perimat după sesizarea celei de a doua instanțe din al doilea stat membru, criteriile litispendenței nu mai sunt îndeplinite și, în consecință, competența primei instanțe sesizate trebuie considerată ca nefiind stabilită.

      (1)  JO C 26, 26.1.2015.


title: Cauza F-11/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 18 mai 2015 – Dupré/SEAE (Funcție publică — Personal al SEAE — Agent temporar — Articolul 98 din statut — Articolul 2 litera (e) din RAA — Contract de angajare — Încadrare în grad — Excepția de nelegalitate a anunțului de post vacant — Post de gradul AD 5 deschis personalului serviciilor diplomatice naționale și funcționarilor de gradele AD 5-AD 14 — Principiul corespondenței între grad și post — Hotărâre pronunțată în cauză judecată în lipsă)

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/42

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 18 mai 2015 – Dupré/SEAE
   (Cauza F-11/14) (1)

   ((Funcție publică - Personal al SEAE - Agent temporar - Articolul 98 din statut - Articolul 2 litera (e) din RAA - Contract de angajare - Încadrare în grad - Excepția de nelegalitate a anunțului de post vacant - Post de gradul AD 5 deschis personalului serviciilor diplomatice naționale și funcționarilor de gradele AD 5-AD 14 - Principiul corespondenței între grad și post - Hotărâre pronunțată în cauză judecată în lipsă))
   (2015/C 213/69)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Bruno Dupré (Etterbeek, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Tymen, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt și M. Silva, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a contractului reclamantului în măsura în care îl încadrează la gradul AD5 și de reparare a prejudiciului pretins a fi fost suferit.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014, p. 45.


title: Cauza C-547/13: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 4 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Administratīvā rajona tiesa – Letonia) – SIA „Oliver Medical”/Valsts ieņēmumu dienests [Trimitere preliminară — Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 — Tariful vamal comun — Clasificare tarifară — Nomenclatura combinată — Pozițiile 8543, 9018 și 9019 — Aparate cu laser și cu ultrasunete, precum și piese de schimb și accesorii pentru acestea]

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/12

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 4 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Administratīvā rajona tiesa – Letonia) – SIA „Oliver Medical”/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-547/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 - Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Pozițiile 8543, 9018 și 9019 - Aparate cu laser și cu ultrasunete, precum și piese de schimb și accesorii pentru acestea])
   (2015/C 138/15)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Administratīvā rajona tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SIA „Oliver Medical”

      Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

      Dispozitivul

   Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunile succesive care rezultă din Regulamentul (CE) nr. 1214/2007 al Comisiei din 20 septembrie 2007, din Regulamentul (CE) nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008, din Regulamentul (CE) nr. 948/2009 al Comisiei din 30 septembrie 2009, din Regulamentul (UE) nr. 861/2010 al Comisiei din 5 octombrie 2010 și din Regulamentul (UE) nr. 1006/2011 al Comisiei din 27 septembrie 2011 trebuie interpretată în sensul că, pentru a determina dacă unele produse precum cele în discuție în litigiul principal trebuie clasificate ca aparate sau instrumente destinate unor scopuri medicale la poziția 9018 din această nomenclatură sau ca aparate de mecanoterapie la poziția 9019 din aceasta, în loc să fie clasificate ca aparate electrice care au o funcție proprie la poziția 8543 din nomenclatura menționată, trebuie să se țină seama de toate elementele pertinente ale speței, în măsura în care acestea se referă la caracteristicile și la proprietățile obiective inerente acestor produse. Printre elementele pertinente trebuie să se aprecieze atât utilizarea pentru care produsele respective sunt destinate de către fabricant, cât și modalitățile și locul de utilizare a acestora. Faptul că unele produse sunt destinate pentru tratamentul unei afecțiuni sau al diferitor afecțiuni și faptul că respectivul tratament trebuie efectuat într-un centru medical autorizat și sub controlul unui practician constituie indicii susceptibile să dovedească aspectul că aceste produse sunt destinate unor scopuri medicale. Invers, faptul că unele produse permit în principal ameliorări estetice și faptul că aceste produse pot fi manipulate în afara unui cadru medical, de exemplu, într-un salon de cosmetică, și fără intervenția unui practician sunt indicii de natură să infirme că produsele respective sunt destinate unor scopuri medicale. Dimensiunile, greutatea și tehnologia utilizată nu constituie elemente determinante pentru clasificarea unor produse precum cele în discuție în litigiul principal la poziția 9018 din aceeași nomenclatură.

      (1)  JO C 377, 21.12.2013.


title: Cauza T-104/14 P: Recurs introdus la 17 februarie 2014 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii din 11 decembrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-130/11, Verile și Gjergji/Comisia

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/22

         Recurs introdus la 17 februarie 2014 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii din 11 decembrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-130/11, Verile și Gjergji/Comisia
   (Cauza T-104/14 P)
   2014/C 151/29
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall, D. Martin și G. Gattinara, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Marco Verile (Cadrezzate, Italia) și Anduela Gjergji (Bruxelles, Belgia)

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 11 decembrie 2013 în cauza F-130/11, Verile și Gjergji/Comisia;

               —

               obligarea fiecărei părți la suportarea propriilor cheltuieli de judecată aferente prezentei proceduri;

               —

               obligarea domnului Verile și a domnului Gjergji la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii desfășurate în fața Tribunalului Funcției Publice.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a noțiunii de act care lezează, întrucât TFP ar fi considerat acțiunea în primă instanță ca admisibilă, calificând drept act care lezează propunerea făcută de Comisia persoanelor interesate cu privire la numărul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii care trebuie luat în considerare în cadrul transferului drepturilor lor de pensie în temeiul articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene. (cu privire la punctele 37-55 din hotărârea atacată)

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că TFP ar fi invocat din oficiu excepția de nelegalitate a dispozițiilor generale de aplicare privind transferul drepturilor de pensie, adoptate în 2011. Comisia arată că acest motiv nu a fost invocat expres de reclamanți în primă instanță și, în plus, nu a fost supus unei dezbateri în contradictoriu. (cu privire la punctele 72 și 73 din hotărârea atacată).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe erorile de drept săvârșite de TFP în interpretarea articolului 11 din anexa VIII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene și a dispozițiilor privind transferul drepturilor de pensie (cu privire la punctele 74-98, 106, 109 și 110 din hotărârea atacată). Comisia arată că, întrucât a considerat că noțiunea „capital actualizat” vizată la articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII menționată este distinctă de noțiunea „echivalent actuarial”, vizată la articolul 11 alineatul (1) și definită la articolul 8 din anexa VIII menționată, TFP s-a limitat la o interpretare literală pentru a ajunge la concluzii care pot conduce la inegalități de tratament semnificative între funcționarii care au solicitat un transfer „in” și funcționarii care au solicitat un transfer „out” al drepturilor lor de pensie. Comisia susține că interpretarea făcută de TFP este incompatibilă atât cu cerințele de echilibru financiar ale sistemului de pensii al Uniunii Europene, cât și cu dreptul de proprietate al funcționarilor care au solicitat un transfer „in”.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că TFP ar fi săvârșit erori de drept atunci când a considerat că drepturile reclamanților în primă instanță în materie de transfer al drepturilor lor de pensie erau deja „integral constituite” în momentul intrării în vigoare a dispozițiilor generale de aplicare privind transferul drepturilor de pensie, adoptate în 2011, în măsura în care numai decizia finală privind sporul de bonificare ar defini drepturile de pensie transferate. (cu privire la punctele 99-108 din hotărârea atacată)


title: Cauza C-536/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vorabentscheidungsersuchen des Oberlandesgerichts Wien (Austria) la 20 octombrie 2011 — Bundeswettbewerbsbehör/Donau Chemie AG și alții

text:
               14.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vorabentscheidungsersuchen des Oberlandesgerichts Wien (Austria) la 20 octombrie 2011 — Bundeswettbewerbsbehör/Donau Chemie AG și alții
   (Cauza C-536/11)
   2012/C 13/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Wien

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Bundeswettbewerbsbehörde

      Pârâte: Donau Chemie AG, Donauchem GmbH, DC Druck-Chemie Süd GmbH & Co KG, Brenntag Austria Holding GmbH, Brenntag CEE GmbH, Ashland-Südchemie-Kernfest GmbH, Ashland Südchemie Hantos GmbH

      Alte părți în procedură: Bundeskartellanwalt, Verband Druck & Medientechnik

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul Uniunii, având în vedere în special Hotărârea Curții din 14 iunie 2011, C-360/09 Pfleiderer, se opune unei norme naționale în materie de înțelegeri care (printre altele) în cauze în care a fost aplicat articolul 101 sau articolul 102 TFUE în coroborare cu Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1), condiționează, fără excepție, accesul terților care nu dețin calitatea de părți la procedură la dosarele instanței în materie de înțelegeri în scopul pregătirii unor acțiuni în despăgubire împotriva participanților la înțelegere de acordul tuturor părților în procedură și nu permite instanței o evaluare comparativă de la caz la caz a intereselor protejate de dreptul Uniunii pentru a stabili condițiile în care acest acces trebuie acordat sau refuzat?

         În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

               2.

               Dreptul Uniunii se opune unei astfel de dispoziții naționale în situația în care aceasta se aplică în aceeași măsură pentru o procedură în materia înțelegerilor strict națională și nu include nicio reglementare specială privind documentele prezentate de solicitanții de clemență, în timp ce alte dispoziții naționale similare, în alte tipuri de proceduri, în special în procedurile civile contencioase și necontencioase și în procedurile penale, permit accesul la dosarele instanței și fără acordul părților, cu condiția ca terțul care nu deține calitatea de parte la procedură să justifice un interes juridic de a obține accesul la dosar și în situația în care acestui acces nu se opun în cazul concret interese legitime sau publice mai importante?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială 8/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediția specială 13/vol. 39, p. 53).


title: Cauza T-354/12: Acțiune introdusă la 3 august 2012 — Afepadi și alții/Comisia

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/30

         Acțiune introdusă la 3 august 2012 — Afepadi și alții/Comisia
   (Cauza T-354/12)
   2012/C 295/54
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Asociación Española de Fabricantes de Preparados alimenticios especiales, dietéticos y plantas medicinales (Afepadi) (Barcelona, Spania), Elaborados Dietéticos, SA (Spania), Nova Diet, SA (Burgos, Spania), Laboratorios Vendrell, SA (Spania), Ynsadiet, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: P. Velázquez González, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea considerentelor (11), (14) și (17) ale Regulamentului (UE) nr. 432/2012 al Comisiei, pentru motivul că acestea afectează grav interesele reclamantelor;

               —

               în temeiul principiului securității juridice, declararea faptului că este necesar ca respingerea mențiunilor de sănătate prevăzute la articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului să rezulte dintr-un act normativ;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   La 16 mai 2012, Comisia Europeană a adoptat Regulamentul (UE) nr. 432/2012 al Comisiei din 16 mai 2012 de stabilire a unei liste de mențiuni de sănătate permise, înscrise pe produsele alimentare, altele decât cele care se referă la reducerea riscului de îmbolnăvire și la dezvoltarea și sănătatea copiilor (1). Acest regulament pune în aplicare Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare (2).
   În susținerea acțiunii reclamantele invocă încălcarea principiului securității juridice.
   Acestea susțin, în acest sens, că, în pofida lucrărilor efectuate, mandatul Comisiei definit la articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 care stabilește o listă comunitară a mențiunilor de sănătate autorizate, nu a fost îndeplinit în totalitate, în măsura în care nu toate mențiunile de sănătate supuse evaluării EFSA au făcut obiectul unei decizii privind autorizarea lor. In consecință, subzistă un număr mare de mențiuni care trebuie să facă obiectul unei prime evaluări sau al unei evaluări mai aprofundate, printre care figurează cele care se referă la plantele și extractele din plante pe care reclamantele le utilizează în general în produsele lor alimentare.
   Astfel, operatorii din sectorul alimentar, producători sau utilizatori ai plantelor și ai extractelor din plante cunosc cu certitudine care sunt proprietățile favorabile sănătății întemeiate pe dovezi științifice general admise (cele 222 de mențiuni de sănătate autorizate deja) pe care le pot utiliza în cadrul produselor lor, dar nu au fost informați în mod identic (prin intermediul unui regulament) cu privire la soarta mențiunilor nepreluate în lista mențiunilor autorizate: dacă sunt în curs de evaluare sau dacă necesită o evaluare mai aprofundată, dacă sunt respinse sau dacă sunt sau nu sunt autorizate, în ce moment și în ce termen.

      (1)  JO L 136, p. 1

      (2)  JO L 404, p. 9, Ediție specială, 15/vol. 18, p. 244.


title: Cauza T-53/11: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Aecops/Comisia

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/20

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Aecops/Comisia
   (Cauza T-53/11)
   2011/C 139/39
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: AECOPS — Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: J. da Cruz Vilaça și L. Pinto Monteiro, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea, în conformitate cu articolul 263 TFUE, a Deciziei Comisiei din 27 octombrie 2010 referitoare la dosarul 89 0771 P1, prin intermediul căreia a fost redus la 48 504 201 PTE cuantumul contribuției financiare acordate prin Decizia C(89) 0570 a Comisiei din 22 martie 1989 și, în același timp, a fost solicitată rambursarea sumei de 628 880,97 euro;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, referitor la depășirea unui termen rezonabil pentru adoptarea deciziei, ca urmare a:

                           —

                           intervenției prescripției: reclamanta consideră că la momentul adoptării deciziei atacate expirase termenul de prescripție de patru ani prevăzut la articolul 3 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene. Pe de altă parte, chiar dacă ar fi avut loc o eventuală întrerupere a termenului de prescripție, s-a depășit o perioadă egală cu dublul termenului de prescripție fără să fi fost adoptată o decizie, potrivit prevederilor articolului 3 alineatul (1) al patrulea paragraf din regulamentul menționat. Având în vedere prescripția dreptului în cauză, trebuie să se considere că decizia atacată este nelegală și nu poate fi pusă în aplicare;

                           —

                           încălcării principiului securității juridice: reclamanta consideră că faptul că Comisia a lăsat să treacă mai mult de 20 de ani între momentul la care au avut loc neregulile invocate și cel al adoptării deciziei finale implică nerespectarea principiului securității juridice. Acest principiu fundamental al ordinii juridice a Uniunii Europene prevede că orice persoană are dreptul ca instituțiile Uniunii să trateze aspectele care o privesc într-un termen rezonabil;

                           —

                           încălcării dreptului la apărare: reclamanta consideră că i-a fost încălcat dreptul la apărare întrucât scurgerea unei perioade de peste 20 de ani între momentul la care au avut neregulile invocate și cel al adoptării deciziei finale a lipsit-o de posibilitatea de a prezenta observații în timp util, cu alte cuvinte atunci când încă mai dispunea de documentele care puteau justifica cheltuielile considerate neeligibile de Comisie.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare: reclamanta consideră că decizia atacată nu îndeplinește cerințele obligației de motivare prevăzute la articolul 296 TFUE. Astfel, decizia atacată nu prezintă, nici măcar sumar, motivele care au determinat reducerea contribuției financiare acordate de Fondul social european; de asemenea, nici scrisoarea Instituto de Gestão do Fundo Social Europeu prin care a fost notificată reclamantei decizia atacată nu indică, într-o formă care să aibă un nivel minim de inteligibilitate, motivele care justifică reducerea contribuției și nici care sunt cheltuielile eligibile și cele neeligibile. Potrivit reclamantei, deficiențele de motivare constatate ar trebui de asemenea să determine Tribunalul să anuleze decizia atacată.


title: Cauza T-140/12: Acțiune introdusă la 28 martie 2012 — Teva Pharma și Teva Pharmaceuticals Europe/EMA

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/26

         Acțiune introdusă la 28 martie 2012 — Teva Pharma și Teva Pharmaceuticals Europe/EMA
   (Cauza T-140/12)
   2012/C 165/45
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Teva Pharma BV (Utrecht, Țările de Jos) și Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrecht, Țările de Jos) (reprezentanți: D. Anderson, QC (Queen’s Counsel), K. Bacon, Barrister, G. Morgan și C. Drew, Solicitors)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Agenției Europene pentru Medicamente, cuprinsă în scrisoarea acesteia din 24 ianuarie 2012, de refuz al admiterii cererii reclamantelor de acordare a unei autorizații de comercializare;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un motiv, întemeiat pe faptul că refuzul de a aproba cererea lor de autorizare a unei versiuni generice a unui produs medicamentos orfan este contrar articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 (1), interpretat în mod corespunzător. În special, este contrară cuprinsului și sensului articolului 8, precum și politicii care stă la baza acestei reglementări și a lucrărilor sale pregătitoare, excluderea unei versiuni generice a unui produs medicamentos orfan de pe piață pentru o durată mai mare decât perioada de zece ani prevăzută la articolul 8 alineatul (1) din regulamentul menționat. Reclamantele susțin de asemenea că articolul 8 alineatul (3) permite ca o autorizație de comercializare a unui produs medicamentos similar să fie acordată în cursul acestei perioade de zece ani, prin derogare de la alineatul (1), în anumite circumstanțe precise. O astfel de autorizație nu ar trebui, cu toate acestea, să aibă efectul de a extinde perioada de exclusivitate pe piață de zece ani a produsului medicamentos orfan inițial.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 141/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 1999 privind produsele medicamentoase orfane (JO L 18, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 233).


title: Cauza C-31/07: Ordonanța președintelui Curții din 16 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/38

         Ordonanța președintelui Curții din 16 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda
   (Cauza C-31/07) (1)

   (2008/C 51/66)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 56, 10.3.2007.


               11.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/18

         Compunerea camerelor și repartizarea judecătorilor pe camere
   2009/C 270/06
   Prin Decizia din 30 noiembrie 2005 (1), Tribunalul a decis să judece în trei camere și în ședință plenară. Prin Decizia din 24 septembrie 2008 (2), Tribunalul a ales ca președinte al Camerei întâi pe domnul judecător S. GERVASONI, pentru perioada cuprinsă între 1 octombrie 2008 și 30 septembrie 2011. Prin decizia din 7 octombrie 2009, Tribunalul a ales ca președinte al Camerei a doua pe domnul judecător H. TAGARAS, pentru perioada cuprinsă între 7 octombrie 2009 și 30 septembrie 2011, și a repartizat judecătorii pe camere, după cum urmează:

                  Camera întâi

               Domnul S. GERVASONI, președinte de cameră,
               Domnul H. KREPPEL și doamna M.I. ROFES I PUJOL, judecători,

                  Camera a doua

               Domnul H. TAGARAS, președinte de cameră,
               Doamna I. BORUTA și domnul S. VAN RAEPENBUSCH, judecători,

                  Camera a treia, în compunere de trei judecători

               Domnul P. MAHONEY, președintele Tribunalului,
               Domnul H. KREPPEL, doamna I. BORUTA, domnul S. VAN RAEPENBUSCH și doamna M.I. ROFES I PUJOL, judecători.

         În această din urmă cameră, președintele va participa la ședințe în mod alternativ, fie cu domnii judecători H. KREPPEL și S. VAN RAEPENBUSCH, fie cu doamnele judecători I. BORUTA și M.I. ROFES I PUJOL, cu excepția situațiilor de conexitate a cauzelor.

      (1)  JO C 322, 17.12.2005, p. 16.

      (2)  JO C 272, 25.10.2008, p. 3.


title: Cauza F-75/08: Acțiune introdusă la 1 septembrie 2008 — Aparicio și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/56

         Acțiune introdusă la 1 septembrie 2008 — Aparicio și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-75/08)
   (2008/C 285/102)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: Jorge Aparicio (Antiguo Cuscatlan, Salvador) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J. -N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Pe de o parte, nelegalitatea articolului 5 punctul (1) litera (d) din DGE privind procedura de selecție de agenți contractuali 3a și, pe de altă parte, anularea deciziei EPSO de a nu înscrie numele reclamanților pe lista de laureați și în baza de date a procedurii de recrutare CAST 27/Relex.
   Concluziile reclamanților

               —

               Constatarea nelegalității articolului 5 punctul (1) litera (d) din DGE privind procedura de selecție de agenți contractuali 3a;

               —

               anularea deciziei EPSO de a nu înscrie numele reclamanților pe lista de laureați și în baza de date a procedurii de recrutare CAST 27/Relex;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-302/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský súd v Bratislave (Slovacia) la 24 mai 2017 – PPC Power a.s./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský súd v Bratislave (Slovacia) la 24 mai 2017 – PPC Power a.s./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty
   (Cauza C-302/17)
   (2017/C 269/07)
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Krajský súd v Bratislave

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: PPC Power a.s.

      Pârâte: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

      Întrebarea preliminară

   Obiectivele și principiile Directivei 2003/87/CE (1) de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE (2) (denumită în continuare „directiva”), și anume (i) obiectivul de reducere a emisiilor ca urmare a progresului tehnologic [articolul 1 și considerentele (2) și (20)], (ii) obiectivul de menținere a dezvoltării economice și a integrității pieței interne, precum și a condițiilor de concurență [considerentele (5) și (7)], (iii) obiectivul de garantare a unor condiții avantajoase din punct de vedere financiar și economic pentru reducerea emisiilor (articolul 1), principiul securității juridice pentru operatorii definiți la articolul 3 litera (f), raportat la împrejurarea că operatorii au dreptul, potrivit articolului 9, să se bazeze pe faptul că planul național de alocare nu va fi modificat cel puțin începând cu 18 luni înainte de începutul perioadei pertinente (cu alte cuvinte, pentru perioada 2008-2012, cel puțin începând cu 30 iunie 2006), (iv) cerința potrivit căreia cotele de emisii trebuie să fie alocate cu titlu gratuit (articolul 10) și (v) dreptul persoanelor menționate la articolul 13 alineatul (3) al doilea paragraf de a le fi eliberate cote de emisii care să înlocuiască cotele pe care le dețineau și pe care statele membre [nu] le-au anulat în conformitate cu articolul 13 alineatul (3) primul paragraf, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale a unui stat membru care impune operatorilor definiți la articolul 3 litera (f) din directivă, supuși impozitului pe teritoriul acelui stat membru, obligația de a plăti un impozit special, (i) al cărui temei juridic constă în faptul că este supusă impozitului gestiunea cotelor de emisii (în cazurile de neutilizare și de vânzare), fără a lua în considerare aspectul dacă operatorul obține un avantaj din aceasta, (ii) atunci când asemenea cote de emisii au fost alocate unor astfel de operatori în temeiul planului național de alocare, prezentat de statul membru Comisiei Europene pentru perioada 2008-2012 potrivit articolului 9 din directivă [adică acest plan a fost notificat Comisiei Europene și statelor membre potrivit articolului 9 alineatul (1) din directivă și nu a fost respins de Comisia Europeană potrivit articolului 9 alineatul (3) din directivă], care prevede, potrivit articolului 10 din directivă, că, pentru perioada de cinci ani care începe la 1 ianuarie 2008, 100 % din cotele de emisii se alocă cu titlu gratuit, (iv) în cazul în care cota impozitului menționat reprezintă 80 % din baza de impozitare aferentă cotelor de emisii, care este stabilită ca sumă a produselor rezultate din înmulțirea cotelor de emisii transferate (vândute) în fiecare lună calendaristică cu prețul mediu de piață al cotelor de emisii din luna calendaristică anterioară lunii în care a fost efectuat transferul acestora, și a produsului rezultat din înmulțirea cotelor de emisii neutilizate cu prețul mediu de piață al cotelor de emisii din anul calendaristic de referință, (v) în măsura în care prețurile medii de piață sunt calculate ca simplă medie aritmetică a prețurilor ultimei operațiuni realizate la bursă în cursul zilei (cu alte cuvinte impozitul nu depinde de prețul la care sunt vândute efectiv cotele de emisii)?

      (1)  JO 2003, L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78.

      (2)  JO 1996, L 257, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 183.


title: Cauza T-195/12: Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2014 – Nuna International/OAPI – Nanu-Nana Joachim Hoepp (nuna) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative nuna — Mărci comunitare verbale anterioare NANA și NANU-NANA — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Lipsa similitudinii produselor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/10

         Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2014 – Nuna International/OAPI – Nanu-Nana Joachim Hoepp (nuna)
   (Cauza T-195/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative nuna - Mărci comunitare verbale anterioare NANA și NANU-NANA - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Lipsa similitudinii produselor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   2014/C 388/11
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Nuna International BV (Erp, Țările de Jos) (reprezentant: A. Alpera Plazas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (Bremen, Germania) (reprezentant: A. Nordemann, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 15 februarie 2012 (cauza R 476/2011-1), privind o procedură de opoziție între Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG și Nuna International BV.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei întâi de recurs a Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 15 februarie 2012 (cauza R 476/2011-1), privind o procedură de opoziție între Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG și Nuna International BV, în ceea ce privește „cărucioare pentru copii; cărucioare; scaune de siguranță pentru copii pentru mașină” din clasa 12 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, precum și „premergătoare pentru bebeluşi” și „saci de dormit pentru copii și bebeluşi” din clasa 20.

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 209, 14.7.2012.


title: Cauza C-113/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino” , ANPAS Associazione Nazionale Pubblica Assistenza – Comitato Regionale Liguria, Regione Liguria/San Lorenzo Società Cooperativa Sociale, Croce Verde Cogema Cooperativa Sociale Onlus [Trimitere preliminară — Servicii de transport sanitar — Legislație națională care rezervă cu prioritate activitățile de transport sanitar unităților sanitare publice sau asociațiilor de voluntariat care îndeplinesc cerințele legale și sunt înregistrate — Compatibilitate cu dreptul Uniunii — Achiziții publice — Articolele 49 TFUE și 56 TFUE — Directiva 2004/18/CE — Servicii mixte prevăzute în același timp în anexa II A și în anexa II B la Directiva 2004/18 — Articolul 1 alineatul (2) literele (a) și (d) — Noțiunea „contract de achiziții publice de servicii”  — Caracter oneros — Contraprestație constând în rambursarea cheltuielilor suportate]

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino”, ANPAS Associazione Nazionale Pubblica Assistenza – Comitato Regionale Liguria, Regione Liguria/San Lorenzo Società Cooperativa Sociale, Croce Verde Cogema Cooperativa Sociale Onlus
   (Cauza C-113/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Servicii de transport sanitar - Legislație națională care rezervă cu prioritate activitățile de transport sanitar unităților sanitare publice sau asociațiilor de voluntariat care îndeplinesc cerințele legale și sunt înregistrate - Compatibilitate cu dreptul Uniunii - Achiziții publice - Articolele 49 TFUE și 56 TFUE - Directiva 2004/18/CE - Servicii mixte prevăzute în același timp în anexa II A și în anexa II B la Directiva 2004/18 - Articolul 1 alineatul (2) literele (a) și (d) - Noțiunea „contract de achiziții publice de servicii” - Caracter oneros - Contraprestație constând în rambursarea cheltuielilor suportate])
   (2015/C 046/03)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino”, ANPAS Associazione Nazionale Pubblica Assistenza – Comitato Regionale Liguria, Regione Liguria

      Pârâte: San Lorenzo Società Cooperativa Sociale, Croce Verde Cogema Cooperativa Sociale Onlus

      cu participarea: Croce Rossa Italiana – Comitato regionale Liguria și alții

      Dispozitivul

   Articolele 49 TFUE și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care, precum cea în discuție în litigiul principal, prevede că furnizarea serviciilor de transport sanitar de urgență și de extremă urgență trebuie să fie încredințată cu prioritate și prin atribuire directă, în lipsa oricărei publicități, organismelor de voluntariat cu care s-au încheiat convenții, în măsura în care cadrul legal și contractual în care se desfășoară activitatea acestor organisme contribuie în mod efectiv la scopul social, precum și la urmărirea obiectivelor de solidaritate și de eficacitate bugetară pe care se întemeiază reglementarea respectivă.

      (1)  JO C 156, 1.6.2013.


title: Cauza T-784/16: Acțiune introdusă la 1 noiembrie 2016 – Pilla/Comisia și EACEA

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/52

         Acțiune introdusă la 1 noiembrie 2016 – Pilla/Comisia și EACEA
   (Cauza T-784/16)
   (2017/C 006/65)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Rinaldo Pilla (Venafro, Italia) (reprezentant: A. Silvestri, avocat)

      Pârâte: Comisia Europeană și Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               după suspendarea selecției în curs, anularea în tot a deciziei Comisiei Europene – Direcția Generală pentru Educație și Cultură din 2 septembrie 2016, ref. Ares 2016 4930111, privind excluderea domnului Rinaldo Pilla de la participarea la proiectul de finanțare, ca urmare a unei încălcări grave a legii și, în caz contrar, anularea în totalitate a selecției, întrucât este nelegală, ca urmare a unei încălcări grave a legii;

               —

               în ipoteza puțin probabilă în care candidatul Rinaldo Pilla nu este declarat adecvat, obligarea pârâtelor la repararea prejudiciului suferit de reclamant prin pierderea unei șanse ca urmare a excluderii nejustificate și nemotivate de la proiectul de finanțare europeană în cauză, cu titlu principal, în cuantum de 1 050 000,00 de euro și, cu titlu subsidiar, în cuantum de 400 000,00 de euro.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva deciziei de excludere a reclamantului de la selecția pentru participarea la o finanțare europeană [Cerere de propuneri – EAC/S05/2016 – Sprijin pentru o acțiune pregătitoare în vederea creării unui premiu al Festivalului UE și a unei mărci a Festivalului UE în domeniul culturii – EFFE (Europa pentru festivaluri – festivaluri pentru Europa)].
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea gravă a legii în raport cu titlul I din anexa la Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei Europene din 6 mai 2003, cu articolul 2 punctul 28 din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (JO 2013, L 347, p. 320), cu Previziunile Consiliului din 17 decembrie 2013, și cu articolul 1 alineatul 821 din Legea stabilității din 2016.

                           —

                           În susținerea primului motiv al acțiunii, reclamantul invocă faptul că, în vederea accesului la fondurile structurale, liber-profesionistul, chiar neînscris într-o asociație profesională, este asimilat unei întreprinderi; indiferent de forma juridică de organizare a acesteia. Liber-profesioniștii au acces la fondurile pentru cercetare științifică și pentru inovare culturală și industrială. Reclamantul susține că decizia atacată nu ar fi ținut seama de faptul că Legea stabilității din 2016, care transpune o recomandare europeană din 2003, a clarificat definitiv că profesioniștii sunt asimilați întreprinderilor. Reclamantul, liber-profesionist, trebuie considerat un candidat adecvat întrucât este un liber-profesionist plătitor de TVA.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe cererea de despăgubiri.

                           —

                           În această privință se arată că excluderea reclamantului de la selecție i-a produs un prejudiciu grav, întrucât nu se poate pune sub semnul îndoielii că neincluderea în selecția pentru proiectul „VENAFRO EUROPEAN FESTIVAL OF LITERATURE” [Festivalul European de Literatură din Venafro] determină pierderea evidentă a unei șanse a cărei evaluare va trebui efectuată pe baze echitabile, ținând seama de natura și de importanța proiectului respectiv, și care, cu titlu preliminar, nu va putea decât să fie asimilată valorii finanțării în cauză.