title: Cauza C-112/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België la 1 martie 2010 — Procureur-Generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen/Zaza Retail BV [Philippe și Cécile Noelmans, administratori judiciari ai Zaza Retail BV (Belgia)]; Intervenientă: Zaza Retail BV [Manon Cordewener, administrator judiciar al Zaza Retail BV (Țările de Jos)]

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/33

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België la 1 martie 2010 — Procureur-Generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen/Zaza Retail BV [Philippe și Cécile Noelmans, administratori judiciari ai Zaza Retail BV (Belgia)]; Intervenientă: Zaza Retail BV [Manon Cordewener, administrator judiciar al Zaza Retail BV (Țările de Jos)]
   (Cauza C-112/10)
   2010/C 113/51
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din acțiunea principală

               Reclamant

               :

               Procureur-Generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen

               Pârâte

               :

               Zaza Retail BV
               [Philippe și Cécile Noelmans, administratori judiciari ai Zaza Retail BV (Belgia)]

               Intervenientă

               :

               Zaza Retail BV
               [Manon Cordewener, adminitrator judiciar al Zaza Retail BV (Olanda)]

      Întrebările preliminare

               1.

               Expresia „condiții stabilite” prevăzută la articolul 3 alineatul (4) litera (a) din Regulamentul nr. 1346/2000 se referă și la condițiile legate de calitatea sau de interesul unei entități, precum ministerul public al unui alt stat membru, care îi permit acesteia să deschidă o procedură de insolvență, ori aceste „condiții stabilite” se referă numai la condițiile materiale care permit aplicarea acestei proceduri? (1)

               2.

               Termenul „creditor” prevăzut la articolul 3 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 1346/2000 poate fi interpretat în mod larg în sensul că o autoritate a unui stat membru, pe care dreptul său național o autorizează să deschidă o procedură de insolvență și care intervine în interesul general și în calitate de reprezentant al tuturor creditorilor, ar putea eventual să deschidă în mod valabil procedura teritorială de insolvență conform articolului 3 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 1346/2000?

               3.

               Dacă termenul „creditor” poate desemna și o autoritate națională competentă să deschidă o procedură de insolvență, pentru aplicarea articolului 3 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 1346/2000 este necesar ca această autoritate națională să dovedească că acționează în interesul creditorilor care au ei înșiși domiciliul, sediul social sau reședința principală în țara acestei autorități naționale?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (JO L 160, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143).


title: Cauza C-562/07: Acțiune introdusă la 19 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/22

         Acțiune introdusă la 19 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-562/07)
   (2008/C 64/33)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: domnul R. Lyal și doamna I. Martinez del Peral Cagigal, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin diferențierea între tratamentul aplicabil câștigurilor patrimoniale obținute în Spania de către nerezidenți și cel aplicabil câștigurilor patrimoniale obținute de către rezidenți până la 31 decembrie 2006, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în conformitate cu articolele 39 CE și 56 CE și în conformitate cu articolele 28 și 40 din Acordul privind SEE.

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În conformitate cu legislația spaniolă în vigoare până la 31 decembrie 2006, câștigurile patrimoniale ale nerezidenților erau supuse unei cote de impozitare proporționale de 35 %, pe când câștigurile rezidenților erau supuse unei cote progresive dacă elementele patrimoniale rămâneau în patrimoniul acestora pe o durată mai mică de un an, iar dacă acestea rămâneau în patrimoniul menționat pe o durată mai mare de un an, cota de impozitare se ridica la o valoare proporțională de 15 %. Ca urmare, sarcina fiscală pe care o suportau nerezidenții era întotdeauna mai mare dacă aceștia își vindeau bunurile după trecerea unui an de la achiziționarea acestora. Și în cazul înstrăinării bunurilor în cursul anului următor achiziționării acestora, nerezidenții suportau o presiune fiscală mai mare, cu excepția cazului în care cota de impozitare medie aplicată contribuabililor rezidenți depășea 35 % (aspect ce ar presupune câștiguri patrimoniale foarte mari).
   Comisia consideră că nu există o diferență obiectivă între situația acestor două categorii de contribuabili, astfel încât presiunea fiscală mai mare în cazul nerezidenților constituie o discriminare care restricționează în mod nelegal libera circulație a lucrătorilor și libera circulație a capitalurilor prevăzute la articolele 39 CE și 56 CE și la articolele 28 și 40 din Acordul privind SEE.


title: Cauza C-35/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division) (Regatul Unit) la 21 ianuarie 2011 — Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               2.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division) (Regatul Unit) la 21 ianuarie 2011 — Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-35/11)
   2011/C 103/27
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Test Claimants in the FII Group Litigation

      Pârâți: Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Întrebările preliminare

               1.

               Referirile la noțiunile „cote de impozitare” și „nivele diferite de impozitare” de la punctul 56 din Hotărârea Curții din 12 decembrie 2006 pronunțată în cauza C-446/04, Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue, Rec., p. I-11753,

                           (a)

                           se referă exclusiv la cotele de impozitare legale sau nominale ori

                           (b)

                           se referă atât la cotele de impozitare plătite efectiv, cât și la cotele de impozitare legale sau nominale ori

                           (c)

                           noțiunile menționate au alte semnificații și, în cazul unui răspuns afirmativ, care sunt acestea?

               2.

               Răspunsul Curții la întrebările 2 și 4 formulate în cauza C-446/04 ar fi diferit în cazul în care:

                           (a)

                           impozitul pe profit din străinătate nu este plătit (sau nu este plătit în mod integral) de către societatea nerezidentă care plătește dividende societății rezidente, dar aceste dividende sunt plătite din profitul care conține dividende plătite de filiala directă sau indirectă a acesteia, rezidentă într-un stat membru, și care au fost plătite din profitul impozitat în statul respectiv și/sau

                           (b)

                           impozitul pe profit prelevat în amonte (denumit în continuare „IPA”) nu este plătit de către societatea rezidentă care primește dividende de la o societate nerezidentă, ci este plătit de către societatea sa mamă rezidentă, directă sau indirectă, la distribuirea ulterioară a profitului societății beneficiare care conține, în mod direct sau indirect, dividendele?

               3.

               În împrejurările descrise la întrebarea 2 litera (b) de mai sus, societatea plătitoare de IPA poate exercita o acțiune în restituirea impozitului perceput fără temei (San Giorgio (1)) sau doar o acțiune în despăgubiri (Brasserie du Pêcheur și Factortame (2))?

               4.

               În cazul în care legislația națională în cauză nu se aplică în mod exclusiv situațiilor în care societatea-mamă exercită o influență decisivă asupra societății plătitoare de dividende, o societate rezidentă poate invoca articolul 63 TFUE (ex-articolul 56 CE) în legătură cu dividendele primite de la o filială asupra căreia exercită o influență decisivă și care este rezidentă într-o țară terță?

               5.

               Răspunsul Curții la întrebarea 3 din trimiterea preliminară în cauza C-446/04 se aplică și în cazul în care filialele nerezidente cărora nu s-a putut efectua nicio cesiune nu sunt supuse impozitării în statul membru al societății-mamă?

      (1)  Hotărârea din 9 noiembrie 1983, Amministrazione delle Finanze dello Stato/San Giorgio (C-199/82, Rec., p. 3595).

      (2)  Hotărârea din 5 martie 1996, Brasserie du Pêcheur/Bundesrepublik Deutschland și The Queen/Secretary of State for Transport, ex parte Factortame Ltd. și alții (C-46/93 și C-48/93, Rec., p. I-1029).


title: Cauza F-103/08: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2008 — Katrakasas/Comisia

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/77

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2008 — Katrakasas/Comisia
   (Cauza F-103/08)
   (2009/C 44/139)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Nicolas Katrakasas (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Levi, M. Vandenbussche, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei juriului concursului EPSO/AD/116/08 prin care s-a refuzat înscrierea reclamantului pe lista candidaților admiși la probele scrise ale concursului, precum și a tuturor deciziilor adoptate în urma acesteia, inclusiv lista de rezervă și toate deciziile de numire.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei juriului concursului EPSO/AD/116/08 din 23 septembrie 2008 prin care s-a refuzat înscrierea reclamantului pe lista candidaților admiși la probele scrise;

               —

               anularea tuturor deciziilor adoptate în urma Deciziei din 23 septembrie 2008, inclusiv lista de rezervă și toate deciziile de numire;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-190/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Spania) la 12 aprilie 2017 – Lu Zheng/Ministerio de Economía y Competitividad

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Spania) la 12 aprilie 2017 – Lu Zheng/Ministerio de Economía y Competitividad
   (Cauza C-190/17)
   (2017/C 221/11)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Madrid

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Lu Zheng

      Pârât: Ministerio de Economía y Competitividad

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 octombrie 2005 privind controlul numerarului la intrarea sau ieșirea din Uniunea Europeană (1) trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care, pentru a sancționa nerespectarea obligației de declarare prevăzute la articolul 3 din același regulament, permite aplicarea unei sancțiuni cu amendă de până la dublul valorii mijloacelor de plată utilizate?

               2)

               Articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 octombrie 2005 privind controlul numerarului la intrarea sau ieșirea din Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede drept circumstanțe agravante ale nerespectării obligației de declarare nedovedirea originii licite a mijloacelor de plată și neconcordanța dintre activitatea desfășurată de persoana vizată [și valoarea mișcării]?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la cele două întrebări preliminare anterioare, articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 octombrie 2005 privind controlul numerarului la intrarea sau ieșirea din Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul că aplicarea unei sancțiuni financiare care, indiferent de valoarea mișcării, este de până la 25 % din numerarul nedeclarat respectă cerința de proporționalitate?

      (1)  JO 2005, L 309, p. 9, Ediţie specială, 19/vol. 7, p. 238.


title: Cauza C-438/10: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 13 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Bacău — România) — Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău/Lilia Druțu [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Impozite interne — Articolul 110 TFUE — Taxă pe poluare aplicată cu ocazia primei înmatriculări a autovehiculelor]

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/13

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 13 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Bacău — România) — Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău/Lilia Druțu
   (Cauza C-438/10) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Impozite interne - Articolul 110 TFUE - Taxă pe poluare aplicată cu ocazia primei înmatriculări a autovehiculelor)
   2011/C 311/19
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Bacău

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

      Pârâtă: Lilia Druțu

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Curtea de Apel Bacău, Secția Comercială, Contencios Administrativ și Fiscal — Înmatricularea unor vehicule de ocazie înmatriculate anterior în alte state membre — Taxă de mediu aplicată automobilelor cu ocazia primei înmatriculări într-un stat membru — Compatibilitatea reglementării naționale cu articolul 110 TFUE — Discriminare în raport cu vehiculele de ocazie deja înmatriculate pe teritoriul statului membru menționat și care nu sunt supuse taxei respective cu ocazia unei vânzări ulterioare și a unei noi înmatriculări

      Dispozitivul

   Articolul 110 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru să instituie o taxă aplicată autovehiculelor cu ocazia primei lor înmatriculări în acest stat membru dacă regimul acestei măsuri fiscale este astfel stabilit încât descurajează punerea în circulație, în statul membru menționat, a unor vehicule de ocazie cumpărate în alte state membre, fără însă a descuraja cumpărarea unor vehicule de ocazie având aceeași vechime și aceeași uzură de pe piața națională.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza C-508/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Malta [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libera prestare a serviciilor de transport maritim — Regulamentul (CEE) nr. 3577/92 — Articolele 1 și 4 — Servicii de cabotaj în interiorul unui stat membru — Obligația de a încheia contracte de servicii publice într un mod nediscriminatoriu — Încheierea, înaintea datei aderării unui stat membru la Uniune, a unui contract exclusiv în lipsa unei proceduri prealabile de cerere de ofertă]

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Malta
   (Cauza C-508/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libera prestare a serviciilor de transport maritim - Regulamentul (CEE) nr. 3577/92 - Articolele 1 și 4 - Servicii de cabotaj în interiorul unui stat membru - Obligația de a încheia contracte de servicii publice într un mod nediscriminatoriu - Încheierea, înaintea datei aderării unui stat membru la Uniune, a unui contract exclusiv în lipsa unei proceduri prealabile de cerere de ofertă)
   2010/C 346/11
   Limba de procedură: malteza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Aquilina et K. Simonsson, agenți)

      Pârâtă: Republica Malta (reprezentanți: S. Camilleri, L. Spiteri și A. Fenech, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea Regulamentului (CEE) nr. 3577/92 al Consiliului din 7 decembrie 1992 de aplicare a principiului liberei circulații a serviciilor la transporturile maritime în interiorul statelor membre (cabotaj maritim) (JO L 364, p. 7) — Încheierea fără cerere de ofertă prealabilă a unui contract exclusiv în vederea asigurării unui serviciu maritim între Malta și Gozo

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 32, 07.2.2009.


title: Cauza C-206/10: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/22

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2010 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-206/10)
   2010/C 179/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: V. Kreuschitz, agent)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (1) și al articolului 4 alineatul (1) litera (a) coroborat cu titlul III capitolul I (boală și maternitate) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (2) prin aceea că a supus acordarea prestațiilor în favoarea orbilor și a persoanelor cu handicap, printre care persoanele surde, în conformitate cu legislația landurilor (indemnizație pentru cecitate, indemnizație din partea landului pentru cecitate, alocație pentru cecitate sau alocație din partea landului pentru cecitate, alocație pentru îngrijire sau ajutor pentru orbi ori pentru persoanele surde, etc.), pentru care Republica Federală Germania este statul competent, condiției ca beneficiarii de prestații sociale să aibă domiciliul sau reședința obișnuită pe teritoriul landului respectiv;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune are ca obiect incompatibilitatea cu Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 și cu Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 a legislației landurilor germane potrivit cărora acordarea de prestații sociale în favoarea orbilor și a persoanelor cu handicap este supusă condiției ca beneficiarii să aibă domiciliul sau reședința obișnuită pe teritoriul landului german în cauză.
   Finalitatea Regulamentul nr. 1408/71 constă în a coordona, în cadrul liberei circulații, dispozițiile naționale privind securitatea socială cu obiectivele articolului 42 CE (în prezent articolul 48 TFUE). Potrivit articolului 4 alineatul (2b) din regulament, această reglementare nu se aplică dispozițiilor din legislația unui stat membru referitoare la anumite prestații speciale necontributive, menționate în anexa II secțiunea III, a căror aplicare este limitată la o parte din teritoriul acestuia. Prestațiile germane în cauză sunt menționate în lista de prestații speciale din anexa II secțiunea III la Regulamentul nr. 1408/71.
   În opinia Comisiei însă, simpla includere a unei prestații în lista din anexa II la Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 nu este suficientă pentru a exclude o prestație, în calitate de „prestație specială de tip necontributiv” din domeniul de aplicare al regulamentului. Aceasta apreciază că, în calitate de excepție, articolul 4 alineatul (2b) din regulament trebuie interpretat restrictiv: nu se poate aplica decât prestațiilor care îndeplinesc în mod cumulativ condițiile enumerate în dispoziția menționată. Prin urmare, sunt incluse numai prestații care sunt în același timp speciale și de tip necontributiv, prevăzute în anexa II secțiunea III la Regulamentul nr. 1408/71 și care au fost instituite printr-o reglementare a cărei aplicare este limitată la o parte din teritoriul statului membru.
   Prestațiile în cauză din partea landurilor nu îndeplinesc însă toate aceste condiții, astfel încât nu trebuie considerate „prestații speciale de tip necontributiv”, ci „prestații în baza unei asigurări de boală”, pentru următoarele motive.
   În primul rând, în opinia Comisiei, respectivele prestații din partea landurilor sunt acordate în temeiul unor situații prevăzute de lege, fără examinarea nevoilor personale. Prestațiile în cauză au ca obiect să compenseze surplusul de cheltuieli legate de handicap și au rolul de a ameliora starea de sănătate și condițiile de viață ale persoanelor cu handicap. În consecință, acestea sunt menite să completeze, în esență, cu titlu accesoriu, prestațiile în baza asigurărilor de boală. Împrejurarea că alocația pentru îngrijire acordată potrivit legislației federale se completează cu prestațiile landurilor în favoarea orbilor și a persoanelor cu handicap demonstrează că ambele prestații acoperă același risc — riscul unor cheltuieli suplimentare legate de boală — și că nu este vorba despre prestații care acoperă „cu titlu suplimentar, complementar sau accesoriu riscurile”.
   În al doilea rând, clasificarea unei anumite prestații în conformitate cu constituția națională a unui stat membru nu are nicio influență asupra aspectului dacă aceasta trebuie considerată o prestație de protecție socială în sensul Regulamentului nr. 1408/71.
   Mai mult, din punct de vedere material, legislația landurilor în discuție aici nu reprezintă un avantaj accesoriu, aplicabil numai pe o bază regională. Dimpotrivă, prestația în cauză face parte din sistemul de protecție ce acoperă riscul de cheltuieli suplimentare în caz de boală, sistem care a fost instituit pe întregul teritoriu al Germaniei și care, pe baza principiului recunoașterii reciproce, se află în strânsă legătură cu legislația federală.
   Rezultă de aici că respectivele prestații din partea landurilor trebuie să fie considerate prestații în baza asigurării de boală, iar nu prestații speciale. Includerea acestor prestații în anexa II secțiunea III la Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 este așadar nelegală, acestea intrând în domeniul de aplicare al regulamentului menționat.
   Pe de altă parte, condiția referitoare la domiciliu cuprinsă în legislația germană încalcă dispozițiile Regulamentului nr. 1612/68, în măsura în care exclude lucrătorii frontalieri și familiile lor de la beneficiul acestor prestații.
   Curtea de Justiție a confirmat cu claritate că un stat membru nu poate supune acordarea unui avantaj social condiției ca beneficiarul să aibă domiciliul în acel stat. Concluzia Curții se aplică tuturor avantajelor sociale în sensul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1612/68.
   Noțiunea „avantaj social” este foarte amplă. Aceasta include nu numai avantaje care rezultă dintr-un contract de muncă, ci și toate avantajele pe care un stat membru le acordă cetățenilor săi și, prin urmare, și lucrătorilor. În opinia Comisiei, faptul că acordarea prestațiilor în cauză nu este determinată nici de încadrarea în muncă, nici de resursele financiare ale beneficiarului sau ale familiei sale, ci are loc numai în temeiul împrejurării că domiciliul lor este situat pe teritoriul landului respectiv nu poate justifica neluarea în considerare a consecințelor care decurg de aici pentru lucrătorii care muncesc în Germania, dar locuiesc în alt stat membru. În consecință, nu există un temei suficient pentru ca aceste prestații să nu poată fi considerate avantaje sociale în sensul Regulamentului nr. 1612/68.
   Lucrătorii frontalieri care muncesc în Germania și membrii de familie ai acestora ar trebui așadar, chiar dacă nu locuiesc în Germania, să aibă dreptul la prestațiile acordate persoanelor cu handicap și orbilor în conformitate cu legislația landurilor. Condiția de a avea domiciliul sau reședința obișnuită în landul respectiv încalcă, prin urmare, dispozițiile Regulamentului nr. 1612/68.

      (1)  JO L 257, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 11

      (2)  JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26


title: Cauza T-479/10: Ordonanța Tribunalului din 11 aprilie 2011 — Département du Gers/Comisia (Acțiune în anulare — Mediu și protecția sănătății umane — Produse alimentare și furaje modificate genetic — Lipsa afectării individuale — Inadmisibilitate)

text:
               11.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 173/10

         Ordonanța Tribunalului din 11 aprilie 2011 — Département du Gers/Comisia
   (Cauza T-479/10) (1)

   (Acțiune în anulare - Mediu și protecția sănătății umane - Produse alimentare și furaje modificate genetic - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate)
   2011/C 173/24
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Département du Gers (Franța) (reprezentanți: S. Mabile și J.-P. Mignard, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Bianchi și L. Pignataro, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2010/420/UE a Comisiei din 28 iulie 2010 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, constau în sau sunt produse din porumb modificat genetic MON89034xNK603 (MON-89Ø34-3xMON-ØØ6Ø3-6) în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 197, p. 15)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Département du Gers suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție formulate de Parlamentul European, de Consiliul Uniunii Europene, de Région Centre, de Région Picardie, de Département de la Haute-Garonne, de Région Bretagne, de Région Poitou-Charentes, de Région Provence-Alpes-Côte d’Azur, de Région Bourgogne, de Région Midi-Pyrénées, de Région Auvergne, de Région Pays de la Loire, de Région Rhône-Alpes, de Département des Côtes d’Armor, de Région Île de France și de Région Nord-Pas-de-Calais.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.


title: Cauza T-406/08: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2008 — ICF/Comisia

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/47

         Acțiune introdusă la 19 septembrie 2008 — ICF/Comisia
   (Cauza T-406/08)
   (2009/C 44/83)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Industries Chimiques du Fluor SA (ICF) (Tunis, Tunisia) (reprezentanți: M. van der Woude și T. Hennen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei în privința reclamantei;

               —

               în subsidiar, reducerea în mod substanțial a amenzii aplicate reclamantei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta solicită anularea în parte a Deciziei C(2008) 3043 final a Comisiei din 25 iunie 2008 în cauza COMP/39.180 — Fluorură de aluminiu, prin care Comisia a constatat că anumite întreprinderi, între care reclamanta, au încălcat articolul 81 alineatul (1) CE și articolul 53 alineatul (1) din Acordul privind Spațiul Economic European), prin realizarea unei înțelegeri pe piața mondială a florurii de aluminiu, având ca obiectiv majorarea prețurilor, prin analizarea a diferite regiuni ale lumii, inclusiv Europa, pentru a stabili un nivel de preț general și, în anumite cazuri, pentru a conveni o împărțire a pieței, precum și prin schimbarea de informații comerciale sensibile.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă patru motive întemeiate pe:

               —

               o încălcare a dreptului la apărare și a articolului 27 din Regulamentul nr. 1/2003 (1), în măsura în care încălcarea prezentată în comunicarea privind obiecțiunile diferea de cea reținută în final în decizia atacată, iar decizia atacată s-ar întemeia pe documente care nu sunt menționate în comunicarea privind obiecțiunile;

               —

               o încălcare a articolul 81 alineatul (1) CE, întrucât în cadrul deciziei atacate se realizează o încadrare juridică greșită a faptelor imputate reclamantei, un schimb de informații ocazional fiind calificat în mod eronat drept acord și/sau practică concertată în sensul articolul 81 alineatul (1) CE. În plus, în opinia reclamantei, situația de fapt în litigiu nu pot fi calificat în nici un caz drept încălcare unică și continuă;

               —

               o încălcare a articolului 23 din Regulamentul nr. 1/2003 și a principiului încrederii legitime la momentul stabilirii cuantumului amenzii, în măsura în care Comisia ar fi dovedit o aplicare greșită a liniilor directoare privind calculul amenzilor: (i) întrucât nu s-a întemeiat pe cifra de afaceri controlată și (ii) întrucât nu apreciat valoarea totală a vânzărilor de bunuri sau de servicii legate de încălcare în sectorul geografic. În plus, Comisia ar fi săvârșit o eroare de încadrare a faptelor. În sfârșit, în susținerea cererii sale de reducere a amenzii, reclamanta invocă cota de piață redusă cumulată de părțile la înțelegere și lipsa de punere în aplicare;

               —

               o încălcare a Acordului euromediteranean încheiat cu Tunisia (2), pentru motivul că, în speță, Comisia ar fi aplicat exclusiv dispozițiile de concurență comunitare, deși normele de concurență din Acordul eurpmediteranean sunt aplicabile, chiar și în paralel cu normele de concurență comunitare. În opinia reclamantei, Comisia ar fi trebuit să consulte Comitetul de asociere EU/Tunisia, astfel cum impune articolul 36 din acord. În plus, reclamanta susține că abordarea unilaterală urmată de Comisie ar fi contrară principiului curtoaziei internaționale, precum și obligației sale de asistență.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Acordul euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Republica Tunisiană, pe de altă parte (JO 1998, L 97, p. 2).


title: Cauzele conexate C-411/10 și C-493/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 21 decembrie 2011 [cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), High Court of Ireland — Regatul Unit, Irlanda] — N. S. (C-411/10)/Secretary of State for the Home Department și M. E. (C-493/10), A. S. M., M. T., K. P., E. H./Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform [Dreptul Uniunii — Principii — Drepturi fundamentale — Punere în aplicare a dreptului Uniunii — Interzicerea tratamentelor inumane sau degradante — Sistem european comun de azil — Regulamentul (CE) nr. 343/2003 — Noțiunea „țări sigure” — Transferul unui solicitant de azil către statul membru responsabil — Obligație — Prezumție relativă de respectare a drepturilor fundamentale de către acest stat membru]

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/8

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 21 decembrie 2011 [cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), High Court of Ireland — Regatul Unit, Irlanda] — N. S. (C-411/10)/Secretary of State for the Home Department și M. E. (C-493/10), A. S. M., M. T., K. P., E. H./Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform
   (Cauzele conexate C-411/10 și C-493/10) (1)

   (Dreptul Uniunii - Principii - Drepturi fundamentale - Punere în aplicare a dreptului Uniunii - Interzicerea tratamentelor inumane sau degradante - Sistem european comun de azil - Regulamentul (CE) nr. 343/2003 - Noțiunea „țări sigure” - Transferul unui solicitant de azil către statul membru responsabil - Obligație - Prezumție relativă de respectare a drepturilor fundamentale de către acest stat membru)
   2012/C 49/13
   Limba de procedură: engleza

      Instanțele de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), High Court of Ireland

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: N. S. (C-411/10), M. E., A. S. M., M. T., K. P., E. H. (C-493/10)

      Pârâți: Secretary of State for the Home Department (C-411/10), Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform (C-493/10)

      cu participarea: Amnesty International Ltd and the AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (UK) (C-411/10), United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR) (UK) (C-411/10), Equality and Human Rights Commission (EHRC) (C-411/10), Amnesty International Ltd and the AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (IRL) (C-493/10), United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR) (IRL) (C-493/10)

      Obiectul

   (C-411/10)
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Court of Appeal (England & Wales) — (Regatul Unit) — Interpretarea articolului 3 alineatele (1) și (2), precum și a dispozițiilor capitolului III din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56) — Interpretarea standardelor minime pentru primirea solicitanților de azil, astfel cum sunt prevăzute de dispozițiile Directivei 2003/9/CE a Consiliului din 27 ianuarie 2003 de stabilire a standardelor minime pentru primirea solicitanților de azil în statele membre (JO L 31, p. 18, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 48), ale Directivei 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52) și ale Directivei 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat (JO L 326, p. 13, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 242) — Procedură de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate de un resortisant afghan — Riscul încălcării drepturilor fundamentale în cazul reprimirii de către statul membru care era responsabil anterior — Caracterul și întinderea protecției conferite unui solicitant de azil de dispozițiile Cartei drepturilor fundamentale și de cele ale Convenției europene pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale
   (C-493/10)
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Ireland — Interpretarea articolului 3 alineatul (2) și a articolului 18 din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56) — Procedură de stabilire a statului membru responsabil de examinarea cererilor de azil formulate de resortisanți ai mai multor țări terțe (Afganistan, Iran, Algeria) — Obligația unui stat membru de a-și asuma responsabilitatea de a examina o cerere de azil în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 în cazul unui risc de încălcare, de către statul membru responsabil de cerere, a drepturilor fundamentale ale solicitantului și/sau de neaplicare a normelor minimale impuse prin Directivele 2003/9/CE, 2004/83/CE și 2005/85/CE, în temeiul criteriilor stabilite în regulamentul menționat

      Dispozitivul

               1.

               Decizia adoptată de un stat membru în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe, de a examina sau de a nu examina o cerere de azil în privința căreia nu este responsabil conform criteriilor stabilite în capitolul III din acest regulament, pune în aplicare dreptul Uniunii în sensul articolului 6 TUE și/sau al articolului 51 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Dreptul Uniunii împiedică aplicarea unei prezumții absolute conform căreia statul membru pe care articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 343/2003 îl desemnează drept responsabil respectă drepturile fundamentale ale Uniunii Europene.
               Articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că revine statelor membre, inclusiv instanțelor naționale, obligația de a nu transfera un solicitant de azil către „statul membru responsabil” în sensul Regulamentului nr. 343/2003 atunci când acestea nu pot ignora faptul că deficiențele sistemice ale procedurii de azil și ale condițiilor de primire a solicitanților de azil în acest stat membru constituie motive serioase și întemeiate să se creadă că solicitantul va fi expus unui risc real de a fi supus unor tratamente inumane sau degradante în sensul acestei dispoziții.
               Sub rezerva prerogativei de a examina el însuși cererea menționată la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 343/2003, imposibilitatea de a transfera un solicitant de azil către un alt stat membru al Uniunii Europene, atunci când acest stat este identificat drept statul membru responsabil potrivit criteriilor prevăzute în capitolul III din acest regulament, impune statului membru care trebuia să efectueze acest transfer să continue examinarea criteriilor din capitolul menționat pentru a verifica dacă vreunul dintre criteriile ulterioare permite identificarea unui alt stat membru drept responsabil de examinarea cererii de azil.
               Cu toate acestea, trebuie ca statul membru în care se află solicitantul de azil să se asigure că încălcarea drepturilor fundamentale ale acestuia nu se agravează printr-o procedură de determinare a statului membru responsabil care ar avea o durată nerezonabilă. La nevoie, revine acestui stat obligația de a examina el însuși cererea în conformitate cu modalitățile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 343/2003.

               3.

               Articolele 1, 18 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene nu determină un răspuns diferit.

               4.

               În măsura în care întrebările anterioare se referă la obligațiile Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, răspunsurile la întrebările a doua-a șasea adresate în cauza C-411/10 nu sunt influențate de Protocolul (nr. 30) privind aplicarea Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în Republica Polonă și în Regatul Unit.

      (1)  JO C 274, 9.10.2010.

      JO C 13, 15.1.2011.


title: Cauza F-108/11: Acțiune introdusă la 24 octombrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/69

      Acțiune introdusă la 24 octombrie 2011 — ZZ/Comisia
      (Cauza F-108/11)
      (2012/C 25/133)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: ZZ (reprezentanți: A. Fratini și F. Filpo, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Obiectul și descrierea litigiului

      Anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului general EPSO/AD/198/10 de a nu admite reclamantul la concursul menționat pentru motivul neîndeplinirii cerințelor privind experiența profesională

         Concluziile reclamantului

                  —

                  Anularea deciziei EPSO de a nu admite reclamantul la concursul general EPSO/AD/198/10;

                  —

                  obligarea Comisiei să ia toate măsurile necesare pentru a repune reclamantul într-o poziție similară cu cea pe care ar fi avut-o dacă ar fi fost admis la concurs;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-309/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Central Administrativo Norte (Portugalia) la 27 iunie 2012 — Maria Albertina Gomes Viana Novo și alții/Fundo de Garantia Salarial, IP

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Central Administrativo Norte (Portugalia) la 27 iunie 2012 — Maria Albertina Gomes Viana Novo și alții/Fundo de Garantia Salarial, IP
   (Cauza C-309/12)
   2012/C 287/35
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Central Administrativo Norte

      Părțile din acțiunea principală

      Recurenți: Maria Albertina Gomes Viana Novo, Ezequiel Martins Dias, Gabriel Inácio da Silva Fontes, Marcelino Jorge dos Santos Simões, Manuel Dourado Eusébio, Alberto Martins Mineiro, Armindo Gomes de Faria, José Fontes Cambas, Alberto Martins do Alto, José Manuel Silva Correia, Marilde Marisa Moreira Marques Moita, José Rodrigues Salgado Almeida, Carlos Manuel Sousa Oliveira, Manuel Da Costa Moreira, Paulo Da Costa Moreira, José Manuel Serra da Fonseca, Ademar Daniel Lourenço Dias și Ana Mafalda Azevedo Martins Ferreira

      Intimat: Fundo de Garantia Salarial, IP

      Întrebarea preliminară

   Dreptul Uniunii în domeniul specific al garantării creanțelor salariale în cazul insolvabilității angajatorului — în special, articolele 4 și 10 din Directiva 80/987/CEE (1) — trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții de drept național care garantează numai creanțele devenite exigibile în cadrul celor șase luni anterioare exercitării acțiunii în insolvența angajatorului, chiar și în cazul în care lucrătorii au formulat o acțiune împotriva acestuia în fața Tribunal do Trabalho pentru a obține stabilirea pe cale judecătorească a sumei datorate și executarea silită a acesteia?

      (1)  Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 197)


title: Cauza C-392/11: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 27 septembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) — (Regatul Unit) — Field Fisher Waterhouse LLP/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (TVA — Scutirea închirierii de bunuri imobile — Închirierea de spații de birouri — Servicii aferente închirierii menționate — Calificarea operațiunii în scopuri de TVA — Operațiune constituită dintr-o prestație unică sau din mai multe prestații independente)

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/15

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 27 septembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) — (Regatul Unit) — Field Fisher Waterhouse LLP/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
   (Cauza C-392/11) (1)

   (TVA - Scutirea închirierii de bunuri imobile - Închirierea de spații de birouri - Servicii aferente închirierii menționate - Calificarea operațiunii în scopuri de TVA - Operațiune constituită dintr-o prestație unică sau din mai multe prestații independente)
   2012/C 366/24
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Field Fisher Waterhouse LLP

      Pârâți: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Interpretarea Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 9/vol. 3, p. 7) — Scutiri pentru alte activități — Întinderea scutirii de TVA a închirierii de bunuri imobile — Includerea cheltuielilor pentru anumite servicii de exploatare și întreținere a imobilului și a părților comune — Calificarea operațiunii, în scopuri de TVA, drept prestație unică sau drept prestații independente — Interpretarea Hotărârii Curții din 11 iunie 2009 în cauza C-572/07, RLRE Tellmer Property

      Dispozitivul

   Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretată în sensul că o închiriere de bunuri imobile și prestările de servicii aferente acestei închirieri, precum cele din acțiunea principală, pot constitui o prestație unică în raport cu taxa pe valoarea adăugată. În această privință, posibilitatea recunoscută locatorului în contractul de închiriere de a rezilia acest contract în cazul în care locatarul nu achită cheltuielile locative constituie un indiciu care sugerează existența unei prestații unice, chiar dacă aceasta nu constituie, în mod necesar, elementul determinant în vederea aprecierii existenței unei astfel de prestații. În schimb, împrejurarea că prestări de servicii precum cele din acțiunea principală ar putea fi, în principiu, furnizate de un terț nu permite să se concluzioneze că acestea nu pot constitui, în circumstanțele din acțiunea principală, o prestație unică. Revine instanței de trimitere sarcina de a determina dacă, în lumina elementelor de interpretare prezentate de Curte în prezenta hotărâre și având în vedere împrejurările speciale ale cauzei menționate, operațiunile vizate sunt legate între ele într o măsură atât de mare încât trebuie să se considere că alcătuiesc o prestație unică de închiriere de bunuri imobile.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011


title: Cauza T-38/12: Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2012 — Pips/OAPI — s. Oliver Bernd Freier (ISABELLA OLIVER)

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/28

         Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2012 — Pips/OAPI — s. Oliver Bernd Freier (ISABELLA OLIVER)
   (Cauza T-38/12)
   2012/C 89/47
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pips BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: J.A.K. van den Berg, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: s. Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 octombrie 2011 în cauza R 2420/2010-1;

               —

               admiterea cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 7024961 pentru marca verbală „ISABELLA OLIVER” pentru toate bunurile și serviciile care fac obiectul procedurii în fața Camerei întâi de recurs; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Pips

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ISABELLA OLIVER” pentru bunuri și servicii din clasele 3, 4, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 24 și 25 — cererea de înregistrare nr. 7024961

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: cererea de înregistrare nr. 6819908 pentru marca verbală „S. Oliver”, pentru produse și servicii din clasele 4, 16, 20, 21 et 24; înregistrarea mărcii comunitare nr. 4504569 pentru marca figurativă „s. Oliver”, pentru produse și servicii din clasele 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25, 28 și 35; înregistrarea mărcii germane nr. 30734710.9 pentru marca verbală „S. Oliver”, pentru produse și servicii din clasele 10, 12 și 21; înregistrarea mărcii comunitare nr. 181875 pentru marca verbală „S. Oliver”, pentru produse din clasele 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25 și 26; înregistrarea mărcii internaționale nr. 959255, pentru marca verbală „S. Oliver”, pentru produse și servicii din clasele 10, 12 și 21

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în parte cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 76 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului întrucât camera de recurs (i) a apreciat similitudinea dintre mărci pe baza unor fapte/împrejurări neinvocate de părți, astfel încât concluzia referitoare la similitudinea semnelor este eronată; și (ii) a făcut o incorectă aplicare a principiilor formulate de Curtea de Justiție în ceea ce privește aprecierea globală a riscului de confuzie


title: Cauza C-496/07: Ordonanța președintelui Camerei a șaptea a Curții din 6 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/36

         Ordonanța președintelui Camerei a șaptea a Curții din 6 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă
   (Cauza C-496/07) (1)

   2009/C 180/62

      Limba de procedură: cehă

   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza C-242/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italia) la 17 mai 2010 — ENEL Produzione SpA/Autorità per l'energia elettrica e il gas

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/24

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italia) la 17 mai 2010 — ENEL Produzione SpA/Autorità per l'energia elettrica e il gas
   (Cauza C-242/10)
   ()
   2010/C 209/33
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale Sezione Terza

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: ENEL Produzione SpA

      Pârâtă: Autorità per l'energia elettrica e il gas

      Întrebarea preliminară

   Articolele 23, 43, 49 și 56 din tratat, precum și alineatele (2) și (6) ale articolului 11 și articolul 24 din Directiva 2003/54 sunt contrare unei reglementări naționale care, în absența notificării Comisiei Europene, impune în mod permanent anumitor producători de energie electrică ce sunt, în anumite împrejurări, esențiali pentru satisfacerea necesarului cererii de servicii de dispecerizare să prezinte oferte pe piețele bursei de energie electrică potrivit unor programe stabilite în mod heteronom de operatorul rețelei și care sustrage plata acestor oferte liberei stabiliri a prețului de către producător, legându-l de parametri care nu sunt prestabiliți conform unor „proceduri transparente, nediscriminatorii și bazate pe regulile pieței”?


title: Cauza F-81/15: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 11 noiembrie 2015 – GM și GN/Comisia

text:
               21.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 429/30

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 11 noiembrie 2015 – GM și GN/Comisia
   (Cauza F-81/15) (1)

   (2015/C 429/43)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 262, 10.8.2015, p. 42.


title: Cauza C-134/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Constanța (România) la data de 12 martie 2012 — Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central (în numele și în interesul membrilor săi — funcționari publici cu statut special — polițiști din cadrul IPJ Tulcea)/Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Constanța (România) la data de 12 martie 2012 — Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central (în numele și în interesul membrilor săi — funcționari publici cu statut special — polițiști din cadrul IPJ Tulcea)/Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea
   (Cauza C-134/12)
   2012/C 138/14
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Constanța

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central (în numele și în interesul membrilor săi — funcționari publici cu statut special — polițiști din cadrul IPJ Tulcea)

      Pârâte: Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea

      Întrebările preliminare

               1.

               Prevederile art. 17 alin. 1, art. 20 și ale art. 21 alin. 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unor reduceri salariale precum cele operate de către Statul român prin Legea nr. 118/2010 și Legea nr. 285/2010?

               2.

               Dispozițiile art. 15 al treilea paragraf din Convenția europeană a drepturilor omului, în baza căruia Guvernul României era obligat să notifice secretarul general al Consiliului Europei despre intenția luării măsurii reducerilor salariale și de a preciza durata de timp prevăzută pentru aplicarea acesteia, trebuie interpretate ca fiind de natură să atragă invalidarea Legii nr. 118/2010 și a Legii nr. 285/2010?


title: Cauza T-297/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 septembrie 2014 – Walter Klein/Comisia („Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile — Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni juris”)

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/26

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 septembrie 2014 – Walter Klein/Comisia
   (Cauza T-297/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile - Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat - Cerere de suspendare a executării - Fumus boni juris”))
   (2014/C 431/46)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Walter Klein GmbH & Co. KG (Wuppertal, Germania) (reprezentanți: T. Volz și B. Wißmann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a efectelor juridice ale deciziei prin care Comisia a inițiat o procedură oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat în ceea ce privește legea germană privind energia din surse regenerabile

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-309/09: Ordonanța Tribunalului din 24 mai 2011 — Sanyō Denki/OAPI — Telefónica O2 Germany (eneloop) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragere a opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/26

         Ordonanța Tribunalului din 24 mai 2011 — Sanyō Denki/OAPI — Telefónica O2 Germany (eneloop)
   (Cauza T-309/09) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Retragere a opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 226/53
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sanyō Denki Kabushiki Kaisha (Osaka, Japonia) (reprezentanți: inițial M. De Zorti, M. Koch și T. Grimm, ulterior V. Schmitz-Fohrmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial M. Ahlgren, ulterior M. Ahlgren și J.F. Crespo Carillo, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Telefónica O2 Germany GmbH & Co. OHG (München, Germania) (reprezentanți: A. Fottner și M. Müller, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei camerei a doua de recurs a OAPI din 6 mai 2009 (cauza R 794/2008-2) privind o procedură de opoziție între Telefónica O2 Germany GmbH & Co. OHG și Sanyō Denki Kabushiki Kaisha

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului cauzei.

               2.

               Reclamanta și intervenienta suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de pârâtă.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza C-38/11: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 18 iunie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Amorim Energia BV/Ministério das Finanças e da Administração Pública [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Articolele 49 TFUE și 54 TFUE — Articolele 63 TFUE și 65 TFUE — Directiva 90/435/CEE — Articolul 3 alineatul (2) — Legislație fiscală — Impozit pe profit — Impozitarea dividendelor — Reținere la sursă — Scutire — Deținerea unei participații minime în societatea care distribuie dividendele — Condiții — Perioadă minimă de deținere neîntreruptă a respectivei participații — Condiții — Societăți beneficiare rezidente și nerezidente — Diferență de tratament]

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/18

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 18 iunie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Amorim Energia BV/Ministério das Finanças e da Administração Pública
   (Cauza C-38/11) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Articolele 49 TFUE și 54 TFUE - Articolele 63 TFUE și 65 TFUE - Directiva 90/435/CEE - Articolul 3 alineatul (2) - Legislație fiscală - Impozit pe profit - Impozitarea dividendelor - Reținere la sursă - Scutire - Deținerea unei participații minime în societatea care distribuie dividendele - Condiții - Perioadă minimă de deținere neîntreruptă a respectivei participații - Condiții - Societăți beneficiare rezidente și nerezidente - Diferență de tratament)
   2012/C 366/29
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal Administrativo

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Amorim Energia BV

      Pârât: Ministério das Finanças e da Administração Pública

      în prezența: Ministério Público

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Supremo Tribunal Administrativo — Interpretarea articolelor 63 și 65 TFUE — Reglementare națională care supune dividendele distribuite unor societăți nerezidente unui regim fiscal mai puțin favorabil decât cel aplicat dividendelor distribuite societăților rezidente — Cerința față de societățile nerezidente a unei perioade minime de deținere a acțiunilor mai lungă și a unei participații la capitalul social minime mai importante

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 63 TFUE și 65 TFUE se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în cauza principală, care nu permite ca o societate rezidentă într-un alt stat membru și care deține, într-o societate rezidentă în Portugalia, o participație mai mare de 10 % dar mai mică de 20 %, să obțină scutirea de impozitul reținut la sursă pe dividendele distribuite de societatea rezidentă în Portugalia și supune astfel aceste dividende dublei impuneri economice, în timp ce, atunci când dividendele sunt distribuite societăților acționare rezidente în Portugalia și care dețin același tip de participații, o asemenea dublă impunere economică este evitată. Atunci când un stat membru invocă o convenție de evitare a dublei impuneri încheiată cu un alt stat membru, revine instanței naționale obligația de a stabili dacă trebuie să se țină seama de această convenție și, eventual, să verifice dacă aceasta permite neutralizarea efectelor restricției privind libera circulație a capitalurilor.

               2.

               Articolele 49 TFUE și 54 TFUE se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție in cauza principală, care permite ca o societate rezidentă într-un alt stat membru și care deține, într-o societate rezidentă în Portugalia, o participație mai mare de 20 %, să obțină rambursarea impozitului reținut la sursă pe dividendele distribuite de societatea rezidentă în Portugalia numai atunci când a deținut această participație în mod neîntrerupt timp de doi ani și întârzie astfel eliminarea dublei impuneri economice în raport cu societățile acționare rezidente în Portugalia care dețin același tip de participații. Atunci când un stat membru invocă o convenție de evitare a dublei impuneri încheiată cu un alt stat membru, revine instanței naționale obligația de a stabili dacă trebuie să se țină seama de această convenție și, eventual, să verifice dacă aceasta permite neutralizarea efectelor restricției privind libertatea de stabilire.

      (1)  JO C 130, 30.4.2011.


title: Cauza C-572/08: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 6 mai 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/30

         Ordonanța Curții (Camera întâi) din 6 mai 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-572/08) (1)

   ()
   2010/C 234/50
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza T-122/14: Acțiune introdusă la 19 februarie 2014 – Italia/Comisia

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/42

         Acțiune introdusă la 19 februarie 2014 – Italia/Comisia
   (Cauza T-122/14)
   2014/C 102/63
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: S. Fiorentino, avvocato dello Stato, și G. Palmieri, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei C(2013) 8681 final a Comisiei Europene din 9 decembrie 2013 prin care, în executarea Hotărârii Curții de Justiție din 17 noiembrie 2011 în cauza C-496/09, Comisia a obligat Republica Italiană la plata sumei de 6 252 000,00 euro cu titlu de penalitate cu titlu cominatoriu.
   Decizia atacată se referă la al doilea semestru de întârziere, prin urmare la perioada 17 mai-17 noiembrie 2012.
   Guvernul italian a invocat următoarele motive:

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 260 alineatul (1) și alineatul (3) al doilea paragraf TFUE, precum și pe încălcarea hotărârii care face obiectul executării, în legătură cu creanțele deținute față de întreprinderile plasate în „concordat preventiv” sau sub regimul de „administrare controlată”
               Astfel, se arată că decizia nu deduce din ajutorul restant datorat la expirarea semestrului de referință creanțele deținute față de aceste întreprinderi care au intervenit în cadrul procedurilor colective corespunzătoare, deși guvernul italian consideră că este vorba despre creanțe pentru recuperarea cărora statul membru a dat dovadă de toată diligența necesară și care trebuie, în consecință, să fie excluse din valoarea ajutoarelor restante datorate în temeiul hotărârii care trebuie executată.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE 9JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41), precum și pe aplicarea inexactă a articolului 11 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 140, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 42)
               În această privință se susține că decizia impune autorităților italiene să aplice sumelor datorate de întreprinderi în cadrul restituirii ajutoarelor de stat dobânzi la o rată compusă, astfel cum prevede articolul 11 din Regulamentul nr. 794/2004. Guvernul italian contestă acest aspect reținând că – inclusiv potrivit jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene (și în special Hotărârii din 11 decembrie 2008, Comisia/Département du Loiret și Scott SA) – acest mod de calcul al dobânzii nu este aplicabil în materia deciziilor de recuperare anterioare intrării în vigoare a Regulamentului nr. 794/2004 și, cu atât mai puțin, prin raportare la decizii anterioare publicării Comunicării Comisiei privind rata dobânzii aplicabile în cazul recuperării ajutoarelor de stat ilegale (JO C 110, 8.5.2003, p. 21).


title: Cauza C-222/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA)/Administración General del Estado (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Articolul 12 CE — Interzicerea discriminărilor pe motiv de cetățenie sau naționalitate — Articolele 39 CE, 43 CE, 49 CE și 56 CE — Libertățile fundamentale garantate de Tratatul CE — Articolul 87 CE — Ajutor de stat — Directiva 89/552/CEE — Desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune — Obligația operatorilor de televiziune de a aloca o parte din veniturile din exploatare pentru finanțarea anticipată de filme cinematografice și de televiziune europene, o cotă de 60 % din această finanțare fiind consacrată producției de opere având ca limbă originală una dintre limbile oficiale din Regatul Spaniei și care sunt produse în majoritate de industria cinematografică spaniolă)

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA)/Administración General del Estado
   (Cauza C-222/07) (1)

   (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare - Articolul 12 CE - Interzicerea discriminărilor pe motiv de cetățenie sau naționalitate - Articolele 39 CE, 43 CE, 49 CE și 56 CE - Libertățile fundamentale garantate de Tratatul CE - Articolul 87 CE - Ajutor de stat - Directiva 89/552/CEE - Desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune - Obligația operatorilor de televiziune de a aloca o parte din veniturile din exploatare pentru finanțarea anticipată de filme cinematografice și de televiziune europene, o cotă de 60 % din această finanțare fiind consacrată producției de opere având ca limbă originală una dintre limbile oficiale din Regatul Spaniei și care sunt produse în majoritate de industria cinematografică spaniolă)
   2009/C 102/05
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA)

      Pârâtă: Administración General del Estado

      Cu participarea: Federación de Asociaciones de Productores Audiovisuales, Radiotelevisión Española (RTVE), Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (Egeda)

      Obiectul

   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare – Tribunal Supremo (Spania) – Interpretarea articolelor 12 CE, 87 alineatul (3) CE și 3 alineatul (1) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215) – Obligația operatorilor de televiziune de a aloca un procentaj din veniturile de exploatare pentru finanțarea anticipată a filmelor cinematografice și de televiziune europene, o rată de 60 % din această finanțare fiind consacrată producției de opere având ca limbă originală spaniola, produse în cea mai mare parte de industria cinematografică spaniolă

      Dispozitivul

               1)

               Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997, și, în special, articolul 3 din aceasta, precum și articolul 12 CE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei măsuri adoptate de un stat membru, precum cea din acțiunea principală, care obligă operatorii de televiziune să aloce 5 % din veniturile din exploatare pentru finanțarea anticipată de filme cinematografice și de televiziune europene, precum și, mai precis, 60 % din acești 5 % pentru opere având ca limbă originală una dintre limbile oficiale ale acestui stat membru.

               2)

               Articolul 87 CE trebuie interpretat în sensul că o măsură adoptată de un stat membru, precum cea din acțiunea principală, care obligă operatorii de televiziune să aloce 5 % din veniturile din exploatare pentru finanțarea anticipată de filme cinematografice și de televiziune europene, precum și, mai precis, 60 % din acești 5 % pentru opere având ca limbă originală una dintre limbile oficiale ale acestui stat membru, nu constituie un ajutor de stat în favoarea industriei cinematografice din acest stat membru.

      (1)  JO C 155, 7.7.2007.


title: Cauza T-247/06 P: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 iulie 2007 — Sanchez Ferriz/Comisia Comunităților Europene ( Recurs — Funcție publică — Funcționari — Raport de evoluție a carierei — Exercițiul de evaluare 2003 — Recurs nefondat )

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/37

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 iulie 2007 — Sanchez Ferriz/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-247/06 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Funcționari - Raport de evoluție a carierei - Exercițiul de evaluare 2003 - Recurs nefondat’)
   (2007/C 199/71)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Carlos Sanchez Ferriz (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Berscheid și M. Velardo, agenți)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului Funcției Publice al Uniunii Europene (Camera a doua) din 28 iunie 2006, Sanchez Ferriz/Comisia (F-19/05, nepublicată încă în Recueil) și prin care se urmărește anularea acestei hotărâri.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă domnul Carlos Sanchez Ferriz la plata cheltuielilor de judecată din prezenta procedură.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza C-241/13: Ordonanța președintelui Curții din 18 august 2014 – Comisia Europeană/Republica Estonia, susținută de: Republica Federală Germania, Regatul Belgiei, Regatul Țărilor de Jos, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Polonă, Republica Finlanda, Regatul Suediei

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/31

         Ordonanța președintelui Curții din 18 august 2014 – Comisia Europeană/Republica Estonia, susținută de: Republica Federală Germania, Regatul Belgiei, Regatul Țărilor de Jos, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Polonă, Republica Finlanda, Regatul Suediei
   (Cauza C-241/13) (1)

   2014/C 409/44
   Limba de procedură: estona
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 189, 29.6.2013.


title: Hotărârea Curții din 3 iunie 2013 în cauza E-14/12 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Principatul Liechtenstein (Neîndeplinirea obligațiilor de către o parte contractantă – Libertatea de stabilire – Libertatea de a presta servicii – Articolele 31 și 36 SEE – Obligația agenților de muncă temporară de a depune o garanție – Discriminarea indirectă și directă – Cerința privind reședința – Motivare)

text:
               26.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/11

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 3 iunie 2013
   în cauza E-14/12
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Principatul Liechtenstein
   (Neîndeplinirea obligațiilor de către o parte contractantă – Libertatea de stabilire – Libertatea de a presta servicii – Articolele 31 și 36 SEE – Obligația agenților de muncă temporară de a depune o garanție – Discriminarea indirectă și directă – Cerința privind reședința – Motivare)
   2013/C 277/09
   În cauza E-14/12, Autoritatea AELS de Supraveghere/Principatul Liechtenstein – CERERE de declarare a faptului că, prin menținerea în vigoare a unei legislații care impune persoanelor care au reședința în Liechtenstein și sunt responsabile de un agent de muncă temporară obligația de a constitui o garanție de 50 000 de franci elvețieni, iar persoanelor care îndeplinesc o funcție similară și care au reședința în afara Principatului Liechtenstein, precum și agenților care doresc să presteze servicii de plasare temporară a forței de muncă la nivel transfrontalier obligația de a constitui o garanție de 100 000 de franci elvețieni, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 31 și 36 din Acordul privind SEE, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 3 iunie 2013, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               declară că, prin menținerea în vigoare a unei legislații care impune persoanelor care au reședința în Liechtenstein și sunt responsabile de un agent de muncă temporară obligația de a constitui o garanție de 50 000 de franci elvețieni, iar persoanelor care îndeplinesc o funcție similară și care au reședința în afara Principatului Liechtenstein, precum și agenților care doresc să presteze servicii de plasare temporară a forței de muncă la nivel transfrontalier obligația de a constitui o garanție de 100 000 de franci elvețieni, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 31 și 36 din Acordul privind SEE;

               2.

               obligă Principatul Liechtenstein la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-597/13 P: Recurs introdus la 22 noiembrie 2013 de Total SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 septembrie 2013 în cauza T-548/08, Total SA/Comisia Europeană

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/18

         Recurs introdus la 22 noiembrie 2013 de Total SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 septembrie 2013 în cauza T-548/08, Total SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-597/13 P)
   2014/C 45/33
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Total SA (reprezentanți: E. Morgan de Rivery, E. Lagathu, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Cu titlu principal:

                           —

                           anularea în tot, în temeiul articolului 256 TFUE și a articolului 56 din Protocolul nr. 3 privind Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, a Hotărârii Tribunalului din 13 septembrie 2013 în cauza T-548/08, Total/Comisia Europeană;

                           —

                           admiterea concluziilor prezentate în primă instanță în fața Tribunalului;

                           —

                           în consecință, anularea Deciziei C(2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 din Tratatul CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.181 — Ceară de lumânări) în ceea ce privește Total;

               —

               cu titlu subsidiar, exercitarea competenței de reformare întemeiată pe articolul 261 TFUE pentru reducerea cuantumului amenzii impuse Total;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de Total la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive cu titlu principal și trei motive cu titlu subsidiar.
   În primul rând, recurenta critică Tribunalul pentru încălcarea principiului contradictorialității, întrucât a pronunțat două hotărâri în aceeași zi care au determinat modificarea naturii răspunderii stabilite în sarcina recurentei și, prin urmare, agravarea acesteia.
   În al doilea rând, recurenta invocă erori de drept referitoare la motivarea hotărârii Tribunalului. Pe de o parte, în cadrul controlului de legalitate pe care l-a exercitat, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept, întrucât nu a anulat decizia ca urmare a încălcării de către Comisie a obligației sale de motivare. Pe de altă parte, Tribunalul nu și-ar fi îndeplinit obligația de motivare în cadrul competenței sale de reformare, întemeiată pe articolul 261 TFUE.
   În al treilea rând, recurenta critică Tribunalul pentru săvârșirea unor erori de drept în cadrul exercitării competenței sale de reformare întemeiată pe articolul 261 TFUE, întrucât a refuzat reducerea amenzii aplicate recurentei în aceleași proporții în raport cu amenda aplicată societății filiale Total Raffinage Marketing. Pe de o parte, Tribunalul ar fi apreciat în mod greșit întinderea competenței sale de reformare, modificând caracterul solidar și unic al răspunderii recurentei și a filialei, în pofida faptului că ar avea dreptul să modifice numai cuantumul amenzii. Pe de altă parte, recurenta consideră că Tribunalul a încălcat jurisprudența Curții privind răspunderea solidară a unei societăți-mamă rezultată din comportamentul ilicit al societății filiale, precum și principiile egalității, nediscriminării și proporționalității.
   În al patrulea rând, recurenta solicită Curții, cu titlu subsidiar, exercitarea propriei competențe de reformare pentru anularea sau reformarea cuantumului amenzii.
   În al cincilea rând, recurenta solicită Curții reformarea limitată a cuantumului amenzii pentru a-l alinia la cuantumul amenzii aplicate filialei Total Raffinage Marketing în cauza T-566/08.
   În ultimul rând, recurenta solicită Curții reformarea cuantumului de bază al amenzii pentru a-l alinia la cuantumul amenzii aplicate filialei Total Raffinage Marketing în cauza T-566/08 fie în cazul recursului, în hotărârea Curții pronunțată în recurs, dacă aceasta din urmă consideră cauza în stare de judecată, fie în hotărârea pronunțată de Tribunal, după ce Curtea va trimite cauza spre rejudecare.


title: Cauza C-139/14: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 22 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Baden-Württemberg – Germania) – Mineralquelle Zurzach AG/Hauptzollamt Singen (Trimitere preliminară – Tariful vamal comun – Clasificare tarifară – Nomenclatura combinată – Clasificarea mărfurilor – Poziția tarifară 2202 10 00 – Ape, inclusiv apele minerale și apele gazeificate, cu adaos de zahăr sau alți îndulcitori sau aromatizate – Poziția tarifară 2202 9010 11 – Sucuri de fructe sau de legume diluate cu apă sau gazeificate)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/12

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 22 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Baden-Württemberg – Germania) – Mineralquelle Zurzach AG/Hauptzollamt Singen
      (Cauza C-139/14) (1)

      (Trimitere preliminară - Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Clasificarea mărfurilor - Poziția tarifară 2202 10 00 - Ape, inclusiv apele minerale și apele gazeificate, cu adaos de zahăr sau alți îndulcitori sau aromatizate - Poziția tarifară 2202 9010 11 - Sucuri de fructe sau de legume diluate cu apă sau gazeificate)
      (2015/C 016/18)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Mineralquelle Zurzach AG

         Pârât: Hauptzollamt Singen

         Dispozitivul

      Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1719/2005 al Comisiei din 27 octombrie 2005, trebuie interpretată în sensul că o băutură precum cea în discuție în litigiul principal, compusă, printre altele, din apă, zahăr, suc concentrat de portocale, de lămâi, de struguri, de ananas, de mandarine, de nectarine, de fructul pasiunii, pulpă de caise, pulpă de guava, acidifiant, un amestec de vitamine, arome naturale și arome artificiale și care are un conținut de suc de fructe care se ridică la 12 %, se clasifică la subpoziția 2202 10 00 din această nomenclatură.

         (1)  JO C 194, 24.6.2014.


title: Cauza C-542/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Högsta domstolen (Suedia) la 26 octombrie 2016 – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag și alții/Dödsboet efter Ingvar Mattsson, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/25

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Högsta domstolen (Suedia) la 26 octombrie 2016 – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag și alții/Dödsboet efter Ingvar Mattsson, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag
   (Cauza C-542/16)
   (2017/C 014/31)
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Högsta domstolen

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag, Jan-Herik Strobel, Mona Strobel, Margareta Nilsson, Per Nilsson, Kent Danås, Dödsboet efter Tommy Jönsson, Stefan Pramryd, Stefan Ingemansson, Lars Persson, Magnus Persson, Anne-Charlotte Wickström, Peter Nilsson, Ingela Landau, Thomas Landau, Britt-Inger Ruth Romare, Gertrud Andersson, Eva Andersson, Rolf Andersson, Lisa Bergström, Bo Sörensson, Christina Sörensson, Kaj Wirenkook, Lena Bergquist Johansson, Agneta Danås, Hans Eriksson, Christina Forsberg, Christina Danielsson, Per-Olof Danielsson, Ann-Christin Jönsson, Åke Jönsson, Stefan Lindgren, Daniel Röme, Ulla Nilsson, Dödsboet efter Leif Göran Erik Nilsson

      Pârâte: Dödsboet efter Ingvar Mattsson, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

      Întrebările preliminare

               1)

                           a)

                           Directiva 2002/92 (1) se aplică unei activități a unui intermediar de asigurări în care acesta nu a avut nicio intenție de a încheia un contract de asigurare real? Este relevant dacă lipsa unei asemenea intenții a existat încă dinaintea începerii activității sau a apărut abia ulterior?

                           b)

                           În situația avută în vedere la întrebarea 1(a), este relevant dacă intermediarul a desfășurat, de asemenea, activitatea propriu-zisă de intermediere de asigurări în paralel cu activitatea fictivă?

                           c)

                           De asemenea, în situația avută în vedere la întrebarea 1(a), este relevant faptul că, la prima vedere, clientul a perceput activitatea ca făcând parte din lucrările pregătitoare pentru încheierea unui contract de asigurare? Are vreo relevanță percepția clientului, fie aceasta fondată sau nefondată, cu privire la faptul dacă era vorba despre o activitate de intermediere de asigurări?

               2)

                           a)

                           Directiva 2002/92 se aplică în cazul consilierii, economice sau de altă natură, oferite în legătură cu intermedierea de asigurări, dar care, ca atare, nu vizează semnarea efectivă sau continuarea unui contract de asigurare? În această privință, ce soluție trebuie reținută, în special, în ceea ce privește consilierea privind plasarea de capital în contextul asigurării cu acumulare de capital?

                           b)

                           Serviciilor de consiliere, cum ar fi cele menționate la întrebarea 2(a), atunci când, prin definiție, constituie consiliere în investiții în temeiul Directivei 2004/39 (2), li se aplică, de asemenea dispozițiile acestei directive[, pe lângă cele ale Directivei 2002/92/CE] sau în exclusivitate, dispozițiile [Directivei 2004/39]? În cazul în care li se aplică, de asemenea, Directiva 2004/39, un regim are prioritate față de celălalt?

      (1)  Directiva 2002/92 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări (JO L 9, p. 3, Ediție specială 06, vol. 4, p 246).

      (2)  Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (JO L 145,p. 1, Ediție specială 06/vol. 8, p. 247).


title: Cauza T-411/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 iulie 2007 — Annemans/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Concurență — Instrumentarea plângerilor — Regulamentul (CE) nr. 773/2004 — Scrisoare a Comisiei adresată reclamantului — Excepție de inadmisibilitate — Act pregătitor — Act care nu poate fi supus căilor de atac — Inadmisibilitate )

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/36

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 iulie 2007 — Annemans/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-411/05) (1)

   („Acțiune în anulare - Concurență - Instrumentarea plângerilor - Regulamentul (CE) nr. 773/2004 - Scrisoare a Comisiei adresată reclamantului - Excepție de inadmisibilitate - Act pregătitor - Act care nu poate fi supus căilor de atac - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 199/68)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Gerolf Annemans (Anvers, Belgia) (reprezentanți: inițial, C. Symons, ulterior, B. Siffert, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Nijenhuis și K. Mojzesowicz, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a pretinsei decizii pe care ar conține-o scrisoarea Comisiei din 5 septembrie 2005 în cauza COMP/39.225 privind plângerea depusă la Comisie de către Gerolf Annemans în temeiul articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă pe domnul Gerolf Annemans la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 36, 11.2.2006.


title: Cauza C-301/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 octombrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Luxemburg) — Irène Bogiatzi, épouse Ventouras/Deutscher Luftpool, Société Luxair, société luxembourgeoise de navigation aérienne SA, Communautés européennes, État du Grand-duché de Luxembourg, Foyer Assurances SA [Politica în domeniul transporturilor — Regulamentul (CE) nr. 2027/97 — Convenția de la Varșovia — Răspunderea operatorilor de transport aerian în caz de accidente — Termen pentru introducerea unei acțiuni în despăgubire pentru prejudiciul suferit]

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/13

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 octombrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Luxemburg) — Irène Bogiatzi, épouse Ventouras/Deutscher Luftpool, Société Luxair, société luxembourgeoise de navigation aérienne SA, Communautés européennes, État du Grand-duché de Luxembourg, Foyer Assurances SA
   (Cauza C-301/08) (1)

   (Politica în domeniul transporturilor - Regulamentul (CE) nr. 2027/97 - Convenția de la Varșovia - Răspunderea operatorilor de transport aerian în caz de accidente - Termen pentru introducerea unei acțiuni în despăgubire pentru prejudiciul suferit)
   2009/C 297/14
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Irène Bogiatzi, épouse Ventouras

      Pârâți: Deutscher Luftpool, Société Luxair, société luxembourgeoise de navigation aérienne SA, Communautés européennes, État du Grand-duché de Luxembourg, Foyer Assurances SA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour de cassation (Luxemburg) — Interpretarea [(articolului 5 alineatele (1) și (3)] din Regulamentul (CE) nr. 2027/97 al Consiliului din 9 octombrie 1997 privind răspunderea operatorilor de transport aerian în caz de accidente (JO L 285, p. 1, Ediție specială 07/vol. 4, p. 170), raportat la (articolul 29 din) Convenția pentru unificarea anumitor norme privind transportul internațional aerian, semnată la Varșovia la 12 octombrie 1929, astfel cum a fost modificată la Haga la 28 septembrie 1955 — Termen pentru introducerea unei acțiuni în despăgubire pentru prejudiciul suferit — Incidența plății unui avans de către operatorul de transport, chiar și în afara cadrului temporal prevăzut de regulament, asupra recunoașterii răspunderii acestui operator de transport

      Dispozitivul

               1.

               Convenția pentru unificarea anumitor norme privind transportul internațional aerian, semnată la Varșovia la 12 octombrie 1929, astfel cum a fost modificată prin cele patru protocoale adiționale de la Montréal din 25 septembrie 1975, nu face parte din normele ordinii juridice comunitare pe care Curtea de Justiție este competentă să le interpreteze în temeiul articolului 234 CE.

               2.

               Regulamentul (CE) nr. 2027/97 al Consiliului din 9 octombrie 1997 privind răspunderea operatorilor de transport aerian în caz de accidente trebuie interpretat în sensul că nu se opune aplicării articolului 29 din Convenția pentru unificarea anumitor norme privind transportul internațional aerian, semnată la Varșovia la 12 octombrie 1929, astfel cum a fost modificată prin cele patru protocoale adiționale de la Montréal din 25 septembrie 1975, în cazul unei situații în care un călător solicită angajarea răspunderii operatorului de transport aerian pentru prejudiciul suferit cu ocazia unui zbor între statele membre ale Comunității Europene.

      (1)  JO C 236, 13.9.2008.


title: Cauza C-1/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d’État — Franța) — Centre d’exportation du livre français (CELF), în lichidare, și Ministre de la Culture et de la Communication/Société internationale de diffusion et d’édition [Ajutoare de stat — Articolul 88 alineatul (3) CE — Ajutoare ilegale declarate compatibile cu piața comună — Anularea deciziei Comisiei — Instanțe naționale — Cerere de recuperare a ajutoarelor puse în aplicare în mod nelegal — Suspendarea judecării cauzei până la adoptarea unei noi decizii a Comisiei — Împrejurări excepționale care pot limita obligația de restituire]

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/13

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d’État — Franța) — Centre d’exportation du livre français (CELF), în lichidare, și Ministre de la Culture et de la Communication/Société internationale de diffusion et d’édition
   (Cauza C-1/09) (1)

   (Ajutoare de stat - Articolul 88 alineatul (3) CE - Ajutoare ilegale declarate compatibile cu piața comună - Anularea deciziei Comisiei - Instanțe naționale - Cerere de recuperare a ajutoarelor puse în aplicare în mod nelegal - Suspendarea judecării cauzei până la adoptarea unei noi decizii a Comisiei - Împrejurări excepționale care pot limita obligația de restituire)
   2010/C 113/18
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Centre d'exportation du livre français (CELF), în lichidare, și Ministre de la Culture et de la Communication

      Pârâtă: Société internationale de diffusion et d'édition

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Conseil d'État (Franța) — Ajutoare de stat — Ajutoare la export în sectorul cărții — Obligația de a restitui ajutoarele acordate în mod ilegal — posibilitatea de a suspenda restituirea cuantumului ajutorului până la adoptarea unei decizii definitive de către Comisie cu privire la compatibilitatea ajutorului cu Tratatul? — Admisibilitatea unei limitări a obligației de recuperare a ajutorului, justificată de o circumstanță excepțională?

      Dispozitivul

               1.

               O instanță națională, sesizată în temeiul articolului 88 alineatul (3) CE cu o cerere de restituire a unui ajutor de stat ilegal nu poate suspenda judecarea cauzei cu privire la această cerere până la pronunțarea Comisiei Comunităților Europene cu privire la compatibilitatea ajutoarelor cu piața comună după anularea unei decizii pozitive anterioare.

               2.

               Adoptarea de către Comisia Comunităților Europene a trei decizii succesive prin care un ajutor este declarat compatibil cu piața comună și care au fost anulate ulterior de instanța comunitară nu poate constitui, în sine, o împrejurare excepțională de natură să justifice o limitare a obligației beneficiarului de a restitui acest ajutor, atunci când acesta a fost pus în aplicare cu încălcarea articolului 88 alineatul (3) CE.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.