title: Cauza C-302/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia n° 4 de Castellón de la Plana (Spania) la 12 mai 2021 – Casilda/Banco Cetelem SA

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 4 de Castellón de la Plana (Spania) la 12 mai 2021 – Casilda/Banco Cetelem SA
      (Cauza C-302/21)
      (2021/C 382/11)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia no 4 de Castellón de la Plana

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Casilda

         Pârâtă: Banco Cetelem SA

         Întrebările preliminare

      Prima întrebare preliminară:

                  a)

                  Ținând seama de principiul supremației dreptului Uniunii, în domeniile de competența Uniunii Europene, în special în cadrul normativ referitor la creditul de consum și la contractele încheiate cu consumatorii, instanța națională este ținută să verifice din oficiu conformitatea cu dreptul Uniunii a jurisprudenței Tribunal Supremo [Curtea Supremă, Spania], în calitate de instanță superioară, cu privire la interpretarea și la aplicarea Ley de 23 de julio de 1908, sobre nulidad de los contratos de préstamos usurarios [Legea din 23 iulie 1908 privind nulitatea contractelor de împrumut cu caracter cămătăresc], ca dispoziție de drept național – în măsura în care jurisprudența respectivă se aplică nu numai în ceea ce privește nulitatea contractului încheiat, ci și în ceea ce privește definiția „obiectului principal” al contractului de credit de consum de tip „revolving” și caracterul adecvat al raportului „calitate/preț” al serviciului furnizat – sau, dimpotrivă, este ținută să adopte poziția Tribunal Supremo [Curtea Supremă], care consideră că această obligație de verificare a conformității cu dreptul Uniunii și cu directivele sale este condiționată de „petitum”-ul reclamantului sau subordonată acestuia (principiul disponibilității), astfel încât trebuie să se considere că supremația dreptului Uniunii și efectul său de armonizare nu sunt incidente dacă acțiunea exercitată pe baza dreptului național este întemeiată „exclusiv sau în principal” pe nulitatea contractului de credit de consum „din cauza caracterului său cămătăresc”, iar aceasta chiar dacă jurisprudența Tribunal Supremo [Curtea Supremă], referitoare la interpretarea și la aplicarea Legii privind cămătăria, se aplică în ceea ce privește definiția obiectului principal și caracterul adecvat al raportului calitate/preț al creditului de consum cu privire la care instanța națională este chemată să se pronunțe?

                  b)

                  Ținând seama: de principiul supremației dreptului Uniunii și de efectul de armonizare al acestuia în materia reglementării creditului de consum și a contractelor încheiate cu consumatorii; de faptul că în jurisprudența sa Tribunal Supremo [Curtea Supremă, Spania] a reiterat, în numeroase hotărâri, că „excluderea” prevăzută la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13/CE (1), ca normă de armonizare, a fost transpusă integral în ordinea juridică spaniolă și că instanța națională nu poate deci să efectueze un control jurisdicțional al prețurilor; de faptul că în ordinea juridică spaniolă nu există nicio dispoziție legală, nici măcar Legea din 1908 privind combaterea cămătăriei, care să permită sau să prevadă, cu caracter general, un astfel de control jurisdicțional al prețurilor; și de faptul că nu s-a realizat nicio analiză privind eventuala lipsă de transparență a clauzei care stabilește prețul creditului de consum, articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE se opune ca instanța națională să aplice Legea din 1908 privind combaterea cămătăriei prin extinderea domeniului său de aplicare în afara cadrului său natural de constatare a nulității contractului încheiat și să exercite, pe baza unei competențe „ex novo”, un „control jurisdicțional” cu privire la obiectul principal al contractului de natură să determine, cu caracter general, fie prețul creditului de consum, prin raportare la rata nominală a dobânzii (RND), fie costul acestui credit, prin raportare la dobânda anuală efectivă (DAE)?

                  c)

                  În sfârșit, având în vedere considerentele care precedă și ținând seama de cadrul normativ și de armonizare stabilit prin Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special de competența în materia funcționării pieței interne, controlul exercitat de instanța națională în ceea ce privește stabilirea cu caracter general a prețului sau a costului creditului de consum, în lipsa unei norme naționale care să îl prevadă în mod expres, „este compatibil” cu articolul 120 TFUE, în cadrul unei economii de piață deschise și cu respectarea principiului libertății contractuale a părților?

            Cea de-a doua întrebare preliminară:
      Ținând seama de principiul supremației dreptului Uniunii, în domeniul de armonizare care intră în competența Uniunii Europene, în special în cadrul directivelor care reglementează creditul de consum și contractele încheiate cu consumatorii, și având în vedere că principiul securității juridice reprezintă o condiție necesară pentru funcționarea corectă și eficientă a pieței interne a creditului de consum, acest principiu al securității juridice se opune, pentru asigurarea unei funcționări corecte a pieței interne a creditului de consum, unei limitări a DAE în contractele de credit de consum, care poate fi impusă cu caracter general consumatorului cu scopul de a combate cămătăria, precum cea stabilită de Tribunal Supremo [Curtea Supremă], nu pe baza unor parametri obiectivi și preciși, ci printr-o simplă aproximare, astfel încât fiecare instanță națională are libertatea de a stabili în mod concret această limită pentru soluționarea litigiului cu care este sesizată?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-326/21 P: Recurs introdus la 25 mai 2021 de PNB Banka AS împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a zecea) din 12 martie 2021 în cauza T-50/20, PNB Banka/BCE

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/9

      Recurs introdus la 25 mai 2021 de PNB Banka AS împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a zecea) din 12 martie 2021 în cauza T-50/20, PNB Banka/BCE
      (Cauza C-326/21 P)
      (2021/C 382/13)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: PNB Banka AS (reprezentant: O. Behrends, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Banca Centrală Europeană (BCE)

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea ordonanței atacate;

                  —

                  declararea, în temeiul articolului 264 TFUE, a nulității deciziei BCE din 19 noiembrie 2019 prin care se refuză obligarea administratorului judiciar al recurentei să acorde avocatului împuternicit de consiliul de administrație al acesteia accesul în sediile sale, la informațiile pe care le deține, precum și la personalul și la resursele sale;

                  —

                  în măsura în care Curtea nu este în măsură să se pronunțe pe fond, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe asupra acțiunii în anulare; și

                  —

                  obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă, precum și a cheltuielilor de judecată aferente recursului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă douăsprezece motive.
      Primul motiv de recurs: Tribunalul s-a întemeiat în mod eronat pe jurisprudența referitoare la acțiunile introduse de persoanele care nu sunt destinatari împotriva actelor Uniunii cu aplicabilitate generală care necesită transpunere sau care implică acte naționale de punere în aplicare și a aplicat această jurisprudență în prezenta cauză, care privește o acțiune directă împotriva unui act individual al Uniunii, care poate fi atacat numai printr-o acțiune în anulare în temeiul articolul 263 TFUE și care produce efecte în mod direct, fără a fi necesară o punere în aplicare.
      Al doilea motiv de recurs: ordonanța atacată încalcă principiul potrivit căruia accesul la Curte în contextul articolului 263 TFUE nu poate depinde de statele membre.
      Al treilea motiv de recurs: ordonanța atacată este incompatibilă cu competența exclusivă a Curții de Justiție a Uniunii Europene în temeiul articolului 263 TFUE.
      Al patrulea motiv de recurs: ordonanța atacată nu respectă principiul efectivității unei căi de atac dacă, din motive structurale, aceasta este teoretică și iluzorie.
      Al cincilea motiv de recurs: ordonanța atacată încalcă articolul 51 din cartă.
      Al șaselea motiv de recurs: ordonanța atacată se întemeiază pe o reducere teleologică eronată a competențelor de supraveghere prudențială ale BCE.
      Al șaptelea motiv de recurs: Tribunalul nu ia în considerare faptul că analiza efectuată în temeiul articolul 47 din cartă trebuie să se bazeze pe modul în care instituția europeană în cauză acționează și poate acționa efectiv, iar nu doar pe capacitatea sa de a emite decizii oficiale obligatorii către terți.
      Al optulea motiv de recurs: ordonanța atacată se întemeiază pe o distincție eronată între dreptul supravegherii prudențiale și dreptul insolvenței.
      Al nouălea motiv de recurs: Tribunalul a considerat în mod eronat că BCE nu are competența necesară.
      Al zecelea motiv de recurs: ordonanța atacată se întemeiază pe o presupunere eronată în ceea ce privește efectul retragerii licenței asupra competenței BCE.
      Al unsprezecelea motiv de recurs: Tribunalul a considerat în mod eronat că BCE s-a conformat Hotărârii din 5 noiembrie 2019, BCE și alții/Trasta Komercbanka și alții (C-663/17 P, C-665/17 P și C-669/17 P, EU:C:2019:923).
      Al doisprezecelea motiv de recurs: Tribunalul nu a abordat în mod adecvat motivele invocate de recurentă cu privire la dreptul său de a fi ascultată, la cerința de motivare și la principiul nemo auditur.


title: Cauza C-333/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Mercantil n° 17 de Madrid (Spania) la 27 mai 2021 – European Superleague Company, S.L./Unión de Federaciones Europeas de Fotbal (UEFA) și Fédération internationale de football association (FIFA)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Mercantil no 17 de Madrid (Spania) la 27 mai 2021 – European Superleague Company, S.L./Unión de Federaciones Europeas de Fotbal (UEFA) și Fédération internationale de football association (FIFA)
      (Cauza C-333/21)
      (2021/C 382/14)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Mercantil no 17 de Madrid

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: European Superleague Company, S.L.

         Pârâte: Unión de Federaciones Europeas de Fútbol (UEFA) și Fédération internationale de football association (FIFA)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 102 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice abuzul de poziție dominantă constând în stabilirea de către FIFA și UEFA în statutele lor (în special articolele 22 și 71-73 din Statutul FIFA, articolele 49 și 51 din Statutul UEFA, precum și orice articol similar cuprins în statutele asociațiilor membre și ale ligilor naționale), a necesității unei autorizații prealabile din partea acestor entități, care și-au atribuit competența exclusivă de a organiza sau de a autoriza competiții internaționale între cluburi în Europa, pentru ca o entitate terță să poată crea o nouă competiție paneuropeană între cluburi, cum ar fi Superliga, în special atunci când nu există o procedură reglementată pe baza unor criterii obiective, transparente și nediscriminatorii și ținând seama de posibilul conflict de interese care afectează FIFA și UEFA?

                  2)

                  Articolul 101 TFUE trebuie interpretat în sensul că interzice ca FIFA și UEFA să impună în statutele lor (în special articolele 22 și 71-73 din Statutul FIFA, articolele 49 și 51 din Statutul UEFA, precum și orice articol similar cuprins în statutele asociațiilor membre și ale ligilor naționale) obținerea unei autorizații prealabile din partea acestor entități, care și-au atribuit competența exclusivă de a organiza sau de a autoriza competiții internaționale între cluburi în Europa, pentru ca o entitate terță să poată crea o nouă competiție paneuropeană între cluburi, cum ar fi Superliga, în special atunci când nu există o procedură reglementată pe baza unor criterii obiective și nediscriminatorii și ținând seama de posibilul conflict de interese care ar afecta FIFA și UEFA?

                  3)

                  Articolele 101 și/sau 102 trebuie interpretate în sensul că interzic o acțiune a FIFA, a UEFA, a federațiilor lor membre și/sau a ligilor naționale ce constă în amenințarea cu adoptarea unor sancțiuni împotriva cluburilor care participă la Superligă și/sau a jucătorilor acestora din cauza descurajării pe care o pot genera? În cazul în care se adoptă sancțiuni privind excluderea din competiții sau interzicerea de a participa la meciurile echipelor naționale, ar constitui aceste sancțiuni, fără a se baza pe criterii obiective, transparente și nediscriminatorii, o încălcare a articolelor 101 și/sau 102 TFUE?

                  4)

                  Articolele 101 și/sau 102 TFUE trebuie interpretate în sensul că sunt incompatibile cu dispozițiile articolelor 67 și 68 din Statutul FIFA, în măsura în care acestea stabilesc că UEFA și federațiile sale naționale membre sunt „titulare originare ale tuturor drepturilor care derivă din competițiile […] aflate sub jurisdicția lor”, privând astfel cluburile participante și orice alt organizator de competiție alternativă de proprietatea originară asupra drepturilor respective și atribuindu-și responsabilitatea exclusivă pentru comercializarea lor?

                  5)

                  Dacă FIFA și UEFA, în calitate de entități care își atribuie competența exclusivă de a organiza și de a autoriza competiții internaționale între cluburi de fotbal în Europa, interzic sau se opun desfășurării Superligii, în temeiul dispozițiilor menționate din statutele lor, articolul 101 TFUE ar trebui interpretat în sensul că aceste restricții privind concurența pot beneficia de excepția prevăzută la această dispoziție, având în vedere că se limitează în mod substanțial producția, că se împiedică apariția pe piață a unor produse alternative față de cele oferite de FIFA/UEFA și că se restrânge inovația, prin interzicerea altor formate și a altor modalități, eliminând astfel potențiala competență de pe piață și limitând alegerea consumatorului? O asemenea restricție ar beneficia de o justificare obiectivă care să permită să se considere că nu există abuz de poziție dominantă în sensul articolului 102 TFUE?

                  6)

                  Articolele 45, 49, 56 și/sau 63 TFUE trebuie interpretate în sensul că reprezintă o restricție contrară unor libertăți fundamentale recunoscute la aceste articole o dispoziție precum cea cuprinsă în statutele FIFA și UEFA (în special articolele 22 și 71-73 din Statutul FIFA, articolele 49 și 51 din Statutul UEFA, precum și orice alt articol similar din cadrul statutelor asociațiilor membre ale ligilor naționale), care impune cerința unei autorizații prealabile a acestor entități pentru organizarea de către un operator economic dintr-un stat membru a unei competiții paneuropene între cluburi precum Superliga?


title: Cauza C-335/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia n° 10 bis de Sevilla (Spania) la 27 mai 2021 – Vicente/Delia

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 10 bis de Sevilla (Spania) la 27 mai 2021 – Vicente/Delia
      (Cauza C-335/21)
      (2021/C 382/15)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia no 10 bis de Sevilla

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Vicente

         Pârâtă: Delia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O procedură sumară prin care se solicită plata onorariilor de către un avocat, care nu permite instanței să examineze din oficiu eventualul caracter abuziv al clauzelor incluse într-un contract încheiat cu un consumator, având în vedere că acesta nu prevede intervenția sa în niciun moment al desfășurării procedurii, cu excepția cazului în care clientul se opune cererii respective și, ulterior, una dintre părți introduce o acțiune împotriva deciziei finale a grefierului, este conformă cu Directiva 93/13 (1)
                     și cu principiul efectivității prevăzut de aceasta coroborate cu dreptul la o cale de atac efectivă, consacrat la articolul 47 din cartă?

                  2)

                  Faptul că eventualul control privind caracterul abuziv efectuat de instanță din oficiu sau la cererea unei părți, în astfel de proceduri de natură sumară, se realizează în contextul unei acțiuni în revizuire facultative introduse împotriva deciziei adoptate de un organ fără caracter jurisdicțional precum grefierul, care, în principiu, trebuie să se limiteze exclusiv la ceea ce a făcut obiectul deciziei și care nu permite administrarea altor probe decât înscrisurile care au fost deja prezentate de părți, este conform cu Directiva 93/13 și cu principiul efectivității prevăzut de aceasta coroborate cu dreptul la o cale de atac efectivă, consacrat la articolul 47 din cartă?

                  3)

                  O clauză inclusă într-un contract încheiat între un avocat și un consumator precum cea în litigiu, care prevede plata unor onorarii în situația specifică în care clientul se desistă de judecată înainte de finalizarea acesteia sau încheie un acord cu entitatea respectivă fără știrea cabinetului de avocatură sau în pofida opiniei acestuia, trebuie considerată ca fiind inclusă în domeniul de aplicare al articolului 4 alineatul (2) din Directiva 93/13, întrucât este vorba despre o clauză principală referitoare la obiectul contractului, în speță, la preț?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, clauza menționată, care determină onorariile avocatului prin trimitere la un barem al unui barou, care stabilește diverse reguli aplicabile de la caz la caz, fără a se face vreo referire la această clauză în cadrul informării prealabile, poate fi considerată clară și inteligibilă în sensul articolului 4 alineatul (2) din Directiva 93/13?

                  5)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, includerea într-un contract încheiat între un avocat și un consumator a unei clauze precum cea în litigiu, care determină onorariile avocatului prin simpla trimitere la un barem al unui barou, care stabilește diverse reguli aplicabile de la caz la caz, fără a se face vreo referire la această clauză în oferta comercială și în cadrul informării prealabile, poate fi considerată o practică comercială neloială în sensul Directivei 2005/29 (2)?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).

         (2)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2005, L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260).


title: Cauza C-346/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação do Porto (Portugalia) la 4 iunie 2021 – ING Luxembourg SA/VX

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação do Porto (Portugalia) la 4 iunie 2021 – ING Luxembourg SA/VX
      (Cauza C-346/21)
      (2021/C 382/16)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal da Relação do Porto

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: ING Luxembourg SA

         Intimată: VX

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 8 din Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 (1) trebuie interpretat în sensul că notificarea prin scrisoare recomandată, efectuată către o întreprindere care are sediul social în alt stat membru, fără utilizarea formularului care figurează în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007, poate fi considerată validă, în împrejurările din prezenta cauză?

                  2)

                  Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 și principiile dreptului Uniunii menționate în acesta trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării în prezenta cauză a articolului 191 alineatul 2 din Codul de procedură civilă portughez, având în vedere că dispoziția respectivă prevede că nulitatea notificării trebuie invocată într-un anumit termen (și anume, termenul prevăzut pentru formularea întâmpinării)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială (notificarea sau comunicarea actelor) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului (JO 2007, L 324, p. 79).


title: Cauza C-368/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 14 iunie 2021 – R.T./Hauptzollamt Hamburg

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 14 iunie 2021 – R.T./Hauptzollamt Hamburg
      (Cauza C-368/21)
      (2021/C 382/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: R.T.

         Pârât: Hauptzollamt Hamburg

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 30 și 60 din Directiva 2006/112/CE (1) trebuie interpretate în sensul că locul importului, din punctul de vedere al TVA-ului, al unui mijloc de transport înmatriculat într-o țară terță, introdus în Uniune cu încălcarea legislației vamale, este situat în statul membru în care s-a săvârșit încălcarea legislației vamale și în care mijlocul de transport a fost utilizat pentru prima dată în Uniune ca mijloc de transport sau în statul membru în care s-a stabilit persoana care a săvârșit încălcarea obligației vamale și unde aceasta utilizează vehiculul?

                  2)

                  În cazul în care locul importului este situat într-un alt stat membru decât Germania, este contrară Directivei 2006/112, în special articolelor 30 și 60 din aceasta, o dispoziție a unui stat membru care declară aplicabil prin analogie articolul 87 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 (2) în privința TVA-ului la import?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (JO 2013, L 269, p. 1).


title: Cauza C-372/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 17 iunie 2021 – Freikirche der Siebenten-Tags-Adventisten in Deutschland KdöR

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 17 iunie 2021 – Freikirche der Siebenten-Tags-Adventisten in Deutschland KdöR
      (Cauza C-372/21)
      (2021/C 382/18)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Freikirche der Siebenten-Tags-Adventisten in Deutschland KdöR

         Intimată: Bildungsdirektion für Vorarlberg

         Întrebările preliminare

                  1.

                  O situație în care o societate religioasă recunoscută și stabilită într-un stat membru al Uniunii solicită, într-un alt stat membru, acordarea unei subvenții unei școli private care funcționează în acest alt stat membru, care este recunoscută ca școală confesională și care este administrată de o asociație înregistrată în conformitate cu dreptul acestui alt stat membru, intră, având în vedere articolul 17 TFUE, în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii și în special al articolului 56 TFUE?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                  2.

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale care prevede drept condiție a acordării de subvenții școlilor private confesionale recunoașterea solicitantului drept biserică sau drept societate religioasă conform dreptului național?


title: Cauza C-386/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 24 iunie 2021 – Ryanair DAC/Happy Flights Srl, fostă Happy Flights Sprl

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Mons (Belgia) la 24 iunie 2021 – Ryanair DAC/Happy Flights Srl, fostă Happy Flights Sprl
      (Cauza C-386/21)
      (2021/C 382/19)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Mons

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Ryanair DAC

         Pârâtă: Happy Flights Srl, fostă Happy Flights Sprl

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 punctul 1 litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „materie contractuală”, în sensul acestei dispoziții, acoperă acțiunea în despăgubire introdusă în temeiul Regulamentului (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (2) de o societate de recuperare, care are calitatea de terț în raport cu contractul de transport aerian și care se prevalează de calitatea sa de cesionar al creanței pasagerului, deși societatea respectivă nu demonstrează faptul că a succedat contractantului inițial în toate drepturile și obligațiile sale?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 7 punctul 1 literele (a) și (b) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că locul de executare a obligației pe care se întemeiază cererea este cel de executare a contractului de transport aerian, fie locul de plecare, fie locul de sosire a zborului sau, dacă este cazul, un alt loc?

         (1)  JO 2012, L 351, p. 1.

         (2)  JO 2004, L 46, p. 1.


title: Cauza C-388/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Erfurt (Germania) la 23 iunie 2021 – A/B

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Erfurt (Germania) la 23 iunie 2021 – A/B
      (Cauza C-388/21)
      (2021/C 382/20)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Erfurt

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: A

         Pârâtă: B

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 18 alineatul (1), articolul 26 alineatul (1) și articolul 46 din Directiva 2007/46/CE (1) coroborate cu articolele 4, 5 și 13 din Regulamentul (CE) nr. 715/2007 (2) au de asemenea obiectul și scopul de a proteja interesele cumpărătorilor individuali de autovehicule și patrimoniul acestora? Printre acestea se numără și interesul unui cumpărător individual de autovehicule de a nu cumpăra un autovehicul care nu este conform cu cerințele dreptului Uniunii, în special de a nu cumpăra un autovehicul echipat cu un dispozitiv de manipulare interzis în sensul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007?

                  2)

                  Dreptul Uniunii, în special principiul efectivității și drepturile fundamentale europene, precum și drepturile proprii ale naturii impun, în cazul oricărui comportament culpabil – săvârșit din neglijență sau cu intenție – al producătorului de autovehicule cu ocazia introducerii pe piață a unui autovehicul echipat cu un dispozitiv de manipulare interzis în sensul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007, existența unui drept civil la repararea prejudiciului al cumpărătorului autovehiculului față de producătorul de autovehicule?

         (1)  Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directivă-cadru) (JO 2007, L 263, p. 1).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 715/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007 privind omologarea de tip a autovehiculelor în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 5 și Euro 6) și privind accesul la informațiile referitoare la repararea și întreținerea vehiculelor (JO 2007, L 171, p. 1).


title: Cauza C-396/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München I (Germania) la 29 iunie 2021 – KT, NS/FTI Touristik GmbH

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München I (Germania) la 29 iunie 2021 – KT, NS/FTI Touristik GmbH
      (Cauza C-396/21)
      (2021/C 382/21)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht München I

         Părțile din procedura principală

         Apelanți-reclamanți: KT, NS

         Intimată-pârâtă: FTI Touristik GmbH

         Întrebarea preliminară

      Restricțiile privind o boală infecțioasă predominantă la destinația călătoriei constituie o neconformitate în sensul articolului 14 alineatul (1) din Directiva (UE) 2015/2302 (1) inclusiv atunci când, din cauza răspândirii globale a bolii infecțioase, astfel de restricții au fost impuse atât la locul de reședință al pasagerului, cât și în alte țări?

         (1)  Directiva (UE) 2015/2302 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind pachetele de servicii de călătorie și serviciile de călătorie asociate, de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2011/83/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 90/314/CEE a Consiliului (JO 2015, L 326, p. 1).


title: Cauza C-398/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 28 iunie 2021 – Conseil national des barreaux, Conférence des bâtonniers, Ordre des avocats du barreau de Paris/Premier ministre, Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 28 iunie 2021 – Conseil national des barreaux, Conférence des bâtonniers, Ordre des avocats du barreau de Paris/Premier ministre, Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance
      (Cauza C-398/21)
      (2021/C 382/22)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Conseil national des barreaux, Conférence des bâtonniers, Ordre des avocats du barreau de Paris

         Pârâți: Premier ministre, Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance

         Întrebarea preliminară

      Articolul 8ab alineatul (5) din Directiva 2011/16 (1):

                  —

                  încalcă dreptul la un proces echitabil garantat de articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și de articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale prin faptul că nu exclude, în principiu, avocații care acționează în temeiul unei misiuni jurisdicționale din sfera intermediarilor care trebuie să furnizeze administrației fiscale informațiile necesare raportării unei construcții fiscale transnaționale sau care trebuie să notifice această obligație unui alt intermediar?

                  —

                  încalcă drepturile la respectarea corespondenței și a vieții private, garantate de articolul 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și de articolul 8 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, prin faptul că nu exclude, în principiu, avocații care acționează în temeiul unei misiuni de evaluare a situației juridice a clientului lor din sfera intermediarilor care trebuie să furnizeze administrației fiscale informațiile necesare raportării unei construcții fiscale transnaționale sau care trebuie să notifice această obligație unui alt intermediar?

         (1)  Directiva 2011/16/UE a Consiliului din 15 februarie 2011 privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal și de abrogare a Directivei 77/799/CEE (JO 2011, L 64, p. 1).


title: Cauza C-413/21 P: Recurs introdus la 6 iulie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 21 aprilie 2021 în cauza T-322/19, El-Qaddafi/Consiliul

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/17

      Recurs introdus la 6 iulie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 21 aprilie 2021 în cauza T-322/19, El-Qaddafi/Consiliul
      (Cauza C-413/21 P)
      (2021/C 382/23)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: V. Piessevaux, M. Bishop, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate a Tribunalului;

                  —

                  pronunțarea unei hotărâri definitive în ceea ce privește problemele care constituie obiectul prezentului recurs și respingerea acțiunii reclamantei;
                  și

                  —

                  obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezentul recurs și în cauza T-322/19.

         Motivele și principalele argumente

      Consiliul susține că Tribunalul a săvârșit o eroare în hotărârea atacată, pronunțată în cauza T-322/19, cu privire la următoarele aspecte:

                  —

                  primul motiv de recurs: încălcarea articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 36, coroborat cu articolul 53, primul paragraf, din Statutul Curții de Justiție și interpretarea eronată a Deciziei (PESC) 2015/1333 a Consiliului (1);

                  —

                  al doilea motiv de recurs: interpretarea eronată a articolului 8 alineatul (1) și a articolului 9 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2016/44 al Consiliului (2);

                  —

                  al treilea motiv de recurs: Tribunalul a denaturat argumentele Consiliului, a încălcat principiul încrederii de care se bucură actele de procedură, a interpretat eronat Decizia (PESC) 2015/1333 a Consiliului și Regulamentul (UE) 2016/44 al Consiliului și a încălcat articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

                  —

                  al patrulea motiv de recurs: Tribunalul a denaturat elementele de probă, a încălcat principiul potrivit căruia documentele și actele de procedură se bucură de încredere, a încălcat articolul 36, coroborat cu articolul 53, primul paragraf, din Statutul Curții de Justiție și a încălcat articolul 263 TFUE și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale.

         (1)  Decizia (PESC) 2015/1333 a Consiliului din 31 iulie 2015 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia și de abrogare a Deciziei 2011/137/PESC (JO 2015, L 206, p. 34).

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/44 al Consiliului din 18 ianuarie 2016 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 204/2011 (JO 2016, L 12, p. 1).


title: Cauza C-442/21 P: Recurs introdus la 15 iulie 2021 de ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 5 mai 2021 în cauza T-561/18, ITD și Danske Fragtmænd/Comisia

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/19

      Recurs introdus la 15 iulie 2021 de ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 5 mai 2021 în cauza T-561/18, ITD și Danske Fragtmænd/Comisia
      (Cauza C-442/21 P)
      (2021/C 382/25)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S (reprezentant: L. Sandberg-Mørch, advokat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Jørgen Jensen Distribution A/S, Dansk Distribution A/S, Regatul Danemarcei

         Concluziile recurentelor

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 5 mai 2021 în cauza T-561/18 în măsura în care prin aceasta s-au respins motivele reclamanților referitoare la faptul că Comisia a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a concluzionat că compensația pentru obligația de serviciu poștal universal (OSU) constituie un ajutor compatibil, la faptul că Comisia a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a constatat că garanția publică reprezintă un ajutor existent și la faptul că Comisia a întâmpinat de asemenea dificultăți serioase în ceea ce privește aprecierea sa cu privire la alocarea eronată a costurilor;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurente.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a denaturat situația de fapt atunci când a concluzionat că Comisia nu a întâmpinat dificultăți serioase în ceea ce privește excluderea din CNE (costul net evitat) a avantajelor nemateriale (care constau în reputația comercială a întreprinderii și în ubicuitatea acesteia pe teritoriul danez) de care Post Danmark a beneficiat ca o consecință a OSU.

                  2.

                  În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că Comisia nu a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a concluzionat că ajutorul este compatibil în temeiul SGEI Framework ca urmare a îndeplinirii unei obligații de a furniza un serviciu universal, însă a autorizat ulterior ajutorul pentru costurile legate de concedierea angajaților în contextual transformării/reorganizării Post Danmark.

                  3.

                  În al treilea rând, cu încălcarea articolului 107 alineatul (1) și a articolului 108 alineatul (2) TFEU, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că Comisia nu a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a concluzionat că supraevaluarea costurilor comune și compensarea lor din OSU efectuate de Post Danmark nu constituie ajutor de stat.
                  Recurentele susțin că concluzia eronată a Tribunalului se bazează pe două erori de drept, care corespund următoarelor două aspecte:

                              a.

                              Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a susținut că articolul 4 alineatul 4 litera c) din reglementarea contabilă din anul 2006 și articolul 4 alineatul 3 litera c) din reglementarea contabilă din anul 2011 reprezintă doar o aplicare specifică a principiilor stabilite în articolul 4 alineatul 4 litera a) și în articolul 4 alineatul 4 litera b) din regulamentele contabile din anii 2006 și 2011.

                              b.

                              Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a susținut că corectitudinea alocării costurilor comune efectuate de Post Danmark este dovedită de faptul că contabilitatea Post Danmark a făcut obiectul unor audituri periodice.


title: Cauza C-444/21: Acțiune introdusă la 16 iulie 2021 – Comisia Europeană/Irlanda

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/19

      Acțiune introdusă la 16 iulie 2021 – Comisia Europeană/Irlanda
      (Cauza C-444/21)
      (2021/C 382/26)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes și M. Noll-Ehlers, agenți)

         Pârâtă: Irlanda

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  să constate că Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (4) și al articolului 6 alineatul (1) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (1) (denumită în continuare „Directiva 92/43”) prin faptul că

                              —

                              nu a desemnat, cât mai curând posibil, în termen de maximum șase ani, ca arii speciale de conservare (ASC) 217 situri dintre cele 423 de situri de importanță comunitară în regiunea biogeografică atlantică de pe teritoriul său enumerate în Decizia Comisiei 2004/813/CE din 7 decembrie 2004 (2), astfel cum a fost actualizată prin Decizia Comisiei 2008/23/CE din 12 noiembrie 2007 (3) și Decizia Comisiei 2009/96/CE din 12 decembrie 2008 (4);

                              —

                              nu a stabilit obiectivele de conservare detaliate specifice pentru 140 de situri dintre cele 423 de situri enumerate în deciziile Comisiei menționate mai sus, și

                              —

                              nu a stabilit măsurile de conservare necesare în conformitate cu necesitățile ecologice ale tipurilor de habitate naturale din anexa I sau ale speciilor din anexa II la Directiva 92/43 pentru niciunul dintre cele 423 de situri enumerate în deciziile Comisiei menționate mai sus.

                  —

                  obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Comisia consideră că Irlanda nu a instituit și nu administrat rețeaua sa Natura 2000 în conformitate cu cerințele legale stabilite de Directiva 92/43.
      În primul rând, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (4) din Directiva 92/43 prin faptul că nu a desemnat ca ASC, cât mai curând posibil, în termen de maximum șase ani, toate cele 423 de situri enumerate în deciziile Comisiei menționate mai sus. Această omisiune privea 217 situri la expirarea termenului stabilit în avizul motivat suplimentar.
      În al doilea rând, Irlanda nu a respectat articolul 4 alineatul (4) din Directiva 92/43, prin faptul că nu a stabilit obiectivele de conservare detaliate specifice pentru fiecare dintre cele 423 de situri în discuție. Această omisiune privea 140 de situri la expirarea termenului stabilit în avizul motivat suplimentar.
      În al treilea rând, Irlanda nu a stabilit măsurile de conservare necesare în conformitate cu necesitățile ecologice ale tipurilor de habitate naturale din anexa I sau ale speciilor din anexa II potrivit articolului 6 alineatul (1) din Directiva 92/43 pentru cele 423 de situri vizate de această neîndeplinire a obligațiilor. Practica Irlandei în ceea ce privește măsurile de conservare a dat naștere unei situații în care niciunul dintre cele 423 de situri vizate de această neîndeplinire a obligațiilor nu avea, la expirarea termenului stabilit în avizul motivat suplimentar, măsuri de conservare în conformitate cu cerințele legale ale articolului 6 alineatul (1) din Directiva 92/43. Numeroase situri nu aveau nicio măsură de conservare. Alte situri nu aveau măsuri de conservare decât pentru o parte din tipurile de habitate naturale din anexa I sau din speciile din anexa II pertinente prezente pe teritoriul respectivelor situri. În plus, un număr mare de situri nu aveau măsuri de conservare bazate pe obiective de conservare specifice sitului definite în mod clar. De asemenea, Irlanda nu a respectat, în mod general și persistent, nici articolul 6 alineatul (1) din Directiva 92/43 prin stabilirea unor măsuri de conservare care nu sunt suficient de precise și detaliate și nu a răspuns la toate presiunile și amenințările semnificative.

         (1)  JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109.

         (2)  Decizia Comisiei din 7 decembrie 2004 de adoptare, în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică atlantică (JO 2004, L 387, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 13, p. 5).

         (3)  Decizia Comisiei din 12 noiembrie 2007 de adoptare, în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului, a primei liste actualizate a siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică atlantică (JO 2008, L 12, p. 1).

         (4)  Decizia Comisiei din 12 decembrie 2008 de adoptare, în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului, a unei a doua liste actualizate a siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică atlantică (JO 2009, L 43, p. 466).


title: Cauza C-454/21 P: Recurs introdus la 22 iulie 2021 de Engie Global LNG Holding Sàrl, Engie Invest International SA, Engie SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 12 mai 2021 în cauzele conexate T-516/18 și T-525/18, Marele Ducat al Luxemburgului și Engie Global LNG Holding și alții/Comisia

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/21

      Recurs introdus la 22 iulie 2021 de Engie Global LNG Holding Sàrl, Engie Invest International SA, Engie SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 12 mai 2021 în cauzele conexate T-516/18 și T-525/18, Marele Ducat al Luxemburgului și Engie Global LNG Holding și alții/Comisia
      (Cauza C-454/21 P)
      (2021/C 382/27)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurente: Engie Global LNG Holding Sàrl, Engie Invest International SA, Engie SA (reprezentanți: C. Rydzynski, B Le Bret, M. Struys, F. Pili, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentelor

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  declararea prezentului recurs ca fiind admisibil și fondat;

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 12 mai 2021 în cauzele conexate T-516/18 și T-525/18, Luxembourg și Engie Global LNG Holding și alții/Comisia;

                  —

                  pronunțarea definitivă pe fond, în conformitate cu articolul 61 din Statutul Curții, și cu titlu principal, admiterea concluziilor depuse de Engie în primă instanță, sau cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din Decizia (UE) 2019/421 a Comisiei din 20 iunie 2018 privind ajutorul de stat SA.44888 (2016/C) (ex 2016/NN) pus în aplicare de Luxemburg în favoarea Engie (JO 2019, L 78, p. 1), întrucât dispune recuperarea autorului;

                  —

                  cu titlu mai subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, Engie Global LNG Holding, Engie Invest International și Engie invocă trei motive.
      Potrivit recurentelor, Tribunalul a săvârșit erori de drept și denaturarea faptelor în definirea cadrului de referință restrâns (i) prin excluderea „Directivei mamă-filială” din definiția acestui cadru de referință; (ii) prin crearea unei legături între articolele 164 și 166 din Legea din Luxemburg privind impozitul pe venit; (iii) atunci când a considerat că acumulările la ZORA constituie distribuiri de profituri; și (iv) atunci când a apreciat că soluțiile fiscale anticipate în cauză acordau un avantaj selectiv.
      În plus, Tribunalul a săvârșit erori de drept și denaturări ale faptelor în demonstrarea existenței unui avantaj selectiv din perspectiva dispoziției luxemburgheze privind abuzul de drept (i) în ceea ce privește cadrul de referință reținut; (ii) în identificarea avantajului selectiv; și (iii) în interpretarea dreptului luxemburghez.
      Ca urmare a primului și a celui de al doilea motiv, recurentele conchid că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a respins argumentele dezvoltate de ele în cadrul acțiunii în anulare cu privire la competența limitată a Comisiei în temeiul articolelor 2, 3, 4 și 5 TFUE privind repartizarea competențelor între Uniunea European și statele membre, coroborat cu articolele 113-117 TFUE.
      În final, recuperarea ajutorului dispusă de Tribunal este contrară principiilor securității juridice și încrederii legitime.


title: Cauza C-478/21 P: Recurs introdus la 2 august 2021 de China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products, Cangzhou Qinghong Foundry Co. Ltd, Botou City Qinghong Foundry Co. Ltd, Lingshou County Boyuan Foundry Co. Ltd, Handan Qunshan Foundry Co. Ltd, Heping Cast Co. Ltd Yi County, Hong Guang Handan Cast Foundry Co. Ltd, Shanxi Yuansheng Casting and Forging Industrial Co. Ltd, Botou City Wangwu Town Tianlong Casting Factory și Tangxian Hongyue Machinery Accessory Foundry Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 19 mai 2021 în cauza T-254/18, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products și alții/Comisia

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/22

      Recurs introdus la 2 august 2021 de China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products, Cangzhou Qinghong Foundry Co. Ltd, Botou City Qinghong Foundry Co. Ltd, Lingshou County Boyuan Foundry Co. Ltd, Handan Qunshan Foundry Co. Ltd, Heping Cast Co. Ltd Yi County, Hong Guang Handan Cast Foundry Co. Ltd, Shanxi Yuansheng Casting and Forging Industrial Co. Ltd, Botou City Wangwu Town Tianlong Casting Factory și Tangxian Hongyue Machinery Accessory Foundry Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 19 mai 2021 în cauza T-254/18, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products și alții/Comisia
      (Cauza C-478/21 P)
      (2021/C 382/28)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME), Cangzhou Qinghong Foundry Co. Ltd, Botou City Qinghong Foundry Co. Ltd, Lingshou County Boyuan Foundry Co. Ltd, Handan Qunshan Foundry Co. Ltd, Heping Cast Co. Ltd Yi County, Hong Guang Handan Cast Foundry Co. Ltd, Shanxi Yuansheng Casting and Forging Industrial Co. Ltd, Botou City Wangwu Town Tianlong Casting Factory și Tangxian Hongyue Machinery Accessory Foundry Co. Ltd (reprezentanți: R. Antonini, avvocato, E. Monard și B. Maniatis, avocats)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, EJ Picardie, Fondatel Lecomte, Fonderies Dechaumont, Fundiciones de Odena, SA, Heinrich Meier Eisengießerei GmbH & Co. KG, Saint-Gobain Construction Products UK Ltd, Saint-Gobain Pam, Ulefos Oy

         Concluziile recurentelor

                  —

                  Anularea hotărârii atacate;

                  —

                  admiterea concluziilor prezentate de recurente în acțiunea introdusă la Tribunal și anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/140 al Comisiei din 29 ianuarie 2018 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de anumite articole din fontă originare din Republica Populară Chineză și de închidere a anchetei privind importurile de anumite articole din fontă originare din India (1), în măsura în care privește CCCME, societățile individuale și membrii în discuție;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate la Tribunal și la Curte, inclusiv pe cele efectuate de recurente, și obligarea intervenientelor să suporte propriile cheltuieli de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că nu a constatat nicio încălcare a articolului 3 alineatele (2), (3), (5), (6) și (7) din regulamentul de bază (2) și a principiului bunei administrări în legătură cu datele referitoare la importuri.
      Al doilea motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că nu a constatat nicio încălcare a articolului 3 alineatele (2), (3), (5), (6) și (7) din regulamentul de bază și a principiului bunei administrări, întrucât concluziile privind prejudiciul și legătura de cauzalitate nu au fost întemeiate pe elemente de probă pozitive și nici pe o examinare obiectivă.
      Al treilea motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a constatat că nu era necesară o analiză pe segment a prejudiciului pentru îndeplinirea obligațiilor în conformitate cu articolul 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază.
      Al patrulea motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că nu a constatat nicio încălcare a articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază în legătură cu lipsa unei subcotări a prețurilor în privința unei părți a vânzărilor în Uniune.
      Al cincilea motiv de recurs: Tribunalul a aplicat un criteriu juridic eronat prin faptul că a constatat că al treilea motiv al acțiunii era în parte inadmisibil. Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că nu a constatat nicio încălcare a articolului 6 alineatul (7), a articolului 19 alineatele (1) și (2) și a articolului 20 alineatele (2) și (4) din regulamentul de bază și nici a dreptului la apărare în ceea ce privește faptele și considerațiile esențiale.

         (1)  JO 2018, L 25, p. 6.

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza C-345/20: Ordonanța președintelui Curții din 25 iunie 2021 – Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/23

      Ordonanța președintelui Curții din 25 iunie 2021 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
      (Cauza C-345/20) (1)

      (2021/C 382/29)
      Limba de procedură: portugheza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 329, 5.10.2020.


title: Cauza C-9/21: Ordonanța președintelui Curții din 21 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Köln – Germania) – AX/Deutsche Lufthansa AG

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/23

      Ordonanța președintelui Curții din 21 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Köln – Germania) – AX/Deutsche Lufthansa AG
      (Cauza C-9/21) (1)

      (2021/C 382/31)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 88, 15.3.2021.


title: Cauza C-37/21: Ordonanța președintelui Curții din 29 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Hamburg – Germania) – flightright GmbH/Ryanair DAC

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/23

      Ordonanța președintelui Curții din 29 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Hamburg – Germania) – flightright GmbH/Ryanair DAC
      (Cauza C-37/21) (1)

      (2021/C 382/32)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 163, 3.5.2021.


title: Cauza C-182/21: Ordonanța președintelui Curții din 24 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Düsseldorf – Germania) – Nokia Technologies Oy/Daimler AG, cu participarea: Continental Automotive GmbH și alții

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/24

      Ordonanța președintelui Curții din 24 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Düsseldorf – Germania) – Nokia Technologies Oy/Daimler AG, cu participarea: Continental Automotive GmbH și alții
      (Cauza C-182/21) (1)

      (2021/C 382/34)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 252, 28.6.2021.


title: Cauza T-866/19: Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2021 – Ryanair și Laudamotion/Comisia [„Acțiune în anulare – Transport aerian – Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 – Norme de repartizare a traficului aerian între aeroporturile Schiphol și Lelystad – Prioritate în alocarea sloturilor pe aeroportul Lelystad – Act normativ care presupune măsuri de executare – Lipsa afectării individuale – Inadmisibilitate”]

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/25

      Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2021 – Ryanair și Laudamotion/Comisia
      (Cauza T-866/19) (1)

      („Acțiune în anulare - Transport aerian - Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 - Norme de repartizare a traficului aerian între aeroporturile Schiphol și Lelystad - Prioritate în alocarea sloturilor pe aeroportul Lelystad - Act normativ care presupune măsuri de executare - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate”)
      (2021/C 382/35)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Ryanair DAC (Swords, Irlanda), Laudamotion GmbH (Schwechat, Austria) (reprezentanți: E. Vahida și I.-G. Metaxas-Maranghidis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci și W. Mölls, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2019/1585 a Comisiei din 24 septembrie 2019 privind stabilirea normelor de repartizare a traficului în temeiul articolului 19 din Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 al Parlamentului European și al Consiliului pentru aeroporturile Amsterdam Schiphol și Amsterdam Lelystad (JO 2019, L 246, p. 24).

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Constată că nu este necesar să se pronunțe cu privire la cererea de intervenție formulată de Regatul Țărilor de Jos.

                  3)

                  Obligă Ryanair DAC și Laudamotion GmbH la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

                  4)

                  Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată aferente cererii de intervenție.

         (1)  JO C 68, 2.3.2020.


title: Cauza T-79/20: Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2021 – AI/ECDC („Acțiune în anulare și în despăgubire – Funcție publică – Personalul ECDC – Hărțuire morală – Articolul 12a din statut – Atingere adusă onoarei – Cerere de asistență – Articolul 24 din statut – Respingerea cererii – Dreptul de a fi ascultat – Lipsa unui început de probă – Obligația de solicitudine – Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/25

      Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2021 – AI/ECDC
      (Cauza T-79/20) (1)

      („Acțiune în anulare și în despăgubire - Funcție publică - Personalul ECDC - Hărțuire morală - Articolul 12a din statut - Atingere adusă onoarei - Cerere de asistență - Articolul 24 din statut - Respingerea cererii - Dreptul de a fi ascultat - Lipsa unui început de probă - Obligația de solicitudine - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”)
      (2021/C 382/36)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: AI (reprezentante: L. Levi și A. Champetier, avocate)

         Pârât: Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (reprezentanți: A. Iber și J. Mannheim, agenți, asistați de D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei ECDC din 5 aprilie 2019 de respingere a cererii de asistență introduse de reclamant la 10 aprilie 2018 și, dacă este necesar, a deciziei ECDC din 4 noiembrie 2019 de respingere a reclamației îndreptate împotriva deciziei din 5 aprilie 2019 și, pe de altă parte, repararea prejudiciului care ar fi fost suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe AI la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 129, 20.4.2020.


title: Cauza T-455/20: Ordonanța Tribunalului din 15 iulie 2021 – Roxtec/EUIPO – Wallmax (Reprezentarea unui pătrat portocaliu care conține șapte cercuri negre concentrice) [„Marca Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Marca Uniunii Europene figurativă ce reprezintă un pătrat portocaliu care conține șapte cercuri negre concentrice – Motiv absolut de refuz – Semn constituit exclusiv din forma produsului necesar obținerii unui rezultat tehnic – Articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/26

      Ordonanța Tribunalului din 15 iulie 2021 – Roxtec/EUIPO – Wallmax (Reprezentarea unui pătrat portocaliu care conține șapte cercuri negre concentrice)
      (Cauza T-455/20) (1)

      („Marca Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene figurativă ce reprezintă un pătrat portocaliu care conține șapte cercuri negre concentrice - Motiv absolut de refuz - Semn constituit exclusiv din forma produsului necesar obținerii unui rezultat tehnic - Articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2021/C 382/37)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Roxtec AB (Karlskrona, Suedia) (reprezentanți: J. Olsson și J. Adamsson, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: V. Ruzek, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în fața Tribunalului: Wallmax Srl (Milano, Italia) (reprezentanți: A. Bergmann, F. Ferrari și L. Goglia, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 20 aprilie 2020 (cauza R 2385/2018-2) referitoare la procedură de declarare a nulității între Wallmax și Roxtec

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Roxtec AB suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată ale Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

                  3)

                  Wallmax Srl suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 304, 14.9.2020.


title: Cauza T-230/21 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 iulie 2021 – Jalkh/Parlamentul („Măsuri provizorii – Drept instituțional – Membru al Parlamentului European – Privilegii și imunități – Ridicare a imunității parlamentare – Cerere de suspendare a executării – Lipsa urgenței”)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/27

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 iulie 2021 – Jalkh/Parlamentul
      (Cauza T-230/21 R)
      („Măsuri provizorii - Drept instituțional - Membru al Parlamentului European - Privilegii și imunități - Ridicare a imunității parlamentare - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”)
      (2021/C 382/38)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Jean François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Franța) (reprezentant: F. Wagner, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Lorenz și A.-M. Dumbrăvan, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 278 TFUE prin care se urmărește suspendarea executării deciziei P9_TA(2021)0092 a Parlamentului din 25 martie 2021 privind cererea de ridicare a imunității reclamantului [2020/2110(IMM)].

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-458/21: Acțiune introdusă la 2 august 2021 – Quantic Dream/EUIPO – Quentia (Q)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/28

      Acțiune introdusă la 2 august 2021 – Quantic Dream/EUIPO – Quentia (Q)
      (Cauza T-458/21)
      (2021/C 382/40)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Quantic Dream (Paris, Franța) (reprezentant: A. Grolée, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Quentia GmbH (Gersthofen, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene „Q” – cererea de înregistrare nr. 18 069 734

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 2 iunie 2021 în cauza R 2070/2020-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  și, pe calea unei îndreptări, respingerea opoziției nr. B 3 092 566 la cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene „Q” nr. 18 069 734 introduse la 21 mai 2019;

                  —

                  obligarea EUIPO și/sau a Quentia GmbH la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în fața EUIPO și a Tribunalului.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 71 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei;

                  —

                  încălcarea articolului 7 TFUE;

                  —

                  încălcarea articolului 58a din Statutul Curții de Justiție;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-465/21: Acțiune introdusă la 4 august 2021 – Ionfarma/EUIPO – LG Electronics (AION)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/30

      Acțiune introdusă la 4 august 2021 – Ionfarma/EUIPO – LG Electronics (AION)
      (Cauza T-465/21)
      (2021/C 382/42)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Ionfarma, SL (Barcelona, Spania) (reprezentant: S. Correa Rodríguez, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: LG Electronics, Inc. (Seul, Coreea de Sud)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbală „AION” – cererea de înregistrare nr. 17 892 367

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 25 mai 2021 în cauza R 2223/2020–4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și respingerea cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene AION nr. 17 892 367 pentru toate produsele;

                  —

                  obligarea EUIPO și a LG Electronics, în cazul în care aceasta din urmă decide că intervină în prezenta procedură, la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-459/21: Acțiune introdusă la 3 august 2021 – Calrose Rice/EUIPO – Ricegrowers (Sunwhite)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/29

      Acțiune introdusă la 3 august 2021 – Calrose Rice/EUIPO – Ricegrowers (Sunwhite)
      (Cauza T-459/21)
      (2021/C 382/41)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Calrose Rice (Sofia, Bulgaria) (reprezentant: H. Raychev, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ricegrowers Ltd (Leeton, New South Wales, Australia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Sunwhite – cererea de înregistrare nr. 18 115 808

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 4 iunie 2021 în cauza R 2465/2020-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și retrimiterea cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 18 115 808 SUNWHITE către EUIPO pentru a i se permite să admită înregistrarea;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei în prezenta procedură la plata propriilor cheltuielilor de judecată și a celor efectuate de reclamantă în prezenta procedură, precum și în procedura de recurs desfășurată în fața Camerei a patra de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  Camera de recurs a reținut în mod eronat că reclamanta a admis în expunerea motivelor sale că bunurile comparate din clasa 30 sunt identice;

                  —

                  Camera de recurs a concluzionat în mod eronat că semnele comparate au în comun toate elemente lor;

                  —

                  Camera de recurs și-a limitat, ori și-a concentrat, în mod eronat, concluziile privind compararea semnelor exclusiv pe componentele verbale ale semnelor;

                  —

                  Camera de recurs nu a ținut seama în mod suficient de diferența vizuală dintre mărci și a dedus doar concluzii generale în această privință fără un raționament concret.


title: Cauza T-466/21: Acțiune introdusă la 4 august 2021 – Baumberger/EUIPO – Nube (Lío)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/31

      Acțiune introdusă la 4 august 2021 – Baumberger/EUIPO – Nube (Lío)
      (Cauza T-466/21)
      (2021/C 382/43)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamant: Dino Baumberger (Wesel, Germania) (reprezentanți: J. Fusbahn și D. Dawirs, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Nube, SL (Ibiza, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamantul din cauza de pe rolul Tribunalului

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă Lío în culorile galben auriu și negru – marca Uniunii Europene nr. 14 194 872

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 2 iunie 2021 în cauza R 1221/2020-5

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și, în consecință, a deciziei diviziei de anulare din 28 aprilie 2020 (procedura de declarare a nulității nr. 000025762 C);

                  —

                  respingerea cererii de declarare a nulității și menținerea înregistrării mărcii atacate nr. 14 194 872;

                  —

                  obligarea EUIPO și a Nube SL la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-467/21: Acțiune introdusă la 4 august 2021 – DBM Videovertrieb/EUIPO – Nube (Lío)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/31

      Acțiune introdusă la 4 august 2021 – DBM Videovertrieb/EUIPO – Nube (Lío)
      (Cauza T-467/21)
      (2021/C 382/44)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: DBM Videovertrieb GmbH (Wesel, Germania) (reprezentanți J. Fusbahn și D. Dawirs, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Nube, SL (Ibiza, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta din cauza de pe rolul Tribunalului

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă Lío în culorile galben auriu și negru – marca Uniunii Europene nr. 17 225 939

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 2 iunie 2021 în cauza R 1220/2020-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și, în consecință, a deciziei diviziei de anulare din 28 aprilie 2020 (procedura de declarare a nulității nr. 000025781 C);

                  —

                  respingerea cererii de declarare a nulității și menținerea înregistrării mărcii atacate nr. 17 225 939;

                  —

                  obligarea EUIPO și a Nube SL la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-472/21: Acțiune introdusă la 4 august 2021 – RTE/ACER

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/32

      Acțiune introdusă la 4 august 2021 – RTE/ACER
      (Cauza T-472/21)
      (2021/C 382/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: RTE Réseau de transport de l’électricité (Paris, Franța) (reprezentanți: M. Levitt, avocat, B. Byrne, Solicitor, și D. Vasbeck, avocat)

         Pârâtă: Agenția Uniunii Europene pentru Cooperarea Autorităților de Reglementare din Domeniul Energiei

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Comisiei de apel a pârâtei A-001-2021 (consolidată) din 28 mai 2021 (denumită în continuare „Decizia”) prin care a fost confirmată decizia pârâtei 30/2020 din 30 noiembrie 2020, în măsura în care o privește pe reclamantă;

                  —

                  admiterea concluziilor reclamantei formulate în cererea de apel introdusă în fața Comisiei de apel a pârâtei; și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe faptul că Decizia este afectată de o eroare de drept deoarece, prin faptul că a confirmat decizia pârâtei 30/2020 din 30 noiembrie 2020, Comisia de apel a pârâtei a extins în mod nelegal domeniul de aplicare al articolului 16 alineatul (13), Regulamentul privind energia electrică (1) precum și al articolului 74, CACM (2) și a încălcat principiul fundamental al atribuirii, prevăzut la articolul 5 alineatul (2) TUE.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe faptul că Decizia este afectată de o eroare de drept deoarece Comisia de apel a pârâtei a interpretat în mod eronat cadrul juridic pertinent și nu a aplicat în mod corect parametrii necesari pentru adoptarea unei metodologii comune de partajare a costurilor pentru redispecerizare și comercializare în contrapartidă pentru regiunea de calcul al capacității de bază.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe faptul că Decizia încalcă principiul bunei administrări și obligația de motivare și permite Comisiei de apel a pârâtei să nu își îndeplinească obligațiile legale, în calitate de comisie de apel.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că Decizia este afectată de o eroare de drept deoarece Comisia de apel a pârâtei a interpretat și a aplicat în mod eronat articolul 3 din Regulament (3) și dispozițiile conexe și principiile dreptului Uniunii care reglementează limbile în care pârâta are obligația de a emite deciziile sale, inclusiv articolul 342 TFUE, articolul 3 alineatul (3) TUE, articolul 22 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul ACER (4), principiul securității juridice și dreptul la apărare.

         (1)  Regulamentul (UE) 2019/943 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iunie 2019 privind piața internă de energie electrică (JO 2019, L 158, p. 54).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1222 al Comisiei din 24 iulie 2015 de stabilire a unor linii directoare privind alocarea capacităților și gestionarea congestiilor (JO 2015, L 197, p. 24).

         (3)  Regulamentul nr. 1 al Consiliului de stabilire a limbilor utilizate de Comunitatea Economică Europeană (JO 1958, L 17, p. 385), astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (UE) nr. 517/2013 al Consiliului din 13 mai 2013 (JO 2013, L 158, p. 1).

         (4)  Regulamentul (UE) 2019/942 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iunie 2019 de instituire a Agenției Uniunii Europene pentru Cooperarea Autorităților de Reglementare din Domeniul Energiei (reformare) (JO 2019, L 158, p. 22).


title: Cauza T-474/21: Acțiune introdusă la 4 august 2021 – Schenk Italia/EUIPO – Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella (AMICONE)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/33

      Acțiune introdusă la 4 august 2021 – Schenk Italia/EUIPO – Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella (AMICONE)
      (Cauza T-474/21)
      (2021/C 382/46)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Schenk Italia SpA (Ora, Italia) (reprezentanți: D. Caneva și M. Lucchini, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella (San Pietro in Cariano, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „AMICONE” – marca Uniunii Europene nr. 11 005 725

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 10 iunie 2021 în cauza R 2885/2019-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  constatarea și declararea faptului că marca Uniunii Europene AMICONE nr. 11 005 725 nu constituie o evocare a DOP „Amarone della Valpolicella”, în sensul articolului 103 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 (1) și că nu se încadrează în niciunul dintre celelalte motive de declarare a nulității, absolute sau relative, invocate de Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella și că, prin urmare, este validă;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella și de eventuali alți intervenienți.

         Motivele invocate

                  —

                  Identificarea eronată a părții semnificative din DOP „Amarone della Valpolicella”, în sensul aplicării articolului 103 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) n. 1308/2013;

                  —

                  Aplicarea eronată a articolului 103 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) n. 1308/2013 în ceea ce privește aprecierea evocării DOP de către marca în litigiu;

                  —

                  Aplicarea eronată a articolului 95 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, coroborat cu articolul 27 alineatul (4) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei;

                  —

                  Marca AMICONE nu se încadrează în niciun alt motiv absolut sau relativ de nulitate invocat de Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (JO 2013, L 347, pag. 671).


title: Cauza T-477/21: Acțiune introdusă la 9 august 2021 – Glaxo Group Ltd/EUIPO – Cipla Europe (Forma unui inhalator)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/34

      Acțiune introdusă la 9 august 2021 – Glaxo Group Ltd/EUIPO – Cipla Europe (Forma unui inhalator)
      (Cauza T-477/21)
      (2021/C 382/47)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Glaxo Group Ltd (Brentford, Regatul Unit) (reprezentant: T. de Haan și F. Verhoestraete, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Cipla Europe NV (Antwerpen, Belgia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene tridimensională (Forma unui inhalator) – marca Uniunii Europene nr. 2 179 562

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 19 mai 2021 în cauza R 1835/2016-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața Camerei întâi de recurs a EUIPO.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și a articolului 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 52 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza T-478/21: Acțiune introdusă la 9 august 2021 – Les Éditions P. Amaury/EUIPO – Golden Balls (BALLON D’OR)

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/35

      Acțiune introdusă la 9 august 2021 – Les Éditions P. Amaury/EUIPO – Golden Balls (BALLON D’OR)
      (Cauza T-478/21)
      (2021/C 382/48)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Les Éditions P. Amaury (Boulogne Billancourt, Franța) (reprezentanți: T. de Haan și M. Laborde, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Golden Balls Ltd (Londra, Regatul Unit)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „BALLON D’OR” – marca Uniunii Europene nr. 4 226 148

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 7 iunie 2021 în cauza R 1073/2020-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în parte a deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamante în fața Camerei a patra de recurs a EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza T-482/21: Acțiune introdusă la 9 august 2021 – TenneT TSO și TenneT TSO/ACER

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/35

      Acțiune introdusă la 9 august 2021 – TenneT TSO și TenneT TSO/ACER
      (Cauza T-482/21)
      (2021/C 382/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: TenneT TSO GmbH (Bayreuth, Germania), TenneT TSO BV (Arnhem, Țările de Jos) (reprezentanți: D. Uwer, J. Meinzenbach, P. Rieger, R. Klein și S. Westphal, avocați)

         Pârâtă: Agenția Uniunii Europene pentru Cooperarea Autorităților de Reglementare din Domeniul Energiei

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în totalitate a Deciziei nr. A-001-2021 (versiune consolidată) adoptate la 28 mai 2021 de Comisia de apel a ACER care confirmă Decizia ACER nr. 30/2020 din 30 noiembrie 2020 privind propunerea OTS-urilor din regiunea de calcul al capacităților Core privind metodologia de partajare a costurilor pentru redispecerizare și comercializare în contrapartidă;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe nelegalitatea domeniului de aplicare a metodologiei de partajare a costurilor pentru redispecerizare și comercializare în contrapartidă, astfel cum a fost confirmată. În temeiul domeniului de aplicare al acesteia, „toate” elementele de rețea cu un nivel de 220 kilovolți sau mai mult sunt eligibile pentru partajarea costurilor potrivit principiului poluatorul plătește în conformitate cu articolul 16 alineatul (13) din Regulamentul (UE) 2019/943 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iunie 2019 privind piața internă de energie electrică (denumit în continuare „Regulamentul privind energia electrică”). Această dispoziție este nelegală. Domeniul de aplicare al metodologiei de partajare a costurilor trebuie să respecte procedura de calcul al capacităților, potrivit căreia numai elementele de rețea al căror factor de distribuție pentru transferul de energie (PTDF) este de cel puțin 5 % sunt realizabile din punct de vedere tehnic pentru limitarea schimburilor transfrontaliere și, așadar, pentru impunerea unor măsuri de redispecerizare și comercializare în contrapartidă cu relevanță transfrontalieră.
                  Decizia atacată trebuie să fie anulată, întrucât contravine în special articolului 16 alineatul (13) din Regulamentul privind energia electrică și articolului 74 alineatele (2) și (4) din Regulamentul (UE) 2015/1222 al Comisiei din 24 iulie 2015 de stabilire a unor linii directoare privind alocarea capacităților și gestionarea congestiilor (denumit în continuare „Regulamentul CACM”). Comisia de apel ignoră faptul că este necesar un temei juridic pentru extinderea partajării costurilor potrivit principiului poluatorul plătește inclusiv la elemente de rețea al căror factor de distribuție pentru transferul de energie este mai mic de 5 %.
                  Or, acest temei juridic nu există. În plus, faptul de a include cvasitotalitatea elementelor de rețea în domeniul de aplicare al metodologiei în discuție este contrar articolului 74 din Regulamentul CACM, dat fiind că acesta creează stimulente inadecvate și nu este compatibil cu responsabilitățile și cu obligațiile legale ale OTS-urilor vizate.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată trebuie să fie anulată, întrucât comisia de apel a confirmat în mod nelegal că metoda colorării fluxurilor de energie electrică („Power Flow Colouring Method”, denumită în continuare „PFC”) este metoda de descompunere a fluxurilor aplicabilă metodologiei în discuție.
                  Metoda PFC este contrară obiectivului articolului 16 alineatul (13) din Regulamentul privind energia electrică de instituire a principiului poluatorul plătește. Această metodă nu este întemeiată pe fluxuri fizice reale, ci mai curând pe rezultatele unei piețe virtuale. În consecință, rezultatele metodei PFC nu permit identificarea în mod fiabil a entității responsabile concret de o congestie. Rezultă că această metodă nu permite nici implementarea unor stimulente adecvate pentru gestionarea congestiilor, a unor acțiuni de remediere și a unor investiții eficiente, contrar celor prevăzute la articolul 74 din Regulamentul CACM. În plus, comisia de apel nu a evaluat în mod corespunzător aspectele tehnice din care decurge nelegalitatea PFC și deduce concluzii improbabile pe baza unor probe insuficiente.
                  În ceea ce privește descompunerea fluxurilor, comisia de apel a confirmat de asemenea în mod nelegal un anumit număr de prezumții care trebuie să se aplice numai procedurii de descompunere a fluxurilor pe elementele de rețea HVDC. Este vorba despre prezumții lipsite de fundament din punct de vedere fizic, contrare articolului 16 alineatul (13) din Regulamentul privind energia electrică și care determină o partajare a costurilor mai împovărătoare pentru elementele de rețea HVDC. Elle instituie în plus un tratament discriminatoriu al elementelor de rețea HVDC față de elementele de rețea AC. Comisia de apel nu a examinat suficient aceste prezumții în ceea ce privește elementele de rețea HVDC și a dedus concluzii improbabile pe baza unor probe insuficiente.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată trebuie să fie anulată, întrucât ea confirmă în mod nelegal pragul comun pentru fluxurile în buclă stabilit de ACER la 10 % pe baza unei estimări a costurilor. Această soluție este contrară articolului 16 alineatul (13) din Regulamentul privind energia electrică, dat fiind că pragul în discuție nu se întemeiază pe date factuale fiabile privind nivelul de fluxuri în buclă care ar exista în lipsa unor congestionări structurale. ACER nu era competentă pentru a stabili un prag de 10 %. Acest prag nu ține seama nici de articolul 16 alineatul (8) din Regulamentul privind energia electrică, din care rezultă că operatorii de transport și de sistem pot utiliza până la 30 % pentru fluxurile interne, marjele de fiabilitate și fluxurile în buclă. Aprecierea comisiei de apel este de altfel întemeiată pe erori de fapt și creează stimulente inadecvate pentru investițiile în rețea, contrar dispozițiilor articolului 74 din Regulamentul CACM. În plus, comisia de apel a săvârșit o eroare de drept atunci când a presupus că articolul 16 alineatul (13) din Regulamentul privind energia electrică ar impune un prag pentru fluxurile în buclă numai pe zone de ofertare, iar nu pe frontiere ale zonelor de ofertare.


title: Cauza T-49/21: Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2021 – PZ/Comisia

text:
               20.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/37

      Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2021 – PZ/Comisia
      (Cauza T-49/21) (1)

      (2021/C 382/50)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 128, 12.4.2021.


title: Cauza C-403/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (România) la data de 29 iunie 2021 – SC NV Construct SRL / Judeţul Timiş

text:
               4.10.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 401/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (România) la data de 29 iunie 2021 – SC NV Construct SRL / Judeţul Timiş
      (Cauza C-403/21)
      (2021/C 401/03)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor

         Părţile din acţiunea principală

         Contestatoare: SC NV Construct SRL

         Autoritate contractantă: Judeţul Timiş

         Intervenientă: SC Proiect Construct Regiunea Transilvania SRL

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile articolului 58 din Directiva nr. 24/2014 (1), principiul proporționalității și principiul asumării răspunderii trebuie interpretate în sensul că autoritatea contractantă are dreptul să își stabilească criteriile privind capacitatea tehnică, respectiv să aprecieze asupra necesită[ț]ii de a include sau de a nu include în documentația de atribuire criterii privind capacitatea tehnică și profesională și capacitatea de exercitare a activității tehnice și profesionale ce ar rezulta din prevederile unor legi speciale, pentru activități din cadrul contractului cu o pondere nesemnificativă[?]

                  2)

                  Principi[ile] transparenței și proporționalității se opun completării de drept a documentației de atribuire cu criterii de calificare ce ar rezulta din legi speciale aplicabile unor activități aferente contractului ce urmează să fie atribuit, ce nu au fost prevăzute în documentația de atribuire și pe care autoritatea contractantă a înțeles să nu le impună operatorilor economici[?]

                  3)

                  Articolul 63 din directivă și principiul proporționalității se opun respingerii din procedură a unui ofertant care nu a nominalizat un operator drept subcontractant pentru dovedirea îndeplinirii unor criterii privind capacitatea tehnică și profesională și capacitatea de exercitare a activității tehnice și profesionale ce ar rezulta din prevederile unor legi speciale care nu sunt prevăzute în documentația de atribuire, în condițiile în care ofertantul respectiv a ales o altă formă contractuală de implicare în contract a specialiștilor, respectiv [un] contract de furnizare/prestări servicii, sau a depus [o] declarație de disponibilitate din partea acestora[?] Dreptul de a și stabili propria organizare și relațiile contractuale din interiorul grupului îi aparține operatorului economic, existând posibilitatea implicării în contract și a unor prestatori/furnizori în condițiile în care respectivul prestator nu face parte din entitățile pe a căror capacitate ofertantul intenționează să se bazeze în dovedirea îndeplinirii criteriilor relevante[?]

         (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014 L 94, p. 65).