title: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 noiembrie 2012.#Consiliul Uniunii Europene împotriva Nadiany Bamba.#Recurs – Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Côte d’Ivoire – Înghețarea fondurilor – Articolul 296 TFUE – Obligația de motivare – Dreptul la apărare – Dreptul la o cale de atac jurisdicțională efectivă – Dreptul la respectarea proprietății.#Cauza C-417/11 P.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
      15 noiembrie 2012 (
            *1
         )
      „Recurs — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Côte d’Ivoire — Înghețarea fondurilor — Articolul 296 TFUE — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la o cale de atac jurisdicțională efectivă — Dreptul la respectarea proprietății”
      În cauza C-417/11 P,
      având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 5 august 2011,

         Consiliul Uniunii Europene, reprezentat de M. Bishop și de B. Driessen, precum și de E. Dumitriu-Segnana, în calitate de agenți,
      recurent,
      susținut de:

         Republica Franceză, reprezentată de G. de Bergues și de E. Ranaivoson, în calitate de agenți,
      intervenientă în recurs,
      celelalte părți din procedură fiind:

         Nadiany Bamba, cu domiciliul în Abidjan (Côte d’Ivoire), reprezentată inițial de P. Haïk și ulterior de P. Maisonneuve, avocats,
      reclamantă în primă instanță,

         Comisia Europeană, reprezentată de E. Cujo și de M. Konstantinidis, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în Luxemburg,
      intervenientă în primă instanță,
      CURTEA (Camera a treia),
      compusă din doamna R. Silva de Lapuerta, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a treia, domnii K. Lenaerts (raportor), E. Juhász, G. Arestis și J. Malenovský, judecători,
      avocat general: domnul P. Mengozzi,
      grefier: domnul V. Tourrès, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 20 septembrie 2012,
      având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Prin recursul formulat, Consiliul Uniunii Europene solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 8 iunie 2011, Bamba/Consiliul (T-86/11, Rep., p. II-2749, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s-a anulat Decizia 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC a Consiliului de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire (JO L 11, p. 36, rectificare în JO 2011, L 156, p. 12) și Regulamentul (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d’Ivoire] (JO L 11, p. 1) (denumite în continuare „decizia în litigiu” și, respectiv, „regulamentul în litigiu”, precum și, împreună, „actele în litigiu”), în măsura în care aceste două acte o privesc pe doamna Bamba.

         Cadrul juridic și istoricul cauzei

               2

               Doamna Bamba este resortisant al Republicii Côte d’Ivoire.

               3

               La 15 noiembrie 2004, Consiliul de Securitate al Organizației Națiunilor Unite a adoptat Rezoluția 1572 (2004), în care a afirmat, printre altele, că situația din Côte d’Ivoire continua să pună în pericol pacea și securitatea internațională în regiune și a hotărât să impună anumite măsuri restrictive împotriva acestei țări.

               4

               Articolul 14 din Rezoluția 1572 (2004) instituie un comitet (denumit în continuare „Comitetul pentru sancțiuni”) însărcinat, printre altele, să desemneze persoanele și entitățile vizate de măsurile restrictive în materie de deplasări și de înghețare a fondurilor, a activelor financiare și a resurselor economice pe care le impune rezoluția menționată la punctele 9 și 11 și să mențină actualizată lista acestora. Doamna Bamba nu a fost niciodată identificată de Comitetul pentru sancțiuni ca trebuind să facă obiectul unor astfel de măsuri.

               5

               La 13 decembrie 2004, considerând că era necesară o acțiune a Comunității Europene pentru a pune în aplicare Rezoluția 1572 (2004), Consiliul Uniunii Europene a adoptat Poziția comună 2004/852/PESC privind adoptarea unor măsuri restrictive împotriva [Côte d’Ivoire] (JO L 368, p. 50, Ediție specială, 18/vol. 6, p. 3).

               6

               La 12 aprilie 2005, considerând că era necesar un regulament în vederea punerii în aplicare, la nivel comunitar, a măsurilor prezentate în Poziția comună 2004/852, Consiliul a adoptat Regulamentul (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d’Ivoire] (JO L 95, p. 1, Ediție specială, 18/vol. 3, p. 183).

               7

               Poziția comună 2004/852 a fost prelungită și modificată de mai multe ori, înainte de a fi abrogată și înlocuită prin Decizia 2010/656/PESC a Consiliului din 29 octombrie 2010 de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire (JO L 285, p. 28).

               8

               La 31 octombrie și la 28 noiembrie 2010 au avut loc alegeri în vederea desemnării președintelui Republicii Côte d’Ivoire.

               9

               La 3 decembrie 2010, reprezentantul special pentru Côte d’Ivoire al Secretarului General al Organizației Națiunilor Unite a certificat rezultatul final al celui de al doilea tur al alegerilor prezidențiale astfel cum a fost proclamat de președintele Comisiei Electorale Independente la 2 decembrie 2010, confirmându-l pe domnul Alassane Ouattara ca învingător în alegerile prezidențiale.

               10

               La 13 decembrie 2010, Consiliul a subliniat importanța alegerilor prezidențiale din 31 octombrie și din 28 noiembrie 2010 pentru restabilirea păcii și stabilității în Côte d’Ivoire și a afirmat că voința exprimată în mod suveran de poporul ivorian trebuie în mod imperativ respectată. De asemenea, acesta a luat act de concluziile reprezentantului special al Secretarului General al Organizației Națiunilor Unite pentru Côte d’Ivoire în cadrul mandatului său de certificare și l-a felicitat pe domnul Ouattara pentru alegerea sa în funcția de președinte al Republicii Côte d’Ivoire.

               11

               La 17 decembrie 2010, Consiliul European a făcut un apel către toți liderii ivorieni, civili și militari, care încă nu s-au plasat sub autoritatea președintelui ales democratic, domnul Ouattara, să facă acest lucru. Acesta a afirmat determinarea Uniunii Europene de a adopta sancțiuni specifice îndreptate împotriva acelora care ar continua să împiedice respectarea voinței exprimate în mod suveran de poporul ivorian.

               12

               Pentru a impune măsuri restrictive, în ceea ce privește deplasările, împotriva anumitor persoane care, fără să fi fost desemnate de Consiliul de Securitate al Organizației Națiunilor Unite sau de Comitetul pentru sancțiuni, împiedică procesul de pace și de reconciliere națională în Côte d’Ivoire și în special a acelora care pun în pericol finalizarea cu succes a procesului electoral, Consiliul a adoptat Decizia 2010/801/PESC din 22 decembrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/656 a Consiliului (JO L 341, p. 45). Lista acestor persoane figurează în anexa II la Decizia 2010/656.

               13

               La 14 ianuarie 2011, Consiliul a adoptat decizia în litigiu.

               14

               Considerentele (2)-(7) ale deciziei menționate prevăd:

                        „(2)

                        La 13 decembrie 2010, Consiliul a subliniat importanța alegerilor prezidențiale din 31 octombrie și 28 noiembrie 2010 pentru restabilirea păcii și stabilității în Côte d’Ivoire și a afirmat că voința exprimată în mod suveran de poporul ivorian trebuie în mod imperativ respectată.

                        (3)

                        La 17 decembrie 2010, Consiliul European a făcut un apel către toți liderii ivorieni, civili și militari, care încă nu s-au plasat sub autoritatea președintelui ales democratic, domnul Alassan Ouattara, să facă acest lucru.

                        (4)

                        La 22 decembrie 2010, Consiliul a adoptat Decizia [2010/801] pentru a impune restricții de călătorie împotriva celor care obstrucționează procesul de pace și de reconciliere națională și care, în special, amenință finalizarea cu succes a procesului electoral.

                        (5)

                        La 11 ianuarie 2011, Consiliul a adoptat Decizia 2011/17/PESC de modificare a Deciziei [2010/656] pentru a include și alte persoane pe lista persoanelor supuse unor restricții de călătorie.

                        (6)

                        Având în vedere gravitatea situației din Côte d’Ivoire, ar trebui impuse măsuri restrictive suplimentare împotriva acestor persoane.

                        (7)

                        Mai mult, lista persoanelor care fac obiectul măsurilor restrictive prezentate în anexa II la Decizia [2010/656] ar trebui modificată, iar informațiile referitoare la anumite persoane menționate pe listă ar trebui actualizate.”

               15

               Potrivit articolului 1 din decizia în litigiu:
               „Decizia [2010/656] se modifică după cum urmează:

                        1.

                        Articolul 5 se înlocuiește cu următorul text:
                        «Articolul 5

                        (1)   Se îngheață toate fondurile și resursele economice care, în mod direct sau indirect, se află în proprietatea sau sunt controlate de:
                        [...]

                                 (b)

                                 persoanele sau entitățile vizate de anexa II, neincluse pe lista care figurează în anexa I, care obstrucționează procesul de pace și de reconciliere națională și care, în special, amenință finalizarea cu succes a procesului electoral sau care sunt deținute de entități aflate, în mod direct sau indirect, în posesia sau sub controlul acestora sau de oricare persoane care acționează în numele sau la ordinele acestora.

                           (2)   Niciun fond, niciun activ financiar și nicio resursă economică nu se pun la dispoziția persoanelor sau entităților menționate la alineatul (1) și nici nu se utilizează în beneficiul acestora, în mod direct sau indirect.
                        [...]».

                        2.

                        Articolul 10 se înlocuiește cu următorul text:
                        «Articolul 10

                        [...]
                        (3)   Măsurile menționate […] la articolul 5 alineatul (1) litera (b) sunt revizuite la intervale regulate și cel puțin o dată la 12 luni. Aplicarea acestora încetează în privința persoanelor și entităților în cauză în cazul în care Consiliul stabilește, în conformitate cu procedura menționată la articolul 6 alineatul (2), că nu mai sunt îndeplinite condițiile de punere în aplicare a acestora.»”

               16

               Articolul 2 din decizia în litigiu prevede:
               „Anexa II la Decizia [2010/656] [...] se înlocuiește cu anexa la prezenta decizie.”

               17

               La 14 ianuarie 2011, Consiliul a adoptat și regulamentul în litigiu.

               18

               Considerentele (1) și (4) ale regulamentului prevăd:

                        „(1)

                        Decizia [2010/656], astfel cum a fost modificată [prin decizia în litigiu], prevede adoptarea unor măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane care, nefiind desemnate de Consiliul de Securitate al Organizației Națiunilor Unite (ONU) sau de Comitetul de sancțiuni, împiedică procesul de pace și de reconciliere națională în Côte d’Ivoire și, în special, acelea care pun în pericol obținerea unui rezultat corect al procesului electoral, precum și împotriva persoanelor juridice, entităților sau organismelor aflate în proprietatea unor astfel de persoane sau controlate de acestea și împotriva persoanelor, entităților sau organismelor care acționează în numele sau sub coordonarea acestora.

                  [...]

                        (4)

                        Competența de modificare a listelor de la anexele I și IA la Regulamentul [nr. 560/2005] ar trebui să fie exercitată de către Consiliu, având în vedere amenințarea specifică la adresa păcii și securității internaționale pe care o reprezintă situația din Côte d’Ivoire, precum și în scopul de a asigura coerența cu procesul de modificare și revizuire a anexelor I și II la Decizia [2010/656].”

               19

               Potrivit articolului 1 din regulamentul în litigiu:
               „Regulamentul [nr. 560/2005] se modifică după cum urmează:

                        1.

                        Articolul 2 se înlocuiește cu următorul text:
                        «Articolul 2

                        (1)   Se îngheață toate fondurile și resursele economice care aparțin, se află în proprietatea ori posesia sau sunt controlate de persoanele fizice sau juridice, entitățile și organismele enumerate în anexa I sau în anexa IA.
                        (2)   Se interzice punerea la dispoziția persoanelor fizice sau juridice, a entităților sau a organismelor menționate în anexa I sau în anexa IA, direct sau indirect, precum și utilizarea în beneficiul acestora, a oricăror fonduri sau resurse economice.
                        [...]
                        (5)   Anexa IA cuprinde persoanele fizice sau juridice, entitățile și organismele menționate la articolul 5 alineatul (1) litera (b) din Decizia [2010/656], astfel cum a fost modificată.
                        [...]».

                  [...]

                        7.

                        Se introduce următorul articol:
                        «Articolul 11a
                        [...]
                        (2)   Atunci când Consiliul decide să supună o persoană fizică sau juridică, o entitate sau un organism măsurilor menționate la articolul 2 alineatul (1), acesta modifică anexa IA în consecință.
                        (3)   Consiliul comunică decizia sa, inclusiv motivele includerii pe listă, persoanei fizice sau juridice, entității sau organismului menționate la alineatele (1) și (2), fie direct, dacă dispune de adresa acestora, fie prin publicarea unui anunț, oferind persoanei fizice sau juridice, entității sau organismului în cauză posibilitatea de a prezenta observații.
                        (4)   Atunci când sunt transmise observații sau sunt prezentate dovezi substanțiale noi, Consiliul își reexaminează decizia și informează în consecință persoana fizică sau juridică, entitatea sau organismul în cauză.
                        [...]
                        (6)   Lista de la anexa IA se revizuiește la intervale regulate și cel puțin o dată la 12 luni.»

                  [...]

                        10.

                        Textul de la anexa I se introduce în Regulamentul [nr. 560/2005] sub forma anexei IA.”

               20

               Prin actele în litigiu, Consiliul a înscris, pentru prima dată, numele doamnei Bamba printre cele ale persoanelor care fac obiectul unor măsuri restrictive de înghețare a fondurilor. La punctul 6 din tabelul A din anexa II la Decizia 2010/656, astfel cum a fost modificată prin decizia în litigiu, și la punctul 6 din anexa IA la Regulamentul nr. 560/2005, astfel cum a fost modificat prin regulamentul în litigiu, înscrierea a fost însoțită de menționarea următoarelor motive: „Directoare a grupului Cyclone, editor al ziarului «Le temps»: Obstrucționarea procesului de pace și de reconciliere prin incitarea publică la ură și la violență și prin participarea la campanii de dezinformare cu privire la alegerile prezidențiale din anul 2010”.

               21

               La 18 ianuarie 2011, Consiliul a publicat un aviz în atenția persoanelor și entităților cărora li se aplică măsurile restrictive prevăzute de Decizia 2010/656 și de Regulamentul nr. 560/2005 (JO 2011, C 14, p. 8, denumit în continuare „avizul publicat la 18 ianuarie 2011”). În acest aviz, Consiliul amintește că a hotărât că persoanele și entitățile care figurează în anexa II la Decizia 2010/656, astfel cum a fost modificată prin decizia în litigiu, și în anexa IA la Regulamentul nr. 560/2005, astfel cum a fost modificat prin regulamentul în litigiu, ar trebui să fie incluse în listele de persoane și de entități care fac obiectul măsurilor restrictive prevăzute de actele menționate. În plus, Consiliul atrage atenția acestor persoane și entități asupra posibilității de a depune o cerere adresată autorităților competente din statul membru respectiv, pentru a obține autorizația de a utiliza fonduri înghețate pentru nevoi de bază sau plăți specifice. Pe de altă parte, Consiliul precizează că persoanele și entitățile în cauză îi pot transmite o cerere prin care să solicite reanalizarea deciziei pe baza căreia au fost incluse pe listele respective, însoțită de documentele doveditoare. În sfârșit, Consiliul amintește posibilitatea contestării deciziei sale „în fața Tribunalului Uniunii Europene, în condițiile prevăzute la articolul 275 al doilea paragraf [TFUE] și la articolul 263 al patrulea paragraf și al șaselea paragraf [TFUE]”.

         Procedura în primă instanță și hotărârea atacată

               22

               Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 14 februarie 2011, doamna Bamba a formulat o acțiune în anulare împotriva actelor în litigiu, în măsura în care acestea o privesc.

               23

               Cererea de intervenție a Comisiei Europene în susținerea concluziilor Consiliului a fost admisă.

               24

               În susținerea acțiunii formulate, doamna Bamba a invocat două motive.

               25

               Primul dintre aceste motive, întemeiat pe o încălcare a dreptului la apărare și a dreptului la o cale de atac efectivă, cuprindea trei aspecte. Al doilea dintre acestea se întemeia pe faptul că actele în litigiu nu prevăd comunicarea unei motivări detaliate a înscrierii doamnei Bamba pe listele în cauză.

               26

               La punctele 38-57 din hotărârea atacată, Tribunalul a examinat acest al doilea aspect. După ce a constatat, la punctele 41 și 42 din hotărârea menționată, că atât Decizia 2010/656, cât și Regulamentul nr. 560/2005 prevăd că persoanelor, entităților și organismelor care fac obiectul unor măsuri restrictive trebuie să li se comunice motivele care justifică includerea lor pe listele care figurează în anexa II la decizia menționată și în anexa IA la regulamentul menționat, Tribunalul a verificat dacă, în prezenta cauză, motivele respective i-au fost comunicate doamnei Bamba, astfel încât aceasta să își poată exercita dreptul la apărare și dreptul la o cale de atac jurisdicțională efectivă.

               27

               Tribunalul a amintit, la punctele 47 și 48 din hotărârea atacată, jurisprudența relevantă referitoare la conținutul obligației de motivare a unui act al Consiliului prin care se impun măsuri restrictive, cum sunt cele în discuție în speță. În continuare a statuat, la punctele 49-51 din hotărârea menționată, că atât motivele prezentate în considerentele (6) și (7) ale deciziei în litigiu și în considerentul (4) al regulamentului în litigiu, prin care se invoca gravitatea situației din Côte d’Ivoire și amenințarea specifică la adresa păcii și securității internaționale, cât și cele prezentate la punctul 6 din tabelul A din anexa II la Decizia 2010/656 și la punctul 6 din tabelul A din anexa IA la Regulamentul nr. 560/2005 cu privire la doamna Bamba și menționate la punctul 20 din prezenta hotărâre corespundeau unor„considerații vagi și generale”, și nu unor „motive specifice și concrete pentru care [Consiliul considera], în exercitarea puterii sale de apreciere discreționare, că [doamna Bamba trebuia] să facă obiectul măsurilor restrictive în cauză”.

               28

               În special, Tribunalul a considerat, la punctul 52 din hotărârea atacată, următoarele:
               „[…] precizarea că [doamna Bamba] este directoare a grupului Cyclone, editor al ziarului «Le temps», nu constituie o împrejurare de natură să motiveze în mod suficient și specific actele atacate în ceea ce o privește. Această precizare nu permite astfel să se înțeleagă în ce fel s-ar fi dedat [doamna Bamba] la obstrucționări ale procesului de pace și de reconciliere prin incitarea publică la ură și la violență și prin participarea la campanii de dezinformare cu privire la alegerile prezidențiale din anul 2010. Astfel, nu se invocă niciun element concret care i-ar fi imputat [doamnei Bamba] și care ar putea justifica măsurile în cauză.”

               29

               Tribunalul a adăugat, la punctul 53 din hotărârea atacată, că niciun element nu permitea să se considere că, în împrejurările din cauză, o publicare detaliată a criticilor reținute în sarcina doamnei Bamba ar veni în contradicție cu considerațiile imperative de interes general legate de securitatea Uniunii și a statelor membre ale acesteia sau cu desfășurarea relațiilor lor internaționale ori ar fi adus atingere intereselor legitime ale doamnei Bamba, putând afecta grav reputația acesteia. De altfel, Consiliul nu a menționat niciunul.

               30

               La punctul 54 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că doamnei Bamba nu îi fusese comunicată nicio motivare suplimentară după adoptarea actelor atacate sau în cadrul procedurii în fața Tribunalului. În cursul procedurii scrise, Consiliul s-ar fi limitat să amintească faptul că doamna Bamba fusese înscrisă pe listele persoanelor care fac obiectul unor măsuri restrictive în temeiul „răspunderii sale pentru campania de dezinformare și de incitare la ură și la violență intercomunitară în Côte d’Ivoire”, adăugând că aceasta era „unul dintre cei mai importanți colaboratori” ai domnului Laurent Gbagbo și că era vorba despre „a doua soție” a acestuia. Totuși, în cadrul ședinței, Consiliul ar fi precizat în fața Tribunalului că nu această ultimă calitate justificase înscrierea doamnei Bamba pe listele menționate.

               31

               Tribunalul a subliniat de asemenea, la punctul 55 din hotărârea atacată, că faptul că doamna Bamba nu a solicitat Consiliului, în urma publicării actelor în litigiu sau a avizului publicat la 18 ianuarie 2011, să îi comunice motivele specifice și concrete ale includerii sale pe lista în cauză nu avea relevanță în speță, din moment ce obligația de motivare revenea Consiliului și acesta din urmă trebuia să o îndeplinească fie în momentul în care fusese decisă această includere, fie, cel puțin, cât mai rapid posibil după includere.

               32

               Tribunalul a conchis, la punctul 56 din hotărârea atacată, că motivarea actelor în litigiu nu îi permisese doamnei Bamba să conteste validitatea acestora în fața sa și îl împiedicase să își exercite controlul asupra legalității acestor acte.

               33

               Fără a mai considera necesară examinarea celorlalte aspecte ale primului motiv și nici a celui de al doilea motiv, Tribunalul a anulat, în consecință, actele menționate în măsura în care acestea o priveau pe doamna Bamba.

         Concluziile părților în recurs

               34

               Consiliul solicită Curții:

                        —

                        anularea hotărârii atacate,

                        —

                        pronunțarea cu titlu definitiv asupra chestiunilor care fac obiectul prezentului recurs și respingerea cererii ca nefondată și

                        —

                        obligarea doamnei Bamba la plata cheltuielilor de judecată efectuate de acesta în primă instanță și în cadrul prezentului recurs.

               35

               Doamna Bamba solicită Curții:

                        —

                        declararea recursului drept inadmisibil,

                        —

                        respingerea acestuia și

                        —

                        obligarea Consiliului să suporte cheltuielile de judecată în temeiul articolului 69 și următoarele din Regulamentul de procedură al Curții.

               36

               Republica Franceză, a cărei cerere de intervenție în susținerea concluziilor Consiliului a fost admisă prin Ordonanța președintelui Curții din 9 ianuarie 2012, solicită Curții admiterea recursului formulat de Consiliu.

         Cu privire la recurs

               37

               Recursul se întemeiază pe două motive. Consiliul invocă, cu titlu principal, un motiv întemeiat pe eroarea de drept pe care Tribunalul ar fi săvârșit-o atunci când a statuat că motivarea cuprinsă în actele în litigiu nu corespunde cerințelor prevăzute la articolul 296 TFUE. Cu titlu subsidiar, acesta invocă un motiv întemeiat pe eroarea de drept pe care Tribunalul ar fi săvârșit-o atunci când a ignorat, în cadrul aprecierii, în speță, a respectării obligației de motivare, contextul – bine cunoscut de doamna Bamba – în care au fost adoptate actele în litigiu.

         Cu privire la admisibilitate

               38

               Doamna Bamba susține că ambele motive de recurs sunt inadmisibile pentru că sunt întemeiate pe argumente faptice noi. Ea arată că, sub pretextul acestor două motive, întemeiate pe erori de drept, în realitate, prezentul recurs a reprezentat un „instrument” de care s-a folosit Consiliul pentru a oferi Curții elemente de fapt, întemeiate pe articole din presă, care nu i-au fost prezentate în prealabil nici ei, nici Tribunalului și care, prin urmare, nu au făcut niciodată obiectul unei dezbateri în contradictoriu în fața acestuia din urmă.

               39

               În această privință, trebuie amintit că, în temeiul articolului 58 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, un recurs în fața acesteia se limitează la chestiuni de drept.

               40

               În cadrul unui recurs, competența Curții este limitată la aprecierea soluției legale date cu privire la motivele dezbătute în fața primei instanțe. Prin urmare, în cadrul unei astfel de proceduri, Curtea este competentă exclusiv să cerceteze dacă argumentația cuprinsă în recurs identifică o eroare de drept care viciază hotărârea atacată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 4 iulie 2000, Bergaderm și Goupil/Comisia, C-352/98 P, Rec., p. I-5291, punctul 35, Hotărârea din 30 septembrie 2003, Eurocoton și alții/Consiliul, C-76/01 P, Rec., p. I-10091, punctul 47, precum și Hotărârea din 21 februarie 2008, Comisia/Girardot, C-348/06 P, Rep., p. I-833, punctul 49).

               41

               Problema conținutului obligației de motivare a unui act adoptat de o instituție a Uniunii constituie o chestiune de drept care poate fi supusă controlului Curții în cadrul unui recurs (a se vedea Hotărârea din 20 noiembrie 1997, Comisia/V, C-188/96 P, Rec., p. I-6561, punctul 24, precum și Hotărârea din 28 iunie 2005, Dansk Rørindustri și alții/Comisia, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P și C-213/02 P, Rec., p. I-5425, punctul 453).

               42

               În prezenta cauză, din recurs rezultă fără echivoc că, prin intermediul celor două motive, Consiliul arată, în esență, eroarea de drept pe care Tribunalul ar fi săvârșit-o din perspectiva articolului 296 TFUE atunci când a considerat insuficientă motivarea cuprinsă în actele în litigiu cu privire la înscrierea doamnei Bamba pe listele care figurează în anexa II la Decizia 2010/656 și în anexa IA la Regulamentul nr. 560/2005.

               43

               Rezultă că motivele de recurs sunt admisibile.

         Cu privire la fond

      Argumentele părților

               44

               În cadrul primului motiv, pe care îl invocă cu titlu principal, Consiliul, susținut de Republica Franceză, arată că, spre deosebire de ceea ce Tribunalul a statuat la punctul 54 din hotărârea atacată, motivarea cuprinsă în actele în litigiu este suficientă.

               45

               Pe de o parte, acesta afirmă că considerentele (2), (4), (6) și (7) din decizia în litigiu, precum și considerentul (4) din regulamentul în litigiu cuprind o descriere detaliată a situației, deosebit de gravă, din Côte d’Ivoire, care a justificat măsurile luate împotriva persoanelor menționate în listele anexate la aceste acte.

               46

               Pe de altă parte, Consiliul susține că, spre deosebire de afirmațiile de la punctul 51 din hotărârea atacată, indicațiile care figurează, în ceea ce o privește pe doamna Bamba, în anexele actelor în litigiu nu constituie considerații vagi și generale, ci furnizează motivele specifice și concrete ale înscrierii sale pe listele persoanelor care fac obiectul măsurilor restrictive. Acesta subliniază, astfel, că doamna Bamba a făcut obiectul unor asemenea măsuri din cauza calității sale de directoare a grupului de presă Cyclone, care editează ziarul Le temps, implicat în incitarea publică la ură și la violență, precum și în campania de dezinformare referitoare la alegerile prezidențiale de la sfârșitul anului 2010. El adaugă că rolul avut de ziarul Le temps în cadrul evenimentelor ulterioare alegerilor din Côte d’Ivoire este de notorietate publică în această țară, la fel ca și în străinătate.

               47

               Subliniind că Consiliul nu i-a comunicat niciodată alte elemente ale motivării cu privire la adoptarea actelor în litigiu decât cele menționate în respectivele acte și cele cuprinse într-un articol de presă prezentat în susținerea memoriului în apărare depus în fața Tribunalului, doamna Bamba susține că invocarea funcției sale de directoare a grupului de presă Cyclone și a contextului politic din Côte d’Ivoire la momentul adoptării acestor acte provine din considerații vagi, imprecise și peremptorii, care nu constituie o motivare suficientă pentru a-i permite să înțeleagă motivele înscrierii sale printre persoanele vizate de măsurile restrictive și să conteste temeinicia acesteia și pentru a permite Tribunalului să își exercite controlul de legalitate. În consecință, acesta din urmă ar fi hotărât în mod întemeiat că există o insuficiență a motivării.

               48

               Doamna Bamba adaugă că aprecierea caracterului suficient al motivelor înscrierii pe o listă de persoane care fac obiectul măsurilor restrictive nu poate fi realizată decât cu privire la elementele reținute de instituția în cauză la momentul adoptării acestor măsuri. Soluția contrară, care ar autoriza o motivare ex post care constă fie în invocarea unor motive inexistente la data adoptării actului în litigiu, fie în invocarea unor elemente preexistente care nu ar fi prezentate decât ulterior adoptării, ar trebui înlăturată în numele respectării cerințelor fundamentale ale dreptului la un proces echitabil.

         Aprecierea Curții

               49

               Potrivit unei jurisprudențe constante, obligația de a motiva un act cauzator de prejudiciu, care constituie un corolar al principiului respectării dreptului la apărare, are ca scop, pe de o parte, să furnizeze persoanei interesate indicații suficiente pentru a afla dacă actul este bine fundamentat sau dacă este, eventual, afectat de un viciu care permite contestarea validității sale în fața instanței Uniunii și, pe de altă parte, să dea posibilitatea acestei instanțe să își exercite controlul asupra legalității actului respectiv (a se vedea Hotărârea din 2 octombrie 2003, Corus UK/Comisia, C-199/99 P, Rec., p. I-11177, punctul 145, Hotărârea Dansk Rørindustri și alții/Comisia, citată anterior, punctul 462, precum și Hotărârea din 29 septembrie 2011, Elf Aquitaine/Comisia, C-521/09 P, Rep., p. I-8947, punctul 148).

               50

               Motivarea impusă la articolul 296 TFUE trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanei interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurilor luate, iar instanței competente să își exercite controlul (a se vedea în special Hotărârea din 15 noiembrie 2012, Al-Aqsa/Consiliul și Țările de Jos/Al-Aqsa, C-539/10 P și C-550/10 P, punctul 138 și jurisprudența citată).

               51

               După cum a subliniat Tribunalul la punctul 40 din hotărârea atacată, în măsura în care persoana în cauză nu dispune de dreptul de a fi ascultată anterior adoptării unei decizii inițiale de înghețare a fondurilor, respectarea obligației de motivare este cu atât mai importantă cu cât constituie unica garanție care îi permite persoanei interesate, cel puțin după adoptarea acestei decizii, să se prevaleze în mod eficient de căile de atac pe care le are la dispoziție pentru a contesta legalitatea deciziei respective.

               52

               În consecință, motivarea unui act al Consiliului prin care se impune o măsură de înghețare a fondurilor trebuie, astfel cum a arătat în mod întemeiat Tribunalul la punctul 47 din hotărârea atacată, să identifice motivele specifice și concrete pentru care Consiliul consideră, în exercitarea puterii sale de apreciere discreționare, că persoana interesată trebuie să facă obiectul unei astfel de măsuri.

               53

               Cu toate acestea, motivarea impusă de articolul 296 TFUE trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și contextului în care actul a fost adoptat. Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul destinatarilor sau al altor persoane vizate în mod direct și individual de actul respectiv de a primi explicații. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în care caracterul suficient al unei motivări trebuie apreciat nu numai prin prisma modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă (a se vedea în special Hotărârea din 2 aprilie 1998, Comisia/Sytraval și Brink’s France, C-367/95 P, Rec., p. I-1719, punctul 63, Hotărârea Elf Aquitaine/Comisia, citată anterior, punctul 150, precum și Hotărârea Al-Aqsa/Consiliul și Țările de Jos/Al-Aqsa, citată anterior, punctele 139 și 140).

               54

               În special, un act cauzator de prejudiciu este suficient motivat atunci când intervine într-un context cunoscut de persoana interesată, care îi permite acesteia să înțeleagă semnificația măsurii luate în privința sa (Hotărârea din 30 septembrie 2003, Germania/Comisia, C-301/96, Rec., p. I-9919, punctul 89, precum și Hotărârea din 22 iunie 2004, Portugalia/Comisia, C-42/01, Rec., p. I-6079, punctele 69 și 70).

               55

               În prezenta cauză, trebuie arătat, pe de o parte, că, în considerentele (2)-(6) ale deciziei în litigiu, precum și în considerentele (1) și (4) ale regulamentului în litigiu, Consiliul prezintă contextul general care l-a determinat să extindă domeniul de aplicare personal al măsurilor restrictive instituite împotriva Republicii Côte d’Ivoire. De aici rezultă că acest context general, care era cunoscut în mod necesar de doamna Bamba având în vedere în special poziția sa profesională și personală, era legat de gravitatea situației din țara respectivă și de amenințarea specifică la adresa păcii și securității internaționale pe care o reprezentau obstacolele în calea procesului de pace și de reconciliere națională, în special cele care puneau în pericol respectarea voinței exprimate în mod suveran de poporul ivorian la alegerile din 31 octombrie și din 28 noiembrie 2010, de desemnare în calitate de președinte a domnului Ouattara.

               56

               Pe de altă parte, în ceea ce privește motivele pentru care Consiliul a considerat că doamna Bamba trebuia să facă obiectul unor astfel de măsuri restrictive, motivarea prezentată la punctul 20 din prezenta hotărâre, care figurează la punctul 6 din tabelul A din anexa II la Decizia 2010/656, astfel cum a fost modificată prin decizia în litigiu, și la punctul 6 din anexa IA la Regulamentul nr. 560/2005, astfel cum a fost modificat prin regulamentul în litigiu, identifică elementele specifice și concrete, în termenii vizați de funcție exercitată cu titlu profesional, de grup de editură, de ziar și de tipuri de acte și de campanii de presă, care reflectă, în opinia Consiliului, o implicare a persoanei interesate în obstrucționarea procesului de pace și de reconciliere în Côte d’Ivoire.

               57

               Spre deosebire de constatările Tribunalului, lectura acestei motivări permite să se înțeleagă că Consiliul își întemeiază motivul specific și concret care l-a determinat să adopte măsuri restrictive împotriva doamnei Bamba pe pretinsa responsabilitate a acesteia din urmă, în calitate de directoare a grupului de editură a ziarului Le temps, pentru acte de incitare publică la ură și la violență, precum și pentru campanii de dezinformare cu privire la alegerile prezidențiale din anul 2010 care ar fi fost vehiculate de acest ziar.

               58

               Astfel cum susține Consiliul, doamna Bamba nu putea să ignore în mod rezonabil faptul că, prin aluzia din actele în litigiu la funcția de directoare a grupului de editură al ziarului Le temps exercitată de persoana interesată, această instituție intenționa să evidențieze puterea de influențare și responsabilitatea care se presupune că rezultă dintr-o astfel de funcție în ceea ce privește linia editorială a acestui ziar și conținutul campaniilor de presă pretins desfășurate de acesta pe parcursul crizei postelectorale ivoriene.

               59

               Prin aceste precizări, doamna Bamba a fost astfel în măsură să conteste în mod util temeinicia actelor în litigiu. Având în vedere aceste elemente, ar fi avut posibilitatea, eventual, să conteste realitatea faptelor menționate în actele în litigiu, în special prin negarea calității sale de directoare a grupului de editură al ziarului Le temps sau a existenței unor astfel de campanii, ori să respingă responsabilitatea sa în raport cu acestea ori să conteste pertinența acestor fapte, în tot sau în parte, sau calificarea lor drept obstrucționare a procesului de pace și de reconciliere în Côte d’Ivoire de natură să justifice aplicarea măsurilor restrictive împotriva ei.

               60

               Trebuie, în plus, să se sublinieze că chestiunea motivării, care privește o normă fundamentală de procedură, este distinctă de cea a probei comportamentului invocat, care ține de legalitatea pe fond a actului în cauză și implică verificarea existenței faptelor menționate în acest act și calificarea acestor fapte drept elemente care justifică aplicarea de măsuri restrictive împotriva persoanei în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 decembrie 2005, Italia/Comisia, C-66/02, Rec., p. I-10901, punctul 26, și Hotărârea din 16 noiembrie 2011, Bank Melli Iran/Consiliul, C-548/09 P, Rep., p. I-11381, punctul 88).

               61

               Astfel, în speță, controlul respectării obligației de motivare, prin care se urmărește să se verifice dacă indicațiile furnizate de Consiliu în actele în litigiu erau suficiente pentru a permite cunoașterea elementelor care l-au determinat pe acesta din urmă să impună măsuri restrictive față de doamna Bamba, trebuie distins de examinarea temeiniciei motivării, care ar consta, dacă este cazul, în verificarea aspectului dacă elementele invocate de Consiliu sunt stabilite și sunt de natură să justifice adoptarea acestor măsuri.

               62

               Cu privire la argumentul doamnei Bamba potrivit căruia măsurile restrictive adoptate împotriva sa nu pot să facă obiectul unei motivări a posteriori, este suficient să se arate că înscrisurile prezentate de Consiliu, în anexa la recursul său, au ca scop nu să motiveze ex post actele în litigiu, ci să arate că, având în vedere contextul în care a avut loc adoptarea acestor acte, motivarea acestora era suficientă.

               63

               Din considerațiile de mai sus rezultă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, la punctele 54 și 56 din hotărârea atacată, că motivarea actelor în litigiu nu era suficientă pentru a permite doamnei Bamba să conteste validitatea acestora, iar instanței înseși să își exercite controlul asupra legalității lor.

               64

               În consecință, motivul invocat cu titlu principal de Consiliu este fondat și, fără să fie necesară examinarea motivului invocat cu titlu subsidiar de acesta din urmă, trebuie anulată hotărârea atacată.

         Cu privire la acțiunea în fața Tribunalului

               65

               Conform articolului 61 primul paragraf a doua teză din Statutul Curții, aceasta poate, în cazul în care anulează hotărârea atacată, să soluționeze în mod definitiv litigiul atunci când acesta este în stare de judecată.

               66

               În prezenta cauză, Curtea consideră că acțiunea având ca obiect anularea actelor în litigiu formulată de doamna Bamba în prima instanță este în stare de judecată și că, prin urmare, trebuie soluționată în mod definitiv.

               67

               În susținerea acțiunii, doamna Bamba a invocat două motive. Primul motiv este întemeiat pe o încălcare a dreptului la apărare și a dreptului la o cale de atac efectivă. Acesta cuprinde trei aspecte, întemeiate pe lipsa unei proceduri care să îi permită doamnei Bamba să fie ascultată și să solicite în mod util retragerea sa de pe listele în cauză, pe lipsa comunicării unei motivări detaliate a înscrierii sale pe aceste liste și pe lipsa notificării către persoana interesată a termenelor și a căilor de atac împotriva acestei înscrieri. Al doilea motiv se întemeiază pe o atingere vădită adusă dreptului de proprietate.

         Cu privire la primul motiv

      Cu privire la primul aspect al primului motiv

               68

               Doamna Bamba susține că regulamentul în litigiu nu prevede nicio procedură care să îi permită asigurarea unei exercitări efective a dreptului la apărare. Regulamentul menționat nu ar prevedea, astfel, nici dreptul persoanei interesate de a fi ascultată și nici o procedură care să îi permită solicitarea în mod util a retragerii sale de pe lista, anexată la acest regulament, a persoanelor care fac obiectul măsurilor restrictive în cauză.

               69

               În primul rând, doamna Bamba arată că regulamentul în litigiu nu precizează modalitățile în conformitate cu care Consiliul este determinat să își mențină sau să își modifice decizia de înscriere a unei persoane pe lista acelora care fac obiectul măsurilor restrictive. Ea arată în această privință, pe de o parte, că reexaminarea prevăzută la articolul 11a alineatul (4) din Regulamentul nr. 560/2005, introdusă în acesta din urmă de regulamentul în litigiu, nu este însoțită de nicio cerință de motivare și nu este încadrată de niciun termen, astfel încât Consiliul se poate limita să răspundă în mod lapidar la o cerere de retragere sau chiar să nu răspundă la aceasta. Ea subliniază, pe de altă parte, că revizuirea periodică prevăzută la articolul 11a alineatul (6) din Regulamentul nr. 560/2005 nu este însoțită de o obligație a Consiliului de a comunica noua decizie părților interesate și de a le invita, în consecință, să prezinte noi observații.

               70

               În această privință, trebuie arătat că articolul 11a alineatul (4) din Regulamentul nr. 560/2005, introdus în acesta prin articolul 1 punctul 7 din regulamentul în litigiu, prevede că Consiliul își reexaminează decizia de a aplica unei persoane măsurile restrictive în cauză și informează despre aceasta persoana interesată atunci când sunt transmise observații sau sunt prezentate dovezi substanțiale noi. În avizul publicat la 18 ianuarie 2011 se menționează de asemenea posibilitatea persoanelor în cauză, precum doamna Bamba, de a formula o cerere de reexaminare a deciziei prin care au fost incluse pe lista respectivă, anexând la aceasta înscrisurile doveditoare.

               71

               În plus, potrivit articolului 11a alineatul (6) din Regulamentul nr. 560/2005, introdus de asemenea în acesta prin articolul 1 punctul 7 din regulamentul în litigiu, „lista de la anexa IA se revizuiește la intervale regulate și cel puțin o dată la 12 luni.”

               72

               În ceea ce privește argumentele doamnei Bamba întemeiate pe pretinsele lacune ale acestor proceduri de revizuire și de reexaminare periodică, trebuie subliniat că prezenta acțiune a fost formulată de doamna Bamba împotriva actelor în litigiu în sensul că acestea au înscris-o, pentru prima oară, pe listele, care figurează în anexa II la Decizia 2010/656 și în anexa IA la Regulamentul nr. 560/2005, ale persoanelor vizate de o măsură de înghețare a fondurilor. Astfel cum a observat Consiliul, cazul din speță nu are legătură nici cu refuzul acestuia din urmă de a reexamina decizia inițială de aplicare a unor măsuri restrictive față de doamna Bamba, nici cu o decizie a acestei instituții de menținere a persoanei interesate pe listele respective după reexaminare. Prin urmare, aceste argumente sunt lipsite de pertinență.

               73

               În al doilea rând, doamna Bamba susține că regulamentul în litigiu nu prevede în nicio etapă, nici la momentul înscrierii inițiale, nici în stadiul reexaminării, că persoanele interesate pot să fie ascultate cu privire la măsurile luate împotriva lor.

               74

               În această privință, trebuie amintit că, pentru atingerea obiectivului urmărit de actele în litigiu, măsurile restrictive în cauză trebuie, prin însăși natura acestora, să aibă un efect de surpriză. Din această cauză, Consiliul nu era obligat să o asculte pe doamna Bamba anterior includerii inițiale a numelui ei pe listele în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 septembrie 2008, Kadi și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia, C-402/05 P și C-415/05 P, Rep., p. I-6351, punctele 340 și 341, precum și Hotărârea din 21 decembrie 2011, Franța/People’s Mojahedin Organization of Iran, C-27/09 P, Rep., p. I-13427, punctul 61).

               75

               Pe de altă parte, în măsura în care vizează procedura de reexaminare, argumentul doamnei Bamba întemeiat pe dreptul său de a fi ascultată este lipsit de pertinență pentru aceleași motive precum cele prezentate la punctul 72 din prezenta hotărâre.

               76

               Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se respingă primul aspect al primului motiv.

         Cu privire la al doilea aspect al primului motiv

               77

               Doamna Bamba arată că actele în litigiu nu prevăd comunicarea unei motivări detaliate a înscrierii sale pe listele persoanelor care fac obiectul măsurilor restrictive în cauză.

               78

               Cu toate acestea, din considerațiile prezentate la punctele 55-59 din prezenta hotărâre rezultă că actele în litigiu cuprind o motivare suficientă a înscrierii doamnei Bamba pe listele, anexate la actele respective, ale persoanelor care fac obiectul măsurilor restrictive în cauză. Al doilea aspect al primului motiv trebuie, în consecință, să fie respins.

         Cu privire la al treilea aspect al primului motiv

               79

               Doamna Bamba susține că actele în litigiu nu prevăd notificarea către persoana interesată a termenelor și a căilor de atac împotriva deciziei de înscriere pe listele în cauză și nici nu conțin informații în această privință. Actele respective ar pune în sarcina persoanei în cauză obligația de a se informa cu privire la aceste probleme, ceea ce ar încălca articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950.

               80

               În această privință, trebuie arătat că, în avizul publicat la 18 ianuarie 2011, Consiliul a menționat posibilitatea persoanelor și entităților interesate de a contesta decizia sa „în fața Tribunalului Uniunii Europene, în condițiile prevăzute la articolul 275 al doilea paragraf [TFUE] și la articolul 263 al patrulea paragraf și al șaselea paragraf [TFUE]”.

               81

               Această indicație, împreună cu precizările cuprinse la articolul 263 al șaselea paragraf TFUE, era de natură să permită doamnei Bamba să identifice calea de atac de care dispunea pentru contestarea înscrierii sale pe listele în cauză, precum și data de expirare a termenului de exercitare a căii de atac, ceea ce confirmă, de altfel, faptul că a introdus acțiunea în termenul prevăzut de această dispoziție.

               82

               Al treilea aspect al primului motiv trebuie, în consecință, să fie respins.

               83

               Prin urmare, trebuie ca primul motiv să fie respins în totalitate.

         Cu privire la al doilea motiv

               84

               Afirmând că nu contestă obiectivul urmărit de actele în litigiu, doamna Bamba susține, în același timp, că acestea aduc o atingere disproporționată dreptului său de proprietate, întrucât îi este imposibil să își susțină în mod util cauza în fața autorităților competente. Actele respective ar prevedea o înghețare totală a fondurilor sale fără să prevadă însă garanții procedurale veritabile care să îi permită să conteste această măsură.

               85

               În această privință, rezultă din trimiterea făcută, în acest al doilea motiv, la punctele 368-371 din Hotărârea Kadi și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia, citată anterior, în care Curtea a hotărât că există o restricție nejustificată a dreptului de proprietate al persoanei interesate pentru motivul că adoptarea măsurilor restrictive împotriva acesteia a intervenit fără să îi fie furnizate garanții procedurale care să îi permită supunerea cauzei sale spre examinare autorităților competente, că doamna Bamba pretinde că existența unei atingeri aduse dreptului său de proprietate rezultă dintr-o pretinsă lipsă a unor astfel de garanții în speță.

               86

               Or, astfel cum reiese din examinarea diferitelor aspecte ale primului motiv, Consiliul, care nu era obligat să o asculte pe doamna Bamba înainte de adoptarea actelor în litigiu, i-a furnizat o motivare suficientă care să îi permită să conteste în mod util, în fața instanței Uniunii, temeinicia măsurilor restrictive aplicate în privința sa. Prezenta cauză se distinge de cea în care s-a pronunțat Hotărârea Kadi și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia, citată anterior.

               87

               În ceea ce privește dreptul eventual de acces la dosarul Consiliului referitor la măsurile restrictive adoptate împotriva doamnei Bamba, este suficient, în prezenta cauză, să se arate că persoana interesată nu pretinde că a solicitat un astfel de acces instituției în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea Bank Melli Iran/Consiliul, citată anterior, punctul 92).

               88

               Trebuie în plus să se sublinieze că atât Decizia 2010/656, cât și Regulamentul nr. 560/2005 prevăd reexaminarea periodică a listelor persoanelor care fac obiectul măsurilor restrictive în cauză. În urma unei astfel de reexaminări, Consiliul a considerat, în Decizia de punere în aplicare 2012/144/PESC din 8 martie 2012 privind punerea în aplicare a Deciziei 2010/656 (JO L 71, p. 50) și în Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 193/2012 din 8 martie 2012 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 (JO L 71, p. 5), că nu mai existau motive pentru menținerea pe aceste liste a doamnei Bamba.

               89

               Rezultă că al doilea motiv trebuie respins.

               90

               Având în vedere ansamblul considerațiilor precedente, trebuie respinsă în totalitate acțiunea formulată de doamna Bamba.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               91

               În temeiul articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, atunci când recursul este fondat, iar Curtea soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, aceasta se pronunță asupra cheltuielilor de judecată. Articolul 138 alineatul (1) din același regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, prevede că partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Articolul 140 alineatul (1) din regulamentul menționat prevede că statele membre și instituțiile care au intervenit în litigiu suportă propriile cheltuieli de judecată.

               92

               Întrucât recursul Consiliului este admis, iar acțiunea doamnei Bamba împotriva actelor în litigiu este respinsă, trebuie, potrivit concluziilor Consiliului, ca doamna Bamba să fie obligată să suporte, în afara propriilor cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliu atât cu ocazia prezentului recurs, cât și în primă instanță.

               93

               Republica Franceză și Comisia, interveniente în fața Curții și, respectiv, în fața Tribunalului, suportă propriile cheltuieli de judecată.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară și hotărăște:

                           1)

                           Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 8 iunie 2011, Bamba/Consiliul (T-86/11).

                           2)

                           Respinge acțiunea formulată de doamna Bamba.

                           3)

                           O obligă pe doamna Bamba să suporte, în afara propriilor cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene atât cu ocazia prezentului recurs, cât și în primă instanță.

                           4)

                           Republica Franceză și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: franceza.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 12 decembrie 2006.#Organisation des Modjahedines du peuple d'Iran împotriva Consiliului Uniunii Europene.#Acțiune în anulare - Motivare - Acțiune în despăgubiri.#Cauza T-228/02.


Hotărârea Curții din data de 11 august 1995. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Federale Germania. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru. # Cauza C-431/92.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 4 mai 1999. # Massimo Marzola împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Termen de introducere a cererii - Admisibilitate - Motivare. # Cauza T-161/97.


Hotărârea Curții din data de 5 mai 1998. # Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandai de Nord împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Agricultură. # Cauza C-180/96.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a patra) din data de 3 martie 1994. # Manuel Cortes Jimenez și alții împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Acțiune în anulare - Act de confirmare. # Cauza T-82/92.


Hotărârea Curții din data de 23 februarie 1988. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Italiene. # Neîndeplinirea obligațiilor. # Cauza 429/85.


title: Hotărârea Curții din data de 9 decembrie 1997. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Franceze. # Libera circulație a mărfurilor. # Cauza C-265/95.

text:
HOTĂRÂREA CURȚIIdin 9 decembrie 1997*(1)„Libera
 circulație a mărfurilor – Produse agricole – Obstacole care rezultă din
 acte ale unor particulari – Obligațiile statelor membre”În cauza C‑265/95,Comisia Comunităților Europene, reprezentată
 de domnii Hendrik van Lier, consilier juridic, și Jean‑Francis
Pasquier, funcționar național detașat în cadrul Serviciului juridic, în
calitate de agenți, cu domiciliul ales în Luxemburg, la domnul Carlos
Gómez de la Cruz, membru al Serviciului juridic, Centre Wagner,
Kirchberg,reclamantă,susținută deRegatul Spaniei, reprezentat
 de domnul Alberto José Navarro González, director general al Direcției
de coordonare juridică și instituțională comunitară, și de doamna
Rosario Silva de Lapuerta, abogado del Estado, din cadrul Serviciului de
 contencios comunitar, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în
Luxemburg, la sediul Ambasadei Spaniei, 4-6, boulevard E. Servais, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, reprezentat
 de domnul John E. Collins din cadrul Treasury Solicitor’s Department,
în calitate de agent, asistat de domnii Stephen Richards și Mark
Hoskins, barristers, cu domiciliul ales în Luxemburg, la sediul
Ambasadei Regatului Unit, 14, boulevard Roosevelt,interveniente,împotrivaRepublicii Franceze,
 reprezentată de domnul Jean‑François Dobelle, director adjunct în
cadrul Direcției juridice a Ministerului Afacerilor Externe, de doamnele
 Catherine de Salins, director adjunct în cadrul aceleiași direcții,
Anne de Bourgoing, chargé de mission în cadrul aceleiași direcții, și de
 domnul Philippe Martinet, secretar pentru afaceri externe în cadrul
aceluiași minister, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în
Luxemburg, la sediul Ambasadei Franței, 8 B, boulevard Joseph II,pârâtă,având
 ca obiect o cerere de constatare a faptului că, prin neluarea tuturor
măsurilor necesare și proporționale pentru ca acțiunile unor particulari
 să nu împiedice libera circulație a fructelor și legumelor, Republica
Franceză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul
organizărilor comune ale piețelor produselor agricole și în temeiul
articolului 30 din Tratatul CE coroborat cu articolul 5 din tratatul
menționat,CURTEA,compusă
 din domnii G. C. Rodríguez Iglesias, președinte, C. Gulmann, H.
Ragnemalm, M. Wathelet și R. Schintgen (raportor), președinți de cameră,
 G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G.
Kapteyn, J. L. Murray, D. A. O. Edward, J.‑P. Puissochet,
 G. Hirsch și P. Jann, judecători, avocat general: domnul C. O. Lenz,grefier: domnul H. A. Rühl, administrator principal,având în vedere raportul de ședință,după
 ascultarea pledoariilor părților în ședința din 10 iunie 1997, în
cursul căreia Comisia a fost reprezentată de domnii Hendrik van Lier și
Jean‑Francis Pasquier, Regatul Spaniei, de doamna Rosario Silva de
Lapuerta, iar Republica Franceză, de domnul Jean‑François Dobelle și de
doamna Kareen Rispal‑Bellanger, director adjunct în cadrul Direcției
juridice a Ministerului Afacerilor Externe, în calitate de agent,după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 9 iulie 1997,pronunță prezentaHotărâre1        Prin
 cererea depusă la grefa Curții la 4 august 1995, Comisia Comunităților
Europene a introdus, în temeiul articolului 169 din Tratatul CE, o
acțiune prin care urmărește să se constate că, prin neluarea tuturor
măsurilor necesare și proporționale pentru ca acțiunile unor particulari
 să nu împiedice libera circulație a fructelor și legumelor, Republica
Franceză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul
organizărilor comune ale piețelor produselor agricole și în temeiul
articolului 30 din acest tratat coroborat cu articolul 5 din același
tratat.2        Comisia
 declară că a fost sesizată în mod regulat, de mai mult de un deceniu,
cu plângeri care denunță pasivitatea autorităților franceze față de acte
 de violență comise de particulari și de mișcările de protest ale unor
agricultori francezi îndreptate împotriva unor produse agricole
provenind din alte state membre. Aceste acte constau în special în
interceptarea camioanelor care transportau astfel de produse pe
teritoriul francez și distrugerea încărcăturii acestora, în acte de
violență îndreptate împotriva șoferilor de camioane, în amenințări
împotriva marilor centre comerciale franceze care pun în vânzare produse
 agricole originare din alte state membre, precum și în degradarea
acestor mărfuri expuse în magazinele din Franța.3        Comisia
 a constatat că, începând cu anul 1993, anumite grupuri de agricultori
francezi, printre care o organizație denumită „Coordination rurale”, au
lansat o campanie sistematică de controlare a ofertei de produse
agricole provenite din alte state membre, caracterizată în special prin
acțiuni de intimidare îndreptate împotriva comercianților cu ridicata și
 a comercianților cu amănuntul pentru a‑i determina să se aprovizioneze
exclusiv cu produse franceze, prin impunerea unui preț minim de vânzare a
 produselor în cauză, precum și prin organizarea de controale cu scopul
de a verifica respectarea de către agenții economici a instrucțiunilor
date.4        Astfel,
 din aprilie până în iulie 1993, ținta acestei campanii au reprezentat‑o
 în special căpșunile provenite din Spania. În august și în septembrie
ale aceluiași an, roșiile provenite din Belgia au fost supuse aceluiași
tratament.5        În
 1994, același tip de acțiuni, constând în amenințări îndreptate
împotriva centrelor comerciale și în distrugerea mărfurilor și a
mijloacelor de transport, au vizat în special căpșunile provenite din
Spania, iar incidente violente s‑au desfășurat în același loc, de două
ori în decursul a două săptămâni, fără ca forțele de ordine prezente să
intervină pentru a proteja în mod eficient camioanele și încărcătura
acestora.6        Comisia
 menționează de asemenea alte cazuri de vandalism care au împiedicat, în
 Franța, libera circulație a produselor agricole originare din Italia și
 din Danemarca.7        După
 ce Comisia a intervenit în mai multe rânduri pe lângă autoritățile
franceze, aceasta a estimat că, prin neluarea tuturor măsurilor necesare
 și proporționale pentru ca acțiunile unor particulari să nu împiedice,
prin săvârșirea unor acte infracționale, libera circulație a produselor
agricole, Republica Franceză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi
revin în temeiul organizărilor comune ale piețelor produselor agricole
și în temeiul articolului 30 din tratat coroborat cu articolul 5 din
același tratat. În consecință, prin scrisoarea din 19 iulie 1994, în
conformitate cu articolul 169 din tratat, Comisia a pus în întârziere
guvernul francez, solicitându‑i să își prezinte, în termen de două luni,
 observațiile cu privire la neîndeplinirea obligațiilor care i se
impută.8        Prin
 scrisoarea din 10 octombrie 1994, guvernul francez a răspuns că a
condamnat întotdeauna în mod ferm actele de vandalism comise de
agricultorii francezi. A subliniat că măsurile preventive de
supraveghere, de protecție și de culegere de informații au permis o
diminuare considerabilă a incidentelor între 1993 și 1994. Pe de altă
parte, faptul că organele de urmărire penală au întreprins sistematic
anchete judiciare demonstrează hotărârea autorităților franceze de a
reprima comportamentul infracțional care urmărește să împiedice importul
 de produse agricole din alte state membre. Totuși, aceste operațiuni de
 tip comando, conduse în mod imprevizibil de grupuri mici, foarte
mobile, îngreunează foarte mult intervenția forțelor de ordine și
explică faptul că, deseori, procedurile judiciare demarate se dovedesc
infructuoase. În sfârșit, practicile organizației „Coordination rurale”
care urmăresc influențarea pieței produselor agricole prin recurgerea la
 amenințări și la distrugeri fac obiectul unei proceduri în fața
Consiliului Concurenței.9        Cu
 toate acestea, la 20 aprilie 1995, s‑au produs noi incidente grave în
sud‑vestul Franței, în cursul cărora au fost distruse produse agricole
provenite din Spania.10      Prin
 urmare, la 5 mai 1995, Comisia a emis un aviz motivat, în conformitate
cu articolul 169 primul paragraf din tratat. În cuprinsul respectivului
aviz, Comisia a considerat că Republica Franceză, prin neluarea tuturor
măsurilor necesare și proporționale pentru ca acțiunile unor particulari
 să nu împiedice libera circulație a fructelor și legumelor, nu și‑a
îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul organizărilor comune ale
 piețelor produselor agricole și în temeiul articolului 30 din tratat
coroborat cu articolul 5 din același tratat și i‑a solicitat acesteia,
în temeiul articolului 169 al doilea paragraf din tratat, să ia măsurile
 necesare pentru a se conforma în termen de o lună avizului menționat.11      La
 16 iunie 1995, guvernul francez a subliniat că adoptase toate măsurile
aflate la dispoziția sa pentru a garanta libera circulație a mărfurilor
pe teritoriul său și că mijloacele de descurajare aplicate au permis
restrângerea clară a actelor de violență comise în 1995. La nivel
național, între ministerele în cauză a fost definită o acțiune comună de
 combatere a repetării actelor de vandalism, care presupune în special o
 supraveghere sporită și instrucțiuni de a acționa ferm adresate
prefecților și forțelor de ordine. În plus, la nivel local, un
dispozitiv de alertă, constând într‑un sistem de supraveghere atentă a
zonelor sensibile, a permis evitarea a numeroase incidente. Potrivit
guvernului francez, deși nu este posibilă eliminarea tuturor riscurilor
de distrugere, având în vedere că este vorba despre acțiuni concertate
imprevizibile ai căror autori responsabili sunt foarte greu de
identificat, tribunal correctionnel de Nîmes a condamnat, în 1994, 24 de
 agricultori pentru distrugerea bunurilor altuia. De la intrarea în
vigoare, la 1 martie 1994, a articolului 322-13 din noul Cod penal,
represiunea amenințării cu distrugerea bunurilor a devenit mai
eficientă. În sfârșit, guvernul francez a subliniat că răspunderea
pentru prejudiciile cauzate revine statului, fiind elaborate
instrucțiuni pentru a accelera repararea prejudiciului suferit de
agenții economici în cauză.12      Potrivit
 Comisiei, în 1995, ministrul francez al agriculturii a declarat, cu
toate acestea, că, deși dezaproba și condamna actele de violență ale
agricultorilor, nu considera în niciun caz intervenția forțelor de
ordine ca fiind un mod de a pune capăt acestora.13      La
 3 iunie 1995, trei camioane care transportau fructe și legume provenite
 din Spania au fost ținta unor acte de violență în sudul Franței, fără
ca forțele de ordine să intervină. La începutul lunii iulie 1995,
agricultorii francezi au provocat din nou distrugerea unor fructe
provenite din Italia și Spania.14      În consecință, Comisia a introdus prezenta acțiune.15      Prin
 Ordonanțele din 14 și din 27 februarie 1996, Curtea a admis cererea
Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, respectiv a
Regatului Spaniei de a interveni în susținerea concluziilor Comisiei.16      În
 susținerea acțiunii sale, Comisia arată că articolul 30 din tratat și
organizările comune ale piețelor de fructe și legume, care se întemeiază
 pe același principiu de eliminare a obstacolelor din calea
schimburilor, interzic restricțiile cantitative la importul între
statele membre, precum și toate măsurile cu efect echivalent. Pe de altă
 parte, în conformitate cu articolul 5 din tratat, statele membre sunt
obligate să ia toate măsurile necesare pentru a asigura îndeplinirea
obligațiilor care le revin în temeiul acestui tratat.17      Prin
 urmare, interceptarea unor mijloace de transport și distrugerea unor
produse agricole originare din alte state membre, precum și climatul de
insecuritate determinat de amenințările proferate de diverse organizații
 agricole împotriva distribuitorilor de fructe și legume provenite din
statele în cauză, constatate în speță pe teritoriul francez, constituie
un obstacol în calea schimburilor intracomunitare de astfel de produse,
pe care statele membre sunt obligate să îl înlăture prin luarea unor
măsuri adecvate, inclusiv împotriva unor particulari care pun în pericol
 libera circulație a mărfurilor.18      În
 cazul de față, faptul că incidentele grave au continuat, an după an, să
 constituie un obstacol în calea importului și tranzitului în Franța al
fructelor și legumelor originare din alte state membre indică faptul că
măsurile preventive și represive pe care guvernul francez le invocă în
apărarea sa nu sunt nici suficiente, nici proporționale pentru a
descuraja autorii infracțiunilor să le comită și să le repete. În plus,
în lumina elementelor de fapt de care dispune Comisia, este foarte clar
că autoritățile franceze s‑au abținut în mod repetat să intervină pentru
 a preveni și a reprima în mod eficient actele de violență ale
agricultorilor în Franța.19      Guvernul spaniol și cel al Regatului Unit susțin concluziile Comisiei.20      În schimb, guvernul francez susține că acțiunea Comisiei nu este întemeiată.21      Astfel,
 acesta pretinde că a pus în aplicare, în condiții similare cu cele
aplicabile în cazul încălcărilor comparabile ale dispozițiilor dreptului
 național, toate mijloacele necesare și adecvate pentru prevenirea și
sancționarea acțiunilor unor particulari care împiedică libera
circulație a produselor agricole. Măsurile de supraveghere aplicate în
1993 au permis restrângerea clară a actelor de violență comise în anii
următori.22      Cu
 toate acestea, potrivit guvernului francez, ținând cont de numărul mare
 de camioane care transportă produse agricole pe teritoriul francez și
de multitudinea destinațiilor acestora, pe de o parte, precum și de
caracterul imprevizibil al manifestațiilor agricultorilor care
acționează în grupuri mici de tip comando, pe de altă parte, este
imposibilă eliminarea oricărui risc de distrugere. Acest ultim motiv
explică de asemenea faptul că este foarte dificil să se identifice
autorii și să se stabilească participarea lor personală la actele de
violență pentru ca acestea din urmă să fie reprimate în mod sistematic.
Cu toate acestea, din 1994, încă șase persoane au fost inculpate sau
condamnate. În plus, trebuie să se recunoască autorităților polițienești
 o putere de apreciere pentru a decide dacă trebuie să intervină în
vederea păstrării ordinii publice. În orice caz, statul despăgubește
victimele infracțiunilor în temeiul unei răspunderi obiective a
autorităților publice. Astfel, pentru anii 1993, 1994 și 1995, s‑a
plătit o sumă de peste 17 milioane de franci francezi cu titlu de daune
interese.23      Guvernul
 pârât adaugă că nemulțumirea agricultorilor francezi este cauzată de o
creștere considerabilă a exportului de produse spaniole de la aderarea
Regatului Spaniei, ceea ce a determinat o scădere considerabilă a
prețurilor, însoțită de devalorizarea competitivă a pesetei, precum și
de prețurile de dumping practicate de producătorii spanioli. Piața
franceză de fructe și legume a fost grav perturbată întrucât perioada
tranzitorie prevăzută la aderare nu a fost însoțită de niciun mecanism
de supraveghere a prețurilor practicate la export de producătorii
spanioli. Guvernul francez mai subliniază că, departe de a avea o
atitudine protecționistă, a făcut dovada, în acest caz, a unui
comportament constructiv, luând inițiativa unor demersuri la Consiliu în
 scopul de a rezolva dificultățile pieței de fructe și legume și
consultându‑se cu autoritățile spaniole.24      Pentru
 a putea determina temeinicia acțiunii Comisiei, trebuie amintit, cu
titlu introductiv, faptul că libera circulație a mărfurilor constituie
unul dintre principiile fundamentale ale tratatului.25      În
 această privință, articolul 3 litera (c) din Tratatul CE prevede că,
pentru realizarea scopurilor prevăzute la articolul 2, acțiunea
Comunității presupune o piață internă caracterizată prin eliminarea,
între statele membre, a obstacolelor, în special a celor în calea
liberei circulații a mărfurilor.26      În
 conformitate cu articolul 7a al doilea paragraf din Tratatul CE, piața
internă cuprinde un spațiu fără frontiere interne în care libera
circulație a mărfurilor este asigurată în conformitate cu dispozițiile
din tratat. 27      Acest
 principiu fundamental este pus în aplicare prin articolul 30 și
următoarele din tratat.28      În
 special, articolul 30 prevede că restricțiile cantitative la import,
precum și orice măsuri cu efect echivalent sunt interzise între statele
membre.29      Această
 dispoziție, plasată în contextul său, trebuie să fie înțeleasă ca
urmărind să elimine toate obstacolele, directe sau indirecte, actuale
sau potențiale, în calea fluxului de importuri în comerțul
intracomunitar.30      Prin
 urmare, ca instrument indispensabil realizării pieței fără frontiere
interne, articolul 30 nu interzice numai măsurile de origine statală
care, prin ele însele, creează restricții privind comerțul între statele
 membre, ci se poate aplica și în cazul în care un stat membru a omis să
 ia măsurile necesare pentru a face față obstacolelor în calea liberei
circulații a mărfurilor provocate de cauze care nu sunt de origine
statală.31      Astfel,
 faptul că un stat membru nu acționează sau, după caz, nu ia măsurile
necesare pentru prevenirea obstacolelor în calea liberei circulații a
mărfurilor, create în special prin acțiuni ale unor particulari pe
teritoriul său împotriva unor produse originare din alte state membre,
este de natură să împiedice schimburile intracomunitare în aceeași
măsură ca un act pozitiv.32      Prin
 urmare, articolul 30 impune statelor membre nu numai să nu adopte acte
sau comportamente care ar putea constitui un obstacol în calea
schimburilor, dar și, în măsura în care este coroborat cu articolul 5
din tratat, să ia toate măsurile necesare și adecvate pentru a asigura
pe teritoriul lor respectarea acestei libertăți fundamentale.33      În
 această ultimă ipoteză, statele membre, care sunt singurele competente
în ceea ce privește menținerea ordinii publice și apărarea securității
interne, se bucură fără îndoială de o marjă de apreciere pentru a
determina care sunt, într‑o situație dată, măsurile cele mai potrivite
pentru eliminarea obstacolelor în calea importului produselor.34      Prin
 urmare, instituțiile comunitare nu se pot substitui statelor membre
pentru a le impune măsurile pe care acestea trebuie să le adopte și să
le aplice efectiv pentru a garanta libera circulație a mărfurilor pe
teritoriul lor.35      Cu
 toate acestea, revine Curții sarcina ca, ținând seama de puterile de
apreciere menționate mai sus, să verifice, în cazurile în care este
sesizată, dacă statul membru în cauză a luat măsurile adecvate pentru a
asigura libera circulație a mărfurilor.36      Trebuie
 adăugat că, în conformitate cu dispozițiile articolelor 38-46 din
Tratatul CE coroborate cu cele ale articolului 7 alineatul (7) din
Tratatul CE (a se vedea Hotărârea din 14 iulie 1976, Kramer și alții,
3/76, 4/76 și 6/76, Rec., p. 1279, punctele 53 și 54, și Hotărârea
din 25 mai 1993, Comisia/Italia, C‑228/91, Rec., p. I‑2701, punctul
 11, referitoare la regulamente privind organizarea comună a piețelor
din sectorul produselor piscicole), considerațiile precedente se aplică
de asemenea regulamentelor Consiliului privind organizarea comună a
piețelor pentru diferite produse agricole.37      În
 ceea ce privește, mai precis, prezenta cauză, se impune să se constate
că faptele care stau la originea acțiunii în constatarea neîndeplinirii
obligațiilor pe care Comisia a introdus‑o împotriva Republicii Franceze
nu sunt contestate.38      Or,
 actele de violență comise pe teritoriul francez împotriva unor produse
agricole originare din alte state membre, constând în special în
interceptarea unor camioane care transportau astfel de produse,
distrugerea încărcăturii acestora și violențe la adresa șoferilor, în
amenințări la adresa comercianților cu ridicata și cu amănuntul, precum
și în distrugerea mărfurilor expuse, creează fără îndoială obstacole în
calea schimburilor intracomunitare ale acestor produse.39      Prin
 urmare, trebuie să se verifice dacă, în speță, guvernul francez și‑a
respectat obligațiile în temeiul articolului 30 din tratat coroborat cu
articolul 5, prin luarea măsurilor necesare și corespunzătoare pentru a
face față acțiunilor unor particulari care creează obstacole în calea
liberei circulații a anumitor produse agricole.40      În
 această privință, trebuie să se sublinieze că, după cum rezultă din
memoriile Comisiei, incidentele invocate de această instituție în
prezenta acțiune se produc în mod regulat de peste 10 ani.41      Încă
 din 8 mai 1985, Comisia a adresat Republicii Franceze o primă scrisoare
 de punere în întârziere prin care i‑a solicitat acesteia să ia măsurile
 preventive și represive necesare pentru a pune capăt unor acte de acest
 tip.42      Pe
 de altă parte, în speță, Comisia a amintit guvernului francez în mai
multe rânduri că dreptul comunitar impune obligația de a asigura
respectarea efectivă a principiului liberei circulații a mărfurilor prin
 eliminarea tuturor restricțiilor privind libertatea schimburilor de
produse agricole provenite din alte state membre.43      Prin
 urmare, autoritățile franceze au dispus, în cazul de față, de un
interval de timp suficient de lung pentru a lua măsurile indispensabile
în vederea îndeplinirii obligațiilor sale în conformitate cu dreptul
comunitar.44      Apoi,
 în pofida explicațiilor oferite de guvernul pârât, potrivit căruia s‑au
 luat toate măsurile pentru a evita continuarea violențelor și pentru
pedepsirea vinovaților, este o realitate faptul că, an după an,
schimburile de produse agricole pe teritoriul francez au fost
periclitate în mod serios prin incidente grave.45      Din
 expunerea faptelor prezentată de Comisie și necontestată de guvernul
francez rezultă că există, în primul rând, anumite perioade ale anului
care sunt vizate și, în plus, există locuri expuse cu precădere, unde
incidentele s‑au produs de mai multe ori în cursul aceluiași an.46      Din
 1993, actele de violență și de vandalism nu au vizat numai mijloacele
de transport ale produselor agricole, ci s‑au extins și la sectorul de
distribuție cu ridicata și cu amănuntul a acestor produse.47      În 1996 și 1997, s‑au produs noi incidente grave de același fel.48      Trebuie
 să se mai sublinieze că nu s‑a contestat faptul că, în timpul unor
astfel de incidente, forțele de ordine franceze fie nu au fost prezente
la fața locului, în pofida faptului că, în anumite cazuri, autoritățile
competente fuseseră avertizate cu privire la iminența unor manifestații
ale agricultorilor, fie nu au intervenit, chiar în cazuri în care
acestea îi depășeau ca număr pe autorii tulburărilor. Mai mult, nu aveau
 loc întotdeauna acțiuni rapide ale unor manifestanți care acționau prin
 surprindere și părăseau imediat locul faptei, de vreme ce, în anumite
cazuri, tulburările au durat mai multe ore.49      În
 plus, este cert că anumite acte de vandalism au fost filmate cu camere
de televiziune, că manifestanții au acționat deseori fără a-și acoperi
fețele și că grupurile de agricultori, autori ai manifestațiilor
violente, sunt cunoscute de forțele de ordine.50      Cu
 toate acestea, este cert că numai un număr foarte mic de persoane care
au participat la aceste tulburări grave ale ordinii publice au fost
identificate și anchetate.51      Astfel,
 în ceea ce privește numeroasele acte de vandalism comise în perioada
aprilie‑august 1993, autoritățile franceze au fost în măsură să
menționeze numai un singur caz de urmărire penală.52      Având
 în vedere cele menționate anterior și fără a ignora dificultățile
autorităților competente în a face față unor situații de tipul celor din
 speță, Curtea nu poate decât să constate că, ținând cont de frecvența
și de gravitatea incidentelor enumerate de către Comisie, măsurile
adoptate de guvernul francez în cazul de față nu au fost în mod evident
suficiente pentru a garanta libertatea schimburilor intracomunitare de
produse agricole pe teritoriul său, prin împiedicarea și descurajarea în
 mod eficient a autorilor infracțiunilor în cauză de la a le comite și a
 le repeta.53      Această
 constatare se impune cu atât mai mult cu cât distrugerile și
amenințările evocate de Comisie nu afectează numai importul sau
tranzitul în Franța al produselor vizate direct de acțiunile violente,
ci sunt susceptibile să creeze un climat de insecuritate care are un
efect descurajant asupra fluxurilor de schimburi în ansamblul lor.54      Această
 constatare nu este în niciun caz afectată de argumentul guvernului
francez conform căruia situația agricultorilor francezi era atât de
dificilă încât existau motive rezonabile să se creadă că o intervenție
mai hotărâtă a autorităților competente risca să provoace reacții
violente ale operatorilor în cauză, care să determine atingeri mult mai
grave ale ordinii publice sau chiar tulburări sociale.55      Astfel,
 teama de dificultăți interne nu poate justifica abținerea unui stat
membru de la aplicarea corectă a dreptului comunitar (a se vedea în
acest sens Hotărârea din 7 decembrie 1995, Comisia/Franța, C‑52/95,
Rec., p. I‑4443, punctul 38).56      Revine
 statului membru respectiv, cu excepția cazului în care se poate stabili
 că o acțiune din partea sa poate avea consecințe asupra ordinii publice
 cărora nu le‑ar putea face față numai cu mijloacele de care dispune,
obligația de a lua toate măsurile de natură să garanteze aplicarea și
eficacitatea dreptului comunitar cu scopul de a asigura punerea corectă
în practică a acestui drept în interesul tuturor operatorilor economici.57      Or,
 în speță, guvernul pârât nu a probat în mod concret realitatea unui
pericol pentru ordinea publică pe care să nu îl poată combate.58      Trebuie
 adăugat că, deși nu se poate exclude ca amenințarea unor tulburări
grave ale ordinii publice să fie de natură eventual să justifice lipsa
unei intervenții a forțelor de ordine, acest argument nu poate în orice
caz să fie invocat decât cu privire la o situație determinată, și nu, ca
 în speță, într‑un mod general pentru toate incidentele evocate de
Comisie.59      În
 ceea ce privește faptul că Republica Franceză și‑a asumat răspunderea
pentru prejudiciile cauzate victimelor, trebuie subliniat că acest
argument nu poate fi invocat de guvernul pârât pentru a eluda
obligațiile sale în temeiul dreptului comunitar.60      Astfel,
 chiar dacă o despăgubire poate repara, cel puțin parțial, prejudiciul
suferit de operatorii economici în cauză, aceasta nu este, în schimb, de
 natură să înlăture neîndeplinirea obligațiilor de către statul membru
în cauză.61      Nici
 argumentele întemeiate pe contextul socioeconomic foarte dificil în
care s‑ar fi aflat piața franceză de fructe și legume după aderarea
Regatului Spaniei nu pot fi reținute.62      În
 această privință, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că motivele
de natură economică nu pot constitui în niciun caz o justificare a unor
obstacole interzise prin articolul 30 din tratat (a se vedea în special
Hotărârea din 11 iunie 1985, Comisia/Irlanda, 288/83, Rec.,
p. 1761, punctul 28).63      În
 măsura în care guvernului pârât sugerează, în susținerea acestor
argumente, că destabilizarea pieței franceze de fructe și legume a fost
provocată de practici neloiale, chiar de încălcări ale dreptului
comunitar din partea producătorilor spanioli, trebuie să se amintească
faptul că un stat membru nu poate să adopte în mod unilateral măsuri de
apărare sau un comportament menit să preîntâmpine o eventuală
nerespectare, din partea unui alt stat membru, a normelor dreptului
comunitar (a se vedea în acest sens Hotărârea din 23 mai 1996, Hedley
Lomas, C‑5/94, Rec., p. I‑2553, punctul 20).64      Această
 constatare se impune cu atât mai mult în domeniul politicii agricole
comune, unde numai Comunitatea are competența de a adopta, dacă este
cazul, măsurile necesare pentru a face față unor dificultăți pe care le
pot întâmpina anumiți operatori, în special ca urmare a unei noi
aderări.65      Având
 în vedere toate considerațiile precedente, este necesar să se
concluzioneze că, în speță, guvernul francez a omis, în mod vădit și
constant, să adopte măsuri suficiente și adecvate pentru a pune capăt
actelor de vandalism care periclitează pe teritoriul său libera
circulație a anumitor produse agricole originare din alte state membre
și pentru a împiedica repetarea unor astfel de acte.66      În
 consecință, trebuie să se constate că, prin neluarea tuturor măsurilor
necesare și proporționale pentru ca acțiunile unor particulari să nu
împiedice libera circulație a fructelor și legumelor, Republica Franceză
 nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 30
din tratat coroborat cu articolul 5 din acest tratat și în temeiul
organizărilor comune ale piețelor produselor agricole. Cu privire la cheltuielile de judecată67      În
 temeiul articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură,
partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata
cheltuielilor de judecată. Întrucât Republica Franceză a căzut în
pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de
judecată. Potrivit articolului 69 alineatul (4) din acest regulament,
statele membre și instituțiile care au intervenit în litigiu suportă
propriile cheltuieli de judecată. Pentru aceste motive, Curtea declară și hotărăște:1)      Prin
 neluarea tuturor măsurilor necesare și proporționale pentru ca
acțiunile unor particulari să nu împiedice libera circulație a fructelor
 și legumelor, Republica Franceză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi
 revin în temeiul articolului 30 din Tratatul CE coroborat cu articolul 5
 din acest tratat și în temeiul organizărilor comune ale piețelor
produselor agricole.2)      Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.3)      Regatul Spaniei și Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.Rodríguez IglesiasGulmannRagnelmalmWatheletSchintgenManciniMoitinho de AlmeidaKapteynMurrayEdwardPuissochetHirschJannPronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 9 decembrie 1997.Grefier       PreședinteR. Grass       G. C. Rodríguez Iglesias1* Limba de procedură: franceza.