title: Cauza C-697/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 21 decembrie 2020 – W.G./Dyrektor Izby Skarbowej w L.

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 21 decembrie 2020 – W.G./Dyrektor Izby Skarbowej w L.
      (Cauza C-697/20)
      (2021/C 182/35)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: W.G.

         Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej w L.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) , în special articolele 9, 295 și 296, trebuie interpretate în sensul că se opun practicii naționale stabilite în temeiul articolului 15 alineatele 4 și 5 din Legea din 11 martie 2004 privind taxa pe valoarea adăugată (Dz. U. din 2011, nr. 177, poziția 1054, cu modificările ulterioare), care exclude posibilitatea considerării ca persoane impozabile distincte în scopuri de TVA a soților care desfășoară o activitate agricolă în cadrul unei întreprinderi agricole, cu folosirea patrimoniului care constituie comunitatea lor de bunuri?

                  2)

                  În vederea răspunsului la prima întrebare este relevant faptul că, potrivit practicii naționale, alegerea de către unul dintre soți a impozitării activității sale conform regimului normal de TVA determină pierderea de către celălalt soț a statutului de producător agricol forfetar?

                  3)

                  În vederea răspunsului la prima întrebare este relevant faptul că este posibilă o distincție clară între bunurile pe care fiecare soț le folosește în mod independent și autonom pentru activitatea economică desfășurată?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-698/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 21 decembrie 2020 – Gmina Wieliszew/Lichidatorul judiciar al Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie, în lichidare

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 21 decembrie 2020 – Gmina Wieliszew/Lichidatorul judiciar al Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie, în lichidare
      (Cauza C-698/20)
      (2021/C 182/36)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Gmina Wieliszew

         Pârât: Lichidatorul judiciar al Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie, în lichidare

         Întrebarea preliminară

      Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul Social European și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (1), în special articolul 2 punctul 5, articolele 3, 4, 57 alineatul (1), articolele 70 și 80 și, în prezent, Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (2), în special articolul 2 punctul 15, articolul 37 alineatul (1), articolele 66, 67 alineatul (1), articolul 74 alineatul (1) și articolul 89 alineatul (1), trebuie interpretate în sensul că acestea se opun reglementării din dreptul intern care împiedică entitatea care a obținut fonduri de la bugetul Uniunii Europene să exercite o cale de atac judiciară eficientă pentru a solicita excluderea din masa credală a fondurilor respective, dacă acestea au fost plătite într-un cont bancar deschis la o bancă declarată ulterior în stare de faliment sau reglementării din dreptul intern care nu exclude fondurile respective din masa credală a băncii aflate în faliment?

         (1)  JO 2006, L 210, p. 25, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 64.

         (2)  JO 2013, L 347, p. 320.


title: Cauza C-715/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Krakowa – Nowej Huty w Krakowie (Polonia) la 18 decembrie 2020 – KL/X sp. z o.o.

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Krakowa – Nowej Huty w Krakowie (Polonia) la 18 decembrie 2020 – KL/X sp. z o.o.
      (Cauza C-715/20)
      (2021/C 182/37)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy dla Krakowa – Nowej Huty w Krakowie

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: KL

         Pârâtă: X sp. z o.o.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 1 din Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (1), precum și clauzele 1 și 4 din acordul-cadru menționat trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care prevede obligația angajatorului de a motiva în scris decizia de reziliere a unui contract de muncă numai în cazul contractelor de muncă pe durată nedeterminată și care, astfel, supune legitimitatea motivului de reziliere a contractelor pe durată nedeterminată controlului jurisdicțional, fără a prevedea însă în sarcina angajatorului o astfel de obligație (și anume precizarea motivului de reziliere) în cazul contractelor de muncă pe durată determinată (cu consecința că numai chestiunea privind conformitatea declarației de reziliere cu dispozițiile privind rezilierea contractelor este supusă controlului jurisdicțional)?

                  2)

                  Clauza 4 din acordul-cadru și principiul general de drept al Uniunii privind nediscriminarea (articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene) pot fi invocate de părți în cadrul unui litigiu între particulari și, în consecință, aceste dispoziții au efect orizontal?

         (1)  JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129.


title: Cauza C-722/20 P: Recurs introdus la 31 decembrie 2020 de Ultrasun AG împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 20 octombrie 2020 în cauza T-805/19, Ultrasun AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/27

      Recurs introdus la 31 decembrie 2020 de Ultrasun AG împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 20 octombrie 2020 în cauza T-805/19, Ultrasun AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-722/20 P)
      (2021/C 182/38)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Ultrasun AG (reprezentanți: A. Mühlendahl și H. Hartwig, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 25 martie 2021, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a respins recursul și a obligat recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-28/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Łodzi (Polonia) la 15 ianuarie 2021 – TM/EJ

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Łodzi (Polonia) la 15 ianuarie 2021 – TM/EJ
      (Cauza C-28/21)
      (2021/C 182/39)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Łodzi

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: TM

         Pârâtă: EJ

         Întrebarea preliminară

      Formularea utilizată la articolul 3 din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi (1) potrivit căreia „fiecare stat membru ia toate măsurile necesare” trebuie interpretată în sensul că legislația fiecărui stat membru trebuie să prevadă că răspunderea unei întreprinderi de asigurare în cadrul asigurării de răspundere civilă acoperă integral daunele, inclusiv consecințele sinistrului reprezentate de beneficiul nerealizat de victimă?

         (1)  JO 2009, L 263, p. 11.


title: Cauza C-44/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München (Germania) la 28 ianuarie 2021 – Phoenix Contact GmbH & Co. KG/HARTING Deutschland GmbH & Co. KG și Harting Electric GmbH & Co. KG

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München (Germania) la 28 ianuarie 2021 – Phoenix Contact GmbH & Co. KG/HARTING Deutschland GmbH & Co. KG și Harting Electric GmbH & Co. KG
      (Cauza C-44/21)
      (2021/C 182/40)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht München

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

         Pârâte: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

         Întrebarea preliminară

      Este compatibil cu articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2004/48/CE (1) faptul că, în cadrul unei proceduri privind măsurile provizorii, tribunalele regionale superioare (Oberlandesgerichte), competente în ultimă instanță, refuză, în principiu, să adopte măsuri provizorii pentru încălcarea brevetelor în cazul în care brevetul în litigiu nu a făcut în prealabil obiectul unei proceduri de opoziție sau de anulare în primă instanță?

         (1)  Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO 2004, L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56).


title: Cauza C-76/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 8 februarie 2021 – Wacker Chemie AG/Bundesrepublik Deutschland vertreten durch das Umweltbundesamt

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 8 februarie 2021 – Wacker Chemie AG/Bundesrepublik Deutschland vertreten durch das Umweltbundesamt
      (Cauza C-76/21)
      (2021/C 182/42)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Berlin

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Wacker Chemie AG

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland vertreten durch das Umweltbundesamt (Republica Federală Germania, reprezentată de Umweltbundesamt)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Definiția extinderii capacității din Orientările Comisiei Europene privind ETS (1), potrivit căreia instalația poate funcționa la o capacitate cu cel puțin 10 % mai mare decât capacitatea instalată inițială a instalației înainte de modificare, acesta fiind rezultatul unei investiții în active corporale (sau al unei serii de investiții progresive în active corporale), trebuie interpretată în sensul că:

                              a.

                              este determinantă existența unei legături de cauzalitate între investiția în active corporale și o creștere a capacității maxime posibile din punct de vedere tehnic și juridic sau

                              b.

                              în conformitate cu articolul 3 literele (i) și (l) din Decizia 2011/278/UE (2), [este determinantă] o comparație cu media celor mai mari două volume de producție lunare din primele 6 luni următoare începutului funcționării modificate?

                  2)

                  În ipoteza 1)b: articolul 3 litera (i) din Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 trebuie interpretat în sensul că elementul determinant nu este volumul extinderii capacității maxime posibile din punct de vedere tehnic și juridic, ci doar aprecierea valorilor medii în conformitate cu articolul 3 litera (l) din Decizia 2011/278, indiferent de aspectul dacă – și indiferent de măsura în care – aceasta rezultă din modificarea fizică efectuată sau dintr-un nivel de utilizare mai ridicat?

                  3)

                  Noțiunea de capacitate instalată inițială prevăzută în anexa I la Orientările privind ETS trebuie interpretată în conformitate cu articolul 7 alineatul (3) din Decizia 2011/278/UE?

                  4)

                  O decizie a Comisiei Europene de a nu ridica obiecții împotriva unei scheme de ajutor de stat notificate trebuie interpretată în sensul că:

                              a.

                              se constată, astfel, în mod exhaustiv conformitatea reglementării naționale cu Orientările privind ajutoarele de stat, inclusiv în ceea ce privește trimiterile ulterioare din schema națională de ajutoare la alte dispoziții ale dreptului național, sau

                              b.

                              că schema națională de ajutoare și celelalte dispoziții ale dreptului național trebuie interpretate, la rândul lor, în sensul că trebuie, în definitiv, să fie conforme cu Orientările privind ajutoarele de stat?

                  5)

                  În ipoteza 4a: o decizie a Comisiei Europene de a nu ridica obiecții împotriva unei scheme de ajutor de stat notificate are un efect obligatoriu pentru instanța națională în ceea ce privește conformitatea constatată cu Orientările privind ajutoarele de stat?

                  6)

                  Orientările Comisiei Europene privind ajutoarele de stat, la care aceasta face trimitere într-o decizie de a nu ridica obiecții cu privire la o schemă de ajutoare de stat notificată și în raport cu care aceasta examinează conformitatea ajutorului notificat în temeiul orientărilor, devin obligatorii pentru statul membru cu ocazia interpretării și a aplicării schemei de ajutoare aprobate?

                  7)

                  Articolul 10a alineatul (6) din Directiva 2003/87/CE (3), astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2018/410, care prevede că statele membre trebuie să adopte măsuri financiare pentru compensarea costurilor emisiilor indirecte, este relevant pentru interpretarea punctului 5 din Orientările ETS, potrivit căruia ajutoarele trebuie să se limiteze la minimul necesar pentru a asigura nivelul dorit de protecție a mediului?

         (1)  Comunicarea Comisiei – Orientări privind anumite măsuri de ajutor de stat acordate în contextul schemei de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră după 2012 (JO 2012, C 158, p. 4).

         (2)  2011/278/UE: Decizia Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisie în temeiul articolului 10 a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și al Consiliului (JO 2011, L 130, p. 1).

         (3)  Directive 2003/87/CE Parlamentului European și al Consiliului din 3 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaz cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO 2003, L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).


title: Cauza C-83/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 9 februarie 2021 – Airbnb Ireland UC, Airbnb Payments UK Ltd/Agenzia delle Entrate

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 9 februarie 2021 – Airbnb Ireland UC, Airbnb Payments UK Ltd/Agenzia delle Entrate
      (Cauza C-83/21)
      (2021/C 182/44)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Airbnb Ireland UC, Airbnb Payments UK Ltd

         Pârâtă: Agenzia delle Entrate

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Cum trebuie interpretate expresiile „reglementare tehnică” privind serviciile societății informaționale și „norme privind serviciile” societății informaționale, definite în Directiva (UE) 2015/1535 (1)? Mai precis aceste expresii trebuie interpretate în sensul că includ și măsuri cu caracter fiscal care nu urmăresc în mod direct să reglementeze serviciul specific al societății informaționale, dar care sunt totuși de natură să reglementeze exercitarea concretă a acestuia în statul membru, în special prin faptul că impun tuturor prestatorilor de servicii de intermediere imobiliară – inclusiv, așadar, operatorilor care nu sunt stabiliți în Italia și care furnizează servicii online – obligații conexe care permit colectarea eficientă a impozitelor datorate de locatori, printre care:

                              a)

                              colectarea și comunicarea ulterioară către autoritățile fiscale ale statului membru a datelor referitoare la contractele de închiriere pe termen scurt încheiate în urma activității intermediarului;

                              b)

                              reținerea la sursă a cotei părți datorate la bugetul de stat din sumele plătite de locatari locatorilor și plata ulterioară a acesteia la bugetul de stat?

                  2)

                  Se solicită Curții de Justiție să răspundă la următoarele întrebări:

                              a)

                              Principiul liberei prestări a serviciilor prevăzut la articolul 56 TFUE, precum și, în cazul în care se consideră aplicabile în speță, principiile analoge care pot fi deduse din Directivele 2006/123/CE (2) și 2000/31/CE (3) se opun unei măsuri naționale care prevede în sarcina intermediarilor imobiliari care desfășoară activități în Italia – inclusiv, așadar, în sarcina operatorilor care nu sunt stabiliți în Italia și care furnizează servicii online – obligații de colectare a datelor referitoare la contractele de închiriere pe termen scurt încheiate prin intermediul lor și comunicarea ulterioară către autoritatea fiscală, în scopul colectării impozitelor directe datorate de beneficiarii serviciului?

                              b)

                              Principiul liberei prestări a serviciilor prevăzut la articolul 56 TFUE, precum și, în cazul în care se consideră aplicabile în speță, principiile analoge care pot fi deduse din Directivele 2006/123/CE și 2000/31/CE se opun unei măsuri naționale care prevede în sarcina intermediarilor imobiliari care desfășoară activități în Italia – inclusiv, așadar, în sarcina operatorilor care nu sunt stabiliți în Italia și care furnizează servicii online – și care intervin în etapa plății chiriei aferente contractelor de închiriere pe termen scurt încheiate prin intermediul lor obligația de a efectua, în scopul colectării impozitelor directe datorate de beneficiarii serviciului, reținerea la sursă a impozitului aferent acestor plăți și plata ulterioară la bugetul de stat?

                              c)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările care precedă, principiul liberei prestări a serviciilor prevăzut la articolul 56 TFUE, precum și, în cazul în care se consideră aplicabile în speță, principiile analoge care pot fi deduse din Directivele 2006/123/CE și 2000/31/CE pot fi totuși limitate în conformitate cu dreptul [Uniunii Europene] prin măsuri naționale precum cele descrise la literele a) și b) de mai sus, în considerarea ineficacității, în caz contrar, a prelevării fiscale corespunzătoare impozitelor directe datorate de beneficiarii serviciului?

                              d)

                              Principiul liberei prestări a serviciilor prevăzut la articolul 56 TFUE, precum și, în cazul în care se consideră aplicabile în speță, principiile analoge care pot fi deduse din Directivele 2006/123/CE și 2000/31/CE pot fi limitate în conformitate cu dreptul [Uniunii Europene] printr-o măsură națională care impune în sarcina intermediarilor imobiliari care nu sunt stabiliți în Italia obligația de a desemna un reprezentant fiscal ținut să se conformeze, în numele și în contul intermediarului nestabilit, măsurilor naționale descrise la litera b) de mai sus, dată fiind ineficacitatea, în caz contrar, a prelevării fiscale corespunzătoare impozitelor directe datorate de beneficiarii serviciului?

                  3)

                  Articolul 267 al treilea paragraf TFUE trebuie interpretat în sensul că, în prezența unei chestiuni de interpretare a dreptului [Uniunii Europene] (primar sau derivat) invocată de o parte și însoțită de precizarea exactă a textului întrebării preliminare, instanța păstrează totuși posibilitatea de a formula în mod autonom întrebarea în cauză, identificând în mod discreționar, conform cunoștințelor și convingerilor sale, dispozițiile relevante de drept [al Uniunii Europene], dispozițiile naționale potențial contrare acestora și conținutul lexical al întrebării preliminare, în limitele materiei care face obiectul litigiului, sau trebuie să preia întrebarea așa cum a fost formulată de solicitant?

         (1)  Directiva (UE) 2015/1535 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 septembrie 2015 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale (JO 2015, L 241, p. 1)

         (2)  Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) (JO 2000, L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257)

         (3)  Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO 2006, L 376, p. 36, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 50)


title: Cauza C-99/21 P: Recurs introdus la 17 februarie 2021 de Danske Slagtermestre împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 1 decembrie 2020 în cauza T-486/18, Danske Slagtermestre/Comisia

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/32

      Recurs introdus la 17 februarie 2021 de Danske Slagtermestre împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 1 decembrie 2020 în cauza T-486/18, Danske Slagtermestre/Comisia
      (Cauza C-99/21 P)
      (2021/C 182/46)
      Limba de procedură: daneza

         Părțile

         Recurentă: Danske Slagtermestre (reprezentant: H. Sønderby Christensen, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană și Regatul Danemarcei

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Ordonanței Tribunalului din 1 decembrie 2020 dată în cauza T-486/18.

         Motivele și principalele argumente

                  —

                  Primul motiv este întemeiat pe aplicarea greșită a noțiunii de „afectare directă” de către Tribunal. În susținerea acestui motiv, recurenta afirmă că este suficient, pentru a fi afectată direct, faptul că Danske Slagtermestre a prezentat motivele pentru care sistemul în trepte este susceptibil să îi plaseze pe membrii săi într-o situație concurențială dezavantajoasă (a se vedea, punctele 47 și 50 din Hotărârea pronunțată în cauzele C-622/16 P-C-624/16 P (1)). Prin urmare Tribunalul a concluzionat în mod eronat, la punctele 102-104 din ordonanța atacată, că recurentei îi revenea sarcina de a dovedi care anume dintre membrii săi ar fi afectați și modul în care sistemul în trepte le afecta poziția concurențială.

                  —

                  Al doilea motiv este întemeiat pe ignorarea de către Tribunal a faptului că cerința referitoare la afectarea directă nu este aplicabilă în situațiile prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf al treilea segment de teză TFUE. Prin urmare, recurenta susține că ordonanța atacată este afectată de eroare în măsura în care, în aprecierea afectării directe de la punctul 103 face trimitere la considerațiile dezvoltate la punctele 71-77 privind afectarea individuală. Tribunalul afirmă în mod explicit la punctele 63 și 82, primul și, respectiv, ultimul punct din secțiunea în discuție, că punctele 71-77 se referă în exclusivitate la criteriile privind afectarea individuală.

                  —

                  Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că Tribunalul ignoră aspectul că criteriile aplicate de Curte în Hotărârea C-622/16 P-C-624/16 P, confirmă că în speță este îndeplinită condiția privind afectarea directă. Astfel, recurenta susține că Danske Slagtermestre a dovedit în mod corespunzător că (i) activitățile exercitate sunt similare celor exercitate de beneficiarul ajutorului; în al doilea rând, că membrii săi operează pe aceeași piață a produselor sau a serviciilor și, în al treilea rând, că membrii săi își desfășoară activitatea pe aceeași piață geografică.

                  —

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că în mod eronat, la punctul 103 din ordonanța atacată, Tribunalul utilizează termenul „a demonstrat”, întrucât este mai exigent decât termenii „a explicat” sau „a prezentat”. În această privință, recurenta susține că este fals să se afirme că Danske Slagtermestre nu a explicat motivele pentru care membrii săi sunt expuși unei concurențe denaturate de sistemul în trepte. Condiția potrivit căreia beneficiarul este exonerat de costurile pe care ar fi trebuit să le suporte în mod normal în cadrul gestiunii sale curente sau al activității sale normale este deja îndeplinită. Acest aspect decurge din jurisprudența Curții (a se vedea inter alia Hotărârea Heiser, C-172/03, punctul 55 (2)).

                  —

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe faptul că, în orice caz, Tribunalul a aplicat în mod eronat situația de fapt din speță și, prin urmare, punctele 71-77 conțin erori de drept. Recurenta susține, primo, că Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a exprimat rezerve în privința unor informații comunicate de Danske Slagtermestre, deși nici Comisia, nici guvernul danez nu le contestă și, secundo, că Tribunalul în mod greșit a înlăturat mai multe elemente importante pe care Danske Slagtermestre le-a prezentat în repetate rânduri în cererea sa introductivă, în replică și în anexe.

         (1)  Hotărârea din 6 noiembrie 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia, Comisia/Scuola Elementare Maria Montessori și Comisia/Ferracci (C-622/16 P-624/16-P, EU:C:2018:873).

         (2)  Hotărârea Curții din 3 martie 2005 (C-172/03, EU:C:2005:130).


title: Cauza C-106/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 22 februarie 2021 – Deutsche Lufthansa AG/BC

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 22 februarie 2021 – Deutsche Lufthansa AG/BC
      (Cauza C-106/21)
      (2021/C 182/47)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Apelantă-pârâtă: Deutsche Lufthansa AG

         Intimat-reclamant: BC

         Întrebarea preliminară

      O grevă a propriilor angajați ai operatorului de transport aerian generată de un apel sindical constituie o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 7/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-107/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 22 februarie 2021 – Deutsche Lufthansa AG/ZR

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 22 februarie 2021 – Deutsche Lufthansa AG/ZR
      (Cauza C-107/21)
      (2021/C 182/48)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Deutsche Lufthansa AG

         Pârât: ZR

         Întrebările preliminare

      O grevă a propriilor angajați declanșată la apelul sindical constituie o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) [din] Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1).


title: Cauza C-110/21 P: Recurs introdus la 23 februarie 2021 de Universität Bremen împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 16 decembrie 2020 în cauza T-660/19, Universität Bremen/Agenția Executivă pentru Cercetare

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/34

      Recurs introdus la 23 februarie 2021 de Universität Bremen împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 16 decembrie 2020 în cauza T-660/19, Universität Bremen/Agenția Executivă pentru Cercetare
      (Cauza C-110/21 P)
      (2021/C 182/49)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Universität Bremen (reprezentant: C. Schmid, profesor universitar)

         Cealaltă parte din procedură: Agenția Executivă pentru Cercetare

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  1)

                  anularea Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 16 decembrie 2020 în cauza T-660/19 – Universität Bremen/ Agenția Executivă pentru Cercetare;

                  2)

                  trimiterea cauzei la Tribunal, în măsura posibilului, la altă cameră, spre rejudecare;

                  3)

                  constatarea faptului că reprezentarea Universität Bremen (Universitatea din Bremen, Germania) de către profesorul universitar Christoph Schmid în cauza T-660/19 este validă din perspectiva articolului 19 al șaptelea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene;

                  4)

                  în subsidiar, în cazul în care reprezentarea de către profesorul universitar menționat nu va fi considerată validă, constatarea faptului că Universität Bremen (Universitatea din Bremen, Germania) are dreptul să ceară continuarea procedurii în cauza T-660/19 în fața Tribunalului în starea în care se află în prezent printr-un avocat care îndeplinește cerințele articolului 19 al treilea și al patrulea paragraf din statut;

                  5)

                  pronunțarea asupra cheltuielilor de judecată odată cu fondul, cu precizarea că, indiferent de decizia finală a Tribunalului, pârâta va suporta cheltuielile de judecată din procedura anterioară în fața Tribunalului și, în subsidiar, fiecare parte va suporta propriile cheltuieli de judecată efectuate în procedura anterioară; obligarea la restituirea de îndată a onorariilor de avocat pe care recurenta le-a plătit pârâtei pentru procedura în fața Tribunalului

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta susține că prin ordonanța atacată a fost respinsă ca fiind vădit inadmisibilă, în temeiul articolului 126 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, cererea sa prin care solicita anularea deciziei Ares(2019) 4590599 a Agenției Executive pentru Cercetare (REA) din 16 iulie 2019, din cauza imposibilității de a fi reprezentată în justiție de profesorul universitar Christoph Schmid. Potrivit recurentei, această ordonanță a Tribunalului este afectată de erori de drept. În primul rând, Tribunalul nu a recunoscut faptul că, potrivit legislației din țara lor de origine, profesorii universitari care au dreptul de a pleda sunt privilegiați potrivit textului și economiei articolului 19 al șaptelea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și nu trebuie să îndeplinească cerințele noțiunii independente de avocat prevăzute la articolul 19 al treilea și al patrulea paragraf din statut. În al doilea rând și în subsidiar, în temeiul dreptului fundamental la un proces echitabil potrivit articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolului 6 alineatul (1) din CEDO, și în conformitate cu principiul proporționalității, Tribunalul ar fi trebuit în orice caz să facă trimitere la problema admisibilității; în subsidiar, o astfel de trimitere, ar fi trebuit, cel puțin, să figureze pe site-ul internet al Tribunalului, de exemplu în „Lista de verificare-cerere introductivă”.


title: Cauza C-116/21 P: Recurs introdus la 25 februarie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-243/18, VW/Comisia

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/35

      Recurs introdus la 25 februarie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-243/18, VW/Comisia
      (Cauza C-116/21 P)
      (2021/C 182/50)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Schima, B. Mongin, G. Gattinara, agenți)

         Celelalte părți din procedură: VW, Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-243/18, VW/Comisia;

                  —

                  respingerea acțiunii în primă instanță;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente cauzei în primă instanță;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente cauzei în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept privind criteriile de apreciere a legalității alegerilor făcute de legiuitor și pe o încălcare a obligației de motivare (punctele 46-49 și 58 din hotărârea atacată). Comisia susține următoarele:

                  —

                  Tribunalul nu a respectat principiul potrivit căruia aprecierea legalității unui act al Uniunii în raport cu drepturile fundamentale nu poate avea la bază afirmații întemeiate pe consecințe ale acestui act într-un anumit caz;

                  —

                  nelegalitatea unei dispoziții din statut nu se poate întemeia pe caracterul „nerezonabil” al alegerii făcute de legiuitor;

                  —

                  Tribunalul nu a luat în considerare toate elementele care caracterizează cele două situații care trebuie comparate, cu încălcarea principiilor stabilite în Hotărârea HK/Comisia (C-460/18 P).

            Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea principiului nediscriminării, întrucât Tribunalul a considerat comparabile situațiile prevăzute la articolele 18 și 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor (punctele 50-61 din hotărârea atacată). Comisia consideră următoarele:

                  —

                  data căsătoriei nu este singurul criteriu care face distincție între articolele 18 și 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor. Distincția constă într-o serie de elemente pe care Tribunalul a refuzat să le ia în considerare;

                  —

                  Tribunalul ar fi trebuit să ia în considerare finalitatea duratei minime a căsătoriei în cele două dispoziții în discuție, ceea ce ar fi evidențiat diferențele dintre acestea;

                  —

                  discriminarea pe motive de vârstă nu este demonstrată.

            Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale și pe mai multe încălcări ale obligației de motivare (punctele 65-80 și 81-88 din hotărârea atacată):

                  —

                  primul aspect al motivului este întemeiat pe o omisiune de pronunțare în ceea ce privește pensia de urmaș din articolele 18 și 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor;

                  —

                  al doilea aspect al motivului este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea obiectivului de prevenire a fraudelor și pe o încălcare a obligației de motivare (punctele 65-80 din hotărârea atacată);

                  —

                  al treilea aspect al motivului este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea obiectivului de protejare a echilibrului financiar al sistemului de pensii al Uniunii (punctele 81-88 din hotărârea atacată).


title: Cauza C-117/21 P: Recurs introdus la 25 februarie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-315/19, BT/Comisia

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/36

      Recurs introdus la 25 februarie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-315/19, BT/Comisia
      (Cauza C-117/21 P)
      (2021/C 182/51)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Schima, B. Mongin, G. Gattinara, agenți)

         Celelalte părți din procedură: BT, Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene, Association internationale des anciens de l’Union européenne (AIACE Internationale)

         Concluziile

                  —

                  Anularea Hotărârii din 16 decembrie 2020, BT/Comisia (T-315/19);

                  —

                  respingerea acțiunii în primă instanță;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente cauzei în primă instanță;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente cauzei în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept privind criteriile de apreciere a legalității alegerilor făcute de legiuitor și pe o încălcare a obligației de motivare (punctele 42, 49 și 57 din hotărârea atacată). Comisia apreciază următoarele:

                  —

                  Tribunalul nu a respectat principiul potrivit căruia aprecierea legalității unui act al Uniunii în raport cu drepturile fundamentale nu poate avea la bază afirmații întemeiate pe consecințe ale acestui act într-un anumit caz;

                  —

                  nelegalitatea unei dispoziții din statut nu se poate întemeia pe caracterul „nerezonabil” al alegerii făcute de legiuitor;

                  —

                  Tribunalul nu a luat în considerare toate elementele care caracterizează cele două situații care trebuie comparate, cu încălcarea principiilor stabilite în Hotărârea HK/Comisia (C-460/18 P).

            Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea principiului nediscriminării, întrucât Tribunalul a considerat comparabile situațiile prevăzute la articolele 18 și 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor (punctele 51-63 din hotărârea atacată). Comisia susține următoarele:

                  —

                  data căsătoriei nu este singurul criteriu care face distincție între articolele 18 și 20 din anexa VIII la statut. Distincția constă într-o serie de elemente pe care Tribunalul a refuzat să le ia în considerare;

                  —

                  Tribunalul ar fi trebuit să ia în considerare finalitatea duratei minime a căsătoriei în cele două dispoziții în discuție, ceea ce ar fi evidențiat diferențele dintre acestea;

                  —

                  discriminarea pe motive de vârstă nu este demonstrată.

            Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale și pe mai multe încălcări ale obligației de motivare (punctele 66-93 din hotărârea atacată):

                  —

                  primul aspect al motivului este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, constând în refuzul de a face distincție între consecințele decesului funcționarului asupra soțului supraviețuitor după cum căsătoria a fost încheiată înaintea serviciului sau după acesta (punctele 87 și 88 din hotărârea atacată);

                  —

                  al doilea aspect al motivului este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea obiectivului de prevenire a fraudelor și pe o încălcare a obligației de motivare (punctele 66-84 din hotărârea atacată);

                  —

                  al treilea aspect al motivului este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea obiectivului de protejare a echilibrului financiar al sistemului de pensii al Uniunii (punctele 85-93 din hotărârea atacată).


title: Cauza C-118/21 P: Recurs introdus la 25 februarie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-442/17 RENV, RN/Comisia

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/37

      Recurs introdus la 25 februarie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-442/17 RENV, RN/Comisia
      (Cauza C-118/21 P)
      (2021/C 182/52)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Schima, B. Mongin, G. Gattinara, agenți)

         Celelalte părți din procedură: RN, Parlamentul European

         Concluziile

                  —

                  Anularea Hotărârii din 16 decembrie 2020, RN/Comisia (T-442/17 RENV);

                  —

                  respingerea acțiunii în primă instanță;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente cauzei în primă instanță;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente cauzei în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv este întemeiat pe eroarea de drept care constă în extinderea de către Tribunal a domeniului sesizării sale dincolo de obiectul litigiului trimis spre rejudecare, astfel cum a fost delimitat de instanța de recurs (punctele 41-46 din hotărârea atacată). Comisia susține următoarele:

                  —

                  întinderea trimiterii spre rejudecare nu este lăsată la aprecierea instanței de trimitere;

                  —

                  instanța de recurs a constatat că articolele 18 și 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor priveau situații diferite. Întrucât situațiile respective au fost tratate diferit, aceasta s-a pronunțat în mod implicit dar necesar în sens negativ cu privire la existența unei încălcări a principiului egalității de tratament;

                  —

                  hotărârea pronunțată de Tribunal în urma trimiterii spre rejudecare contrazice hotărârea pronunțată în recurs în privința aspectului, soluționat totuși în mod definitiv, al existenței unei discriminări.

            Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept privind criteriile de apreciere a legalității alegerilor făcute de legiuitor și pe o încălcare a obligației de motivare (punctele 68-71 și 79 din hotărârea atacată). Potrivit Comisiei:

                  —

                  Tribunalul nu a respectat principiul potrivit căruia aprecierea legalității unui act al Uniunii în raport cu drepturile fundamentale nu poate avea la bază afirmații întemeiate pe consecințe ale acestui act într-un anumit caz;

                  —

                  nelegalitatea unei dispoziții din Statutul funcționarilor nu se poate întemeia pe caracterul „nerezonabil” al alegerii făcute de legiuitor;

                  —

                  Tribunalul nu a luat în considerare toate elementele care caracterizează cele două situații care trebuie comparate, cu încălcarea principiilor stabilite în Hotărârea HK/Comisia (C-460/18 P).

            Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea principiului nediscriminării, întrucât Tribunalul a considerat comparabile situațiile prevăzute la articolele 18 și 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor (punctele 72-85 din hotărârea atacată). Comisia susține următoarele:

                  —

                  data căsătoriei nu este singurul criteriu care face distincție între articolele 18 și 20 din anexa VIII la statut. Distincția constă într-o serie de elemente pe care Tribunalul a refuzat să le ia în considerare;

                  —

                  Tribunalul ar fi trebuit să ia în considerare finalitatea duratei minime a căsătoriei în cele două dispoziții în discuție, ceea ce ar fi evidențiat diferențele dintre acestea;

                  —

                  discriminarea pe motive de vârstă nu este demonstrată.

            Al patrulea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale și pe mai multe încălcări ale obligației de motivare (punctele 87, 88 și 90-113 din hotărârea atacată):

                  —

                  primul aspect al motivului este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, constând în refuzul de a face distincție între consecințele decesului funcționarului asupra soțului supraviețuitor după cum căsătoria a fost încheiată înaintea serviciului sau după acesta (punctele 87 și 88 din hotărârea atacată);

                  —

                  al doilea aspect al motivului este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea obiectivului de prevenire a fraudelor și pe o încălcare a obligației de motivare (punctele 90-105 din hotărârea atacată);

                  —

                  al treilea aspect este întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea obiectivului de protejare a echilibrului financiar al sistemului de pensii al Uniunii (punctele 106-113 din hotărârea atacată).


title: Cauza C-120/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 26 februarie 2021 – LB/TO

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/39

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 26 februarie 2021 – LB/TO
      (Cauza C-120/21)
      (2021/C 182/53)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurent: LB

         Intimată în recurs: TO

         Întrebarea preliminară

      Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (1) și articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opun aplicării unei reglementări naționale precum articolul 194 alineatul (1) coroborat cu articolul 195 din BGB, potrivit căreia dreptul la concediu anual plătit este supus termenului de prescripție de drept comun de trei ani, care începe să curgă, conform articolului 199 alineatul (1) din BGB, la sfârșitul anului de referință, în cazul în care angajatorul nu a oferit lucrătorului în mod efectiv posibilitatea de a-și exercita dreptul la concediu, prin încurajarea efectuării concediului și informarea corespunzătoare cu privire la acesta?

         (1)  JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3.


title: Cauza C-122/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 26 februarie 2021 – Get Fresh Cosmetics Limited/Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/39

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 26 februarie 2021 – Get Fresh Cosmetics Limited/Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba
      (Cauza C-122/21)
      (2021/C 182/54)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Get Fresh Cosmetics Limited

         Intimată: Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 87/357/CEE a Consiliului din 25 iunie 1987 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la produsele care, nefiind ceea ce par a fi (1), pot pune în pericol sănătatea sau siguranța consumatorilor trebuie interpretat în sensul că definește produsele menționate la alineatul (1) al acestui articol ca fiind acelea care, deși nu sunt produse alimentare, au [astfel de] formă, miros, culoare, prezentare, ambalaj, etichetă, volum sau dimensiune astfel încât este previzibil să fie confundate de consumatori, în special de copii, cu produsele alimentare și, în consecință, introduse în gură, supte sau înghițite, caz în care această acțiune poate fi periculoasă deoarece acest lucru este demonstrat prin date obiective și susținute potrivit cărora ea poate implica riscuri precum sufocare, otrăvire, perforarea sau obturarea tubului digestiv?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, sarcina probei cu privire la aceasta revine autorității de supraveghere competente a statului membru?

         (1)  JO 1987, L 192, p. 49, Ediție specială, 13/vol. 7, p. 246.


title: Cauza C-123/21 P: Recurs introdus la 26 februarie 2021 de Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 16 decembrie 2020 în cauza T-541/18, Changmao Biochemical Engineering/Comisia

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/40

      Recurs introdus la 26 februarie 2021 de Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 16 decembrie 2020 în cauza T-541/18, Changmao Biochemical Engineering/Comisia
      (Cauza C-123/21 P)
      (2021/C 182/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (reprezentanți: K. Adamantopoulos, dikigoros, P. Billiet, advocaat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA și Caviro Distillerie Srl

         Concluziile

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 16 decembrie 2020 în cauza T-541/18;

                  —

                  admiterea concluziilor prezentate de recurentă în cadrul acțiunii sale în fața Tribunalului și anularea regulamentului atacat (1) în măsura în care o privește pe recurentă sau, cu titlu subsidiar, anularea în totalitate, în conformitate cu articolul 61 din Statutul Curții și

                  —

                  obligarea intimatei și a intervenientelor la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în cadrul prezentului recurs și al procedurii în fața Tribunalului în cauza T-541/18 sau

                  —

                  cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe asupra unuia sau asupra ansamblului motivelor invocate de recurentă, după cum s-ar justifica în funcție de stadiul procedurii și

                  —

                  soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv de recurs: punctele 64, 65 și 74 din hotărârea atacată sunt afectate de o eroare de drept întrucât Tribunalul a considerat că legalitatea actelor Uniunii adoptate în conformitate cu articolul 2 alineatul (7) din regulamentul de bază (2) nu poate fi controlată în raport cu Protocolul de aderare a Republicii Populare Chineze la OMC (denumit în continuare „protocolul de aderare”). Cu titlu subsidiar, hotărârea atacată este afectată de o eroare de drept din cauza nerecunoașterii faptului că articolul 2 alineatul (7) din regulamentul de bază constituie o excepție de la articolul 2 alineatele (1)-(6) din regulamentul menționat care nu se poate aplica în mod specific importurilor din China în Uniune decât în temeiul dispozițiilor articolului 15 litera (a) punctul (ii) și litera (d) din protocolul de aderare și numai atât timp cât aceste dispoziții sunt în vigoare. Utilizarea de către Comisie a Argentinei drept țară analogă era eronată în cazul recurentei, atât în temeiul dreptului Uniunii, cât și în cel al dreptului OMC. Această abordare a condus la constatarea de către Comisie a unei marje antidumping foarte ridicate pentru recurentă, în timp ce nu ar fi existat niciuna în cazul în care Comisia ar fi aplicat în schimb recurentei dispozițiile articolului 2 alineatele (1) (6) din regulamentul de bază.
      Al doilea motiv de recurs: concluziile Tribunalului de la punctele 103, 106, 109 à 112, 114, 116, 117, 120 și 121 din hotărârea atacată sunt afectate de o eroare vădită în aplicarea dreptului întrucât s-a constatat că Comisia nu a încălcat articolul 3 alineatele (1), (2) și (5), nici articolul 11 alineatele (2) și (9) din regulamentul de bază și obligația sa de diligență și de bună administrare atunci când a omis să ia în considerare, în aprecierea sa cu privire la starea industriei acidului tartric din Uniune, rezultatele și activitățile comerciale ale Distilerie Mazzari, producătorul de acid tartric cel mai important, rentabil și prosper din Uniune, precum și faptul că rezultatele anumitor producători de acid tartric din Uniune au fost afectate în mod negativ de decizii eronate în materie de investiții.
      Al treilea motiv de recurs: concluziile Tribunalului de la punctele 138, 139, 145-147, 150 și 152 din hotărârea atacată sunt afectate de erori vădite în aplicarea dreptului întrucât s a constatat că Comisia nu a încălcat articolul 3 alineatele (1), (2) și (5), nici articolul 11 alineatele (2) și (9) din regulamentul de bază și obligația sa de diligență și de bună administrare atunci când a refuzat să ia în considerare activitățile Hangzou Bioking, cel mai important exportator chinez de acid tartric în Uniune, precum și impactul schimbărilor climatice și al diferențelor dintre utilizările finale ale acidului tartric produs în mod natural și ale acidului tartric produs în mod sintetic în aprecierea sa a riscului de recurență a prejudiciului.
      Al patrulea motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 171 și 173-177 din hotărârea atacată atunci când a concluzionat că Comisia a oferit să divulge în timp util recurentei din prezenta cauză ansamblul faptelor și considerațiilor esențiale. În cazul în care Comisia și-ar fi respectat obligațiile în temeiul articolului 3 alineatul (2), al articolului 11 alineatul (2), al articolului 6 alineatul (7), al articolului 19 alineatele (2) și (4) și al articolului 20 alineatele (2) și (4) din regulamentul de bază, precum și al articolului 6 alineatele (4) și (2) din Acordul antidumping al OMC, recurenta ar fi prezentat Comisiei comentarii pertinente, iar concluziile care au fost deduse privind vulnerabilitatea Uniunii și riscul de recurență a prejudiciului ar fi fost diferite și în favoarea recurentei.
      În plus, recurenta susține, cu tot respectul cuvenit, că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a examinat, în temeiul articolului 296 TFUE, criticile sale referitoare la 1) lipsa temeiului juridic pentru aplicarea articolului 2 alineatul (7) din regulamentul de bază prin regulamentul atacat, la punctul 187 din hotărârea atacată; 2) starea industriei acidului tartric a Uniunii, la punctul 188 din hotărârea atacată, și 3) riscul de recurență a prejudiciului și relevanța rezultatelor obținute de Hangezhou Bioking, la punctul 189 din hotărârea atacată. Aceste critici ar fi trebuit să fie examinate în cadrul primului și, respectiv, al celui de al patrulea motiv prezentate în cererea introductivă în fața Tribunalului.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/921 al Comisiei din 28 iunie 2018 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2018, L 164, p. 14).

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza C-128/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 26 februarie 2021 – Lietuvos notarų rūmai, M. S., S. Š, D. V., V. P., J. P., D. L.-B., D. P., R. O. I./Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/41

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 26 februarie 2021 – Lietuvos notarų rūmai, M. S., S. Š, D. V., V. P., J. P., D. L.-B., D. P., R. O. I./Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba
      (Cauza C-128/21)
      (2021/C 182/56)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Lietuvos notarų rūmai, M. S., S. Š, D. V., V. P., J. P., D. L.-B., D. P., R. O. I.

         Pârât: Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că notarii publici din Republica Lituania, atunci când desfășoară o activitate aflată în legătură cu precizările adoptate de Camera notarilor publici descrise în speță, sunt considerați întreprinderi în sensul articolului 101 TFUE?

                  2)

                  Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că precizările adoptate de Camera notarilor publici din Lituania descrise în speță constituie o decizie a unei asocieri în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, aceste precizări au ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței interne în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE?

                  4)

                  La momentul pronunțării cu privire la o eventuală încălcare a articolului 101 alineatul (1) TFUE, aceste precizări, descrise în speță, trebuie apreciate în raport cu criteriile enunțate la punctul 97 din Hotărârea Wouters (1)?

                  5)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare, obiectivele invocate de reclamanți, și anume uniformizarea practicii notariale, acoperirea unui vid legislativ, protejarea intereselor consumatorilor, garantarea principiilor proporționalității și egalității de tratament a consumatorilor, precum și protecția notarilor publici împotriva atragerii nejustificate a răspunderii civile, constituie obiective legitime în cadrul aprecierii acestor precizări în conformitate cu criteriile enunțate la punctul 97 din Hotărârea Wouters?

                  6)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a cincea întrebare, trebuie să se considere că restricțiile impuse prin aceste precizări nu depășesc ceea ce este necesar pentru a asigura realizarea obiectivelor legitime?

                  7)

                  Articolul 101 TFUE trebuie interpretat în sensul că se poate considera că notarii publici care erau membri ai prezidiului au încălcat acest articol, iar acestora li se poate aplica o amendă pentru motivul că au participat la adoptarea precizărilor descrise în speță, exercitând în același timp profesia de notar public?

         (1)  Hotărârea din 19 februarie 2002, C-309/99, EU:C:2002:98.


title: Cauza C-130/21 P: Recurs introdus la 1 martie 2021 de Lukáš Wagenknecht împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 17 decembrie 2020 în cauza T-350/20, Wagenknecht/Comisia

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/42

      Recurs introdus la 1 martie 2021 de Lukáš Wagenknecht împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 17 decembrie 2020 în cauza T-350/20, Wagenknecht/Comisia
      (Cauza C-130/21 P)
      (2021/C 182/57)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Lukáš Wagenknecht (reprezentant: A. Koller, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea în totalitate a Ordonanței Tribunalului în cauza T-350/20, Wagenknecht/Comisia;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de imparțialitate ca urmare a conflictului de interese al judecătorului Laitenberger de la Tribunal, rezultă, în primul rând, din faptul că, până în anul 2019, acesta își exercita funcția de director general al Comisiei Europene și, în al doilea rând, că, în cadrul acestui post, a prezentat în anul 2018, împreună cu reclamantul, un punct de vedere oficial prin intermediul purtătorului său de cuvânt, în care se preciza că Comisia Europeană ar trebui să evite examinarea unui eventual ajutor de stat ilegal acordat grupului Agrofert. O astfel de situație creează o impresie obiectivă a existenţei unui conflict de interese al judecătorului Laitenberger, indiferent dacă a fost sau nu încălcată concret o normă privind conflictul de interese.
      Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de conștiința a judecătorilor Tribunalului, rezultă din incapacitatea lor de a recunoaște importanța fundamentală a prezentei cauze în raport cu funcționarea instituțională de bază a UE, precum și cu valorile sale fundamentale și cu ajustarea procedurii și ordonanței care urma a fi pronunţată cu privire la aceste aspecte.
      Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea obligației de independență a Camerei a opta a Tribunalului ca urmare a faptului că a aderat fără nicio critică la strategia contencioasă a Comisiei Europene prin care se urmărea evitarea controlului pe fond al actelor sale în calitate de instituție publică și a faptului că a abandonat efectiv controlul jurisdicțional al instituțiilor Uniunii Europene, inclusiv al Comisiei Europene, în ceea ce privește obligația acestora de a pune în aplicare interdicția conflictului de interese în raport cu bugetul Uniunii.
      Al patrulea motiv este întemeiat pe denegarea de dreptate a recurentului de către Tribunal ca urmare a faptului că nu a permis sancționarea instituțiilor publice ale Uniunii Europene, inclusiv a Comisiei Europene, dacă acestea au violat dispoziții concrete ale dreptului UE și au încălcat valori fundamentale ale UE. Împiedicarea cetățenilor UE și a reprezentanților lor aleși de a acționa în justiție aceste instituții pentru lipsa de acțiune ar constitui o „denegare de dreptate”.
      Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la viață al recurentului, în măsura în care Tribunalul nu a examinat susținerea dovedită a recurentului potrivit căreia viața sa ar fi amenințată ca urmare a exercitării drepturilor sale la Curte care priveşte, fie şi indirect, conflictul de interese al prim-ministrului ceh, Andrej Babiš.
      Al șaselea motiv este întemeiat pe o încălcare a dreptului la un proces echitabil întemeiat pe articolul 6 alineatul (1) din CEDO și pe articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a UE, ca urmare, în primul rând, a lipsei unei aprecieri a majorității argumentelor reclamantului care decurg din ignorarea cantitativă, precum și din cea calitativă a argumentelor recurentului, în al doilea rând, a utilizării unei „argumentări deplasate” referitoare la câteva argumente ale reclamantului constând într-o interpretare eronată pozitivă și negativă a argumentelor reclamantului şi, în al treilea rând, a lipsei oricărei aprecieri a argumentelor reclamantului.
      Al șaptelea motiv este întemeiat pe o încălcare a valorii fundamentale a democrației ținând cont că tergiversarea în general de către instituțiile UE în a rezolva problema conflictului de interese al prim-ministrului ceh le este favorabilă, întrucât permite Comisiei Europene și celorlalte state membre să „obțină” mai ușor „acordul” Republicii Cehe în cadrul Consiliului European cu privire la chestiuni care sunt în interesul acestor alte state membre și al Comisiei Europene, dar nu în interesul Republicii Cehe, ceea ce diminuează efectiv valoarea voturilor pe care Republica Cehă le are în calitate de stat membru în cadrul Consiliului European.
      Al optulea motiv este întemeiat pe încălcarea valorii fundamentale a statului de drept de către Tribunal, atunci când a afirmat că nu există interes ca un membru al Parlamentului unui stat membru să solicite Curții să stabilească dacă puterea executivă a UE (Comisia) respectă obligațiile care îi revin în temeiul legislației obligatorii a UE și că nu există interes în persoana unui contribuabil al Uniunii de a solicita Curții, prin intermediul reprezentantului său ales, președintele Comitetului Permanent al Republicii Cehe, să controleze legalitatea distribuirii fondurilor publice și să verifice dacă puterea executivă a UE (Comisia) respectă și pune în aplicare normele privind distribuirea corectă a banilor contribuabililor.
      Al nouălea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Tribunal a valorii fundamentale a egalității în fața legii, în măsura în care UE nu ar mai fi o organizație internațională care respectă valoarea fundamentală a egalității în fața legii dacă, astfel cum pretinde Comisia și confirmă Tribunalul, anumite persoane și instituții (naționale) ar fi obligate să respecte articolul 61 din Regulamentul financiar (1) și articolul 325 alineatul (1) TFUE, în timp ce alte persoane (comisarii) și instituții (Comisia) nu ar fi ținute de respectarea acestora întrucât nu ar exista o persoană care să îi cheme în judecată în fața Curții în cazul în care aceştia din urmă ar încălca aceste articole prin omisiunea lor constând în nerespectarea obligațiilor care rezultă din articolele respective.
      Al zecelea motiv este întemeiat pe o încălcare a valorii fundamentale a statului de drept, întrucât refuzul de a acționa, care încalcă valorile fundamentale ale Uniunii, nu poate fi reparat prin refuzul continuu al Comisiei de a acționa.
      Al unsprezecelea motiv este întemeiat pe încălcarea principiilor comune sistemelor juridice ale statelor membre, și anume principiul interzicerii conflictului de interese al funcționarilor publici, inclusiv al membrilor guvernului, care implică de asemenea o punere în aplicare efectivă a acestui principiu, care, la rândul său, presupune posibilitatea ca o persoană care are un interes diferit de cel al unei instituții a Uniunii Europene, inclusiv a Comisiei Europene, de a introduce o acțiune pentru lipsa punerii efective în aplicare a interdicției conflictului de interese de către Comisia Europeană.

         (1)  Regulamentul (UE, Euratom) 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iulie 2018 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii, de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 1296/2013, (UE) nr. 1301/2013, (UE) nr. 1303/2013, (UE) nr. 1304/2013, (UE) nr. 1309/2013, (UE) nr. 1316/2013, (UE) nr. 223/2014, (UE) nr. 283/2014 și a Deciziei nr. 541/2014/UE și de abrogare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 (JO 2018, L 193, p.1).


title: Cauza C-131/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungaria) la 2 martie 2021 – Procedură penală privind pe KI

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/44

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungaria) la 2 martie 2021 – Procedură penală privind pe KI
      (Cauza C-131/21)
      (2021/C 182/58)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Budai Központi Kerületi Bíróság

         Partea din procedura principală

      KI

         Întrebările preliminare

      Articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – interpretat în lumina articolului 4 din Protocolul adiţional 7 la Convenţia Europeană pentru apărarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale (CEDO) din 1950 şi a jurisprudenţei relevante a Curţii Europene a Drepturilor Omului – se opune exercitării unei acţiuni penale al cărei obiect constă parţial din fapte pentru care acuzatul a fost deja sancţionat cu amenda într-o procedură administrativă, care a fost transformată, ca urmare a neplăţii, printr-o hotărâre judecătorească într-o sancţiune privativă de libertate?


title: Cauza C-135/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 4 martie 2021 – Deutsche Lufthansa AG/GD și WT

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/44

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 4 martie 2021 – Deutsche Lufthansa AG/GD și WT
      (Cauza C-135/21)
      (2021/C 182/59)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Deutsche Lufthansa AG

         Pârâte: GD, WT

         Întrebarea preliminară

      O grevă a propriilor angajați ai operatorului de transport aerian generată de un apel sindical constituie o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 7/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-138/21 P: Recurs introdus la 26 februarie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-315/19, BT/Comisia

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/45

      Recurs introdus la 26 februarie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-315/19, BT/Comisia
      (Cauza C-138/21 P)
      (2021/C 182/60)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și M. Alver, agenți)

         Celelalte părți din procedură: BT, Comisia Europeană, Parlamentul European, Association internationale des anciens de l’Union européenne (AIACE Internationale)

         Concluziile

                  —

                  Admiterea recursului și anularea hotărârii atacate;

                  —

                  soluționarea fondului cauzei și respingerea acțiunii în primă instanță ca nefondată;

                  —

                  obligarea reclamanților în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu în cadrul prezentei proceduri și al procedurii în primă instanță.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, Consiliul invocă patru motive.
      Primul motiv, invocat cu titlu principal, este întemeiat pe erori de drept în ceea ce privește existența unei diferențe de tratament, pentru acordarea unei pensii de urmaș în conformitate cu articolul 18 sau cu articolul 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor, între, pe de o parte, soțul supraviețuitor al unui fost funcționar care a încheiat căsătoria înainte de încetarea activității persoanei interesate și, pe de altă parte, soțul supraviețuitor al unui fost funcționar care a încheiat căsătoria după încetarea activității. Potrivit Consiliului, Tribunalul nu a apreciat caracterul comparabil al situațiilor în discuție în raport cu toate elementele care le caracterizează, inclusiv, printre altele, cu situațiile juridice ale acestora, în lumina obiectului și a scopului actului Uniunii care instituie distincția în cauză, și anume a Statutului funcționarilor în ansamblul său. Prin urmare, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a constatat că data încheierii căsătoriei este unicul element care determină aplicarea articolului 18 sau a articolului 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor, deși ceea ce justifică diferența de tratament este diferența fundamentală, factuală și juridică, dintre situația juridică a unui funcționar care se regăsește într-una dintre situațiile administrative prevăzute la articolul 35 din statut și cea a unui fost funcționar.
      Al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, este întemeiat pe erori de drept privind întinderea controlului jurisdicțional asupra alegerilor legiuitorului Uniunii. Tribunalul a făcut referire la existența unei „simple” marje de manevră a legiuitorului Uniunii, care „implică necesitatea de a verifica dacă nu pare nerezonabil pentru legiuitorul Uniunii să aprecieze că diferența de tratament instituită ar putea fi adecvată și necesară pentru realizarea obiectivului urmărit”. Or, instanța recunoaște în favoarea legiuitorului Uniunii, în cadrul exercitării competențelor care îi sunt conferite, o putere largă de apreciere în domeniile în care acțiunea sa implică alegeri de natură atât politică, cât și economică sau socială și în care acesta trebuie să efectueze aprecieri și evaluări complexe, cum se întâmplă în cazul organizării unui sistem de securitate socială. Astfel, nu se pune problema dacă o măsură adoptată într-un asemenea domeniu era singura sau cea mai adecvată posibil. În fapt, numai caracterul vădit inadecvat al acesteia în raport cu obiectivul pe care instituțiile competente îl urmăresc poate afecta legalitatea măsurii respective. Prin efectuarea unui control dincolo de caracterul vădit inadecvat al măsurii în discuție, Tribunalul a înlocuit aprecierea legiuitorului cu propria apreciere și, prin urmare, a depășit limitele controlului său de legalitate.
      Al treilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, este întemeiat pe erori de drept săvârșite de Tribunal în examinarea caracterului justificat al diferenței de tratament. Această examinare este viciată, mai întâi, de eroarea de drept săvârșită de Tribunal în ceea ce privește definirea întinderii controlului său privind alegerile făcute de legiuitor. În continuare, Tribunalul nu a respectat jurisprudența potrivit căreia îi revine reclamantului sarcina de a dovedi incompatibilitatea unei dispoziții legislative cu dreptul primar, iar nu instituțiilor autoare ale actului sarcina de a dovedi legalitatea acestuia. În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a examinat caracterul justificat al diferenței de tratament în lumina unei jurisprudențe potrivit căreia nu poate fi suficientă o prezumție generală de fraudă pentru a justifica o măsură care aduce atingere obiectivelor Tratatului FUE, pentru a concluziona că articolul 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor instituie o „prezumție generală și irefragabilă de fraudă față de căsătoriile care au durat mai puțin de cinci ani”.
      Al patrulea motiv este întemeiat pe erori de drept și pe o încălcare a obligației de motivare în ceea ce privește concluziile Tribunalului privind încălcarea principiului nediscriminării pe motive de vârstă. În primul rând, la punctul 61 din hotărârea atacată, Tribunalul se raportează atât pe vârsta soțului supraviețuitor, cât și pe vârsta funcționarului sau a fostului funcționar, încălcând astfel obligația de motivare. În continuare, constatarea existenței unui dezavantaj special pentru persoanele de o anumită vârstă sau cu vârsta cuprinsă într-un interval precis depinde, printre altele, de dovada că reglementarea în discuție afectează negativ o proporție semnificativ mai mare a persoanelor de o anumită vârstă în raport cu persoane de altă vârstă, care lipsește în speță. În sfârșit, presupunând că există o diferență de tratament întemeiată indirect pe vârsta fostului funcționar la data la care acesta a încheiat căsătoria, Tribunalul a omis să examineze dacă diferența respectivă era totuși conformă cu articolul 21 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale și dacă îndeplinea criteriile prevăzute la articolul 52 alineatul (1) din aceasta.


title: Cauza C-139/21 P: Recurs introdus la 26 februarie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-243/18, VW/Comisia

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/46

      Recurs introdus la 26 februarie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 16 decembrie 2020 în cauza T-243/18, VW/Comisia
      (Cauza C-139/21 P)
      (2021/C 182/61)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și M. Alver, agenți)

         Celelalte părți din procedură: VW, Comisia Europeană, Parlamentul European

         Concluziile

                  —

                  Admiterea recursului și anularea hotărârii atacate;

                  —

                  soluționarea fondului cauzei și respingerea acțiunii în primă instanță ca nefondată;

                  —

                  obligarea reclamantei în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu în cadrul prezentei proceduri și al procedurii în primă instanță.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului său, Consiliul invocă trei motive.
      Primul motiv, invocat cu titlu principal, este întemeiat pe erori de drept în ceea ce privește existența unei diferențe de tratament, pentru acordarea unei pensii de urmaș în conformitate cu articolul 18 sau cu articolul 20 din anexa VIII la Statutul funcționarilor, între, pe de o parte, soțul supraviețuitor al unui fost funcționar care a încheiat căsătoria înainte de încetarea activității acestuia din urmă și, pe de altă parte, soțul supraviețuitor al unui fost funcționar care a încheiat căsătoria după încetarea activității. În această privință, Consiliul susține că Tribunalul nu a apreciat caracterul comparabil al situațiilor în discuție în raport cu toate elementele care le caracterizează, inclusiv, printre altele, cu situațiile juridice ale acestora, în lumina obiectului și a scopului actului Uniunii care instituie distincția în cauză, și anume a Statutului funcționarilor în ansamblul său. Prin urmare, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a constatat că data încheierii căsătoriei este unicul element care determină aplicarea articolului 18 sau a articolului 20 din anexa VIII la statut, deși ceea ce justifică diferența de tratament este diferența fundamentală, factuală și juridică, dintre situația juridică a unui funcționar care se regăsește într-una dintre situațiile administrative prevăzute la articolul 35 din statut și cea a unui fost funcționar.
      Al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, este întemeiat pe erori de drept privind întinderea controlului jurisdicțional asupra alegerilor legiuitorului Uniunii. Potrivit Consiliului, Tribunalul a făcut referire la existența unei „simple” marje de manevră a legiuitorului Uniunii, care „implică necesitatea de a verifica dacă nu pare nerezonabil pentru legiuitorul Uniunii să aprecieze că diferența de tratament instituită ar putea fi adecvată și necesară pentru realizarea obiectivului urmărit”. Or, instanța recunoaște în favoarea legiuitorului Uniunii, în cadrul exercitării competențelor care îi sunt conferite, o putere largă de apreciere în domeniile în care acțiunea sa implică alegeri de natură atât politică, cât și economică sau socială și în care acesta trebuie să efectueze aprecieri și evaluări complexe, cum se întâmplă în cazul organizării unui sistem de securitate socială. Astfel, nu se pune problema dacă o măsură adoptată într-un asemenea domeniu era singura sau cea mai adecvată posibil. În fapt, numai caracterul vădit inadecvat al acesteia în raport cu obiectivul pe care instituțiile competente îl urmăresc poate afecta legalitatea măsurii respective. Prin efectuarea unui control dincolo de caracterul vădit inadecvat al măsurii în discuție, Tribunalul a înlocuit aprecierea legiuitorului cu propria apreciere și, prin urmare, a depășit limitele controlului său de legalitate.
      Al treilea motiv este întemeiat pe erori de drept săvârșite de Tribunal în examinarea caracterului justificat al diferenței de tratament. Această examinare este viciată, mai întâi, de eroarea de drept săvârșită de Tribunal în ceea ce privește definirea întinderii controlului său privind alegerile făcute de legiuitor. În continuare, Tribunalul nu a respectat jurisprudența potrivit căreia îi revine reclamantului sarcina de a dovedi incompatibilitatea unei dispoziții legislative cu dreptul primar, iar nu instituțiilor autoare ale actului sarcina de a dovedi legalitatea acestuia. În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a examinat caracterul justificat al diferenței de tratament în lumina unei jurisprudențe potrivit căreia nu poate fi suficientă o prezumție generală de fraudă pentru a justifica o măsură care aduce atingere obiectivelor Tratatului FUE, pentru a concluziona că articolul 20 din anexa VIII la statut instituie o „prezumție generală și irefragabilă de fraudă față de căsătoriile care au durat mai puțin de cinci ani”.


title: Cauza C-147/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 8 martie 2021 – Comité interprofessionnel des huiles essentielles françaises (CIHEF), Florame, Hyteck Aroma-Zone, Laboratoires Gilbert, Laboratoire Léa Nature, Laboratoires Oméga Pharma France, Pierre Fabre Médicament, Pranarom France, Puressentiel France/Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/47

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 8 martie 2021 – Comité interprofessionnel des huiles essentielles françaises (CIHEF), Florame, Hyteck Aroma-Zone, Laboratoires Gilbert, Laboratoire Léa Nature, Laboratoires Oméga Pharma France, Pierre Fabre Médicament, Pranarom France, Puressentiel France/Ministre de la Transition écologique, Premier ministre
      (Cauza C-147/21)
      (2021/C 182/62)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Comité interprofessionnel des huiles essentielles françaises (CIHEF), Florame, Hyteck Aroma-Zone, Laboratoires Gilbert, Laboratoire Léa Nature, Laboratoires Oméga Pharma France, Pierre Fabre Médicament, Pranarom France, Puressentiel France

         Pârâți: Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

         Întrebarea preliminară

      Regulamentul din 22 mai 2012 privind punerea la dispoziție pe piață și utilizarea produselor biocide (1) se opune adoptării de către un stat membru, în interesul sănătății publice și al mediului, a unor norme restrictive în materie de practici comerciale și de publicitate precum cele prevăzute la articolele L. 522-18 și L. 522-5-3 din Codul mediului? Dacă este cazul, în ce condiții un stat membru poate adopta astfel de măsuri?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 528/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012 privind punerea la dispoziție pe piață și utilizarea produselor biocide (JO 2012, L 167, p. 1).


title: Cauza C-149/21 P: Recurs introdus la 5 martie 2021 de Fakro sp. z o.o. împotriva Hotărârii Tribunalului din 16 decembrie 2020 în cauza T-515/18, Fakro/Comisia

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/48

      Recurs introdus la 5 martie 2021 de Fakro sp. z o.o. împotriva Hotărârii Tribunalului din 16 decembrie 2020 în cauza T-515/18, Fakro/Comisia
      (Cauza C-149/21 P)
      (2021/C 182/63)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Recurentă: Fakro sp. z o.o. (reprezentanți: A. Radkowiak-Macuda și Z. Kiedacz, consilieri juridici)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Polonă

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea în parte a hotărârii atacate a Tribunalului, și anume a punctului 1 din dispozitiv;

                  —

                  pronunțarea unei hotărâri definitive în cauză și anularea deciziei Comisiei;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv, care cuprinde două aspecte principale, recurenta susține că Tribunalul a încălcat articolul 105 alineatul (1) TFUE coroborat cu articolul 102 TFUE, reținând că:

                  1)

                  Comisia nu a săvârșit o eroare vădită prin aprecierea interesului Uniunii de a continua examinarea cazului ca fiind scăzut și prin respingerea plângerii în temeiul priorității reduse. Acest aspect este împărțit în patru critici specifice prin intermediul cărora se afirmă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că: (i) Comisia nu a săvârșit o eroare vădită atunci când a apreciat că exista doar o probabilitate limitată de a stabili pretinsa încălcare, (ii) Comisia nu a săvârșit o eroare de drept atunci când a apreciat că întinderea investigațiilor necesare ar fi fost disproporționată în raport cu probabilitatea stabilirii pretinsei încălcări, (iii) Comisia nu a săvârșit o eroare vădită prin faptul că nu a evaluat impactul pretinsei încălcări asupra funcționării pieței interne și (iv) nu sunt admisibile condiții de evaluare a interesului Uniunii diferite de cele adoptate de Comisie;

                  2)

                  două canale de distribuție a ferestrelor pentru acoperișuri (vânzări de investiții și alte vânzări) nu constituie prestări echivalente.

            Prin intermediul celui de al doilea motiv, care cuprinde două aspecte, recurenta afirmă că Tribunalul a încălcat principiul bunei administrări [articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale (denumită în continuare „carta”)] coroborat cu principiul dreptului la protecție jurisdicțională efectivă, cu principiul dreptului la o cale de atac efectivă (articolul 57 din cartă) și cu articolul 102 TFUE prin interpretarea greșită potrivit căreia a reținut că:

                  1)

                  durata procedurii în fața Comisiei sau lipsa unei decizii pe fond nu a avut efect asupra posibilității Fakro de a se prevala de drepturile sale fundamentale;

                  2)

                  Comisia nu a săvârșit în cauză nicio încălcare a principiului imparțialității și, prin urmare, constatarea lipsei unui interes al Uniunii în speță nu se baza pe considerații discriminatorii.

            Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a încălcat principiul efectului util („effet utile”) al articolului 102 TFUE coroborat cu articolul 17 alineatul (1) TUE, articolul 105 TUE, principiul bunei administrări și dreptul la protecție jurisdicțională efectivă prin faptul că a declarat că Comisia nu avea competența exclusivă de a desfășura procedura, că aceasta nu era ținută să analizeze situația Fakro din punctul de vedere al posibilității efective de a invoca drepturile care fac obiectul plângerii în fața Comisiei și că, pentru a se prevala de drepturile sale, Fakro a fost constrânsă, în paralel cu procedura în fața Comisiei, să formuleze căi de atac la autoritățile naționale de concurență și la instanțele din statele membre în care au fost săvârșite pretinsele încălcări.
      Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta susține că Tribunalul a încălcat articolul 296 TFUE prin interpretarea sa greșită și prin constatarea potrivit căreia Comisia nu a încălcat obligația de motivare referitoare la „fighting brand” și la rabaturile la investiții.


title: Cauza C-506/19 P: Ordonanța președintelui Curții din 11 februarie 2021 – Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd, IRISL Europe GmbH/Consiliul Uniunii Europene

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/49

      Ordonanța președintelui Curții din 11 februarie 2021 – Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd, IRISL Europe GmbH/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-506/19 P) (1)

      (2021/C 182/64)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 319, 23.9.2019.


title: Cauza C-737/19: Ordonanța președintelui Curții (Camera a șaptea) din 26 februarie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Montreuil – Franța) – Bank of China Limited/ Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/49

      Ordonanța președintelui Curții (Camera a șaptea) din 26 februarie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Montreuil – Franța) – Bank of China Limited/ Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Cauza C-737/19) (1)

      (2021/C 182/65)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a șaptea a Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 413, 9.12.2019.


title: Cauza C-558/20: Ordonanța președintelui Curții din 5 februarie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Köln – Germania) – PR, BV/Germanwings GmbH

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/49

      Ordonanța președintelui Curții din 5 februarie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Köln – Germania) – PR, BV/Germanwings GmbH
      (Cauza C-558/20) (1)

      (2021/C 182/66)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 28, 25.1.2021.


title: Cauza C-8/21: Ordonanța președintelui Curții din 5 februarie 2021 – (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Köln – Germania) – Germanwings GmbH/KV

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/50

      Ordonanța președintelui Curții din 5 februarie 2021 – (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Köln – Germania) – Germanwings GmbH/KV
      (Cauza C-8/21) (1)

      (2021/C 182/67)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 88, 15.3.2021.


title: Cauza T-719/17: Hotărârea Tribunalului din 17 martie 2021 – FMC/Comisia [„Produse fitosanitare – Substanța activă flupirsulfuron-metil – Nereînnoirea includerii în anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 – Procedură de evaluare – Propunere de clasificare a unei substanțe active – Principiul precauției – Dreptul la apărare – Securitate juridică – Eroare vădită de apreciere – Proporționalitate – Principiul nediscriminării – Principiul bunei administrări – Încredere legitimă”]

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/51

      Hotărârea Tribunalului din 17 martie 2021 – FMC/Comisia
      (Cauza T-719/17) (1)

      („Produse fitosanitare - Substanța activă flupirsulfuron-metil - Nereînnoirea includerii în anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 - Procedură de evaluare - Propunere de clasificare a unei substanțe active - Principiul precauției - Dreptul la apărare - Securitate juridică - Eroare vădită de apreciere - Proporționalitate - Principiul nediscriminării - Principiul bunei administrări - Încredere legitimă”)
      (2021/C 182/68)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: FMC Corporation (Philadelphia, Pennsylvania, Statele Unite) (reprezentanți: D. Waelbroeck, I. Antypas și A. Accarain, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: X. Lewis, G. Koleva și I. Naglis, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/1496 al Comisiei din 23 august 2017 privind nereînnoirea aprobării substanței active DPX KE 459 (flupirsulfuron-metil), în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare, și de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 al Comisiei (JO 2017, L 218, p. 7)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  FMC Corporation suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană, inclusiv pe cele aferente procedurii de substituire și procedurii privind măsurile provizorii.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza T-585/19: Hotărârea Tribunalului din 17 martie 2021 – EJ/BEI („Funcționari – Personalul BEI – Remunerație – Cheltuieli de transport – Dublă alocație pentru creșterea copilului – Copil care suferă de o boală gravă – Limitarea posibilității de a beneficia retroactiv de suportarea acestor cheltuielile și de această dublă alocație – Termen rezonabil – Obligația de solicitudine – Acțiune în anulare și în despăgubire”)

text:
               10.5.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 182/51

      Hotărârea Tribunalului din 17 martie 2021 – EJ/BEI
      (Cauza T-585/19) (1)

      („Funcționari - Personalul BEI - Remunerație - Cheltuieli de transport - Dublă alocație pentru creșterea copilului - Copil care suferă de o boală gravă - Limitarea posibilității de a beneficia retroactiv de suportarea acestor cheltuielile și de această dublă alocație - Termen rezonabil - Obligația de solicitudine - Acțiune în anulare și în despăgubire”)
      (2021/C 182/69)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: EJ (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocate)

         Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: J. Klein, M. Loizou și T. Gilliams, agenți, asistați de J. Currall și B. Wägenbaur, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și pe articolul 50a din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei din 16 februarie 2018 prin care se limitează la 18 luni posibilitatea de a beneficia retroactiv de rambursarea cheltuielilor de transport recurente efectuate de reclamantă din cauza bolii grave a copilului său, precum și a deciziei din 23 martie 2018 prin care se limitează la 5 ani posibilitatea de a beneficia retroactiv de o alocație dublă pentru creșterea copilului și, pe de altă parte, repararea prejudiciului material și moral pe care reclamanta l-ar fi suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Fiecare parte suportă cheltuielile de judecată.

         (1)  JO C 363, 28.10.2019.