title: Cauza C-103/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 13 martie 2009 — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Weald Leasing Limited

text:
               6.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 13 martie 2009 — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Weald Leasing Limited
   (Cauza C-103/09)
   2009/C 129/13
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal.

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

      Pârâtă: Weald Leasing Limited

      Întrebările preliminare

               1)

               În împrejurări precum cele din prezenta cauză, în care o întreprindere care este, în mare măsură, scutită de la plata impozitului adoptă o structură de achiziționare de bunuri în leasing la care participă un terț intermediar, în loc să cumpere bunurile direct, această structură de achiziționare de bunuri în leasing, sau o parte a acesteia, dă naștere unui avantaj fiscal care este contrar obiectivelor urmărite de A șasea directivă (1), în sensul punctului 74 din Hotărârea din 21 februarie 2006, Halifax și alții, C-255/02 (denumită în continuare „Hotărârea Halifax”)?

               2)

               Ținând seama de faptul că A șasea directivă are în vedere achiziționarea de bunuri în leasing de către întreprinderi care sunt scutite, sau care sunt parțial scutite, de la plata impozitului și ținând seama de referirea făcută de Curte la „tranzacțiile comerciale normale” la punctele 69 și 80 din Hotărârea Halifax și la punctul 27 din Hotărârea din 22 mai 2008, Ampliscientifica, C-162/07, precum și de lipsa unei astfel de referiri în Hotărârea din 21 februarie 2008, Part Service, C-425/06, constituie o practică abuzivă faptul că o întreprindere care este scutită, sau care este parțial scutită, de la plata impozitului acționează astfel în condițiile în care, în cadrul tranzacțiilor sale comerciale normale, nu recurge la tranzacții de leasing?

               3)

               În cazul în care răspunsul la a doua întrebare este afirmativ:

                           a)

                           care este pertinența noțiunii „tranzacții comerciale normale” în contextul punctelor 74 și 75 din Hotărârea Halifax: această noțiune este pertinentă în ceea ce privește punctul 74, punctul 75, sau în ceea ce privește ambele puncte;

                           b)

                           referirea la „tranzacțiile comerciale normale” privește:

                                       (1)

                                       tranzacțiile pe care contribuabilul le efectuează în general;

                                       (2)

                                       tranzacțiile pe care două sau mai multe părți le efectuează în condiții normale de piață;

                                       (3)

                                       tranzacțiile care sunt viabile din punct de vedere comercial;

                                       (4)

                                       tranzacțiile care dau naștere obligațiilor și riscurilor comerciale care sunt în general asociate avantajelor comerciale care decurg din acestea;

                                       (5)

                                       tranzacțiile care nu sunt artificiale întrucât au în esență caracter comercial;

                                       (6)

                                       orice alt tip sau categorie de tranzacții?

               4)

               Dacă se consideră că structura de achiziționare de bunuri în leasing, sau orice parte a acesteia, constituie o practică abuzivă, care este recalificarea juridică adecvată? În special, instanța națională sau administrația fiscală trebuie:

                           a)

                           să ignore existența terțului intermediar și să stabilească faptul că TVA trebuie aplicată asupra valorii normale de piață a redevențelor;

                           b)

                           să recalifice structura de achizționare în leasing ca fiind o cumpărare directă; sau

                           c)

                           să recalifice tranzacția în orice alt mod pe care instanța națională sau administrația fiscală îl consideră adecvat pentru a restabili situația care ar fi existat în lipsa tranzacțiilor care constituie o practică abuzivă?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza T-28/13: Ordonanța Tribunalului din 21 octombrie 2015 – ECC Couture/OHMI – Ball Wholesale (Culture)

text:
               21.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 429/29

         Ordonanța Tribunalului din 21 octombrie 2015 – ECC Couture/OHMI – Ball Wholesale (Culture)
   (Cauza T-28/13) (1)

   (2015/C 429/38)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 79, 16.3.2013.


title: Cauza C-182/08: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Glaxo Wellcome GmbH & Co./Finanzamt München II (Libertatea de stabilire și libera circulație a capitalurilor — Impozit pe profit — Dobândirea de părți sociale ale unei societăți de capitaluri — Condițiile luării în considerare, la momentul determinării bazei de impozitare a dobânditorului, a diminuării valorii părților sociale rezultate din distribuirea de dividende)

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/18

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Glaxo Wellcome GmbH & Co./Finanzamt München II
   (Cauza C-182/08) (1)

   (Libertatea de stabilire și libera circulație a capitalurilor - Impozit pe profit - Dobândirea de părți sociale ale unei societăți de capitaluri - Condițiile luării în considerare, la momentul determinării bazei de impozitare a dobânditorului, a diminuării valorii părților sociale rezultate din distribuirea de dividende)
   2009/C 267/31
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Glaxo Wellcome GmbH & Co.

      Pârâtă: Finanzamt München II

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof (Germania) — Interpretarea articolelor 43 CE și 56 CE — Dobândirea, de către un contribuabil care beneficiază de o deducere din impozitul pe profit, a unor părți sociale ale unei societăți de capital supuse integral obligațiilor fiscale — Reglementare națională care prevede luarea în considerare, pentru stabilirea bazei impozabile a dobânditorului, a diminuării valorii părților sociale ca urmare a distribuirii de dividende în cazul unei dobândiri de la un acționar care beneficiază de o deducere din impozitul pe profit, însă care exclude această reducere a bazei de impozitare în cazul dobândirii de la un acționar care nu beneficiază de o astfel de deducere din impozitul pe profit

      Dispozitivul

   Articolul 73b din Tratatul CE (devenit articolul 56 CE) trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia diminuarea valorii părților sociale rezultată dintr-o distribuire de dividende nu afectează baza impozabilă a unui contribuabil rezident, în cazul în care acesta a dobândit o participare într-o societate de capitaluri rezidentă de la un asociat nerezident, în timp ce, în cazul dobândirii unei participări de la un asociat rezident, o astfel de diminuare reduce baza de impozitare a dobânditorului.
   Această concluzie se aplică în cazurile în care o astfel de reglementare nu depășește ceea ce este necesar pentru a menține o repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre, precum și pentru a preveni aranjamentele pur artificiale, lipsite de realitate economică și create numai cu scopul de a beneficia în mod nejustificat de un avantaj fiscal. Este de competența instanței de trimitere să examineze dacă reglementarea care formează obiectul acțiunii principale se limitează la ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

      (1)  JO C 197, 2.8.2008.


title: Cauza T-293/09: Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2014 – CNIEL/Comisia ( „Ajutoare de stat — Schemă-cadru de acțiuni întreprinse de asociațiile interprofesionale agricole recunoscute în Franța în favoarea membrilor sectoarelor agricole reprezentate — Finanțare prin cotizații voluntare devenite obligatorii — Decizie prin care se declară compatibilă cu piața comună schema de ajutor — Revocarea deciziei — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/41

         Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2014 – CNIEL/Comisia
   (Cauza T-293/09) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Schemă-cadru de acțiuni întreprinse de asociațiile interprofesionale agricole recunoscute în Franța în favoarea membrilor sectoarelor agricole reprezentate - Finanțare prin cotizații voluntare devenite obligatorii - Decizie prin care se declară compatibilă cu piața comună schema de ajutor - Revocarea deciziei - Nepronunțare asupra fondului”))
   2014/C 175/56
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Centre national interprofessionnel de l'économie laitière (CNIEL) (Paris, Franța) (reprezentanți: inițial A. Cabanes și V. Kostrzewski-Pugnat, ulterior A. Cabanes, A.-C. Jeux și L. Sersiron și în cele din urmă A. Cabanes, L. Sersiron și M. Spy, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Stromsky și C. Urraca Caviedes, ulterior B. Stromsky și S. Thomas și în cele din urmă B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2008) 7846 final a Comisiei din 10 decembrie 2008 privind ajutorul de stat nr. 561/2008 referitoare la schema-cadru de acţiuni întreprinse de asociaţiile interprofesionale agricole recunoscute în Franţa în favoarea membrilor sectoarelor agricole reprezentate

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 244, 10.10.2009.


title: Cauza T-543/08: Acțiune introdusă la 15 decembrie 2008 — RWE und RWE Dea/Comisia

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/30

         Acțiune introdusă la 15 decembrie 2008 — RWE und RWE Dea/Comisia
   (Cauza T-543/08)
   (2009/C 55/56)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: RWE AG (Essen, Germania), RWE Dea AG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: C. Stadler und M. Röhrig, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               anularea articolului 1 din decizie în măsura în care stabilește încălcarea de către reclamante a articolului 81 alineatul (1) CE și articolul 52 din Acordul privind SEE;

               —

               anularea articolului 2 din decizie în măsura în care li se aplică reclamantelor în calitate de debitori solidari o amendă în valoare de 37 440 000 euro;

               —

               în subsidiar, reducerea în mod corespunzător a amenzii aplicate reclamantelor în calitate de debitori solidari prin articolul 2 din decizie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantele contestă Decizia C (2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 în Cazul COMP/39.181 — Ceară de lumânări, prin care pârâta a stabilit că anumite întreprinderi, printre care și reclamantele, au încălcat articolului 81 din Tratatul CE și articolul 53 din Acordul privind Spațiul Economic European prin participarea la o înțelegere concertată și/sau la o practică concertată pe piața de ceară de parafină.
   În susținerea acțiunii reclamantele invocă trei motive.
   Prin intermediul primului motiv reclamanții susțin că pârâta ar fi încălcat articolul 81 alineatul (1) CE și articolul 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 întrucât a aplicat în mod greșit din punct de vedere juridic noțiunea de întreprindere în defavoarea reclamantelor. Pârâta ar fi considerat reclamantele ca fiind responsabile pentru abaterile fostei DEA Mineraloel AG și — în urma transformării societății într-o întreprindere comună cu Shelll — a Shell & Dea Oil GmbH și le-ar fi aplicat amenda pentru acest motiv, fără să fi dovedit existența unei unități economice.
   În subsidiar, prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele susțin că pârâta nu ar fi aplicat în mod corect Comunicarea privind cooperarea din anul 2002 și ar fi încălcat astfel principiul egalității de tratament, întrucât nu a extins la reclamante beneficiul cooperării solicitat de Shell pentru piața de ceară de parafină a fostei DEA Mineraloel AG și a Shell & Dea Oil GmbH. În acest mod, pârâta ar contrazice propria poziție, în conformitate cu care această piață de ceară de parafină, în perioada dintre 3 septembrie 1992 și 30 iulie 2002, ar fi făcut parte din aceeași unitate economică ca și reclamantele. Prin aplicarea corectă a Comunicării privind cooperarea, pârâta ar fi trebuit să renunțe în totalitate la aplicarea unei eventuale amenzi reclamantelor.
   În subsidiar, prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantele susțin că pârâta ar fi încălcat principii fundamentale privind calculul amenzilor, în special principiile egalității de tratament și ale proporționalității și ar fi încălcat astfel articolul 23 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 1/2003. Pârâta ar fi aplicat în mod eronat Orientările privind calcularea amenzilor din 2006, determinând cifra de afaceri relevantă pentru denaturarea concurenței pe baza unei perioade de referință insuficient de reprezentative și ar fi stabilit astfel o sumă de bază disproporționată în raport cu gravitatea abaterii imputate reclamantelor și ar fi tratat reclamantele în mod inegal prin raportare la alți participanți, inclusiv Shell, fără un motiv temeinic.


title: Cauza T-90/13: Hotărârea Tribunalului din 18 septembrie 2014 – Herdade de S. Tiago II/OAPI – Polo/Lauren (V) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative V — Marcă figurativă anterioară comunitară, națională și Benelux reprezentând un jucător de polo — Motive relative de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/14

         Hotărârea Tribunalului din 18 septembrie 2014 – Herdade de S. Tiago II/OAPI – Polo/Lauren (V)
   (Cauza T-90/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative V - Marcă figurativă anterioară comunitară, națională și Benelux reprezentând un jucător de polo - Motive relative de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   2014/C 388/16
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Herdade de S. Tiago II – Sociedade Agrícola, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanţi: I. de Carvalho Simões și J. Pimenta, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanţi: P. Bullock și N. Bambara, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: The Polo/Lauren Company, LP (New York, New York, Statele Unite) (reprezentanţi: R. Black și S. Davies, solicitors)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 28 noiembrie 2012 (cauza R 2240/2011-2), privind o procedură de opoziție între The Polo/Lauren Company, LP și Herdade de S. Tiago II – Sociedade Agrícola, SA

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Herdade de S. Tiago II – Sociedade Agrícola, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza C-61/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento (Italia) la 7 februarie 2014 – Orizzonte Salute – Studio Infermieristico Associato/Azienda Pubblica di Servizi alla persona „San Valentino” și alții

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento (Italia) la 7 februarie 2014 – Orizzonte Salute – Studio Infermieristico Associato/Azienda Pubblica di Servizi alla persona „San Valentino” și alții
   (Cauza C-61/14)
   2014/C 135/25
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Orizzonte Salute – Studio Infermieristico Associato

      Pârâți: Azienda Pubblica di Servizi alla persona „San Valentino” – Città di Levico Terme, Ministero della Giustizia, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri și Segretario Generale del Tribunale Regionale di Giustizia Amministrativa di Trento

      Cealaltă parte în procedură: Associazione Infermieristica D & F. Care

      Întrebarea preliminară

   Principiile stabilite de Directiva 89/665/CEE (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/50/CEE (2) a Consiliului din 18 iunie 1992, [și prin Directiva 2007/66/CE (3)], se opun unei reglementări naționale precum cea prevăzută la articolul 13 alineatele 1-bis, 1-quater și 6-bis și la articolul 14 alineatul 3-ter din Decretul Președintelui Republicii nr. 115 din 30 mai 2002 (astfel cum a fost modificat progresiv prin intervențiile legislative ulterioare), care a stabilit valori ridicate ale taxei judiciare pentru accesul la justiție în materie de contencios administrativ în ceea ce privește contractele publice?

      (1)  Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237).

      (2)  Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50)

      (3)  Directiva 2007/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivelor 89/665/CEE și 92/13/CEE ale Consiliului în ceea ce privește ameliorarea eficacității căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice (JO L 335, p. 31).


title: Cauza C-92/08: Acțiune introdusă la 28 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/13

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-92/08)
   (2008/C 116/23)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Rozet și J. Enegren, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentant: D. Haven, agent)
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, neluând în considerare toate actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/72/CE a Consiliului din 22 iulie 2003 de completare a statutului societății cooperative europene în legătură cu participarea lucrătorilor (1), sau neasigurându-se că partenerii sociali adoptă dispozițiile necesare printr-un acord ori, în orice caz, nu comunică actele menționate Comisiei, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 16 alineatul (1) din această directivă;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2003/72/CE a expirat la 18 august 2006.

      (1)  JO L 207, p. 25, Ediție specială 05/vol. 6, p. 207.


title: Cauza C-143/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 februarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Ţările de Jos) – G.E. Security BV/Staatssecretaris van Financiën (Trimitere preliminară — Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 — Tariful vamal comun — Nomenclatura combinată — Clasificarea mărfurilor — Pozițiile 8517, 8521, 8531 și 8543 — Marfă denumită „multiplexor video”)

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/12

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 februarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Ţările de Jos) – G.E. Security BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-143/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 - Tariful vamal comun - Nomenclatura combinată - Clasificarea mărfurilor - Pozițiile 8517, 8521, 8531 și 8543 - Marfă denumită „multiplexor video”))
   (2016/C 145/14)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: G.E. Security BV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Dispozitivul

   Nomenclatura combinată, care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1214/2007 al Comisiei din 20 septembrie 2007, trebuie interpretată în sensul că o marfă precum cea denumită „multiplexor video”, în discuție în litigiul principal, trebuie clasificată, sub rezerva aprecierii de către instanța de trimitere a ansamblului elementelor de fapt de care dispune, la poziția 8521 din această nomenclatură.

      (1)  JO C 198, 15.6.2015.


title: Cauza C-131/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 18 martie 2013 — Staatssecretaris van Financiën/Schoenimport „Italmoda” Mariano Previti

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 18 martie 2013 — Staatssecretaris van Financiën/Schoenimport „Italmoda” Mariano Previti
   (Cauza C-131/13)
   2013/C 171/24
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Staatssecretaris van Financiën

      Intimată: Schoenimport „Italmoda” Mariano Previti

      Întrebările preliminare

               1.

               Având în vedere dreptul Uniunii Europene, autoritățile și instanțele naționale trebuie să refuze aplicarea scutirii referitoare la o livrare intracomunitară, a dreptului la deducerea TVA-ului pentru achiziționarea de bunuri care, după achiziționare, au fost expediate într-un alt stat membru, sau a rambursării TVA-ului rezultate din aplicarea articolului 28b secțiunea A alineatul (2) a doua teză din A șasea directivă (1) în cazul în care, ținând seama de împrejurările de fapt obiective, se constată că a avut loc o fraudă privind TVA-ul datorat pentru respectivele bunuri, iar persoana impozabilă știa sau ar fi trebuit să știe că a participat la această fraudă, în situația în care dreptul național nu prevede refuzul scutirii, al deducerii sau al rambursării în aceste condiții?

               2.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea precedentă este afirmativ, scutirea, deducerea sau rambursarea menționate trebuie refuzate și în situația în care frauda privind TVA-ul a avut loc într-un alt stat membru (decât statul membru în care au fost expediate bunurile) iar persoana impozabilă avea sau ar fi trebuit să aibă cunoștință despre această evaziune fiscală, chiar dacă în statul membru de expediție aceasta a îndeplinit toate condițiile (formale) prevăzute de dreptul național pentru scutire, deducere sau rambursare și a furnizat de fiecare dată autorităților fiscale din acest stat toate informațiile necesare privind bunurile, expediția și clienții din statul membru de destinație a bunurilor?

               3.

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ, ce trebuie să se înțeleagă prin noțiunea „supusă taxei” prevăzută la articolul 28b secțiunea A alineatul (2) prima teză din A șasea directivă: menționarea în declarația de TVA prevăzută de lege a TVA-ului datorat în statul membru de destinație pentru achiziția intracomunitară sau — în lipsa acestei declarări — și adoptarea de măsuri de către autoritățile fiscale ale statului membru de destinație în vederea regularizării acestei situații? Pentru a răspunde la această întrebare, este relevant aspectul că respectiva operațiune face parte dintr-un lanț de operațiuni care au avut drept scop o fraudă privind TVA-ul în țara de destinație și că persoana impozabilă avea sau ar fi trebuit să aibă cunoștință despre aceasta?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-328/09: Acțiune introdusă la 14 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Eesti Vabariik

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/17

         Acțiune introdusă la 14 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Eesti Vabariik
   (Cauza C-328/09)
   2009/C 297/21
   Limba de procedură: estoniana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. van Beek, K. Saaremäel-Stoilov)

      Pârât: Eesti Vabariik

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a transpune Directiva 2004/113/CE (1) a Consiliului din 13 decembrie 2004 de aplicare a principiului egalității de tratament între femei și bărbați privind accesul la bunuri și servicii și furnizarea de bunuri și servicii sau, în orice caz, prin necomunicarea respectivelor dispoziții Comisiei, Republica Estonia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 17 din această directivă;

               —

               obligarea Republicii Estonia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul național a expirat la 21 decembrie 2007.

      (1)  JO L 373 din 21 decembrie 2004, p 37, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 135.


title: Cauza T-399/11: Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2014 – Banco Santander și Santusa/Comisia [ „Ajutoare de stat — Dispoziții privind impozitul pe profit care permit întreprinderilor cu domiciliul fiscal în Spania să amortizeze fondul comercial financiar care rezultă din achiziționarea unor titluri de participare în întreprinderi cu domiciliul fiscal în străinătate — Decizie prin care această schemă este calificată drept ajutor de stat, acest ajutor este declarat incompatibil cu piața internă și se dispune recuperarea sa — Noțiunea de ajutor de stat — Caracter selectiv — Identificarea unei categorii de întreprinderi favorizate prin măsură — Lipsă — Încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE” ]

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/20

         Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2014 – Banco Santander și Santusa/Comisia
   (Cauza T-399/11) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Dispoziții privind impozitul pe profit care permit întreprinderilor cu domiciliul fiscal în Spania să amortizeze fondul comercial financiar care rezultă din achiziționarea unor titluri de participare în întreprinderi cu domiciliul fiscal în străinătate - Decizie prin care această schemă este calificată drept ajutor de stat, acest ajutor este declarat incompatibil cu piața internă și se dispune recuperarea sa - Noțiunea de ajutor de stat - Caracter selectiv - Identificarea unei categorii de întreprinderi favorizate prin măsură - Lipsă - Încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE”])
   (2014/C 462/30)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Banco Santander, SA (Santander, Spania) și Santusa Holding, SL (Boadilla del Monte, Spania) (reprezentanți: inițial J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan și R. Calvo Salinero, ulterior J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro și R. Calvo Salinero, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, C. Urraca Caviedes și P. Němečková, agenți)

      Obiectul

   Anularea articolului 1 alineatul (1) și a articolului 4 din Decizia 2011/282/UE a Comisiei din 12 ianuarie 2011 privind amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) pusă în aplicare de Spania (JO L 135, p. 1).

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 1 alineatul (1) și articolul 4 din Decizia 2011/282/UE a Comisiei din 12 ianuarie 2011 privind amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) pusă în aplicare de Spania.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza C-210/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 20 mai 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour administrative d'appel de Nantes — Franța) — Scott SA, Kimberly Clark SNC, în prezent „Kimberly Clark SAS” /Ville d'Orléans [Ajutor de stat — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Articolul 14 alineatul (3) — Recuperarea ajutorului — Principiul efectivității — Avize de încasare afectate de un viciu de formă — Anulare]

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/13

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 20 mai 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour administrative d'appel de Nantes — Franța) — Scott SA, Kimberly Clark SNC, în prezent „Kimberly Clark SAS”/Ville d'Orléans
   (Cauza C-210/09) (1)

   (Ajutor de stat - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolul 14 alineatul (3) - Recuperarea ajutorului - Principiul efectivității - Avize de încasare afectate de un viciu de formă - Anulare)
   2010/C 179/21
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour administrative d'appel de Nantes

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Scott SA, Kimberly Clark SNC, în prezent „Kimberly Clark SAS”

      Pârât: Ville d'Orléans

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour administrative d'appel de Nantes — Interpretarea articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO 1999 L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41) — Ajutoare acordate de autoritățile franceze în favoarea Scott SA și a Kimberly Clark — Obligație de recuperare imediată a ajutoarelor declarate incompatibile cu piața comună — Consecințe, asupra acestei obligații, a unei anulări eventuale, pentru vicii de formă, a titlurilor emise de autoritățile naționale pentru recuperarea acestor ajutoare

      Dispozitivul

   Articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [88] din Tratatul CE trebuie interpretat în sensul că, în condițiile în care sumele corespunzătoare ajutorului în cauză au fost deja recuperate, nu se opune anulării pentru viciu de formă, de către instanța națională, a avizelor de încasare emise pentru recuperarea ajutorului de stat ilegal, dacă este asigurată în dreptul național posibilitatea înlăturării acestui viciu de formă. În schimb, această dispoziție se opune posibilității ca sumele să fie, chiar provizoriu, vărsate din nou beneficiarului acestui ajutor.

      (1)  JO C 205, 29.8.2009.


title: Cauza T-142/17: Acțiune introdusă la 6 martie 2017 – Kaimbi/Consiliul

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/32

         Acțiune introdusă la 6 martie 2017 – Kaimbi/Consiliul
   (Cauza T-142/17)
   (2017/C 129/48)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Delphin Kaimbi (Kinshasa, Republica Democratică Congo) (reprezentant: O. Okito, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului să pronunțe:

               —

               anularea Regulamentului (UE) 2016/2230 de punere în aplicare a Deciziei (PESC) 2016/2231 a Consiliului din 12 decembrie 2016 de instituire a anumitor măsuri speciale împotriva persoanelor ale căror acțiuni încalcă embargoul asupra armelor impus Republicii Democratice Congo și de modificare a Deciziei 2010/788/PESC, în măsura în care îl privește pe domnul Delphin Kaimibi;

               —

               obligarea Consiliului să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele ale reclamantului și ale tuturor intervenienților.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-139/17, Kibelisa/Consiliul.


title: Cauza C-484/16: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 13 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di pace di Taranto – Italia) – Procedură penală împotriva Antonio Semeraro [Trimitere preliminară — Necompetență vădită — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții — Cooperare judiciară în materie penală — Directiva 2012/29/UE — Articolul 2 alineatul (1) litera (a) — Norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 49, 51, 53 și 54 — Insulta — Abrogarea de către legiuitorul național a insultei — Absența unei legături cu dreptul Uniunii — Necompetență vădită a Curții]

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/4

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 13 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di pace di Taranto – Italia) – Procedură penală împotriva Antonio Semeraro
   (Cauza C-484/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Necompetență vădită - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Cooperare judiciară în materie penală - Directiva 2012/29/UE - Articolul 2 alineatul (1) litera (a) - Norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 49, 51, 53 și 54 - Insulta - Abrogarea de către legiuitorul național a insultei - Absența unei legături cu dreptul Uniunii - Necompetență vădită a Curții])
   (2017/C 086/05)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di pace di Taranto

      Partea din procedura principală

   Antonio Semeraro

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la cererea de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di Taranto (Judecătorul de Pace din Taranto, Italia), prin decizia din 2 septembrie 2016.

      (1)  JO C 428, 21.11.2016


title: Cauza F-137/06: Acțiune introdusă în data de 27 noiembrie 2006 — Chassagne/Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/38

         Acțiune introdusă în data de 27 noiembrie 2006 — Chassagne/Comisie
   (Cauza F-137/06)
   (2007/C 20/58)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Olivier Chassagne (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea refuzului autorității învestite cu puterea de numire (AIPN) de a adopta o decizie explicită în privința stabilirii datei celei dintâi preluări a funcției reclamantului, astfel cum acest refuz decurge în mod implicit din decizia AIPN din data de 14 ianuarie 2006;

               —

               anularea, în măsura în care va fi necesar, deciziei AINP de respingere a contestației reclamantului;

               —

               precizarea, către AIPN, a întinderii efectelor pe care le presupune anularea deciziilor atacate și, în special, obligația de a adopta o decizie explicită prin intermediul căreia aceasta să recunoască data de 1 iulie 2002 ca fiind data primei preluări a funcției, în sensul prevederilor articolului 12 litera d) din Protocolul referitor la privilegiile și imunitățile Comunităților Europene (PPI);

               —

               obligarea AIPN la plata, către reclamant, a sumelor de: i) 9 523,26 euro, cu titlu de daune materiale, majorată cu penalități de întârziere conform dobânzii legale, începând cu data la care aceasta devine exigibilă; ii) 5 000 euro, cu titlu de daune morale, majorată cu penalități de întârziere conform dobânzii legale, începând cu data la care aceasta devine exigibilă;

               —

               amânarea hotărârii asupra părții din prejudiciul material care nu poate fi încă evaluată și care este reprezentată de cheltuielile efectuate de către reclamant începând cu data de 18 aprilie 2006 și pe care continuă să le suporte în cadrul litigiului cu administrația fiscală belgiană, aflat pe rolul instanțelor naționale belgiene, referitor la stabilirea datei celei dintâi preluări a funcției sale;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În motivarea recursului său, reclamantul invocă următoarele:

               —

               încălcarea articolului 18 din PPI;

               —

               încălcarea articolului 26 din Statut, a principiului bunei administrări și a obligației de solicitudine,

               —

               încălcarea principiului siguranței legitime și existența unei erori evidente de apreciere.


title: Cauza C-243/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social n° 30 de Barcelona (Spania) la 27 aprilie 2016 – Antonio Miravitlles Ciurana, Alberto Marina Lorente, Jorge Benito García și Juan Gregorio Benito García/Contimark S.A. și Jordi Socías Gispert

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social no 30 de Barcelona (Spania) la 27 aprilie 2016 – Antonio Miravitlles Ciurana, Alberto Marina Lorente, Jorge Benito García și Juan Gregorio Benito García/Contimark S.A. și Jordi Socías Gispert
   (Cauza C-243/16)
   (2016/C 279/17)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social no30 de Barcelona

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Antonio Miravitlles Ciurana, Alberto Marina Lorente, Jorge Benito García și Juan Gregorio Benito García

      Pârâţi: Contimark S.A. și Jordi Socías Gispert

      Întrebările preliminare

               1)

               În temeiul Directivelor 2009/101/CE (1) și 2012/30/UE (2) și a transpunerii acestora, efectuată, inter alia, prin articolele 236, 237, 238, 241 și 367 din Legea societăților de capital [Ley de Sociedades de Capital], creditorul societății comerciale care solicită creanța salarială în fața instanțelor spaniole competente – cele pentru litigii de muncă – are dreptul de a formula simultan, în fața aceleiași instanțe, atât o acțiune directă împotriva întreprinderii în vederea recunoașterii creanţei salariale, cât și o acțiune împotriva persoanei fizice – administratorul societății – în calitate de persoană care răspunde în solidar pentru datoriile societății, ca urmare a neîndeplinirii obligațiilor comerciale prevăzute în aceste directive și transpuse în [Legea societăților de capital] spaniolă?

               2)

               Jurisprudența Sala de lo Social din cadrul Tribunal Supremo din Spania, concretizată în hotărârile pronunțate de Tribunal Supremo (Secția pentru litigii de muncă) la 28 februarie 1997 (RJ 1997\4220), la 28 octombrie 1997 (RJ 1997\7680), la 31 decembrie 1997 (RJ 1997\9644), la 13 aprilie 1998 (RJ 1998\4577), la 17 ianuarie 2000 (RJ 2000\918), la 9 iunie 2000 (RJ 2000\5109), la 8 mai 2002 și la 20 decembrie 2012 (sintetizată la al doilea paragraf din secțiunea „Jurisprudența națională aplicabilă” de mai jos), poate încălca articolele 2, 6, 7 și 8 din Directiva 2009/101/CE și articolele 19 și 36 din Directiva 2012/30/UE, prin faptul că statuează că instanțele spaniole pentru litigii de muncă nu pot aplica în mod direct, în ceea ce privește o creanță salarială, garanțiile prevăzute în aceste directive comunitare și transpuse prin articolele 236, 237, 238, 241, 367 și altele din [Legea societăților de capital] pentru creditorii societăților comerciale, în cazul în care persoanele responsabile în ultimă instanţă – persoane fizice – încalcă cerințele formale de publicitate a actelor esențiale ale societății prevăzute în Directiva 2009/101 și în Directiva 2012/30 și transpuse în [Legea societăților de capital] spaniolă?

               3)

               Jurisprudența Sala de lo Social din cadrul Tribunal Supremo din Spania, concretizată în hotărârile pronunțate de Tribunal Supremo (Secția pentru litigii de muncă) la 28 februarie 1997 (RJ 1997\4220), la 28 octombrie 1997 (RJ 1997\7680), la 31 decembrie 1997 (RJ 1997\9644), la 13 aprilie 1998 (RJ 1998\4577), la 17 ianuarie 2000 (RJ 2000\918), la 9 iunie 2000 (RJ 2000\5109), la 8 mai 2002 și la 20 decembrie 2012 (sintetizată la al doilea paragraf din secțiunea „Jurisprudența națională aplicabilă” de mai jos), poate încălca articolele 20 și 21 coroborate cu articolul 51 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin faptul că obligă creditorul salarial – lucrător salariat – să exercite două proceduri judiciare – prima, în fața instanței pentru litigii de muncă, pentru a obține recunoașterea creanței salariale împotriva întreprinderii și, ulterior, în fața instanței civile/comerciale, pentru a obține garanția solidară a administratorului societăţii sau a altor persoane fizice în condițiile în care această cerință nu este impusă pentru niciun alt tip de creditor, indiferent de natura creanței sale, nici în Directiva 2009/101/CE, nici în Directiva 2012/30/UE și nici în normele legale naționale ([Legea societăților de capital]) care transpun respectivele prevederi comunitare?

      (1)  Directiva 2009/101/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 16 septembrie 2009 de coordonare, în vederea echivalării, a garanțiilor impuse societăților în statele membre, în înțelesul articolului 48 al doilea paragraf din tratat, pentru protejarea intereselor asociaților sau terților (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 258, p. 11).

      (2)  Directiva 2012/30/UE a Parlamentului European şi a Consiliului din 25 octombrie 2012 de coordonare, în vederea echivalării, a garanțiilor impuse societăților comerciale în statele membre, în înțelesul articolului 54 al doilea paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, pentru protejarea intereselor asociaților sau terților, în ceea ce privește constituirea societăților comerciale pe acțiuni și menținerea și modificarea capitalului acestora (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 315, p. 74).


title: Cauza C-171/13: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)/M.S. Demirci și alții (Trimitere preliminară – Acordul de asociere CEE-Turcia – Securitatea socială a lucrătorilor migranți – Renunțarea la clauzele de reședință – Prestații complementare acordate în temeiul legislației naționale – Condiția privind reședința – Aplicare în cazul foștilor lucrători turci – Resortisanți turci care au dobândit cetățenia statului membru gazdă)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/4

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)/M.S. Demirci și alții
      (Cauza C-171/13) (1)

      (Trimitere preliminară - Acordul de asociere CEE-Turcia - Securitatea socială a lucrătorilor migranți - Renunțarea la clauzele de reședință - Prestații complementare acordate în temeiul legislației naționale - Condiția privind reședința - Aplicare în cazul foștilor lucrători turci - Resortisanți turci care au dobândit cetățenia statului membru gazdă)
      (2015/C 073/04)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Centrale Raad van Beroep

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

         Pârâți: M.S. Demirci, D. Cetin, A.I. Önder, R. Keskin, M. Tüle, A. Taskin

         Dispozitivul

      Dispozițiile Deciziei nr. 3/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 privind aplicarea regimurilor de securitate socială ale statelor membre ale Comunităților Europene în raport cu lucrătorii turci și cu membrii familiilor acestora, apreciate și în lumina articolul 59 din Protocolul adițional semnat la 23 noiembrie 1970 la Bruxelles și încheiat, aprobat și confirmat în numele Comunității prin Regulamentul (CEE) nr. 2760/72 al Consiliului din 19 decembrie 1972, trebuie interpretate în sensul că resortisanții unui stat membru care au fost încadrați, în calitate de lucrători turci, pe piața legală a muncii din statul respectiv nu pot să invoce, pentru motivul că și-au păstrat cetățenia turcă, articolul 6 din Decizia nr. 3/80 pentru a se opune unei cerințe de reședință prevăzute de legislația statului menționat pentru plata unei prestații speciale cu caracter necontributiv în sensul articolului 4 alineatul (2a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 de aplicare a regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr.o118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 647/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005.

         (1)  JO C 178, 22.6.2013.


title: Cauza T-185/08 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — VDH Projektentwicklung și Edeka Rhein-Ruhr/Comisia Comunităților Europene ( Măsuri provizorii — Inadmisibilitate )

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/54

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — VDH Projektentwicklung și Edeka Rhein-Ruhr/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-185/08 R)
   („Măsuri provizorii - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 209/97)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: VDH Projektentwicklung GmbH (Erkelenz, Germania) și Edeka Handelsgesellschaft Rhein-Ruhr mbH (Moers, Germania) (reprezentant: C. Antweiler, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: R. Sauer, D. Kukovec și O. Weber, agenți)
   Obiectul
   Cerere de măsuri provizorii formulată în temeiul articolului 243 CE în legătură cu o acțiune în constatarea abținerii de a acționa îndreptată împotriva Comisiei.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge ca inadmisibilă cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Reclamantele suportă cheltuielile de judecată.


title: Cauza T-243/16: Hotărârea Tribunalului din 18 iulie 2017 – Freddo/EUIPO – Freddo Freddo (Freggo) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative freggo — Marcă a Uniunii Europene figurativă anterioară TENTAZIONE FREDDO FREDDO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr 207/2009”]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/42

         Hotărârea Tribunalului din 18 iulie 2017 – Freddo/EUIPO – Freddo Freddo (Freggo)
   (Cauza T-243/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative freggo - Marcă a Uniunii Europene figurativă anterioară TENTAZIONE FREDDO FREDDO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr 207/2009”])
   (2017/C 283/64)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Freddo SA (Buenos Aires, Argentina) (reprezentanţi: S. Malynicz, QC, K. Gilbert și G. Lodge, solicitors)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. O’Neill, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Freddo Freddo, SL (Madrid, Spania) (reprezentanţi: J. F. Gallego Jiménez și C. Marí Aguilar, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 17 februarie 2016 (cauza R 919/2015-2), privind o procedură de opoziție între Freddo Freddo SL și Freddo SA.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Freddo SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 243, 4.7.2016.


title: Cauza T-357/06: Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Koninklijke Wegenbouw Stevin/Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/23

         Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Koninklijke Wegenbouw Stevin/Comisie
   (Cauza T-357/06)
   (2007/C 20/35)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Koninklijke Wegenbouw Stevin BV (reprezentanți: E.H. Pijnacker Hordijk și Y. de Vries, advocaten)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea, în măsura în care privește reclamanta, a Deciziei Comisiei din 13 septembrie 2006, care a fost notificată societății Koninklijke Wegenbouw Stevin la data de 25 noiembrie 2006, referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/38.456 — Bitum — Țările de Jos — C(2006) 4090 final);

               —

               în subsidiar, anularea articolului 2 din decizie, în măsura în care privește reclamanta sau, în orice caz, reducerea substanțială a amenzii aplicate reclamantei prin articolul 2 din decizie.

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă Decizia Comisiei din 13 septembrie 2006 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/38.456 — Bitum — Țările de Jos), prin care reclamantei i s-a aplicat o amendă pentru încălcarea articolului 81 CE.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamanta invocă, în primul rând, o analiză incorectă a faptelor, care duce la o greșită apreciere a conduitei societăților de construcții rutiere în lumina articolului 81 CE. Conform celor susținute de reclamantă, furnizorii de bitum sunt cei care au comis o tradițională și foarte serioasă încălcare a regulilor europene privind concurența. Ea afirmă că cei cinci principali clienți de bitum rutier au încercat să se opună acestui cartel, având ca prim obiectiv obținerea pentru ei înșiși a unor reduceri colective cât mai favorabile posibil.
   De asemenea, reclamanta invocă o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 23 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003, în ceea ce privește stabilirea nivelului amenzii impuse. Conform celor susținute de reclamantă, cuantumul de bază al amenzii a fost prea ridicat, iar majorările impuse pentru lipsă de cooperare și pentru pretinsul rol de instigator și conducător de cartel jucat de reclamantă au fost nejustificate.
   În concluzie, reclamanta invocă refuzul Comisiei de a-i permite accesul la răspunsurile date la comunicarea capetelor de plângere de către toți ceilalți destinatari ai acesteia. În opinia reclamantei, acest mod de a acționa este contrar drepturilor apărării.


title: Cauze conexate C-104/11 P și C-105/11 P: Ordonanța președintelui Curții din 20 martie 2012 — Stichting Nederlandse Publieke Omroep, fostă Nederlandse Omroep Stichting (NOS), Regatul Țărilor de Jos/Comisia Europeană

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/12

         Ordonanța președintelui Curții din 20 martie 2012 — Stichting Nederlandse Publieke Omroep, fostă Nederlandse Omroep Stichting (NOS), Regatul Țărilor de Jos/Comisia Europeană
   (Cauze conexate C-104/11 P și C-105/11 P) (1)

   2012/C 235/24
   Limba de procedură: olandeza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzelor.

      (1)  JO C 238, 13.8.2011.


title: Cauza T-138/17: Acțiune introdusă la 28 februarie 2017 – Prim/EUIPO – Primed Halberstadt Medizintechnik (PRIMED)

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/29

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2017 – Prim/EUIPO – Primed Halberstadt Medizintechnik (PRIMED)
   (Cauza T-138/17)
   (2017/C 129/44)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Prim, SA (Móstoles, Spania) (reprezentant: L. Broschat García, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH (Halberstadt, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „PRIMED” nr. 5 154 182

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 decembrie 2016 în cauzele conexate R 2494/2015-4 și R 163/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-584/14: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – Inditex/OAPI – Ansell (ZARA) [„Marcă comunitară — Procedură de decădere — Marcă comunitară verbală ZARA — Utilizare serioasă — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/29

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – Inditex/OAPI – Ansell (ZARA)
   (Cauza T-584/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de decădere - Marcă comunitară verbală ZARA - Utilizare serioasă - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 346/34)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Industria de Diseño Textil, SA (Inditex) (Arteixo, Spania) (reprezentant: C. Duch Fonoll, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Celelalte părţi din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Zainab Ansell și Roger Ansell (Moshi, Tanzania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 19 mai 2014 (cauza R 1118/2013-2), referitoare la o procedură de decădere între domnii Zainab Ansell și Roger Ansell, pe de o parte, și Industria de Diseño Textil, SA (Inditex), pe de altă parte

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Industria de Diseño Textil, SA (Inditex) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 339, 29.9.2014.


title: Cauza C-268/07: Acțiune introdusă la 6 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/13

         Acțiune introdusă la 6 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-268/07)
   (2007/C 211/23)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Stromsky și D. Kukovec, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului
   Concluziile reclamantei

               1.

               constatarea faptului că, întrucât nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (1), Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 71 din această directivă;
               În subsidiar:

                           constatarea faptului că, întrucât nu a comunicat Comisiei actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 71 din această directivă;

               2.

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2004/17/CE a expirat la 31 ianuarie 2006.

      (1)  JO L 134, p. 1.


title: Cauza C-363/17 P: Recurs introdus la 13 iunie 2017 de Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA și Novapet SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 aprilie 2017 în cauza T-422/13, Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME) și alții/Consiliul Uniunii Europene

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/24

         Recurs introdus la 13 iunie 2017 de Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA și Novapet SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 aprilie 2017 în cauza T-422/13, Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME) și alții/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-363/17 P)
   (2017/C 283/33)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA (reprezentanți: L. Ruessmann, avocat, J. Beck, Solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               declararea apelului ca fiind admisibil și fondat;

               —

               anularea hotărârii Tribunalului în măsura în care aceasta a respins cererea de reparare a prejudiciului;

               —

               soluționarea pe fond a cererii de reparare a prejudiciului și acordarea despăgubirilor solicitate de recurente, sau trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe asupra fondului cererii de despăgubire și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   Tribunalul a denaturat probele prezentate de recurente și le-a expus în mod greșit atunci când a constatat că nu există o legătură cauzală între adoptarea nelegală a Deciziei 2013/226 (1) și prejudiciul suferit de recurente (hotărârea atacată, punctele 155-197 și în special punctele 187-189).

      (1)  Decizia de punere în aplicare nr. 2013/226/UE a Consiliului din 21 mai 2013 de respingere a propunerii de regulament de punere în aplicare al Consiliului privind instituirea unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din India, Taiwan și Thailanda, ca urmare a unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009, și de încheiere a unei proceduri de reexaminare în perspectiva expirării măsurilor privind importurile de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din Indonezia și Malaysia, având în vedere că propunerea ar impune o taxă antidumping definitivă la importurile de anumite tipuri de polietilen tereftalat originare din India, Taiwan și Thailanda (JO 2013, L 136, p. 12)


title: Cauza T-499/13: Acțiune introdusă la 9 septembrie 2013 — nMetric/OAPI (SMARTER SCHEDULING)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/63

         Acțiune introdusă la 9 septembrie 2013 — nMetric/OAPI (SMARTER SCHEDULING)
   (Cauza T-499/13)
   2013/C 344/116
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: nMetric (Costa Mesa, Statele Unite) (reprezentanți: T. Fuchs și A. Münch, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 iunie 2013 în cauza R 887/2012-2;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „SMARTER SCHEDULING” pentru produse din clasa 9 — înregistrarea internațională nr. 1 093 837 care desemnează Uniunea Europeană.

      Decizia examinatorului: respinge cererea în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza T-325/11: Acțiune introdusă la 17 iunie 2011 — Amador López/OAPI (AUTOCOACHING)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/37

         Acțiune introdusă la 17 iunie 2011 — Amador López/OAPI (AUTOCOACHING)
   (Cauza T-325/11)
   2011/C 252/83
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Pedro Germán Amador López (Barcelona, Spania) (reprezentant: A. Falcón Morales, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului să ia act de introducerea prezentei cereri introductive cu documentele aferente, și, prin urmare, de formularea unei acțiuni împotriva deciziei de respingere în parte pronunțate de Camera a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la 2 martie 2011 în cauza R 1665/2010-2, să declare acțiunea admisibilă și să anuleze decizia menționată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „AUTOCOACHING” (cererea de înregistrare nr. 8 945 362) pentru produse și servicii din clasele 16, 41 și 45

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: aplicarea și interpretarea eronată a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară.


title: Cauza C-211/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2006/24/CE — Comunicații electronice — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/16

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-211/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2006/24/CE - Comunicații electronice - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2010/C 24/27
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Balta și M. Karanasou Apostolopoulou, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: N. Dafniou și K. Vasiliki, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2006/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele de comunicații publice și de modificare a Directivei 2002/58/CE (JO L 105, p. 54, Ediție specială, 13/vol. 53, p. 51)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele de comunicații publice și de modificare a Directivei 2002/58/CE, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza C-70/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) la 5 februarie 2010 — Scarlet Extended SA/Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) la 5 februarie 2010 — Scarlet Extended SA/Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs
   (Cauza C-70/10)
   2010/C 113/30
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Bruxelles

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Scarlet Extended SA

      Pârâtă: Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs (SABAM)

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 2001/29 (1) și Directiva 2004/48 (2), coroborate cu Directiva 95/46 (3), Directiva 2000/31 (4) și Directiva 2002/58 (5), interpretate în special în raport cu articolele 8 și 10 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, permit statelor membre să autorizeze un judecător național, sesizat în cadrul unei proceduri de fond, și numai în temeiul dispoziției legale care prevede că: „De asemenea, acestea [instanțele naționale] pot emite o somație de încetare a încălcării împotriva intermediarilor ale căror servicii sunt folosite de un terț pentru a aduce atingere unui drept de autor sau unui drept conex”, pentru a obliga un Furnizor de acces la Internet (denumit în continuare „FAI”) să instituie, cu privire la toată clientela sa, în abstract și cu titlu preventiv, pe cheltuiala exclusivă a respectivului FAI și pentru o perioadă nelimitată, un sistem de filtrare a tuturor comunicațiilor electronice, atât a intrărilor cât și a ieșirilor, care circulă prin intermediul serviciilor sale, în special prin utilizarea programului informatic „peer to peer”, în scopul de a identifica în cadrul rețelei sale circulația de fișiere electronice care conțin o operă muzicală, cinematografică sau audio-vizuală, cu privire la care reclamantul pretinde că deține drepturi, și, ulterior, să blocheze transferul acestora, fie atunci când sunt solicitate, fie atunci când sunt transmise?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, aceste directive impun instanței naționale, chemate să se pronunțe referitor la o cerere având ca obiect emiterea unei somații care privește un intermediar ale cărui servicii sunt folosite de un terț pentru a aduce atingere unui drept de autor, să aplice principiul proporționalității atunci când se pronunță cu privire la eficacitatea și la efectul disuasiv ale măsurii solicitate?

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).

      (2)  Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56).

      (3)  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10).

      (4)  Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (directiva privind comerțul electronic) (JO L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257).

      (5)  Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (JO L 201, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 63).


title: Cauza C-617/11 P: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 3 octombrie 2013 — Luigi Marcuccio/Comisia Europeană [Recurs — Repartizare — Transfer din oficiu — Decizie de schimbare a repartizării dintr-o țară terță la sediul Comisiei din Bruxelles (Belgia) — Anularea unei decizii de către Tribunal după trimiterea spre rejudecare de către Curte — Repararea unui prejudiciu pretins cauzat prin anularea unei decizii de schimbare a repartizării]

text:
               21.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 377/2

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 3 octombrie 2013 — Luigi Marcuccio/Comisia Europeană
   (Cauza C-617/11 P) (1)

   (Recurs - Repartizare - Transfer din oficiu - Decizie de schimbare a repartizării dintr-o țară terță la sediul Comisiei din Bruxelles (Belgia) - Anularea unei decizii de către Tribunal după trimiterea spre rejudecare de către Curte - Repararea unui prejudiciu pretins cauzat prin anularea unei decizii de schimbare a repartizării)
   2013/C 377/02
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (reprezentant: G. Cipressa, avvocato)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 14 septembrie 2011, Marcuccio/Comisia (T-236/02), prin care Tribunalul a respins în parte, pe de o parte, o cerere de anulare a deciziei Comisiei Europene din 18 martie 2002 prin care a fost schimbată repartizarea reclamantului din cadrul Delegației Comisiei din Luanda (Angola) în cadrul Direcției Generale Dezvoltare la Bruxelles (Belgia), a oricărui act prealabil, conex și/sau consecutiv, în special a celor care se referă la eventuala recrutare a unui alt funcționar pentru a ocupa postul său, precum și a notelor Comisiei din 13 și din 14 noiembrie 2001 și a avizului sau a avizelor Comitetului director al Serviciului Extern și, pe de altă parte, o cerere având ca obiect acordarea unor indemnizații legate de exercitarea funcțiilor sale în Angola, precum și a unor despăgubiri pentru repararea prejudiciului suferit — Dreptul la apărare — Nemotivare — Denaturarea situației de fapt

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Luigi Marcuccio la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza F-85/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 6 decembrie 2011 — Wendelboe/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Incidente de procedură — Excepția de inadmisibilitate — Refuzare a promovării — Transfer interinstituțional în cursul exercițiului de promovare în care funcționarul ar fi fost promovat în instituția de origine — Reclamație — Tardivitate — Inadmisibilitate)

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/32

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 6 decembrie 2011 — Wendelboe/Comisia
   (Cauza F-85/11) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Incidente de procedură - Excepția de inadmisibilitate - Refuzare a promovării - Transfer interinstituțional în cursul exercițiului de promovare în care funcționarul ar fi fost promovat în instituția de origine - Reclamație - Tardivitate - Inadmisibilitate)
   2012/C 138/72
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Wendelboe (Howald, Luxemburg) (reprezentanți: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Bercheid și C. Berardis-Kayser, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei de a nu o promova pe reclamantă la gradul AST 5 începând cu 1 martie 2009 în cadrul exercițiului de promovare 2009

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Doamna Wendelboe suportă totalitatea cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 340, 19.11.2011, p. 42


title: Cauza T-223/08: Acțiune introdusă la 12 iunie 2008 — Iranian Tobacco Company/OAPI — AD Bulgartabac (Bahman)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/46

         Acțiune introdusă la 12 iunie 2008 — Iranian Tobacco Company/OAPI — AD Bulgartabac (Bahman)
   (Cauza T-223/08)
   (2008/C 223/81)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamant: Iranian Tobacco Company (Teheran, Iran) (reprezentant: M. Beckensträter, Rechtsanwältin)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: AD Bulgartabac Holding (Sofia, Bulgaria)
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs din 10 aprilie 2008 — R 709/2007-1, notificată la 15 aprilie 2008;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată recuperabile, care includ cheltuielile efectuate în cadrul procedurii inițiale, inclusiv cele efectuate de către intervenientă,

               —

               în subsidiar, în urma anulării Deciziei din 10 aprilie 2008 și a celei din 7 martie 2007 — 1415 — declararea faptului că cererea intervenientei din 8 noiembrie 2005 era inadmisibilă.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă „Bahman” pentru produse și servicii din clasa 34 (marca comunitară nr. 427 336)

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: AD Bulgartabac Holding

      Decizia diviziei de anulare: declară nulitatea mărcii comunitare vizate

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul reclamantei

      Motivele invocate: neluarea în considerare din oficiu a condițiilor de admisibilitate pe care trebuia să le respecte cererea formulată de AD Bulgartabac Holding, ceea ce constituie o încălcare a dreptului comunitar, respectiv a Regulamentului (CE) nr. 40/94 (1) și a altor principii procedurale.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994 L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-195/09: Acțiune introdusă la 19 mai 2009 — Matkompaniet/OAPI — DF World of Spices (KATOZ)

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/54

         Acțiune introdusă la 19 mai 2009 — Matkompaniet/OAPI — DF World of Spices (KATOZ)
   (Cauza T-195/09)
   2009/C 180/100
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Matkompaniet AB (Borås, Suedia) (reprezentanți: J. Gulliksson și J. Olsson, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DF World of Spices GmbH (Dissen, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 11 martie 2009 în cauza R 577/2008-2;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Matkompaniet

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „KATOZ” pentru produse din clasele 29, 30 și 31

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă „KATTUS” înregistrată în Germania pentru produse din clasele 29, 30, 31 și 33

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge în parte cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Motivele invocate: întrucât a reținut în mod greșit existența unui risc de confuzie între cele două mărci, camera de recurs a încălcat dispozițiile articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-546/17: Acțiune introdusă la 11 august 2017 – Haufe-Lexware/EUIPO – Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare)

text:
               9.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/17

         Acțiune introdusă la 11 august 2017 – Haufe-Lexware/EUIPO – Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare)
   (Cauza T-546/17)
   (2017/C 338/19)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Haufe-Lexware GmbH & Co. KG (Freiburg im Breisgau, Germania) (reprezentant: N. Hebeis, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Le Shi Holdings (Beijing) Ltd (Beijing, China)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Leshare” – cererea de înregistrare nr. 13 883 301

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 iunie 2017 în cauza R 1691/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-221/09: Acțiune introdusă la 3 iunie 2009 — ERGO Versicherungsgruppe/OAPI — Société de Développement et de Recherche Industrielle (ERGO Group)

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/60

         Acțiune introdusă la 3 iunie 2009 — ERGO Versicherungsgruppe/OAPI — Société de Développement et de Recherche Industrielle (ERGO Group)
   (Cauza T-221/09)
   2009/C 180/111
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: ERGO Versicherungsgruppe AG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde și J. Pause, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Société de Développement et de Recherche Industrielle SAS (Chenôve, Franța)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei R 520/2008-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 martie 2009, și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ERGO Group” pentru produse și servicii din clasele 3 și 5 (cerere de înregistrare nr. 3 296 449)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Société de Développement et de Recherche Industrielle SAS

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbale „URGO” pentru produse din clasele 3 și 5 (marca comunitară nr. 989 863)

      Decizia diviziei de opoziție: admiterea parțială a opoziției

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 40/94 [în prezent articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) ], întrucât nu există niciun pericol de confuzie între cele două mărci aflate în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO, L 78, p. 1)


title: Cauza C-457/07: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/29

         Acțiune introdusă la 9 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-457/07)
   (2007/C 297/47)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și P. Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei
   Comisia solicită Curții de Justiție:

               —

               constatarea faptului că Republica Portugheză nu a executat hotărârea Curții de Justiție (Camera intâi) din 10 noiembrie 2005 pronunțată în cauza C-432/03, Comisia/Republica Portugheză;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 37 400 de euro pe zi până la data la care se conformează hotărârii Curții;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata unei amenzi de 5 280 de euro pe zi începând de la data de 10 noiembrie 2005, dată la care a fost pronunțată hotărârea prin care s-a constatat încălcarea, și până la data la care statul portughez se va fi conformat hotărârii Curții sau până la data la care Curtea se va pronunța conform articolului 228 CE;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentului proces.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia consideră că Republica Portugheză continuă să restrângă accesul pe piață, impunând o omologare prealabilă a noilor materiale de construcție cu privire la care nu există nici specificații tehnice, nici recunoaștere reciprocă, în vederea atestării caracterului adecvat pentru o anumită utilizare. Republica Portugheză continuă să restrângă accesul pe piață și prin nerecunoașterea echivalenței certificatelor emise în alte state membre privind materiale noi cu privire la care nu există specificații tehnice, în cazul în care recunoașterea a fost solicitată de operatori economici care nu sunt producătorul sau mandatarul acestuia.
   Legislația portugheză nu prevede încă criteriile care trebuie aplicate de administrație in vederea evaluării solicitărilor de omologare astfel încât evaluarea să nu fie făcută în mod arbitrar. În cazul în care nu există specificații tehnice, legea portugheză prevede criterii care trebuie aplicate în deciziile de recunoaștere, criterii ce nu sunt obiective și care sunt discriminatorii.
   Republica Portugheză continuă să nu adopte măsurile pe care ar fi trebuit să le adopte privind agenții economici cărora li s-a aplicat o lege contrară articolelor 28 și 30 din Tratatul CE.


title: Cauza C-226/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 10 mai 2010 — Hannelore Adams/Germanwings GmbH

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 10 mai 2010 — Hannelore Adams/Germanwings GmbH
   (Cauza C-226/10)
   ()
   2010/C 209/23
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Köln

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Hannelore Adams

      Pârâtă: Germanwings GmbH

      Întrebare preliminară

   Articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1) își găsește aplicarea în cazul în care un pasager, care dispune de o rezervare confirmată pentru un zbor dus-întors, nu se prezintă în vederea înregistrării pentru zborul de retur, în următoarele împrejurări:

               —

               Transportatorul aerian a refuzat, împotriva voinței pasagerului care s-a prezentat la timp în vederea înregistrării pentru zborul de plecare îmbarcarea și i-a comunicat că îi va refuza și îmbarcarea pentru zborul de retur;

               —

               Refuzul la îmbarcare se întemeiază pe faptul că transportatorul aerian consideră în mod nejustificat că are dreptul la un comision de procesare pentru stornarea plății, pe care pasagerul nu l-ar fi achitat încă.

      (1)  JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218


title: Cauza T-161/09: Acțiune introdusă la 21 aprilie 2009 — Ilink Kommunikationssysteme/OAPI (ilink)

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/44

         Acțiune introdusă la 21 aprilie 2009 — Ilink Kommunikationssysteme/OAPI (ilink)
   (Cauza T-161/09)
   2009/C 153/87
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Ilink Kommunikationssysteme GmbH (Berlin, Germania) (reprezentant: B. Schütze, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 5 februarie 2009 în cauza R 1849/2007-2 și

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ilink” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 38 și 42

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1)), în măsura în care marca solicitată prezintă caracterul distinctiv cerut și nu este necesar să rămână disponibilă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO 2009, L 78, p. 1)


title: Cauza C-271/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Techniko Epimelitirio Elladas (TEE) și alții/Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis, Ypourgos Metaforon kai Epikoinonion kai, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (Transporturi aeriene — Regulamentul nr. 2042/2003 — Cerințe tehnice și proceduri administrative în domeniul aviației civile — Menținerea navigabilității aeronavelor — Autorizare acordată personalului care îndeplinește sarcini de inspecție — Calificări necesare)

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/16

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Techniko Epimelitirio Elladas (TEE) și alții/Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis, Ypourgos Metaforon kai Epikoinonion kai, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon
   (Cauza C-271/11) (1)

   (Transporturi aeriene - Regulamentul nr. 2042/2003 - Cerințe tehnice și proceduri administrative în domeniul aviației civile - Menținerea navigabilității aeronavelor - Autorizare acordată personalului care îndeplinește sarcini de inspecție - Calificări necesare)
   2013/C 9/25
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Techniko Epimelitirio Elladas (TEE), Syllogos Ellinon Diplomatouchon aeronafpigon michanikon (SEA), Alexandros Tsiapas, Antonios Oikonomopoulos, Apostolos Batategas, Vasileios Kouloukis, Georgios Oikonomopoulos, Hlias Hliadis, Ionnis Tertigkas, Panellinios Syllogos Aerolimenikon Ypiresias Politikis Aeroporias, Eleni Theodoridou, Ioannis Karnesiotis, Alexandra Efthimiou, Eleni Saatsaki

      Pârâți: Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis, Ypourgos Metaforon kai Epikoinonion kai, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Symvoulio tis Epikrateias — Interpretarea Regulamentului (CE) nr. 2042 al Comisiei din 20 noiembrie 2003 privind menținerea navigabilității aeronavelor și a produselor, reperelor și dispozitivelor aeronautice și autorizarea întreprinderilor și a personalului cu atribuții în domeniu (JO L 315, 28.11.2003, Ediție specială, 07/vol. 13, p. 5) — Compatibilitate a unei reglementări naționale care repartizează sarcina de control al aeronavei între patru categorii distincte de inspectori (inspectori de navigabilitate a aeronavei, inspectori pentru operațiunile de zbor, inspectori pentru siguranța din cabina de pasageri, inspectori pentru diplome și licențe)

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 2 și dispoziția M.B.902 din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 2042/2003 al Comisiei din 20 noiembrie 2003 privind menținerea navigabilității aeronavelor și a produselor, reperelor și dispozitivelor aeronautice și autorizarea întreprinderilor și a personalului cu atribuții în domeniu trebuie interpretate în sensul că statele membre pot, la stabilirea unor măsuri complementare pentru punerea în aplicare a acestui regulament, să repartizeze, în cadrul autorității competente prevăzute de dispoziția M.B.902, activitățile de inspecție a navigabilității aeronavelor între mai multe categorii specializate de inspectori.

               2.

               Dispoziția M.B.902 litera (b) punctul 1 din anexa I la Regulamentul nr. 2042/2003 trebuie interpretată în sensul că orice persoană responsabilă cu inspecția, cu privire la un anumit aspect, a navigabilității aeronavelor trebuie să aibă o experiență de cinci ani în toate domeniile vizând asigurarea menținerii navigabilității aeronavei și numai cu privire la aceste domenii.

               3.

               Dispoziția M.B.902 litera (b) punctul 1 din anexa I la Regulamentul nr. 2042/2003 trebuie interpretată în sensul că statele membre pot stabili condițiile în care a fost dobândită experiența de cel puțin cinci ani în domeniul menținerii navigabilității, de care trebuie să dispună personalul responsabil cu examinarea navigabilității aeronavelor. În special, acestea pot decide să țină seama de experiența dobândită într-un atelier de întreținere a aeronavelor, să recunoască experiența dobândită în cadrul unui stagiu practic efectuat într-un mediu profesional în timpul studiilor de aeronautică sau chiar experiența legată de îndeplinirea anterioară a sarcinilor de inspecție a navigabilității.

               4.

               Dispoziția M.B.902 litera (b) din anexa I la Regulamentul nr. 2042/2003 trebuie interpretată în sensul că nu stabilește nicio diferență între titularii unei licențe de întreținere a aeronavelor în sensul anexei III la regulamentul menționat, intitulată partea 66, și titularii unei diplome de învățământ superior.

               5.

               Dispoziția M.B.902 litera (b) din anexa I la Regulamentul nr. 2042/2003 trebuie interpretată în sensul că pot îndeplini funcția de inspector de navigabilitate a aeronavelor numai persoanele care au urmat în prealabil toate cursurile și toate formările impuse de această dispoziție și care au făcut obiectul unei evaluări a cunoștințelor și a competențelor la finalizarea acestor programe de formare.

               6.

               Dispoziția M.B.902 litera (b) punctul 4 din anexa I la Regulamentul nr. 2042/2003 trebuie interpretată în sensul că pot îndeplini funcția de inspector de navigabilitate a aeronavelor numai persoanele care au ocupat în prealabil un post cu responsabilități corespunzătoare, care să confirme atât capacitatea acestora de a efectua controalele tehnice necesare, cât și capacitatea de a aprecia dacă rezultatele acestor controale permit sau nu permit eliberarea documentelor care atestă navigabilitatea aeronavei inspectate.

               7.

               Regulamentul nr. 2042/2003 trebuie interpretat în sensul că autoritățile statelor membre nu au obligația de a prevedea că persoanele care îndeplineau sarcini de inspecție a navigabilității aeronavelor la data intrării în vigoare a acestui regulament vor continua automat și fără procedură de selecție să îndeplinească astfel de sarcini.

      (1)  JO C 232, 6.8.2011.