title: Cauza C-194/12: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social de Benidorm — Spania) — Concepción Maestre García/Centros Comerciales Carrefour SA (Articolul 99 din Regulamentul de procedură — Directiva 2003/88/CE — Organizarea timpului de lucru — Dreptul la concediu anual plătit — Concediu anual fixat de întreprindere care coincide cu un concediu medical — Dreptul de a beneficia de concediu anual într-o altă perioadă — Indemnizație financiară pentru concediul anual neefectuat)

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/11

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social de Benidorm — Spania) — Concepción Maestre García/Centros Comerciales Carrefour SA
   (Cauza C-194/12) (1)

   (Articolul 99 din Regulamentul de procedură - Directiva 2003/88/CE - Organizarea timpului de lucru - Dreptul la concediu anual plătit - Concediu anual fixat de întreprindere care coincide cu un concediu medical - Dreptul de a beneficia de concediu anual într-o altă perioadă - Indemnizație financiară pentru concediul anual neefectuat)
   2013/C 108/21
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social de Benidorm

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Concepción Maestre García

      Pârâtă: Centros Comerciales Carrefour SA

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Juzgado de lo Social de Benidorm — Interpretarea art. 7, alin. (1) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3) — Dreptul la concediu anual plătit — Lucrător aflat în concediu medical în perioada de concediu anual stabilită de întreprindere — Dreptul lucrătorului de a beneficia de concediu în altă perioadă

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că se opune unei interpretări a reglementării naționale potrivit căreia un lucrător care este în concediu medical în perioada de concediu anual fixată unilateral în calendarul de concedii al întreprinderii în care este angajat nu are dreptul, la capătul concediului său medical, să beneficieze de concediul său anual într-o altă perioadă decât cea fixată inițial, eventual în afara perioadei de referință corespunzătoare, pentru motive legate de activitatea productivă a întreprinderii sau pentru motive de ordin organizatoric referitoare la aceasta.

               2.

               Articolul 7 din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că se opune unei interpretări a reglementării naționale care permite ca, pe durata contractului de muncă, perioada de concediu anual de care lucrătorul nu a putut beneficia din cauza unei incapacități de muncă să fie înlocuită cu o indemnizație financiară.

      (1)  JO C 227, 28.7.2012


title: Cauza C-76/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 11 februarie 2016 – INGSTEEL spol. s r. o., Metrostav a. s./Úrad pre verejné obstarávanie

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 11 februarie 2016 – INGSTEEL spol. s r. o., Metrostav a. s./Úrad pre verejné obstarávanie
   (Cauza C-76/16)
   (2016/C 270/26)
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Părțile din procedura principală

      Recurente: INGSTEEL spol. s r. o., Metrostav a. s.

      Intimat: Úrad pre verejné obstarávanie

      Intervenientă: Slovenský futbalový zväz

      Întrebările preliminare

               1)

               Se poate considera că este conform scopului articolului 47, în special alineatului (1) litera (a) și alineatului (4), din Directiva 2004/18/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii modul de a proceda al unei autorități naționale care, în contextul unei proceduri de achiziții publice pentru un contract în valoare estimată de trei milioane de euro, a considerat că nu sunt îndeplinite cerințele anunțului de participare referitoare la capacitatea economică și financiară a unui ofertant, pe baza unei declarații date pe propria răspundere de către acesta din urmă și a informațiilor oferite de bancă, potrivit cărora persoana interesată putea obține un credit bancar special fără scop obligatoriu într-un cuantum limită care depășea valoarea contractului de achiziții?

               2)

               Situația de pe piața serviciilor bancare dintr-un stat membru, în cazul în care banca, în promisiunea sa de creditare cu forță obligatorie, condiționează acordarea mijloacelor financiare de îndeplinirea condițiilor prevăzute în contractul de credit, care nu sunt precizate în mod concret la momentul procedurii de achiziții publice, poate să constituie, potrivit articolului 47 alineatul (5) din Directiva 2004/18/CE, citată anterior, un motiv întemeiat pentru care ofertantul nu poate prezenta referințele solicitate de autoritatea contractantă sau, în această situație, dovada capacității economice și financiare poate fi făcută printr-o declarație pe propria răspundere care să ateste existența unei relații de creditare suficiente cu banca?

               3)

               În contextul controlului jurisdicțional privind decizia autorității naționale pentru contractele de achiziții publice de a exclude un ofertant, împrejurarea că diversele contracte au fost deja aproape complet executate de către ofertantul câștigător poate fi considerată un impediment obiectiv, din cauza căruia instanța națională nu poate aplica dispozițiile articolului 47 primul și al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene coroborate cu articolul 1 alineatul (1) și articolul 2 alineatele (3), (6), (7) și (8) din Directiva 89/665/CEE (2) a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări?

      (1)  JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116.

      (2)  JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237.


title: Cauza C-534/14: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Bergamo – Italia) – Procedură penală împotriva Andrea Gaiti, Sidi Amidou Billa, Joseph Arasomwan, Giuseppe Carissimi, Sahabou Songne (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Întrebări preliminare identice — Articolele 49 TFUE și 56 TFUE — Libertatea de stabilire — Libera prestare a serviciilor — Jocuri de noroc — Reglementare națională — Reorganizarea sistemului concesiunilor printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare — Nouă cerere de ofertă — Concesiuni cu o durată mai mică decât cea a concesiunilor anterioare — Cesiune cu titlu gratuit a folosinței bunurilor materiale și imateriale deținute în proprietate și care constituie rețeaua de gestionare și de colectare a jocului — Restricție — Motive imperative de interes general — Proporționalitate)

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/10

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Bergamo – Italia) – Procedură penală împotriva Andrea Gaiti, Sidi Amidou Billa, Joseph Arasomwan, Giuseppe Carissimi, Sahabou Songne
   (Cauza C-534/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Întrebări preliminare identice - Articolele 49 TFUE și 56 TFUE - Libertatea de stabilire - Libera prestare a serviciilor - Jocuri de noroc - Reglementare națională - Reorganizarea sistemului concesiunilor printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare - Nouă cerere de ofertă - Concesiuni cu o durată mai mică decât cea a concesiunilor anterioare - Cesiune cu titlu gratuit a folosinței bunurilor materiale și imateriale deținute în proprietate și care constituie rețeaua de gestionare și de colectare a jocului - Restricție - Motive imperative de interes general - Proporționalitate))
   (2016/C 270/13)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Bergamo

      Părțile din procedura principală

   Andrea Gaiti, Sidi Amidou Billa, Joseph Arasomwan, Giuseppe Carissimi, Sahabou Songne

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 49 TFUE și 56 TFUE, precum și principiile egalității de tratament și efectivității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale privind jocurile de noroc, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede organizarea unei noi proceduri de cerere de ofertă pentru acordarea de concesiuni cu o durată mai mică decât cea a concesiunilor atribuite anterior, ca urmare a unei reorganizări a sistemului printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare a concesiunilor.

               2)

               Articolele 49 TFUE și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale restrictive, precum cea în discuție în litigiul principal, care impune concesionarului de jocuri de noroc obligația de a ceda cu titlu gratuit, la încetarea activității în urma expirării perioadei de concesiune, folosința bunurilor materiale și imateriale deținute în proprietate și care constituie rețeaua de gestionare și de colectare a jocului, în măsura în care această restricție depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului urmărit efectiv de această dispoziție, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 34, 2.2.2015.


title: Cauza T-299/08: Acțiune introdusă la 1 august 2008 — Elf Aquitaine/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/29

         Acțiune introdusă la 1 august 2008 — Elf Aquitaine/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-299/08)
   (2008/C 272/56)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Elf Aquitaine SA (Courbevoie, Franța) (reprezentanți: E. Morgan de Rivery, S. Thibault-Liger, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Cu titlu principal, anularea, în temeiul articolului 230 CE, a Deciziei Comisiei Comunităților Europene nr. C(2008) 2626 final din 11 iunie 2008 în măsura în care privește Elf Aquitaine;

               —

               În subsidiar:

                           —

                           Anularea sau reducerea, în temeiul articolului 229 CE, a amenzii de 22 700 000 EUR aplicată în mod solidar societăților Arkema France SA și Elf Aquitaine prin articolul 2 litera (c) din Decizia Comisiei Comunităților Europene nr. C(2008) 2626 final din 11 iunie 2008;

                           —

                           anularea sau reducerea, în temeiul articolului 229 CE, a amenzii de 15 980 000 EUR aplicată societății Elf Aquitaine prin articolul 2 litera (e) din Decizia Comisiei Comunităților Europene nr. C(2008) 2626 final din 11 iunie 2008;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata în întregime a cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea formulată, reclamanta solicită anularea în parte a Deciziei Comisiei C(2008) 2626 final din 11 iunie 2008 în cauza COMP/38.695 — Clorat de sodiu, prin care Comisia a constatat că anumite întreprinderi, printre care se afla și reclamanta, au încălcat articolul 81 alineatul (1) CE și articolul 53 alineatul (1) din Acordul privind spațiul economic european repartizând volumul de vânzări, stabilind prețurile, schimbând informații cu importanță comercială referitoare la prețuri și la volumul de vânzări și monitorizând executarea acestor acorduri anticoncurențiale pe piața cloratului de sodiu în Spațiul economic european.
   În susținerea pretențiilor, reclamanta invocă 11 motive întemeiate pe:

               —

               o încălcare a regulilor care guvernează răspunderea pentru încălcări în cadrul grupurilor de societăți, în măsura în care i) Comisia ar fi afirmat în mod greșit că nu era obligată să prezinte elemente pentru a susține prezumția că o societate mamă care deține 100 % din capitalul unei filiale exercită o influență determinantă asupra acesteia din urmă, ii) elementele invocate în mod efectiv de Comisie nu ar fi de natură să susțină această prezumție și iii) Comisia ar fi respins dovezile aduse de reclamantă pentru a inversa această prezumție;

               —

               o încălcare a dreptului la apărare al reclamantei și a principiilor egalității armelor, prezumției de nevinovăție, răspunderii pentru propriile fapte, caracterului personal al pedepselor, legalității și egalității de tratament în materie de răspundere;

               —

               o denaturare a probelor aduse de reclamantă;

               —

               o contradicție a motivelor în ceea ce privește noțiunea de întreprindere în sensul articolului 81 alineatul (1) CE, independența filialei Arkema France față de reclamantă și gradul și natura controlului pe care o societate mamă trebuie să îl exercite asupra filialei sale pentru a-i putea fi imputată o încălcare comisă de filială;

               —

               o încălcare a principiului bunei administrări, în măsura în care Comisia i) nu ar fi examinat cu grijă și imparțialitate toate elementele relevante, ii) nu ar fi aplicat părților aceleași reguli pe care le aplică pentru sine și iii) nu ar fi suspendat procedura inițiată împotriva reclamantei în așteptarea pronunțării hotărârilor în cauzele relevante pendinte în fața Tribunalului de Primă Instanță;

               —

               o încălcare a principiului securității juridice, Comisia îndepărtându-se de criteriile aplicate în deciziile anterioare cu privire la răspunderea unei societăți mamă pentru o încălcare comisă de o filială;

               —

               un abuz de putere, sancțiunile aplicate neatingând obiectivul legitim pe care îl au, și anume pedepsirea unei întreprinderi pentru comiterea unei infracțiuni;

               —

               caracterul neîntemeiat al impunerii unei amenzi specifice reclamantei, încălcând principiul autonomiei persoanei juridice și luând în considerare de două ori efectul disuasiv cu ocazia stabilirii cuantumului amenzii;

               —

               o încălcare a principiilor și a regulilor care guvernează calculul amenzii;

               —

               o încălcare a Comunicării privind clemența (1), Comisia pretinzând că dovezile aduse de filiala Arkema France erau insuficiente, și pe

               —

               faptul că nu este echitabil să se aplice reclamantei sancțiunea cea mai apăsătoare prin intermediul a două amenzi distincte în măsura în care răspunderea filialei Arkema France era în mod considerabil mai mică decât cea a societăților EKA și Finnish Chemicals.

      (1)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amendă și reducerea amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2002 C 45, p. 3).


title: Cauza T-72/12: Ordonanța Tribunalului din 18 iulie 2016 – Bank Mellat/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul împiedicării proliferării nucleare — Înghețarea fondurilor — Anularea actelor atacate — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/38

         Ordonanța Tribunalului din 18 iulie 2016 – Bank Mellat/Consiliul
   (Cauza T-72/12) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul împiedicării proliferării nucleare - Înghețarea fondurilor - Anularea actelor atacate - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2016/C 343/51)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Mellat (Teheran, Iran) (reprezentanți: S. Zaiwalla, P. Reddy, F. Zaiwalla, Z. Burbeza, solicitors, M. Brindle, QC și R. Blakeley, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și I. Rodios, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2011, L 319, p. 71), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2011, L 319, p.11) și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 JO 2012, L 88, p. 1) în măsura în care numele reclamantei a fost menținut pe lista persoanelor și entităților cărora li se aplică aceste măsuri restrictive

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție formulate de Provincial Investment Companies Association, de Saba Tamin Investment Company, de Common Investment Fund (Pars Fund), de Shirin Asal Food Industrial Group, de Sorbon Industrial Production Group și de Individual Stock Association.

               3)

               Bank Mellat, Consiliul Uniunii Europene, Provincial Investment Companies Association, Saba Tamin Investment Company, Common Investment Fund (Pars Fund), Shirin Asal Food Industrial Group, Sorbon Industrial Production Group și Individual Stock Association suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 109, 14.4.2012.


title: Cauza F-17/07: Acțiune introdusă în data de 23 februarie 2007 — Pouzol/Curtea de Conturi

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/35

         Acțiune introdusă în data de 23 februarie 2007 — Pouzol/Curtea de Conturi
   (Cauza F-17/07)
   (2007/C 117/54)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Michel Pouzol (Chemin des Peyridisses, Franța) (reprezentanți: D. Grisay, I Andoulsi și D. Piccininno, avocats)

      Pârâtă: Curtea de Conturi Europeană
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei Curții de Conturi din 23 noiembrie 2006, precum și a deciziei Comisiei Comunităților Europene din 18 mai 2006;

               —

               recunoașterea în favoarea reclamantului a unui spor suplimentar de șase ani, 10 luni și o zi de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii, și în total a unui spor global de 10 ani, trei luni și 24 zile de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii;

               —

               obligarea Curții de Conturi la transformarea acestui spor de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii într-un supliment de pensie pentru reclamant în cuantum de 1 232,32 euro pe lună;

               —

               obligarea Curții de Conturi la repararea prejudiciului financiar suferit de reclamant, evaluat la data depunerii prezentei cereri la suma de 17 252,48 euro (care reprezintă pentru reclamant un câștig nerealizat de 1 232,32 euro pe lună începând de la pensionarea acestuia pe 1 ianuarie 2006 până la 1 martie 2007);

               —

               obligarea Curții de Conturi la repararea prejudiciului moral suportat de reclamant timp de peste 13 ani, cuantumul daunelor-interese urmând a fi stabilit ulterior pe cale amiabilă de către părți;

               —

               obligarea Curții de Conturi la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul, fost funcționar al Curții de Conturi, în prezent pensionar, contestă în principal calculul transferului în regim comunitar al drepturilor de pensie pe care le-a dobândit în Franța, prin faptul că acest calcul nu ține cont de drepturile dobândite în cadrul Association des régimes de retraites complementaires (Asociația Regimurilor de Pensii Complementare) — ARRCO și al Association générale des institutions de retraite des cadres (Asociația Generală a Instituțiilor de Pensii ale Cadrelor) — AGIRC.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamantul invocă patru motive întemeiate pe: i) încălcarea mai multor dispoziții ale Statutului funcționarilor și ale anexei VIII din acesta [în special a articolelor 11 alineatul (2) și 26 din această anexă]; ii) încălcarea obligației de solicitudine și a obligației de asistență menționate în articolul 24 din Statutul funcționarilor; iii) încălcarea principiului egalității de tratament și al nediscriminării; iv) încălcarea principiului protecției încrederii legitime.


               12.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/39

         Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2016 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-17/16)
   (2017/C 9/09)
   La 17 noiembrie 2016, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Carsten Zatschler și de Marlene Lie Hakkebo, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, 35, Rue Belliard, B-1040 Bruxelles, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să constate că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat la punctul 1c din capitolul XXIV al anexei II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2009/127/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 octombrie 2009 de modificare a Directivei 2006/42/CE în ceea ce privește echipamentele tehnice de aplicare a pesticidelor), astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta, și în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a transpune actul în termenul prevăzut sau, în orice caz, prin faptul că nu a informat Autoritatea AELS de Supraveghere în acest sens;

               2.

               să dispună suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Cererea se referă la nerespectarea de către Islanda, până la data de 9 aprilie 2016, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 9 februarie 2016, referitor la faptul că statul nu a transpus în ordinea sa juridică Directiva 2009/127/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 octombrie 2009 de modificare a Directivei 2006/42/CE în ceea ce privește echipamentele tehnice de aplicare a pesticidelor, menționat la punctul 1c din capitolul XXIV al anexei II la Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta (denumit în continuare „actul”).

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea actului menționat, Islanda nu și-a respectat obligațiile care îi revin în temeiul actului și al articolului 7 din Acordul privind SEE.


title: Cauza C-286/16: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 11 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – România) – SC Exmitiani SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj (Trimitere preliminară — Activitate de transport rutier de persoane — Impozitare — Fapte anterioare aderării României la Uniunea Europeană — Necompetență vădită a Curții)

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/13

         Ordonanța Curții (Camera întâi) din 11 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – România) – SC Exmitiani SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj
   (Cauza C-286/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Activitate de transport rutier de persoane - Impozitare - Fapte anterioare aderării României la Uniunea Europeană - Necompetență vădită a Curții))
   (2017/C 249/18)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Cluj

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SC Exmitiani SRL

      Pârâtă: Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de Curtea de Apel Cluj (România).

      (1)  JO C 296, 16.8.2016.


title: Cauza T-279/12: Acțiune introdusă la 25 iunie 2012 — S.I.C.O.M./Comisia

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/32

         Acțiune introdusă la 25 iunie 2012 — S.I.C.O.M./Comisia
   (Cauza T-279/12)
   2012/C 243/56
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: S.I.C.O.M. Srl — Società industriale per il confezionamento degli olii meridionale (Cercola, Italia) (reprezentant: R. Manzi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea faptului că societatea S.I.C.O.M Srl, în curs de lichidare, este creditoarea Comisiei pentru suma de 24 338,10 euro, majorată cu dobânzi și recalculată conform articolului 18 alineatul (7) din Regulamentul nr. 2519/1997 al Comisiei, sau a altei sume pe care Tribunalul o va stabili și, în consecință, obligarea Comisiei la plata sumelor astfel stabilite;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor generale, a cheltuielilor de judecată și a onorariilor, la care se adaugă TVA-ul, a contribuției la Casa de Asigurări a Avocaților și a unei rambursări forfetare de 12,5%.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta, adjudecatara acțiunii nr. 35 adoptate în aplicarea Regulamentului (CE) nr. 664/2001 al Comisiei din 2 aprilie 2001 privind furnizarea de ulei vegetal cu titlul de ajutoare alimentare (JO L 93, p. 3), având ca obiect furnizarea de 500 de tone de ulei de rapiță colza rafinat, ambalat în bidoane de 5 litri, livrat DAP la magazinele Tombo PAM Warehouse din Guineea anterior datei de 17 iunie 2001, contestă reținerile din plățile efectuate de Comisie în temeiul unei penalități pentru mărfurile livrate cu întârziere și al unei penalități suplimentare pentru mărfurile nelivrate.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

               1.

               În ceea ce privește aplicarea penalității pentru marfa nelivrată, reclamanta arată că, în realitate, marfa livrată efectiv se ridica la 498,819 tone, respectiv cu 1,435 tone mai puțin decât cantitatea prevăzută în anunțul de cerere de ofertă. În această privință, reclamanta invocă toleranța de 1 % prevăzută la articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 2519/97 al Comisiei din 16 decembrie 1997 de stabilire a normelor generale privind mobilizarea produselor livrate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1292/96 al Consiliului cu titlu de ajutor alimentar comunitar (JO L 346, p. 23, Ediție specială, 01/vol. 16, p. 29). În ceea ce privește articolul 15 din regulamentul citat anterior, reclamanta precizează că, în speță, este necontestat că s-au livrat efectiv beneficiarului 498,819 tone de marfă, astfel cum reiese din certificatul de predare-primire și că niciun eveniment intervenit în intervalul care ar fi determinat o eventuală diminuare a cantității de marfă nu i-ar putea fi imputat.

               2.

               În ceea ce privește penalitatea pentru marfa livrată cu întârziere, reclamanta invocă aplicarea împrejurării exoneratoare întemeiate pe un caz de forță majoră în ceea ce privește întârzierea suferită de încărcătura implicată în operațiunea din portul de îmbarcare Napoli și, în consecință, prelungirea cu 30 de zile prevăzută la articolul 14 alineatul (15) din Regulamentul nr. 2519/97, citat anterior. În această privință, reclamanta invocă de asemenea aplicarea articolului 22 alineatul (4) și a articolului 25 din același regulament.


title: Cauza T-1/08 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din  14 martie 2008 — Buczek Automotive/Comisia Comunităților Europene ( Măsuri provizorii — Cerere de suspendare a executării — Admisibilitate — Lipsa urgenței )

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/21

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 14 martie 2008 — Buczek Automotive/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-1/08 R)
   („Măsuri provizorii - Cerere de suspendare a executării - Admisibilitate - Lipsa urgenței’)
   (2008/C 116/38)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Buczek Automotive sp. z o.o. (Sosnowiec, Republica Polonă) (reprezentanți: inițial T. Gackowski, ulterior D. Szlachetko-Reiter, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Gross, M. Kaduczak și A. Stobiecka-Kuik, agenți)
   Obiectul
   Cerere de suspendare a executării deciziei C(2007) 5087 final a Comisiei din 23 octombrie 2007 privind ajutorul de stat C 23/2006 (ex NN 35/2006) acordat de Republica Polonă producătorului de oțel Grupa Technologie Buczek.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-560/08: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 15 decembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 85/337/CEE — Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului — Directiva 92/43/CEE — Conservarea habitatelor naturale — Proiecte de lărgire și/sau de amenajare a șoselei M-501 din Spania — APS ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio” — SIC propus ES 3110005 „Cuenca del río Guadarrama” și SIC propus ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio” )

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 15 decembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-560/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 85/337/CEE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale - Proiecte de lărgire și/sau de amenajare a șoselei M-501 din Spania - APS ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio” - SIC propus ES 3110005 „Cuenca del río Guadarrama” și SIC propus ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio”)
   2012/C 39/02
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán, D. Recchia și J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: M. Muñoz Pérez, agent)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Republica Polonă (reprezentant: K. Rokicka, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 2 alineatul (1), a articolului 3, a articolului 4 alineatul (1) sau alineatul (2), a articolului 5, a articolului 6 alineatul (2), a articolului 8 și a articolului 9 din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174) și a articolului 6 alineatele (3) și (4) coroborat cu articolul 7 și cu articolul 12 alineatul (1) literele (b) și (d) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109), astfel cum a fost interpretată prin Hotărârile Curții de Justiție din 13 ianuarie 2005, în cauza C-117/03, și din 14 septembrie 2006, în cauza C 244/05 — Proiecte de lărgire și/sau de amenajare a șoselei M-501 — APS ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio” — SIC propus ES 3110005 „Cuenca del río Guadarrama” și SIC propus ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio”

      Dispozitivul

               1.

               Întrucât nu a respectat cerințele prevăzute:

                           —

                           la articolul 2 alineatul (1), la articolul 3, la articolul 4 alineatul (1) sau, după caz, alineatul (2) și la articolul 5 din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003, în ceea ce privește proiectele individuale de lărgire și/sau de amenajare a tronsoanelor 1, 2 și 4 ale șoselei M-501;

                           —

                           la articolul 6 alineatul (2) și la articolului 8 din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, în ceea ce privește proiectele individuale de lărgire și/sau de amenajare a tronsoanelor 2 și 4 ale șoselei menționate;

                           —

                           la articolul 9 din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, în ceea ce privește proiectele individuale de lărgire și/sau de amenajare a tronsoanelor 1, 2 și 4 ale aceleiași șosele;

                           —

                           la articolul 6 alineatele (3) și (4) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică coroborat cu articolul 7 din directiva menționată, în ceea ce privește proiectele individuale de lărgire și/sau de amenajare a tronsoanelor 1, 2 și 4 ale șoselei M-501, cât privește aria de protecție specială ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio”, și

                           —

                           la articolul 12 alineatul (1) literele (b) și (d) din aceeași directivă, în ceea ce privește proiectele individuale de lărgire și/sau de amenajare a tronsonului 1 al șoselei M-501, cât privește situl de importanță comunitară propus ES 3110005 „Cuenca del río Guadarrama”, și a tronsoanelor 2 și 4 ale aceleiași șosele, cât privește situl de importanță comunitară propus ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio”,
                           Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor sus-menționate.

               2.

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza C-455/14 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 iulie 2016 – H/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Misiunea de Poliție a Uniunii Europene (MPUE) în Bosnia Herțegovina (Recurs — Politica externă și de securitate comună (PESC) — Decizia 2009/906/PESC — Misiunea de Poliție a Uniunii Europene (MPUE) în Bosnia și Herțegovina — Agent național detașat — Schimbarea repartizării într-un birou regional al acestei misiuni — Articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE — Articolul 275 primul paragraf TFUE — Acțiune în anulare și în despăgubire — Competența instanțelor Uniunii Europene — Articolele 263 și 268 și articolul 340 al doilea paragraf TFUE)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 iulie 2016 – H/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Misiunea de Poliție a Uniunii Europene (MPUE) în Bosnia Herțegovina
   (Cauza C-455/14 P) (1)

   ((Recurs - Politica externă și de securitate comună (PESC) - Decizia 2009/906/PESC - Misiunea de Poliție a Uniunii Europene (MPUE) în Bosnia și Herțegovina - Agent național detașat - Schimbarea repartizării într-un birou regional al acestei misiuni - Articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf ultima teză TUE - Articolul 275 primul paragraf TFUE - Acțiune în anulare și în despăgubire - Competența instanțelor Uniunii Europene - Articolele 263 și 268 și articolul 340 al doilea paragraf TFUE))
   (2016/C 343/02)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: H (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Vitro și F. Naert, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher, G. Gattinara și J.-P. Keppenne, agenți), Misiunea de Poliție a Uniunii Europene (MPUE) în Bosnia Herțegovina

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 10 iulie 2014, H/Consiliul și alții (T-271/10, nepublicată, EU:T:2014:702).

               2)

               Respinge acțiunea formulată de H ca inadmisibilă în măsura în care este îndreptată împotriva Comisiei Europene și a Misiunii de Poliție a Uniunii Europene (MPUE) în Bosnia și Herțegovina.

               3)

               Trimite cauza la Tribunalul Uniunii Europene pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la fondul acțiunii în măsura în care este îndreptată împotriva Consiliului Uniunii Europene.

               4)

               Cererile privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 448, 15.12.2014.


title: Cauza T-350/14: Acțiune introdusă la 12 mai 2014 – Arvanitis și alții/Parlamentul European și alții

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/28

         Acțiune introdusă la 12 mai 2014 – Arvanitis și alții/Parlamentul European și alții
   (Cauza T-350/14)
   (2014/C 439/38)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamanți: Athanasios Arvanitis (Rodos, Grecia) și alți 47 de reclamanți (reprezentant: Ch. Papadimitriou, avocat)

      Pârâți: Parlamentul European, Consiliul European, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Banca Centrală Europeană, Eurogrup

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că pârâții nu au adoptat măsurile legislative necesare pentru a face pe deplin aplicabile principiile generale de drept ale Uniunii și, în special, directiva referitoare la munca pe durată determinată cu ocazia concedierii reclamanților din fosta societate Olympiaki Aeroporia, care a fost impusă printr-o decizie a Comisiei Europene, transpusă în ordinea juridică elenă prin Legea 3717/2008;

               —

               acordarea în beneficiul reclamanților și a tuturor angajaților concediați din fosta societate Olympiaki Aeroporia, prin intermediul unui act al Uniunii – directivă, regulament sau alt text legislativ cu aplicabilitate directă – a posibilității de a percepe indemnizația la care ar fi avut dreptul în calitate de angajați permanenți, cu ocazia concedierii lor/plecării lor obligatorii din societatea Olympiaki Aeroporia;

               —

               obligarea la plata unei despăgubiri de 3 00  000 euro pentru fiecare reclamant prin intermediul unui act al Uniunii – directivă, regulament sau alt text legislativ cu aplicabilitate directă – cu titlu de reparație pentru necazurile și grijile pe care le-au suferit, precum și pentru încălcarea gravă a drepturilor lor fundamentale și pentru încetarea prematură a vieții lor profesionale.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă două motive.

               1.

               Primul motiv: Legea 3717/2008 prin care s-a prevăzut închiderea Olympiaki Aeroporia și concedierea tuturor angajaților temporari ai acesteia reprezintă un veritabil act al Uniunii care, în esență, a fost impus de instituțiile Uniunii Europene, în special de BCE și de Comisia Europeană, iar toate măsurile legislative adoptate de guvernul elen au fost adoptate în conformitate cu recomandările și, mai precis, ca urmare a deciziei Eurogrupului, a ECOFIN, a BCE și a Comisiei Europene.

               2.

               Al doilea motiv: faptul de a nu asimila angajații temporari care lucrau în cadrul fostei societăți Olympiaki Aeroporia cu ceilalți lucrători permanenți ai Olympiaki Aeroporia și faptul de a nu fi fost despăgubiți în mod expres cu ocazia plecării lor din această societate le-au cauzat reclamanților un prejudiciu direct, personal și serios și i-au privat de drepturile lor fundamentale.


title: Cauza C-139/09: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/33

         Acțiune introdusă la 16 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-139/09)
   2009/C 141/58
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: doamna L. de Schietere de Lophem și domnul A. Marghelis, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind gestionarea deșeurilor din industriile extractive și de modificare a Directivei 2004/35/CE (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2006/21/CE a expirat la 30 aprilie 2008. Or, la data introducerii prezentei acțiuni, pârâtul nu luase încă toate măsurile necesare pentru a transpune directiva sau, în orice caz, nu le comunicase Comisiei.

      (1)  JO L 102, p. 15, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 3.


title: Cauza T-128/11: Acțiune introdusă la 23 februarie 2011 — LG Display și LG Display Taiwan/Comisia

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/19

         Acțiune introdusă la 23 februarie 2011 — LG Display și LG Display Taiwan/Comisia
   (Cauza T-128/11)
   2011/C 130/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: LG Display Co. Ltd (Seoul, Coreea de Sud) și LG Display Taiwan (Taiwan, Republica Chineză) (reprezentanți: A. Winckler și F.-C. Laprévote, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea parțială sau reducerea în mod substanțial a amenzii aplicate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată și a altor cheltuieli legate de această cauză;

               —

               luarea oricăror alte măsuri pe care Curtea le consideră adecvate.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul cererii lor, reclamantele solicită anularea parțială a Deciziei C(2010) 8761 final a Comisiei din 8 decembrie 2010 în cazul COMP/39.309 — LCD — Ecrane cu cristale lichide, prin care Comisia a constatat că reclamantele, împreună cu alte întreprinderi, au încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 SEE prin participarea la o înțelegere unică și continuă și prin practici concertate în sectorul ecranelor cu cristale lichide pentru televizoare, computere și monitoare, în măsura în care prin decizie se aplică amenda reclamantelor.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive:

               1.

               Primul motiv, prin care se susține că, în mod eronat și nejustificat, Comisia a inclus vânzările efectuate de LG Display către societățile-mamă ale acesteia în valoarea vânzărilor pentru calcularea amenzilor și că pârâta a încălcat principiile de drept procesual, precum dreptul la apărare. În această privință, reclamantele susțin că:

                           —

                           în primul rând, afirmația Comisiei potrivit căreia încălcarea a privit vânzările către societățile-mamă ale LG Display nu a figurat în comunicarea privind obiecțiunile, iar discrepanțele dintre comunicarea privind obiecțiunile și decizia contestată încalcă dreptul la apărare al reclamantelor;

                           —

                           în al doilea rând, Comisia a aplicat eronat Orientările privind calcularea amenzilor prin faptul că a inclus în calculul amenzii vânzările efectuate de LG Display către societățile sale mamă;

                           —

                           în al treilea rând, calificarea vânzărilor afectate drept „vânzări directe SEE” sau „vânzări directe SEE prin intermediul unor produse transformate” încalcă principiul egalității de tratament;

                     Reclamantele susțin că orice amendă aplicată LG Display ar trebui să aibă în vedere doar vânzările „pe piața liberă” destinate unor entități neafiliate acesteia, întrucât numai aceste vânzări au fost afectate de încălcare.

               2.

               Al doilea motiv, prin care se susține că, în mod eronat, Comisia a refuzat să îi acorde societății LG Display imunitatea de amenzi pentru anul 2005 și a încălcat astfel Comunicarea privind clemența din 2002. În această privință, reclamantele arată următoarele:

                           —

                           în primul rând, accesul LG Display la dosarul cazului a fost în mod serios restricționat ca urmare a unor deficiențe procedurale;

                           —

                           în al doilea rând, LG Display a îndeplinit cerințele pentru a beneficia de o imunitate parțială în temeiul Comunicării privind clemența din 2002, aplicabilă în speță;

                           —

                           în al treilea rând, respingerea de către Comisie a cererii formulate de LG Display nu este motivată și este afectată de mai multe erori în drept și în fapt.

                     Reclamantele afirmă că amenda aplicată LG Display ar trebui, așadar, să corespundă unei imunități parțiale pentru anul 2005.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantele susțin că, în pofida faptului că LG display a furnizat un ajutor excepțional Comisiei, care a depășit obligațiile care îi reveneau în temeiul Comunicării privind clemența din 2002, Comisia a refuzat să îi acorde acesteia o reducere suplimentară a amenzii de cel puțin 10 % în schimbul unei astfel de cooperări și că, prin urmare, a încălcat respectiva Comunicare privind clemența.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamantele susțin că, prin faptul că, din decizia atacată, Comisia a exclus furnizorii japonezi de ecrane cu cristale lichide, cu toate că doi dintre aceștia au recunoscut că au luat parte la aceeași încălcare unică și continuă, se încalcă principiul securității juridice, expune LG Display unui risc important de încălcare a principiului non bis in idem și încalcă principiul proporționalității.


title: Cauza T-567/12: Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2014 – Kaatsu Japan/OAPI (KAATSU) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale KAATSU — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) lit. (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Dreptul la apărare — Articolul 75 teza a doua din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/22

         Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2014 – Kaatsu Japan/OAPI (KAATSU)
   (Cauza T-567/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale KAATSU - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) lit. (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Dreptul la apărare - Articolul 75 teza a doua din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2014/C 462/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kaatsu Japan Co. Ltd (Tokyo, Japonia) (reprezentant: M. Edenborough, QC)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: V. Melgar și I. Harrington, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 9 octombrie 2012 (cauza R 435/2012-2), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal KAATSU ca marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Kaatsu Japan Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 63, 2.3.2013.


title: Cauza C-301/17: Acţiune introdusă la data de 23 mai 2017 – Comisia Europeană/România

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/40

         Acţiune introdusă la data de 23 mai 2017 – Comisia Europeană/România
   (Cauza C-301/17)
   (2017/C 239/51)
   Limba de procedură: română

      Părţile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanţi: L. Nicolae, E. Sanfrutos Cano, agenţi)

      Pârâtă: România

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea, în temeiul articolului 258 TFUE, că, prin faptul că nu se conformează, în ceea privește 68 de depozite de deşeuri, obligației de a lua toate măsurile necesare pentru a închide cât mai repede posibil, în conformitate cu articolul 7 litera g) și articolul 13, siturile care, în conformitate cu articolul 8, nu au primit o autorizație care să le permită să funcționeze în continuare, România nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 litera b) coroborat cu articolul 13 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 29 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri;

               —

               să oblige România la plata cheltuielilor de judecată.

      Motive şi argumente principale

   Acțiunea formulată de Comisia Europeană împotriva României are ca obiect neîndeplinirea obligațiilor care îi revin în temeiul articolului 14 litera b) coroborat cu articolul 13 din Directiva 1999/31/CE, în ceea ce privește 68 de depozite de deșeuri, depozite care, în conformitate cu articolul 8, nu au primit o autorizație care să le permită să funcționeze în continuare, și care trebuiau închise, prin urmare, în conformitate cu articolul 7 litera g) și articolul 13 din directivă.
   Comisia susține că articolul 14 din Directiva 1999/31/CE stabilește un regim tranzitoriu derogatoriu pentru depozitele de deșeuri autorizate sau care funcționau deja la data punerii în aplicare a directivei pentru ca, până cel târziu la data de 16 iulie 2009, să se realizeze conformitatea acestor depozite cu noile cerințe de mediu prevăzute la articolul 8 din aceeași directivă. Potrivit articolului 14 lit. b), în urma prezentării planului de amenajare a spațiului, autoritățile competente iau o decizie definitivă prin care stabilesc dacă operațiile de exploatare mai pot continua pe baza respectivului plan de amenajare și a acestei directive. Statele membre trebuie să ia măsurile necesare pentru a închide, cât mai repede posibil, în conformitate cu articolul 7 lit. g) și articolul 13, acele depozite de deșeuri care, în conformitate cu articolul 8, nu au primit o autorizație care să le permită să funcționeze în continuare.
   Potrivit articolului 13, un depozit de deșeuri sau o parte a acestuia, poate fi considerată definitiv închisă numai după ce autoritățile competente au efectuat o inspecție finală la fața locului, au evaluat toate rapoartele înaintate de operator și au comunicat operatorului acceptarea închiderii.
   Pentru cele 68 de depozite de deșeuri detaliate în cerere, Comisia consideră că România nu a furnizat date care să permită Comisei să verifice că, pe lângă încetarea funcționării acestora, procesul de închidere a fost efectiv finalizat în conformitate cu cerințele Directivei 1999/31/CE. În acest sens, Comisia susține că România nu poate invoca situații pur interne pentru a justifica neîndeplinirea obligațiilor care decurg din directivă, precum intrarea operatorilor în insolvență, litigii legate de dreptul de proprietate, desfășurarea unor proceduri administrative sau responsabilitatea autorităților locale.
   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul intern a expirat la 16 iulie 2009.


title: Hotărârea Curții din 16 decembrie 2013 în cauza E-7/13, Creditinfo Lánstraust hf./Registers Iceland și statul islandez (Directiva 2003/98/CE privind reutilizarea informațiilor din sectorul public – Principii de taxare – Transparență – Noțiunea de cost – Cerințe de autofinanțare)

text:
               19.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/33

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 16 decembrie 2013
   în cauza E-7/13,
   Creditinfo Lánstraust hf./Registers Iceland și statul islandez
   (Directiva 2003/98/CE privind reutilizarea informațiilor din sectorul public – Principii de taxare – Transparență – Noțiunea de cost – Cerințe de autofinanțare)
   (2015/C 92/07)
   În cauza E-7/13, Creditinfo Lánstraust hf./Registers Iceland și statul islandez – Cerere adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Tribunalul districtual din Reykjavik (Héraðsdómur Reykjavíkur) cu privire la interpretarea Directivei 2003/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 noiembrie 2003 privind reutilizarea informațiilor din sectorul public, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 16 decembrie 2013, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Articolele 6 și 7 din Directiva 2003/98/CE stipulează că, în cazul în care se percep taxe pentru reutilizarea informațiilor din sectorul public, o examinare substanțială trebuie să fi fost efectuată la momentul stabilirii taxei. Examinarea trebuie să indice faptul că venitul total obținut din astfel de taxe nu depășește costul colectării, producerii, reproducerii și diseminării documentelor, la care se adaugă un profit rezonabil. Dacă există ambiguități în legătură cu factorii relevanți pentru efectuarea calculelor, trebuie oferită cel puțin o estimare. Cu toate acestea, baza de calcul utilizată pentru stabilirea taxelor este indicată numai la cerere. Aceasta se aplică indiferent dacă taxa este stabilită prin legislație, de autoritatea publică competentă sau prin alte mijloace.

               2.

               Atunci când se stabilește costul în temeiul articolului 6 din directivă, se poate ține seama de costurile suportate de un organism din sectorul public pentru colectarea și producția inițială a documentelor în cauză. În acest caz, se ține seama, de asemenea, de orice venit acumulat în acest sens, precum taxele și comisioanele de tip taxă de timbru, care reduc sau compensează costul respectiv.

               3.

               Cerințele de autofinanțare aplicabile organismelor din sectorul public pot fi luate în calcul la momentul stabilirii costului prevăzut la articolul 6 din directivă. Această regulă se aplică în măsura în care se ține cont numai de elementele de cost, la care se adaugă un profit rezonabil, prevăzute la articolul 6, cu privire la prelucrarea documentelor necesară în vederea unei reutilizări.


title: Cauza C-544/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 28 octombrie 2016 – Marcandi Limited, cu denumirea comercială „Madbid”/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/26

         Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 28 octombrie 2016 – Marcandi Limited, cu denumirea comercială „Madbid”/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-544/16)
   (2017/C 014/32)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Marcandi Limited, cu denumirea comercială „Madbid”

      Pârât: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Întrebările preliminare

               1)

               Pe baza interpretării corecte a articolului 2 alineatul (1), a articolelor 24, 62, 63, 65 și 73 din Directiva 2006/112/CE (1) a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, în circumstanțe precum cele în discuție în litigiul principal:

                           (a)

                           acordarea de credite pentru utilizatori de către Madbid în schimbul unei sume de bani este:

                                       (i)

                                       o „operațiune prealabilă” care nu intră sub incidența articolului 2 alineatul (1), astfel cum sunt cele identificate de Curte în [Hotărârea din 16 decembrie 2010, MacDonald Resorts Ltd/The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs, C-270/09, EU:C:2010:780], la punctele 23-42; sau

                                       (ii)

                                       o prestare de servicii efectuată de Madbid în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (c), respectiv acordarea unui drept de a participa la licitații online;

                           (b)

                           în cazul în care acordarea unui drept de a participa la licitațiile online este o prestare de servicii efectuată de Madbid, este vorba în acest caz despre o prestare de servicii efectuată „cu titlu oneros” în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (c), respectiv plata pentru aceasta (și anume suma de bani primită de Madbid de la un utilizator în schimbul unor credite);

                           (c)

                           se răspunde diferit la litera (b) în cazul în care plata pentru credite servește de asemenea ca un drept al utilizatorului de a achiziționa bunuri de aceeași valoare în situația în care utilizatorul nu câștigă licitația;

                           (d)

                           în cazul în care Madbid nu efectuează o prestare de servicii cu titlu oneros atunci când acordă credite utilizatorilor săi în schimbul plății unei sume de bani, efectuează o astfel de prestare în orice alt moment;

                     și care sunt principiile care se aplică pentru a stabili răspunsul la aceste întrebări?

               2)

               Pe baza interpretării corecte a articolului 2 alineatul (1), a articolelor 14, 62, 63, 65, 73 și a articolului 79 litera (b) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, care este, în circumstanțe precum cele în discuție în litigiul principal, contrapartida obținută de Madbid în schimbul livrării de bunuri pe care le asigură utilizatorilor, în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (a) și al articolului 73?
               În special, având în vedere răspunsul la prima întrebare:

                           (a)

                           suma de bani plătită de un utilizator societății Madbid pentru credite este o „plată […] făcută” pentru o livrare de bunuri în sensul articolului 65, astfel încât TVA-ul devine „exigibil” la încasarea plății, astfel încât plata primită de Madbid de la utilizator reprezintă contrapartida pentru livrarea de bunuri;

                           (b)

                           în cazul în care utilizatorul cumpără bunuri cu ajutorul opțiunilor „Buy Now” [Cumpără acum] sau „Earned Discount” [Reducerea obținută], valoarea creditelor utilizate la depunerea de oferte la licitații și, în cazul în care nu este declarat câștigătorul licitației, [care] are efectul generării unei reduceri obținute sau al reducerii prețului de tip „Buy Now” reprezintă

                                       (i)

                                       o „reducere de preț” în sensul articolului 79 litera (b), astfel încât contrapartida pentru livrarea de bunuri efectuată de Madbid include doar suma de bani plătită efectiv societății Madbid de către utilizator în momentul achiziționării bunurilor; sau

                                       (ii)

                                       partea din contrapartidă pentru livrarea de bunuri, astfel încât contrapartida pentru livrarea de bunuri efectuată de Madbid include atât suma de bani plătită Madbid de către utilizator în momentul achiziționării bunurilor, cât și suma de bani plătită de utilizator pentru creditele utilizate la depunerea unor oferte necâștigătoare la licitații;

                           (c)

                           în cazul în care un utilizator își exercită dreptul de a cumpăra bunuri după câștigarea unei licitații online, contrapartida pentru livrarea bunurilor respective este doar prețul câștigător al licitației stabilit (inclusiv cheltuielile de transport și manipulare) sau valoarea creditelor pe care câștigătorul le-a utilizat pentru a depune oferta la licitația respectivă este de asemenea inclusă în contrapartida pentru livrarea bunurilor respective de către Madbid utilizatorului

                     sau care sunt principiile care se aplică pentru a se stabili răspunsul la aceste întrebări?

               3)

               Atunci când două state membre tratează o operațiune în mod diferit în scopuri de TVA, în ce măsură instanțele unuia dintre statele membre în cauză ar trebui să țină seama, la interpretarea dispozițiilor relevante ale dreptului Uniunii și ale dreptului național, de oportunitatea evitării:

                           (a)

                           dublei impuneri a operațiunii; și/sau

                           (b)

                           neimpunerea operațiunii

                     și în ce fel afectează principiul neutralității fiscale această întrebare?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, JO 2006, L 347, p. 1, Ediţie specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza F-30/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 15 decembrie 2011 — de Fays/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Securitate socială — Asigurare de accidente și de boli profesionale — Articolul 73 din statut — Refuz de recunoaștere a originii profesionale a unei boli)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/43

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 15 decembrie 2011 — de Fays/Comisia
   (Cauza F-30/10) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Securitate socială - Asigurare de accidente și de boli profesionale - Articolul 73 din statut - Refuz de recunoaștere a originii profesionale a unei boli)
   2012/C 32/85
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Philippe de Fays (Malèves-Sainte-Marie-Wastines, Belgia) (reprezentanți: N. Soldatos, ulterior N. Soldatos și C. Eyben, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți, asistați de J.-L. Fagnart, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei prin care se refuză recunoașterea bolii de care suferă reclamantul drept boală profesională

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea formulată de domnul de Fays.

               2.

               Domnul de Fays suportă toate cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 179, 3.7.10, p. 59.


title: Cauza C-306/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Saarbrücken — Germania) — Spedition Welter GmbH/Avanssur SA [Asigurare de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi — Directiva 2009/103/CE — Articolul 21 alineatul (5) — Reprezentant însărcinat cu soluționarea cererilor de despăgubire — Mandat care autorizează primirea notificărilor de acte judiciare — Reglementare națională care condiționează validitatea notificării de acordarea unui mandat expres pentru primirea acesteia — Interpretare conformă]

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/32

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Saarbrücken — Germania) — Spedition Welter GmbH/Avanssur SA
   (Cauza C-306/12) (1)

   (Asigurare de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi - Directiva 2009/103/CE - Articolul 21 alineatul (5) - Reprezentant însărcinat cu soluționarea cererilor de despăgubire - Mandat care autorizează primirea notificărilor de acte judiciare - Reglementare națională care condiționează validitatea notificării de acordarea unui mandat expres pentru primirea acesteia - Interpretare conformă)
   2013/C 344/55
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Saarbrücken

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Spedition Welter GmbH

      Pârâtă: Avanssur SA

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Landgericht Saarbrücken — Interpretarea articolului 21 alineatul (5) din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 263, p. 11) — Reprezentant însărcinat cu soluționarea cererilor de despăgubire — Notificare către acesta din urmă a unei acțiuni în justiție formulate de persoana vătămată împotriva întreprinderii de asigurare — Reglementare națională care condiționează valabilitatea acestei notificări de acordarea explicită a unui mandat pentru primirea notificărilor — Efect direct al dispoziției citate anterior din directivă

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 21 alineatul (5) din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi trebuie interpretat în sensul că printre prerogativele suficiente de care trebuie să dispună reprezentantul însărcinat cu soluționarea cererilor de despăgubire figurează abilitarea acestuia de a primi în mod valabil notificarea actelor judiciare necesare introducerii unei proceduri în repararea unui prejudiciu în fața instanței competente.

               2.

               În împrejurări precum cele din cauza principală, în care legislația națională a preluat textual dispozițiile articolului 21 alineatul (5) din Directiva 2009/103, instanța de trimitere este obligată, luând în considerare ansamblul dreptului intern și făcând aplicarea metodelor de interpretare recunoscute de acesta, să interpreteze dreptul național într un sens care să fie conform cu interpretarea dată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene acestei directive.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza T-491/10: Acțiune introdusă la 15 octombrie 2010 — SNCF/OAPI — Infotrafic (infotrafic)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/28

         Acțiune introdusă la 15 octombrie 2010 — SNCF/OAPI — Infotrafic (infotrafic)
   (Cauza T-491/10)
   ()
   2011/C 13/54
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Paris, Franța) (reprezentant: H. Reynaud, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Infotrafic SA (Ermont, Franța)

      Concluziile reclamantei

               —

               Modificarea punctelor 16-23 din Decizia camerei de recurs a OAPI din 6 august 2010 în cauza R 1268/2009-2;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă „infotrafic” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 38, 39 și 42 — marca comunitară nr. 1 926 815.

      Titularul mărcii comunitare: Infotrafic SA.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 52 și a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care examinarea unei mărci comunitare complexe care ar conține un element lipsit de caracter distinctiv sau ar prezenta un caracter distinctiv îndoielnic ar trebui să vizeze fiecare element în mod separat; încălcarea obligației de motivare.


title: Cauza T-529/12 P: Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2014 – Bermejo Garde/CESE ( „Recurs — Funcţie publică — Funcţionari — Recrutare — Anunţ pentru ocuparea unui post vacant — Numire într-un post de director — Retragerea candidaturii reclamantului — Numirea unui alt candidat — Cereri în anulare — Anulare în primă instanţă a anunţului pentru ocuparea unui post vacant atacat pentru necompetenţa autorului actului — Lipsa unui răspuns explicit la ansamblul motivelor şi al argumentelor formulate de părţi — Principiul bunei administrări — Inadmisibilitatea concluziilor având ca obiect anularea deciziilor adoptate în temeiul anunţului pentru ocuparea unui post vacant atacat — Articolul 91 alineatul (2) din statut — Cerere de despăgubire — Dreptul la protecţie jurisdicţională efectivă — Obligaţia de motivare a Tribunalului Funcţiei Publice — Litigiu în stare de judecată — Respingerea acţiunii” )

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/34

         Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2014 – Bermejo Garde/CESE
   (Cauza T-529/12 P) (1)

   ((„Recurs - Funcţie publică - Funcţionari - Recrutare - Anunţ pentru ocuparea unui post vacant - Numire într-un post de director - Retragerea candidaturii reclamantului - Numirea unui alt candidat - Cereri în anulare - Anulare în primă instanţă a anunţului pentru ocuparea unui post vacant atacat pentru necompetenţa autorului actului - Lipsa unui răspuns explicit la ansamblul motivelor şi al argumentelor formulate de părţi - Principiul bunei administrări - Inadmisibilitatea concluziilor având ca obiect anularea deciziilor adoptate în temeiul anunţului pentru ocuparea unui post vacant atacat - Articolul 91 alineatul (2) din statut - Cerere de despăgubire - Dreptul la protecţie jurisdicţională efectivă - Obligaţia de motivare a Tribunalului Funcţiei Publice - Litigiu în stare de judecată - Respingerea acţiunii”))
   2014/C 421/47
   Limba de procedură: franceza

      Părţile

      Recurent: Moises Bermejo Garde (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comitetul Economic şi Social European (CESE) (reprezentanţi: M. Lernhart, agent, asistat de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcţiei Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 25 septembrie 2012, Bermejo Garde/CESE (F-51/10, nepublicată încă în Repertoriu), având ca obiect anularea în parte a acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcţiei Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 25 septembrie 2012, Bermejo Garde/CESE (F-51/10), în măsura în care respinge fără motivare cererea de despăgubire a reclamantului.

               2)

               Respinge în rest recursul.

               3)

               Respinge cererea de despăgubire formulată de domnul Moises Bermejo Garde la Tribunalul Funcţiei Publice.

               4)

               Domnul Bermejo Garde suportă propriile cheltuieli de judecată aferente prezentei proceduri.

               5)

               Comitetul Economic şi Social European (CESE) suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în faţa Tribunalului Funcţiei Publice, cât şi pe cele aferente prezentei proceduri, precum şi cheltuielile de judecată efectuate de domnul Bermejo Garde în faţa primei instanţe.

      (1)  JO C 55, 23.2.2013.


title: Cauza T-89/16 P: Recurs introdus la 26 februarie 2016 de Nicole Clarke, Sigrid Dickmanns și Elisavet Papathanasiou împotriva Hotărârii din 15 decembrie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauzele conexate F-101/14, F-102/14 și F-103/14, Clarke și alții/EUIPO

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/32

         Recurs introdus la 26 februarie 2016 de Nicole Clarke, Sigrid Dickmanns și Elisavet Papathanasiou împotriva Hotărârii din 15 decembrie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauzele conexate F-101/14, F-102/14 și F-103/14, Clarke și alții/EUIPO
   (Cauza T-89/16 P)
   (2016/C 145/39)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Nicole Clarke (Alicante, Spania), Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Spania) și Elisavet Papathanasiou (Alicante) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Concluziile

   Recurentele solicită Tribunalului:

               —

               anularea în întregime a Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 15 decembrie 2015 în cauzele conexate F-101/14, F-102/14 și F-103/14;

               —

               admiterea concluziilor formulate de recurente în aceste proceduri;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente întregii proceduri – și anume, procedurii în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene, precum și procedurii de recurs în fața Tribunalului Uniunii Europene.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a clauzei de reziliere cuprinse în contractele de agent temporar ale recurentelor, precum și a „protocoalelor de reintegrare” încheiate între EUIPO și recurentele menționate, în sensul că prezentele concursuri nu sunt „următoarele” concursuri în sensul clauzei de reziliere.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a clauzei de reziliere cuprinse în contractele de agent temporar ale recurentelor întrucât prezentele concursuri nu privesc domeniul de specializare al „proprietății industriale” prevăzut în această clauză de reziliere și, prin urmare, nu pot determina aplicarea în mod valabil a clauzei de reziliere în cauză
               În cadrul primelor două motive, recurentele reproșează Tribunalului Funcției Publice (denumit în continuare „TFP”) că, în hotărârea atacată, nu a respectat textul, sensul și finalitatea clauzei de reziliere și nici orizontul temporal și aplicabilitatea sa în timp.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 8 primul paragraf din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene (denumit în continuare „RAA”)
               Recurentele invocă în acest context că, în hotărârea atacată, TFP nu a ținut seama de faptul că „protocoalele de reintegrare” pe care acestea le semnaseră cu EUIPO constituiau, în fiecare caz, în calitate de stipulație contractuală, cel puțin o a doua prelungire a contractelor lor de agent temporar, ceea ce, în temeiul dispozițiilor articolului 8 primul paragraf din RAA, avea drept consecință că acestea trebuiau să fie considerate contracte pe durată nedeterminată.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de diligență și a principiului încrederii legitime
               Sub acest aspect, recurentele reproșează TFP că s-a referit în mod eronat la data de reintegrare, iar nu la data semnării clauzei de reziliere pentru aprecierea aspectului dacă EUIPO și-a îndeplinit obligația de diligență sau dacă a încălcat principiul încrederii legitime, întrucât a așteptat nouă ani de la semnarea clauzei de reziliere înainte de a organiza concursul care trebuia să decidă viitorul profesional al recurentelor.


title: Cauza C-419/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Ajutoare de stat — Obligația de recuperare)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-419/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Ajutoare de stat - Obligația de recuperare)
   (2008/C 79/07)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Righini, M. Konstantinidis, D. Triantafyllou și I. Chatzigiannis, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: A. Samoni-Rantou, P. Mylonopoulos, agenți, V. Christianos și P. Anestis, dikigoroi)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea de măsuri pentru a se conforma Deciziei C(2005)2706 a Comisiei din 14 septembrie 2005 privind recuperarea ajutoarelor acordate companiei aeriene Olympic Airlines
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenele prevăzute, a tuturor măsurilor necesare pentru a suprima ajutoarele declarate nelegale și incompatibile cu piața comună prin decizia Comisiei din 14 septembrie 2005 privind ajutoarele de stat acordate de Grecia în favoarea Olympic Airways și a Olympic Airlines, precum și pentru a recupera de la beneficiari ajutoarele menționate, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2-4 din această decizie.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza C-546/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 22 octombrie 2013 — Agenzia delle Dogane și Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane/ADL American Dataline Srl

text:
               21.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 377/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 22 octombrie 2013 — Agenzia delle Dogane și Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane/ADL American Dataline Srl
   (Cauza C-546/13)
   2013/C 377/15
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte Suprema di Cassazione

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Agenzia delle Dogane et Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane

      Pârâtă: ADL American Dataline Srl

      Întrebările preliminare

               1.

               Este în contradicție cu articolul 10 alineatul (2) și cu articolul 12 din Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 (1), precum și cu principiul securității juridice să se deducă din modificările introduse în Notele explicative de la capitolul 84 din Tabelul drepturilor vamale din partea II a anexei I la Regulamentul (CE) nr. 1549/06 al Comisiei din 17 octombrie 2006 (2) (care a exclus difuzoarele de la poziția 8471, dacă sunt prezentate separat de mașinile automate de prelucrare a datelor), elemente de interpretare pentru a se stabili că produsele importate de societatea ADL s.r.l. (3) descrise la litera A punctele 1, 3 și 4 din prezenta ordonanță exercită o funcție specifică (reproducere și amplificare a sunetului) „diferită” de cea de prelucrare a datelor?

               2.

               Produsele importate de societatea ADL s.r.l. […] ca „difuzoare” comercializate separat de mașina automată de prelucrare a datelor, trebuie să fie considerate dispozitive care „exercită o funcție specifică diferită de prelucrarea datelor”, în cazul în care trebuie să fie astfel considerată funcția de reproducere și de amplificare a sunetului, sau nu pot fi considerate unități de sistem care exercită o funcție specifică diferită de prelucrarea datelor întrucât, având în vedere caracteristicile tehnice specifice (conexiune doar prin cablu USB; necesitatea unui sistem de operare MAC OS 9), „nu îndeplinesc funcții pe care le-ar putea exercita fără ajutorul unei mașini de acest gen [respectiv: al unei mașini automate de prelucrare a datelor]” (a se vedea Hotărârea Curții de Justiție din 19 octombrie 2000 în cauza C339/98, Peacock AG, punctele 14 și 15 și Hotărârea din 18 iulie 2007 în cauza C142/06, Olicom, punctele 20, 29 și 30, care, deși se referă la un alt gen de dispozitiv, plăci de rețea și așa-numitele plăci combinate, par să atribuie absența unor funcții specifice „diferite” elementului dublu al funcționării exclusive a dispozitivului prin calculator și al capacității de a primi și transforma la ieșire semnalele transmise de computer)?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 256, p. 1, Ediție specială, 02//vol. 4, p. 3).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1549/2006 al Comisiei din 17 octombrie 2006 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 301, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 21, p. 3).

      (3)  Respectiv „difuzoare produse de societatea Harman Multimedia din SUA destinate să fie utilizate exclusiv drept dispozitive periferice de ieșire pentru computere de tip Apple”.


title: Cauza T-218/12: Acțiune introdusă la 22 mai 2012 — Micrus Endovascular/OAPI — Laboratorios Delta (DELTA)

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/26

         Acțiune introdusă la 22 mai 2012 — Micrus Endovascular/OAPI — Laboratorios Delta (DELTA)
   (Cauza T-218/12)
   2012/C 217/55
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Micrus Endovascular LLC (Wilmington, Statele Unite) (reprezentant: B. Brandreth, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Laboratorios Delta Lda (Queluz, Portugalia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 martie 2012 în cauza R 244/2011-2;

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamantă a cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurilor în fața camerei de recurs și a Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „DELTA” pentru produse din clasa 10 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6655906

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă internațională „DELTA PORTUGAL”, înregistrată cu nr. 131374 pentru produse din clasa 5; marca figurativă portugheză „DELTA PORTUGAL”, înregistrată cu nr. 140578 pentru produse din clasa 5; denumirea comercială „LABORATORIOS DELTA”, înregistrată cu nr. 23113

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-487/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (Civil Division) (Regatul Unit) la 5 noiembrie 2007 — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie/Bellure NV, Malaika Investments Ltd, care își desfășoară activitatea sub numele commercial Honey pot cosmetic & Perfumery Sales , Starion International Ltd

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (Civil Division) (Regatul Unit) la 5 noiembrie 2007 — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie/Bellure NV, Malaika Investments Ltd, care își desfășoară activitatea sub numele commercial „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales”, Starion International Ltd
   (Cauza C-487/07)
   (2008/C 8/15)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   Court of Appeal (Civil Division)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie

      Pârâte: Bellure NV, Malaika Investments Ltd, care își desfășoară activitatea sub numele commercial „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales”), Starion International Ltd
   Întrebările preliminare

               1)

               În cazul în care, în cadrul unei reclame la propriile produse sau servicii, un comerciant utilizează o marcă înregistrată deținută de un concurent pentru a compara caracteristicile (în special mirosul) produselor sau serviciilor pe care le comercializează cu caracteristicile (în special mirosul) produselor și serviciilor comercializate sub această marcă de către respectivul concurent, și astfel încât utilizarea avută în vedere nu produce confuzie sau nu aduce atingere funcției esențiale a mărcii care constă în indicarea provenienței, respectivei utilizări îi este aplicabil fie articolul 5 alineatul (1) litera (a), fie articolul 6 alineatul (1) litera (b) din Directiva 89/104/CEE?

               2)

               În cazul în care un comerciant, în cadrul activității comerciale (în special într-o listă comparativă), utilizează o marcă înregistrată, care este de notorietate, pentru a desemna o caracteristică a propriului produs (în special mirosul acestuia) astfel încât:

                           a)

                           acest fapt nu produce niciun fel de risc de confuzie;

                           b)

                           acest fapt nu afectează vânzarea produselor sub marca înregistrată, care este de notorietate;

                           c)

                           acest fapt nu aduce nici prejudiciu funcției esențiale a mărcii înregistrate care constă în indicarea provenienței, nici atingere reputației acestei mărci, prin defăimarea imaginii sale, prin diluție sau prin orice alt mod;

                           d)

                           acest fapt joacă un rol semnificativ în promovarea produsului comerciantului;

                     respectivei utilizări i se aplică articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/104/CEE?

               3)

               Potrivit articolului 3a litera (g) din Directiva privind publicitatea înșelătoare (84/450), astfel cum a fost modificată prin Directiva privind publicitatea comparativă (97/55), care este sensul expresiei „profită în mod neloial de” și, în special, atunci când un comerciant, în cadrul unei liste comparative, compară produsul său cu un produs comercializat sub o marcă de notorietate, acesta profită în mod neloial de notorietatea acestei mărci?

               4)

               Potrivit articolului 3a litera (h) din directiva menționată, care este sensul expresiei „prezintă bunuri sau servicii ca imitații sau reproduceri” și, în special, această expresie se referă la cazul în care, fără să producă vreo confuzie sau înșelătorie, o parte comunică doar, în mod cinstit, că produsul său conține o caracteristică esențială (mirosul) similară celei a unui produs de notorietate protejat printr-o marcă?

               5)

               În cazul în care un comerciant utilizează un semn similar cu o marcă înregistrată care se bucură de renume și în cazul în care acest semn nu seamănă cu marca până la a se confunda, astfel încât:

                           a)

                           funcția esențială a mărcii înregistrate care constă în indicarea provenienței nu este nici alterată, nici amenințată;

                           b)

                           nu are loc nici defăimare, nici confuzie în privința mărcii înregistrate sau a renumelui său și nici nu există riscul ca acestea să se producă;

                           c)

                           acest fapt nu afectează vânzările titularului mărcii;

                           d)

                           titularul mărcii nu este privat de niciun beneficiu în legătură cu promovarea, conservarea sau dezvoltarea mărcii sale;

                           e)

                           comerciantul obține totuși un avantaj comercial din utilizarea semnului său, în temeiul similitudinii sale cu marca înregistrată,

                     prin respectiva utilizare se ajunge la a se profita „în mod neloial” de notorietatea mărcii înregistrate în sensul articolului 5 alineatul (2) din Directiva privind mărcile comunitare?


title: Cauza C-309/08: Acțiune introdusă la 11 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/7

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-309/08)
   (2008/C 247/12)
   Limba de procedură: polona
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Nijenhuis și K. Mojzesowicz, pełnomocnicy)

      Pârâtă: Republica Polonă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (1), întrucât nu a transpus în mod corect în dreptul intern această directivă, în special articolul 3 alineatele (2) și (3) privind cerința independenței autorităților naționale de reglementare, precum și cerința exercitării imparțiale și transparente a competențelor acestora;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Republica Polonă nu a asigurat o separare efectivă a funcției de reglementare, pe de o parte, de activitățile legate de proprietate sau control, pe de altă parte.
   Statul polonez deține participații semnificative la numeroase întreprinderi de telecomunicații. În același timp, în Polonia, autoritatea națională de reglementare este instituită de către prim-ministru care o poate revoca în orice moment, în mod discreționar, fără a fi obligat să indice motivele și de care, de asemenea, depind integral ministrul finanțelor și ministrul infrastructurilor.
   Având în vedere atât lipsa dispozițiilor care să stabilească durata mandatului autorității naționale de reglementare, cât și lipsa unei liste exhaustive a condițiilor de revocare a acesteia, această autoritate depinde în mare măsură de prim-ministru și prin urmare nu poate fi garantat faptul că operatorii economici la care statul deține participații vor fi tratați exact la fel ca și ceilalți operatori prezenți pe piață.

      (1)  JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195.


title: Cauza T-541/08: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2014 – Sasol și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața cerii de parafină — Piața gaciului de parafină — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor — Răspunderea unei societăți-mamă pentru încălcările normelor de concurență săvârșite de filialele sale și de o întreprindere comună deținută parțial de aceasta — Influență decisivă exercitată de societatea-mamă — Prezumție în cazul deținerii unei participații de 100 % — Succesiune de întreprinderi — Proporționalitate — Egalitate de tratament — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Circumstanțe agravante — Rol de conducător — Plafonarea amenzii — Fond” )

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/24

         Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2014 – Sasol și alții/Comisia
   (Cauza T-541/08) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața cerii de parafină - Piața gaciului de parafină - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor - Răspunderea unei societăți-mamă pentru încălcările normelor de concurență săvârșite de filialele sale și de o întreprindere comună deținută parțial de aceasta - Influență decisivă exercitată de societatea-mamă - Prezumție în cazul deținerii unei participații de 100 % - Succesiune de întreprinderi - Proporționalitate - Egalitate de tratament - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Circumstanțe agravante - Rol de conducător - Plafonarea amenzii - Fond”))
   2014/C 292/29
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Sasol (Rosebank, Africa de Sud), Sasol Holding in Germany GmbH (Hamburg, Germania), Sasol Wax International AG (Hamburg) și Sasol Wax GmbH (Hamburg) (reprezentanți: W. Bosch, U. Denzel și C. von Köckritz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F Castillo de la Torre și R. Sauer, agenți, asistați de M. Gray, avocat)

      Obiectul

   Cu titlu principal, o cerere de anulare în parte a Deciziei C(2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.181 – Ceară de lumânări), precum și, cu titlu subsidiar, o cerere de anulare a amenzii aplicate reclamantelor sau de reducere a cuantumului acesteia

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 1 din Decizia C(2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.181 – Ceară de lumânări), în măsura în care Comisia Europeană a constatat în cuprinsul acestuia că Sasol Holding in Germany și Sasol au participat la încălcare înainte de 1 iulie 2002.

               2)

               Reduce cuantumul amenzii aplicate Sasol Wax GmbH la suma de 14 9 9 82  197 de euro, pentru plata căreia răspund în solidar, pe de o parte, Sasol Wax International AG, pentru suma de 11 9 1 22  197 de euro și, pe de altă parte, Sasol și Sasol Holding in Germany, pentru suma de 7 1 0 42  197 de euro.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată și două treimi din cele efectuate de Sasol, de Sasol Holding in Germany, de Sasol Wax International și de Sasol Wax.

               5)

               Sasol, Sasol Holding in Germany, Sasol Wax International și Sasol Wax suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza F-92/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 11 decembrie 2008 — Evraets/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2006 — Capacitatea de a lucra într-o a treia limbă)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/72

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 11 decembrie 2008 — Evraets/Comisia
   (Cauza F-92/07) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2006 - Capacitatea de a lucra într-o a treia limbă)
   (2009/C 44/125)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Pascal Evraets (Lambusart, Belgia) (reprezentanți: N. Lhoëst, ulterior N. Lhoëst și S. Fernández Menéndez, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți)

      Intervenient: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: I. Šulce și M. Simm, agenți)
   Obiectul
   Anularea deciziei de a nu îl promova pe reclamant în gradul AST 4, în lipsa demonstrării capacității sale de a lucra într-o a treia limbă, în cadrul exercițiului de promovare 2006
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia de a nu îl promova pe domnul Evraets în cadrul exercițiului de promovare 2006.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007, p. 44.