title: Cauza F-29/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 decembrie 2012 — BA/Comisia (Funcție publică — Concurs general — Anunț de concurs EPSO/AD/147/09 — Constituirea unei liste de rezervă pentru recrutarea de administratori de cetățenie română — Cunoaștere aprofundată a limbii oficiale a României — Minoritatea de limbă maghiară din România — Neadmitere la proba orală — Principiile egalității de tratament și nediscriminării — Conținut)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/28

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 decembrie 2012 — BA/Comisia
   (Cauza F-29/11) (1)

   (Funcție publică - Concurs general - Anunț de concurs EPSO/AD/147/09 - Constituirea unei liste de rezervă pentru recrutarea de administratori de cetățenie română - Cunoaștere aprofundată a limbii oficiale a României - Minoritatea de limbă maghiară din România - Neadmitere la proba orală - Principiile egalității de tratament și nediscriminării - Conținut)
   2013/C 46/53
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: BA (Wezembeek-Oppem, Belgia) (reprezentanți: inițial S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați, ulterior S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Eggers și P. Pecho, agenți, ulterior B. Eggers, agent)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/147/09-RO de a nu îl admite pe reclamant la proba orală a concursului

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               BA suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 173, 11.6.2011, p. 16.


title: Cauza C-109/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 23 martie 2009 — Deutsche Lufthansa AG/Gertraud Kumpan

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 23 martie 2009 — Deutsche Lufthansa AG/Gertraud Kumpan
   (Cauza C-109/09)
   2009/C 141/44
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Deutsche Lufthansa AG

      Pârât: Gertraud Kumpan

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1, articolul 2 alineatul (1) și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 (1) de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă și/sau principiile generale ale dreptului comunitar trebuie interpretate în sensul că se opun ca o prevedere din dreptul național, care a intrat în vigoare la 1 ianuarie 2001, conform căreia contractele de muncă pe durată determinată pot fi încheiate fără condiții suplimentare cu lucrători numai pentru că aceștia din urmă au ajuns la vârsta de 58 de ani?

               2)

               Clauza 5 alineatul (1) din acordul-cadru încheiat între CES, UNICE și CEEP care a fost pus în aplicare prin Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 (2) trebuie interpretată în sensul că se opune unei prevederi din dreptul național care, fără a impune condiții suplimentare, permite încheierea pe o perioadă nedeterminată a unui număr nelimitat de contracte de muncă pe durată determinată fără temeiuri obiective, numai pentru motivul că lucrătorul a atins vârsta de 58 de ani la data la care începe contractul pe durată determinată și nu există o legătură obiectivă strânsă cu un raport de muncă anterior pe durată nedeterminată cu același angajator?

               3)

               Dacă se oferă un răspuns afirmativ la prima sau la a doua întrebare: instanțele naționale trebuie să nu mai aplice dispozițiile dreptului național?

      (1)  JO L 303; p.,16, Ediție specială, 05/vol. 6, p.7.

      (2)  JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129.


title: Cauza C-342/13: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Szombathelyi Törvényszék – Ungaria) – Katalin Sebestyén/Zsolt Csaba Kővári, OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt, Raiffeisen Bank Zrt (Protecția consumatorilor — Directiva 93/13/CEE — Contract de împrumut ipotecar încheiat cu o bancă — Clauză care prevede competența exclusivă a unui tribunal arbitral — Informații privind procedura arbitrajului furnizate de bancă cu ocazia încheierii contractului — Clauze abuzive — Criterii de apreciere)

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/8

         Ordonanța Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Szombathelyi Törvényszék – Ungaria) – Katalin Sebestyén/Zsolt Csaba Kővári, OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt, Raiffeisen Bank Zrt
   (Cauza C-342/13) (1)

   ((Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Contract de împrumut ipotecar încheiat cu o bancă - Clauză care prevede competența exclusivă a unui tribunal arbitral - Informații privind procedura arbitrajului furnizate de bancă cu ocazia încheierii contractului - Clauze abuzive - Criterii de apreciere))
   2014/C 184/11
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Szombathelyi Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Katalin Sebestyén

      Pârâți: Zsolt Csaba Kővári, OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt, Raiffeisen Bank Zrt

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Szombathelyi Törvényszék – Interpretarea articolului 3 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273) – Particular care a încheiat cu o bancă un contract de împrumut cu garanție ipotecară, care conține o clauză care prevede competența exclusivă a unui tribunal arbitral – Legislație națională care nu prevede dreptul la o cale de atac împotriva deciziilor arbitrale – Explicații privind procedura arbitrajului furnizate de bancă în momentul încheierii contractului.

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatele (1) și (3) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, precum și punctul 1 litera (q) din anexa la această directivă trebuie interpretate în sensul că este de competența instanței naționale în cauză să stabilească dacă o clauză cuprinsă într-un contract de împrumut ipotecar încheiat între o bancă și un consumator prin care se atribuie unui tribunal arbitral permanent, ale cărui hotărâri nu pot face obiectul unei căi de atac de drept intern, competența exclusivă de a soluționa orice litigiu născut în legătură cu acest contract trebuie, având în vedere toate circumstanțele care însoțesc încheierea contractului menționat, să fie considerată abuzivă în sensul acestor dispoziții. În cadrul acestei aprecieri, instanța națională în cauză trebuie printre altele:

               —

               să verifice dacă clauza în discuție are ca obiect sau ca efect excluderea sau obstrucționarea dreptului consumatorului de a introduce acțiuni în justiție sau de a exercita orice altă cale de atac și

               —

               să țină seama de faptul că comunicarea către consumator, înainte de încheierea contractului în cauză, a unor informații generale cu privire la diferențele care există între procedura arbitrală și procedura jurisdicțională ordinară nu poate permite, în sine, excluderea caracterului abuziv al acestei clauze.
               În cazul unui răspuns afirmativ, revine instanței menționate sarcina de a stabili toate consecințele care decurg din această constatare potrivit dreptului național pentru a se asigura că respectiva clauză nu creează obligații pentru consumator.

      (1)  JO C 336, 16.11.2013.


title: Cauza T-337/10: Acțiune introdusă la 17 august 2010 — Seatech International și alții/Cosiliul și Comisia

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/46

      Acțiune introdusă la 17 august 2010 — Seatech International și alții/Cosiliul și Comisia
      (Cauza T-337/10)
      ()
      (2010/C 288/88)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Seatech International, Inc. (Carthagène, Columbia), Tuna Atlantic, Ltda (Carthagène) și Comextun, Ltda (Carthagène) (reprezentant: F. Foucault, avocat)

         Pârâți: Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană

         Concluziile reclamantelor

                  —

                  Anularea Regulamentului nr. 468/2010 al Comisiei din 28 mai 2010 în măsura în care desemnează nava Marta Lucia R drept navă care practică activități de pescuit INN;

                  —

                  anularea Regulamentului nr. 1005/2008 al Consiliului din 29 septembrie 2008 și, în consecință, anularea Regulamentului nr. 468/2010 al Comisiei din 28 mai 2010, în măsura în care acesta pune în aplicare o procedură de desemnare a navelor ce practică activități de pescuit INN care nu respectă principiul contradictorialității și poate conduce la discriminare;

                  —

                  constatarea și statuarea faptului că nava Marta Lucia R nu practică activități de pescuit INN.

         Motivele și principalele argumente

      Prin prezenta acțiune, reclamantele, proprietara și operatoarea navei de pescuit Marta Lucia R, precum și cumpărătoarea peștelui pescuit, solicită anularea Regulamentului (UE) nr. 468/2010 al Comisiei din 28 mai 2010 de stabilire a listei UE a navelor care practică activități de pescuit ilicite, nedeclarate și nereglementate (1) (denumită în continuare „lista INN EU”) prin care desemnează nava Marta Lucia R drept navă care practică activități de pescuit ilicite, nedeclarate și nereglementate. Reclamantele solicită de asemenea anularea Regulamentului nr. 1005/2008 al Consiliului (2) de adoptare a procedurii care să permită întocmirea respectivei liste INN EU.
      Reclamantele arată că nava Marta Lucia R a fost înscrisă pe lista INN a Uniunii Europene ca urmare a simplului fapt că fusese înscrisă pe o listă cuprinzând nave considerate a practica activități de pescuit ilicit, nedeclarat și nereglementat stabilită de Comisia Interamericană pentru Tonul Tropical (CITT) (denumită în continuare „lista INN CITT”).
      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un anumit număr de motive întemeiate în special:

                  —

                  pe încălcarea principiului contradictorialității și a dreptului la apărare, în măsura în care nava Marta Lucia R ar fi fost înscrisă pe lista INN CITT fără respectarea unei proceduri prin care să se asigure ascultarea persoanei interesate;

                  —

                  pe încălcarea principiului nediscriminării, nava Marta Lucia R fiind înscrisă în mod automat pe lista INN EU, ca urmare a înscrierii sale pe lista INN CITT, în timp ce alte nave active pe teritoriul statelor membre nu ar fi fost înscrise pe lista INN EU, decât în urma unei proceduri contradictorii;

                  —

                  pe faptul că deciziile adoptate de Comisia Interamericană pentru Tonul Tropical ar fi afectate de nelegalitate, întrucât respectiva comisie și-ar fi depășit atribuțiile, în măsura în care i-ar fi fost încredințată doar o misiune de informare și de investigare cu privire la protejarea speciilor, iar nu competența de a lua decizii obligatorii și

                  —

                  pe faptul că niciun element de fapt nu ar permite calificarea activităților de pescuit ale navei Marta Lucia R drept activități de pescuit ilicit, nedeclarat și nereglementat în sens comunitar.

         (1)  JO L 131, p. 22.

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1005/2008 al Consiliului din 29 septembrie 2008 de instituire a unui sistem comunitar pentru prevenirea, descurajarea și eliminarea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2847/93, (CE) nr. 1936/2001 și (CE) nr. 601/2004 și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 1093/94 și (CE) nr. 1447/1999 (JO L 286, p. 1).


title: Cauza C-512/09: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2006/66/CE — Baterii și acumulatori și deșeuri de baterii și de acumulatori — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/13

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-512/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2006/66/CE - Baterii și acumulatori și deșeuri de baterii și de acumulatori - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2010/C 246/21
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: I. Dimitriou și A. Margeli, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentant: N. Dafniou, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2006/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 septembrie 2006 privind bateriile și acumulatorii și deșeurile de baterii și de acumulatori și de abrogare a Directivei 91/157/CEE (JO L 266, p. 1, Ediție specială 13/vol. 53, p. 215).

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea în termenul prevăzut a actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 septembrie 2006 privind bateriile și acumulatorii și deșeurile de baterii și de acumulatori și de abrogare a Directivei 91/157/CEE, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 13.2.2010.


title: Cauza C-161/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 iunie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 98 alineatul (2) — Punctul 10 din anexa III — Cotă redusă de TVA aplicabilă pentru livrarea, construirea, renovarea și transformarea locuințelor, ca parte a politicii sociale — Punctul 10a din anexa III — Cotă redusă de TVA aplicabilă pentru renovarea și repararea locuințelor private, cu excepția materialelor care reprezintă o parte semnificativă a valorii serviciului prestat — Legislație națională care aplică o cotă redusă de TVA pentru prestările de servicii de instalare a „materialelor care permit economisirea energiei” și pentru livrările unor astfel de materiale)

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/15

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 iunie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-161/14) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 98 alineatul (2) - Punctul 10 din anexa III - Cotă redusă de TVA aplicabilă pentru livrarea, construirea, renovarea și transformarea locuințelor, ca parte a politicii sociale - Punctul 10a din anexa III - Cotă redusă de TVA aplicabilă pentru renovarea și repararea locuințelor private, cu excepția materialelor care reprezintă o parte semnificativă a valorii serviciului prestat - Legislație națională care aplică o cotă redusă de TVA pentru prestările de servicii de instalare a „materialelor care permit economisirea energiei” și pentru livrările unor astfel de materiale))
   (2015/C 236/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Clausen și C. Soulay, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: L. Christie și M. Holt, agenți, asistați de K. Lasok QC)

      Dispozitivul

               1)

               Prin aplicarea unei cote reduse a taxei pe valoarea adăugată pentru prestările de servicii de instalare a „materialelor care permit economisirea energiei” și pentru livrările unor astfel de materiale de către o persoană care instalează materialele respective într-un imobil rezidențial:

                           —

                           întrucât aceste prestări și livrări nu pot fi considerate „livrarea, construirea, renovarea și transformarea locuințelor, ca parte a politicii sociale” în sensul punctului 10 din anexa III la Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/47/CE a Consiliului din 5 mai 2009;

                           —

                           întrucât respectivele prestări și livrări nu intră în cadrul „renovării și reparării locuințelor private” în sensul punctului 10a din anexa III la directiva menționată și

                           —

                           întrucât, chiar dacă acestea intră în cadrul renovării și reparării locuințelor private în sensul punctului 10a din anexa III la această directivă, aceleași prestări și livrări includ materiale care reprezintă o parte semnificativă a valorii serviciilor prestate,

                     Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor articolului 98 din Directiva 2006/112, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/47, coroborate cu anexa III la directiva menționată.

               2)

               Obligă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 212, 7.7.2014.


title: Cauza T-496/11: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2011 — Regatul Unit/BCE

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/29

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2011 — Regatul Unit/BCE
   (Cauza T-496/11)
   2011/C 340/58
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: K. Beal, barrister și S. Ossowski, Treasury Solicitor)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Anularea Cadrului politicii de monitorizare a Eurosistemului (Eurosystem Oversight Policy Framework) al Băncii Centrale Europene („BCE”) din 5 iulie 2011 (1), în măsura în care prin acesta se instituie o politică privind stabilirea sediului aplicabilă sistemelor de compensare prin contrapartide centrale (denumite în continuare „CPC”) stabilite în state membre care nu fac parte din Eurosistem.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe lipsa oricărei competențe a BCE de a publica actul atacat, sau, în subsidiar, lipsa competenței BCE de a publica actul menționat în lipsa unui instrument legislativ, precum un regulament, adoptat fie de Consiliu, fie, alternativ, de însăși Banca Centrală Europeană.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că, fie de iure, fie de facto, actul atacat impune o obligație referitoare la stabilirea sediului în ceea ce privește sistemele de compensare prin contrapartide centrale care intenționează să efectueze operațiuni de compensare sau de decontare în moneda euro și ale căror tranzacții zilnice depășesc un anumit volum. Actul atacat încalcă articolul 48, articolul 56 și/sau articolul 63 TFUE, sau toate aceste articole, întrucât:

                           (a)

                           CPC stabilite în statele membre care nu fac parte din zona euro, precum Regatul Unit, vor fi obligate să își transfere centrele de administrare și de control în state membre care sunt membre ale Eurosistemului. Aceste CPC vor fi de asemenea obligate să se reconstituie ca persoane juridice recunoscute de dreptul național al altui stat membru;

                           (b)

                           în cazul în care astfel de CPC nu își transferă sediile conform cerințelor, accesul lor la piețele financiare în statele membre din cadrul Eurosistemului fie nu va fi acordat în aceleași condiții ca cele aplicabile CPC stabilite pe teritoriul statelor respective, fie va fi împiedicat în totalitate;

                           (c)

                           asemenea CPC nerezidente nu vor avea dreptul să beneficieze în aceleași condiții, sau în niciun mod, de facilitățile oferite de BCE sau de băncile centrale naționale (denumite în continuare „BCN”) din cadrul Eurosistemului;

                           (d)

                           în consecință, capacitatea unor astfel de CPC de a oferi clienților din Uniune servicii de compensare sau de decontare în moneda euro va fi restricționată sau chiar interzisă în totalitate.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că actul atacat încalcă articolul 101 și/sau articolul 102 TFUE coroborat cu articolul 106 TFUE și cu articolul 13 TUE, întrucât:

                           (a)

                           impune efectiv ca toate operațiunile de compensare care au loc în moneda euro și care depășesc un anumit nivel să fie efectuate de CPC stabilite într-un stat membru din zona euro;

                           (b)

                           dispune efectiv ca BCN din zona euro să nu furnizeze lichidități în moneda euro către CPC stabilite în state membre care nu fac parte din zona euro, în cazul în care acestea depășesc pragurile stabilite prin decizie.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că cerința impusă CPC stabilite în state membre care nu fac parte din zona euro, de a adopta o personalitate juridică și un sediu diferite, constituie o discriminare directă sau indirectă pe motiv de naționalitate. Aceasta încalcă de asemenea principiul general al egalității de tratament din dreptul Uniunii Europene, întrucât CPC stabilite în state membre diferite sunt supuse unui tratament diferențiat, fără nicio justificare obiectivă.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, fără să își asume sarcina de a demonstra că asemenea restricții nu sunt justificate de un interes public (sarcina de a dovedi necesitatea unei derogări, în cazul în care intenționează să o aplice, revenind BCE), Regatul Unit susține că nicio justificare invocată de BCE, întemeiată pe ordinea publică, nu ar satisface cerința proporționalității, întrucât sunt disponibile măsuri mai puțin restrictive pentru a asigura controlul asupra instituțiilor financiare care sunt stabilite în Uniune, însă în afara zonei euro.

      (1)  Pus la dispoziția publicului prin publicare pe pagina internet a BCE, la 5 iulie 2011.


title: Cauzele T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 și T-154/07: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2011 — ThyssenKrupp Liften Ascenseurs și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Manipularea cererilor de ofertă — Împărțirea piețelor — Stabilirea prețurilor” )

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/45

         Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2011 — ThyssenKrupp Liften Ascenseurs și alții/Comisia
   (Cauzele T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 și T-154/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Manipularea cererilor de ofertă - Împărțirea piețelor - Stabilirea prețurilor)
   2011/C 269/98
   Limba de procedură: olandeza și germana

      Părțile

      Reclamante: ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial V. Turner și D. Mes, ulterior O.W. Brouwer și J. Blockx, avocați) (cauza T-144/07); ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (Neuhausen auf den Fildern, Germania) (reprezentanți: inițial U. Itzen și K. Blau-Hansen, ulterior U. Itzen, K. Blau-Hansen și S. Thomas, și în final K. Blau-Hansen și S. Thomas, avocați) (cauza T-147/07); ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: inițial U. Itzen și K. Blau-Hansen, ulterior U. Itzen, K. Blau-Hansen și S. Thomas, și în final K. Blau-Hansen și S. Thomas, avocați) (cauza T-147/07); ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (Howald, Luxemburg) (reprezentanți: K. Beckmann, S. Dethof și U. Itzen, avocați) (cauza T-148/07); ThyssenKrupp Elevator AG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: T. Klose și J. Ziebarth, avocați) (cauza T-149/07); ThyssenKrupp AG (Duisbourg, Germania) (reprezentanți: inițial M. Klusmann și S. Thomas, avocați, ulterior M. Klusmann) (cauza T-150/07); ThyssenKrupp Liften BV (Krimpen aan den Ijssel, Țările de Jos) (reprezentanți: O.W. Brouwer și A. Stoffer, avocați) (cauza T-154/07)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: în cauzele T-144/07 și T-154/07, A. Bouquet și R. Sauer, agenți, asistați de F. Wijckmans și F. Tuytschaever, avocați; în cauzele T-147/07 și T-148/07, inițial R. Sauer și O. Weber, ulterior R. Sauer și K. Mojzesowicz, agenți; și în cauzele T-149/07 și T-150/07, R. Sauer și K. Mojzesowicz, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2007) 512 final a Comisiei din 21 februarie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/E-1/38.823 — Ascensoare și scări rulante) și, în subsidiar, reducerea cuantumului amenzilor aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Conexează cauzele T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 și T-154/07 în vederea pronunțării prezentei hotărâri.

               2.

               Anulează articolul 2 alineatul (1) a patra liniuță, alineatul (2) a patra liniuță, alineatul (3) a patra liniuță și alineatul (4) a patra liniuță din Decizia C(2007) 512 final a Comisiei din 21 februarie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/E-1/38.823 — Ascensoare și scări rulante).

               3.

               În cauzele T-144/07, T-149/07 și T-150/07, stabilește la 45 738 000 de euro cuantumul amenzii aplicate ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, ThyssenKrupp Elevator AG și ThyssenKrupp AG la articolul 2 alineatul (1) a patra liniuță din Decizia C(2007) 512 pentru încălcarea săvârșită în Belgia.

               4.

               În cauzele T-147/07, T-149/07 și T-150/07, stabilește la 249 480 000 de euro cuantumul amenzii aplicate ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, ThyssenKrupp Elevator și ThyssenKrupp la articolul 2 alineatul (2) a patra liniuță din Decizia C(2007) 512 pentru încălcarea săvârșită în Germania.

               5.

               În cauzele T-148/07, T-149/07 și T-150/07, stabilește la 8 910 000 de euro cuantumul amenzii aplicate ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl, ThyssenKrupp Elevator și ThyssenKrupp la articolul 2 alineatul (3) a patra liniuță din Decizia C(2007) 512 pentru încălcarea săvârșită în Luxemburg.

               6.

               În cauzele T-150/07 și T-154/07, stabilește la 15 651 900 de euro cuantumul amenzii aplicate ThyssenKrupp Liften BV și ThyssenKrupp la articolul 2 alineatul (4) a patra liniuță din Decizia C(2007) 512 pentru încălcarea săvârșită în Țările de Jos.

               7.

               Respinge în rest acțiunea.

               8.

               În fiecare cauză, reclamantele suportă trei sferturi din propriile cheltuieli de judecată, precum și trei sferturi din cheltuielile Comisiei Europene. Comisia suportă un sfert din cheltuielile sale de judecată, precum și un sfert din cheltuielile de judecată ale reclamantelor.

      (1)  JO C 155, 7.7.2007.


title: Cauza C-477/12: Ordonanța președintelui Curții din 17 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – Hogan Lovells International LLP/Bayer CropScience K.K.

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/26

         Ordonanța președintelui Curții din 17 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – Hogan Lovells International LLP/Bayer CropScience K.K.
   (Cauza C-477/12) (1)

   2014/C 112/32
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza C-202/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgia) — Anton Las/PSA Antwerp NV (Libera circulație a lucrătorilor — Articolul 45 TFUE — Societate stabilită în regiunea de limbă olandeză a Regatului Belgiei — Obligație de a redacta contractele de muncă în limba olandeză — Contract de muncă cu caracter transfrontalier — Restricție — Lipsa proporționalității)

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgia) — Anton Las/PSA Antwerp NV
   (Cauza C-202/11) (1)

   (Libera circulație a lucrătorilor - Articolul 45 TFUE - Societate stabilită în regiunea de limbă olandeză a Regatului Belgiei - Obligație de a redacta contractele de muncă în limba olandeză - Contract de muncă cu caracter transfrontalier - Restricție - Lipsa proporționalității)
   2013/C 164/04
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Arbeidsrechtbank Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Anton Las

      Pârâtă: PSA Antwerp NV

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Arbeidsrechtbank Antwerpen — Interpretarea articolului 39 CE (în prezent articolul 45 TFUE) — Reglementare regională belgiană care prevede o obligație pentru o întreprindere situată în regiunea lingvistică olandeză de a redacta, sub sancțiunea nulității, în limba olandeză toate documentele care vizează raporturile de muncă ce prezintă un caracter internațional

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune reglementării unei entități federate a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, care impune oricărui angajator cu sediul permanent pe teritoriul acestei entități să redacteze contractele de muncă cu caracter transfrontalier exclusiv în limba oficială a entității federate respective, sub sancțiunea nulității, care poate fi invocată din oficiu de instanță.

      (1)  JO C 219, 23.7.2011.


title: Cauza C-72/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider/Land Rheinland-Pfalz ( „Trimitere preliminară — Mediu — Directiva 85/337/CEE — Evaluarea efectelor asupra mediului — Convenția de la Aarhus — Directiva 2003/35/CE — Dreptul la o cale de atac împotriva unei decizii de autorizare — Aplicarea în timp — Procedură de autorizare inițiată anterior datei de expirare a termenului de transpunere a Directivei 2003/35/CE — Decizie adoptată ulterior acestei date — Condiții de admisibilitate a căii de atac — Încălcarea unui drept — Natura viciului de procedură susceptibil de a fi invocat — Întinderea controlului” )

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/6

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider/Land Rheinland-Pfalz
   (Cauza C-72/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Mediu - Directiva 85/337/CEE - Evaluarea efectelor asupra mediului - Convenția de la Aarhus - Directiva 2003/35/CE - Dreptul la o cale de atac împotriva unei decizii de autorizare - Aplicarea în timp - Procedură de autorizare inițiată anterior datei de expirare a termenului de transpunere a Directivei 2003/35/CE - Decizie adoptată ulterior acestei date - Condiții de admisibilitate a căii de atac - Încălcarea unui drept - Natura viciului de procedură susceptibil de a fi invocat - Întinderea controlului)
   2014/C 9/08
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider

      Pârât: Land Rheinland-Pfalz

      cu participarea: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Bundesverwaltungsgericht Leipzig — Interpretarea articolului 6 din Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a Directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție (JO L 156, p. 17, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 8), precum și a articolului 10a din Directiva 85/337/CEE Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 01, p. 174), astfel cum a fost modificat prin Directiva 2003/35/CE — Construirea de bazine de colectare a apelor fluviale — Dreptul la o cale de atac împotriva deciziei de autorizare — Aplicare în timp — Situația în care procedura de autorizare a fost inițiată înainte de data expirării termenului de transpunere a Directivei 2003/35/CE, dar decizia a fost adoptată după această dată

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a Directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție, care a adăugat articolul 10a la Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, întrucât prevede că trebuia să fie transpusă cel târziu la 25 iunie 2005, trebuie interpretată în sensul că dispozițiile de drept intern adoptate în vederea transpunerii articolului menționat ar trebui să se aplice și procedurilor administrative de autorizare inițiate anterior datei de 25 iunie 2005, din moment ce au condus la eliberarea unei autorizații ulterior acestei date.

               2.

               Articolul 10a din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, trebuie interpretat în sensul că se opune ca statele membre să limiteze aplicabilitatea dispozițiilor de transpunere a acestui articol la cazul în care este contestată legalitatea unei decizii întrucât a fost omisă evaluarea de mediu, fără a o extinde la cel în care a fost realizată o asemenea evaluare, însă prezintă neregularități.

               3.

               Articolul 10a litera (b) din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei jurisprudențe naționale care nu recunoaște încălcarea unui drept în sensul acestui articol dacă se stabilește că se poate presupune, în funcție de împrejurările cauzei, că decizia contestată nu ar fi fost diferită fără viciul de procedură invocat de autorul cererii. Această interpretare nu poate fi totuși valabilă decât cu condiția ca instanța judiciară sau organismul sesizate cu calea de atac să nu facă nicidecum ca sarcina probei în această privință să apese asupra autorului cererii și să se pronunțe în considerarea, eventual, a elementelor de probă furnizate de inițiatorul proiectului sau de autoritățile competente și, mai general, a ansamblului actelor dosarului dedus judecății, ținând seama mai ales de nivelul de gravitate al viciului invocat și verificând în special, în acest temei, dacă acesta a lipsit publicul interesat de una dintre garanțiile instituite, în conformitate cu obiectivele Directivei 85/337, pentru a i permite să aibă acces la informație și să fie abilitat să participe la luarea deciziei.

      (1)  JO C 133, 5.5.2012.


title: Cauza T-276/10: Acțiune introdusă la 22 iunie 2010 — El Coto De Rioja/OAPI — Álvarez Serrano (COTO DE GOMARIZ)

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/45

         Acțiune introdusă la 22 iunie 2010 — El Coto De Rioja/OAPI — Álvarez Serrano (COTO DE GOMARIZ)
   (Cauza T-276/10)
   ()
   2010/C 234/80
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: El Coto De Rioja, S.A. [Oyón (Alava), Spania] (reprezentanți: J. Grimau Muñoz, J. Villamor Muguerza, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: María Álvarez Serrano [Gomariz Leiro, (Orense) Spania]

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 28 aprilie 2010 în cauza R 1020/2008-4 și, în consecință, pronunțarea nulității mărcii comunitare nr. 2 631 828, pentru produse din clasa 33, care cuprinde elementul verbal „COTO DE GOMARIZ”; și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă cuprinzând elementul verbal „COTO DE GOMARIZ” (cerere de înregistrare nr. 2 631 828) pentru produse din clasa 33 „vinuri”.

      Titularul mărcii comunitare: María Álvarez Serrano.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: EL COTO DE RIOJA S.A.

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: marca verbală comunitară „COTO DE IMAZ” (nr. 339 333) pentru produse din clasele 29, 32 și 33; marca verbală comunitară „EL COTO” (nr. 339 408) pentru produse care fac parte din clasele 29, 32 și 33; și mărcile notorii spaniole „EL COTO” și „COTO DE IMAZ” pentru „vinuri”.

      Decizia diviziei de anulare: declararea nulității mărcii comunitare contestate.

      Decizia camerei de recurs: anularea deciziei atacate și respingerea cererii de declarare a nulității.

      Motivele invocate: aplicarea eronată a articolului 52 alineatul (1) din regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din același regulament.


title: Cauza C-199/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 2 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Augstākās tiesas Senāts — Republica Letonia) — Schenker SIA/Valsts ieņēmumu dienests [Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 — Dispoziții de aplicare a Codului vamal comunitar — Articolul 6 alineatul (2) — Cerere de informații tarifare obligatorii — Noțiunea un singur tip de mărfuri ]

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 2 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Augstākās tiesas Senāts — Republica Letonia) — Schenker SIA/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-199/09) (1)

   (Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 - Dispoziții de aplicare a Codului vamal comunitar - Articolul 6 alineatul (2) - Cerere de informații tarifare obligatorii - Noțiunea „un singur tip de mărfuri”)
   2011/C 30/06
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāts

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Schenker SIA

      Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Augstākās tiesas Senāts — Interpretarea articolului 6 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială 02/vol. 7, p. 3) — Noțiunea „un singur tip de mărfuri” — Mărfuri care prezintă diferențe de calitate sau de caracteristici, dar care pot fi clasate în același cod din nomenclatura combinată — Emiterea unor informații tarifare obligatorii unice pentru toate aceste mărfuri sau a mai multe informații tarifare specifice pentru fiecare dintre acestea

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1602/2000 al Comisiei din 24 iulie 2000, trebuie interpretat în sensul că o cerere de informații tarifare obligatorii se poate referi la mărfuri diferite cu condiția ca acestea să aparțină unui singur tip de mărfuri. Numai în cazul mărfurilor care prezintă caracteristici similare și ale căror elemente de diferențiere sunt lipsite de orice pertinență în vederea clasificării lor tarifare, se poate considera că acestea aparțin unui singur tip de mărfuri în sensul dispoziției menționate.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza T-52/09: Acțiune introdusă la 11 februarie 2009 — Nycomed Danmark/EMEA

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/33

         Acțiune introdusă la 11 februarie 2009 — Nycomed Danmark/EMEA
   (Cauza T-52/09)
   (2009/C 82/58)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Nycomed Danmark ApS (Roskilde, Danemarca) (reprezentanți: C. Schoonderbeek, H. Speyart van Woerden, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Agenției Europene a Medicamentelor la plata propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Nycomed.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită anularea, în temeiul articolului 230 CE și a articolului 73a din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 (1) astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1901/2006 (2) al Parlamentului European și al Consiliului, a Deciziei „EMEA-000194-IPI01-07” a Agenției Europene pentru Medicamente din 28 noiembrie 2008 prin care aceasta refuză acordarea derogării pentru medicamente specifice prevăzute la articolul 11 alineatul (1) litera (b) din acest regulament.
   Reclamanta a solicitat acordarea unei astfel de derogări în privința unui agent de imagerie electrocardiografică cu ultrasunete ce urma să fie comercializat sub numele de marcă Imagify, conceput pentru a diagnostica bolile arterelor coronare (denumite în continuare „BAC”) la adulți. Prin decizia atacată, EMEA a respins acordarea derogării pentru motivul că boala sau afecțiunea cărora le este destinat medicamentul în cauză nu este BAC, ci defectele de irigare a miocardului, care are loc și la copii.
   Reclamanta susține că decizia atacată este nelegală întrucât este întemeiată pe o greșită interpretare și aplicare a conceptului de „boală sau afecțiune cărora le este destinat medicamentul în cauză” în sensul articolului 11 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 deoarece, în opinia reclamantei, nu ia în considerare indicația terapeutică descrisă în cererea concomitentă de autorizare comunitară de punere pe piață, iar defectul de irigare a miocardului nu constituie o boală sau o afecțiune, ci un semn comun al multor boli.
   Reclamanta mai susține că decizia atacată este nelegală întrucât constituie o încercare a EMEA de a abuza de puterile care îi sunt conferite prin articolul 11 alineatul (1) litera (b) și prin articolul 25 din Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 pentru a realiza un obiectiv care nu este menționat în aceste dispoziții, și anume obligația de a propune un plan de investigație pediatrică pentru indicații care nu sunt incluse în cererea concomitentă de autorizare comunitară de punere pe piață.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO 2004 L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 privind medicamentele de uz pediatric și de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1768/92, a Directivei 2001/20/CE, a Directivei 2001/83/CE și a Regulamentului (CE) nr. 726/2004 (JO L 378, p. 1).


title: Cauza C-333/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Session, Scotland (Regatul Unit) la 8 iulie 2014 – The Scotch Whisky Association şi alţii, The Lord Advocate și The Advocate General for Scotland

text:
               29.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Session, Scotland (Regatul Unit) la 8 iulie 2014 – The Scotch Whisky Association şi alţii, The Lord Advocate și The Advocate General for Scotland
   (Cauza C-333/14)
   2014/C 339/05
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Session, Scoția

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: The Scotch Whisky Association şi alţii

      Pârâți: The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland

      Întrebările preliminare

               1)

               O interpretare adecvată a dreptului Uniunii care sa referă la organizarea comună a pieţei vitivinicole, în special a Regulamentului (UE) nr. 1308/2013 (1), permite unui stat membru să instituie o măsură naţională care să prevadă un preţ minim de vânzare cu amănuntul pentru vin, în funcţie de cantitatea de alcool din produsul vândut şi care astfel se abate de la principiul formării libere a preţurilor prin forţele pieţei care stau în mod normal la baza pieţei viniviticole?

               2)

               În cazul în care este invocată o justificare în temeiul articolului 36 TFUE, atunci când:

                           (i)

                           un stat membru a concluzionat că, pentru protejarea sănătăţii umane, este oportună creşterea costului consumului unui produs – în speță băuturi alcoolice – pentru consumatori sau o categorie a acestora;

                           (ii)

                           produsul respectiv este unul pentru care statul membru este liber să perceapă accize sau alte taxe (inclusiv impozite sau taxe bazate pe conţinutul, volumul, valoarea alcoolului sau un amestec de asemenea măsuri fiscale),

                     este permis potrivit dreptului Uniunii ca un stat membru să respingă astfel de măsuri fiscale de creştere a preţului plătit de consumator în favoarea măsurilor legislative prin care se stabilesc preţurile minime de vânzare cu amănuntul, care denaturează comerţul şi concurenţa din cadrul Uniunii?

               3)

               Atunci când o instanţă dintr-un stat membru trebuie să se pronunțe dacă o măsură legislativă care constituie o restricţie cantitativă asupra schimburilor comerciale incompatibilă cu articolul 34 TFUE, poate fi totuşi justificată în temeiul articolului 36 TFUE, prin motive legate de protecția sănătăţii umane, instanţa naţională trebuie să analizeze exclusiv informaţiile, dovezile sau alte materiale disponibile şi luate în considerare de legiuitor atunci când a promulgat actul normativ? În cazul unui răspuns negativ, ce alte restricţii s-ar putea aplica în privinţa posibilităţii instanţei naţionale de a examina toate materialele sau dovezile disponibile şi prezentate de părţi în momentul pronunţării deciziei instanţei naţionale?

               4)

               Atunci când o instanţă dintr-un stat membru trebuie să analizeze, în interpretarea şi aplicarea dreptului Uniunii, o afirmaţie a autorităţilor naţionale potrivit căreia o măsură care în mod normal constituie o restricţie cantitativă în sensul articolului 34 TFUE este justificată ca derogare, în vederea protecției sănătăţii umane, potrivit articolului 36 TFUE, în ce măsură instanţa naţională este obligată sau are dreptul să îşi formeze – pe baza materialelor care îi sunt disponibile – o imagine obiectivă cu privire la eficienţa măsurii pentru atingerea scopului declarat, la disponibilitatea unor măsuri alternative echivalente care să perturbe mai puţin concurenţa în cadrul Uniunii şi în general la proporţionalitatea măsurii?

               5)

               Cu ocazia examinării (în contextul unui dezacord cu privire la aspectul dacă o măsură este justificată de considerente de protecţie a sănătăţii umane potrivit articolului 36 TFUE) existenţa unei măsuri alternative, care să perturbe mai puţin sau deloc schimburile comerciale şi concurenţa din cadrul Uniunii, este un temei legitim de respingere a acestei măsuri alternative faptul că este posibil ca efectele sale să nu fie perfect echivalente cu cele ale măsurii contestate în temeiul articolului 34 TFUE, dar poate să ofere alte beneficii, suplimentare şi să servească unui scop mai larg sau mai general?

               6)

               Pentru a aprecia dacă o măsură naţională recunoscută sau considerată a fi o restricţie cantitativă în sensul articolului 34 TFUE pentru care se invocă o justificare potrivit articolului 36 TFUE şi mai precis pentru a evalua proporţionalitatea sa, în ce măsură instanţa sesizată poate lua în considerare aprecierea sa privind natura măsurii şi gradul în care măsura, fiind o restricţie cantitativă, încalcă articolul 34 [TFUE]?

      (1)  Regulamentul (UE) nr . 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (JO L 347, p. 671).


title: Cauza C-565/14: Recurs introdus la 8 decembrie 2014 de Romonta GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 26 septembrie 2014 în cauza T-614/13, Romonta GmbH/Comisia Europeană

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/33

         Recurs introdus la 8 decembrie 2014 de Romonta GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 26 septembrie 2014 în cauza T-614/13, Romonta GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-565/14)
   (2015/C 046/39)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Romonta GmbH (reprezentanți: I. Zenke, M.-Y. Vollmer, Rechtsanwältinnen)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 26 septembrie 2014 în cauza T-614/13, precum și

               —

               anularea Deciziei 2013/448/UE a Comisiei du 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1), în măsura în care la articolul 1 alineatul (1) se respinge alocarea către reclamantă a unor cote suplimentare pentru a treia perioadă de comercializare a cotelor de emisie cuprinsă între 2013 și 2020, solicitate în temeiul clauzei privind situații extreme prevăzută la articolul 9 alineatul (5) din TEHG (2)

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Primul motiv de recurs: încălcarea dreptului Uniunii prin greșita aplicare a principiului proporționalității
               În primul rând, recurenta susține că hotărârea Tribunalului încalcă dreptul Uniunii deoarece Tribunalul a interpretat incorect Decizia 2011/278/UE (3) ca fiind exhaustivă și de asemenea a considerat, în mod eronat, ca aceasta este proporțională. Întrucât există un caz de forță majoră, în temeiul Deciziei 2011/278/UE era posibilă alocarea de cote suplimentare pentru situații extreme. Potrivit recurentei, la examinarea legalității Deciziei 2011/278/UE, Tribunalul a realizat o comparație eronată a intereselor juridice, în sensul că a acordat o importanță mai mare protecției mediului decât existenței recurentei.

               2.

               Al doilea motiv de recurs: încălcarea dreptului Uniunii ca urmare a încălcării drepturilor fundamentale ale recurentei
               Recurenta susține că hotărârea este incorectă și în măsura în care, prin decizia sa, Tribunalul a încălcat drepturile fundamentale ale recurentei, în special cele prevăzute la articolul 15 alineatul (1) și articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care protejează libertatea de a exercita o ocupație și proprietatea. Tribunalul ar fi considerat în mod eronat că nu s-a adus atingere esenței acestor drepturi. În opinia recurentei, această situație nu se regăsește în speță deoarece, în lipsa alocării de cote suplimentare pentru situații extreme, nu ar putea continua să își exercite activitatea de fabricare a cerii de lignit și nu ar putea continua să exploateze instalația de extracție a lignitului.

               3.

               Al treilea motiv de recurs: încălcarea dreptului Uniunii ca urmare a încălcării principiului subsidiarității
               În al treilea rând, potrivit recurentei, hotărârea Tribunalului încalcă dreptul Uniunii, deoarece Tribunalul consideră în mod eronat că Republica Federală Germania nu are competența de a institui o normă pentru situațiile extreme [articolul 9 alineatul (5) TEHG]. Prin aceasta, Tribunalul nu ține cont de faptul că Comisia Europeană este competentă să stabilească norme de alocare, numai în măsura în care își exercită efectiv această competență. Tocmai situațiile atipice, precum cea în care se află recurenta, nu sunt prevăzute de normele Comisiei. În această privință, competența de reglementare continuă să aparțină statelor membre.

               4.

               Al patrulea motiv de recurs: încălcarea dreptului Uniunii prin motivarea insuficientă și contradictorie
               Potrivit recurentei, Tribunalul aduce argumente insuficiente și contradictorii în legătură cu consecințele unei normei privind situațiile extreme, și anume efectul previzibil al deplasării emisiilor în cazul recunoașterii beneficiului acestei norme, și în legătură cu riscul concret de insolvență al recurentei, și, prin aceasta, încalcă principiile de bază ale dreptului procesual.

      (1)  JO L 240, p. 27

      (2)  Legea germană privind comercializarea cotelor de emisii de gaze cu efect de seră(Treibhausgas Emissionshandelsgesetzes- TEHG

      (3)  Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87 (JO L 130, p. 1).


title: Cauza T-76/11: Hotărârea Tribunalului din 21 noiembrie 2012 — Spania/Comisia [ „Pescuit — Măsuri de conservare a resurselor piscicole — Articolul 105 din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 — Deduceri din cotele aferente unui anumit an din cauza depășirii cotelor aferente anilor precedenți — Aplicarea în timp — Securitate juridică — Interpretare care garantează respectarea dreptului primar — Principiul legalității pedepselor — Neretroactivitate” ]

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/35

         Hotărârea Tribunalului din 21 noiembrie 2012 — Spania/Comisia
   (Cauza T-76/11) (1)

   (Pescuit - Măsuri de conservare a resurselor piscicole - Articolul 105 din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 - Deduceri din cotele aferente unui anumit an din cauza depășirii cotelor aferente anilor precedenți - Aplicarea în timp - Securitate juridică - Interpretare care garantează respectarea dreptului primar - Principiul legalității pedepselor - Neretroactivitate)
   2013/C 9/61
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: N. Díaz Abad, abogado del Estado)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Jimeno Fernández și D. Nardi, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (UE) nr. 1004/2010 al Comisiei din 8 noiembrie 2010 privind operarea de deduceri din anumite cote de pescuit pentru 2010 din cauza depășirii cotelor de pescuit în anul precedent (JO L 291, p. 31).

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 19.3.2011.


title: Cauza C-578/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) la 12 decembrie 2014 – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) la 12 decembrie 2014 – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat
   (Cauza C-578/14)
   (2015/C 081/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Argenta Spaarbank NV

      Pârât: Belgische Staat

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 198 10o WIB92, în versiunea aplicabilă exercițiilor financiare 2000 și 2001, încalcă sau nu încalcă articolul 4 alineatul (2) din Directiva din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora (Directiva 90/435/CEE a Consiliului (1)), în măsura în care acesta prevede că dobânzile că nu sunt considerate cheltuieli profesionale până la concurența unui cuantum egal cu cel al dividendelor deductibile în temeiul articolelor 202 – 204, dividende pe care o societate le primește pentru acțiuni pe care la data cesiunii lor nu le-a deținut pentru o perioadă neîntreruptă de cel puțin un an, fără să prezinte relevanță dacă dobânzile impuse menționate sunt sau nu sunt legate de o participare (sau de finanțarea unei participări) în urma căreia au fost primite dividendele susceptibile să beneficieze de scutire?

               2)

               Articolul 198 10o WIB92, în versiunea aplicabilă exercițiilor financiare 2000 și 2001, reprezintă o prevedere care urmărește prevenirea fraudei și a abuzurilor, în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților mamă și filialelor (Directiva 90/435/CEE a Consiliului)? În cazul unui răspuns afirmativ, în această situație, articolul 198 10oWIB92 depășește sau nu depășește ceea ce este necesar prevenirii unor asemenea cazuri de fraudă și abuz, în măsura în care prevede că dobânzile nu sunt considerate cheltuieli profesionale până la concurența unui cuantum egal cu cel al dividendelor deductibile în temeiul articolelor 202 – 204, dividende pe care o societate le primește pentru acțiuni pe care la data cesiunii lor nu le-a deținut pentru o perioadă neîntreruptă de cel puțin un an, fără să prezinte relevanță dacă dobânzile impuse menționate sunt sau nu sunt legate de o participare (sau de finanțarea unei participări) în urma căreia au fost primite dividendele susceptibile să beneficieze de scutire?

      (1)  Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 225, p. 6, Ediție specială 9/vol.1, p. 97).


title: Cauza C-185/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – Marjan Kostanjevec/F&S Leasing GmbH (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 6 punctul 3 — Noțiunea „cerere reconvențională” — Cerere întemeiată pe îmbogățirea fără justă cauză — Plată a unei sume datorate în temeiul unei decizii anulate — Aplicare în timp)

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – Marjan Kostanjevec/F&S Leasing GmbH
   (Cauza C-185/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 6 punctul 3 - Noțiunea „cerere reconvențională” - Cerere întemeiată pe îmbogățirea fără justă cauză - Plată a unei sume datorate în temeiul unei decizii anulate - Aplicare în timp))
   (2016/C 462/05)
   Limba de procedură: slovena

      Instanța de trimitere

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Marjan Kostanjevec

      Pârâtă: F&S Leasing GmbH

      Dispozitivul

   Articolul 6 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că forul desemnat prin această dispoziție în materia cererii reconvenționale este competent să soluționeze o astfel de cerere, având ca obiect restituirea, întemeiată pe îmbogățirea fără justă cauză, a unei sume corespunzătoare cuantumului convenit în cadrul unei soluționări extrajudiciare, atunci când această cerere este formulată cu ocazia unei noi acțiuni judiciare între aceleași părți, ca urmare a anulării deciziei la care a condus acțiunea inițială între acestea și a cărei executare a determinat soluționarea extrajudiciară respectivă.

      (1)  JO C 254, 3.8.2015.


title: Cauza C-394/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte d'appello di Milano — Italia) — Marco Gambazzi/DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company (Convenția de la Bruxelles — Recunoașterea și executarea hotărârilor — Motive de refuz — Încălcarea ordinii publice a statului solicitat — Excluderea pârâtului de la procedura în fața instanței statului de origine din cauza neexecutării unui ordin judecătoresc)

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte d'appello di Milano — Italia) — Marco Gambazzi/DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company
   (Cauza C-394/07) (1)

   (Convenția de la Bruxelles - Recunoașterea și executarea hotărârilor - Motive de refuz - Încălcarea ordinii publice a statului solicitat - Excluderea pârâtului de la procedura în fața instanței statului de origine din cauza neexecutării unui ordin judecătoresc)
   2009/C 141/13
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte d'appello di Milano

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Marco Gambazzi

      Pârâte: DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Corte d'appello di Milano — Interpretarea articolului 26 și a articolului 27 punctul 1 din Convenția de la Bruxelles — Hotărâre a cărei recunoaștere este contrară ordinii publice a statului solicitat — Hotărâre care împiedică o parte să se apere („debarment”) ca urmare a nerespectării unui ordin al instanței

      Dispozitivul

   Articolul 27 punctul 1 din Convenția din 27 septembrie 1968 privind competența judiciară și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială, astfel cum a fost modificată prin Convenția din 9 octombrie 1978 privind aderarea Regatului Danemarcei, a Irlandei și a Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, prin Convenția din 25 octombrie 1982 privind aderarea Republicii Elene, prin Convenția din 26 mai 1989 privind aderarea Regatului Spaniei și a Republicii Portugheze, precum și prin Convenția din 29 noiembrie 1996 privind aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei, trebuie interpretat după cum urmează:
   instanța statului solicitat poate ține seama, având în vedere clauza referitoare la ordinea publică prevăzută de acest articol, de faptul că instanța statului de origine s-a pronunțat cu privire la pretențiile reclamantului fără a asculta pârâtul, care se prezentase în mod legal în fața sa, dar care a fost exclus de la procedură printr-o ordonanță pe motivul că nu îndeplinise obligații impuse printr-o ordonanță pronunțată anterior în cadrul aceleiași proceduri, atunci când, în urma unei aprecieri globale a procedurii și având în vedere ansamblul circumstanțelor, consideră că această măsură de excludere a constituit o încălcare vădită și disproporționată a dreptului pârâtului de a fi ascultat.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007.


title: Cauza T-69/10: Acțiune introdusă la 18 februarie 2010 — IRO/Comisia

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/61

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2010 — IRO/Comisia
   (Cauza T-69/10)
   2010/C 100/90
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO) (Via Brescia, Italia) (reprezentanți: A. Giardina, P. Tomassi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea sau reducerea amenzii aplicate reclamantei prin decizia atacată;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în cauza T-55/10, SP/Comisia.
   În special, reclamanta invocă:

               —

               încălcarea legii și abuzul de putere întrucât Comisia a adoptat decizia de sancționare a reclamantei pentru participarea la un pretins cartel privind prețurile fără a examina toate documentele justificative, ca urmare a lipsei anexelor referitoare la tabelele privind prețurile;

               —

               încălcarea normelor de procedură prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1) în măsura în care Comisia, după anularea în parte de către Tribunalul de Primă Instanță a Deciziei C (2002) 5087 final din 17 decembrie 2002, a adoptat decizia fără a efectua nicio activitate procedurală, printre altele comunicarea obiecțiunilor către părți și/sau efectuarea audierii părților, și nici nu a implicat autoritățile naționale, determinând caracterul incomplet, lipsa de coerență și nelegalitatea întregii proceduri a Comisiei și încălcarea dreptului la apărare al întreprinderilor sancționate;

               —

               investigarea insuficientă și nemotivarea întrucât Comisia nu a apreciat în mod corect elementele rezultate în cursul investigației în legătură cu dimensiunile pieței relevante și cu efectele pretinsei înțelegeri.

         Cu titlu subsidiar, reclamanta solicită anularea sau reducerea amenzii aplicate prin decizia atacată.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003 L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza T-773/16: Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2016 – Dominik Salehi/Comisia

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/29

         Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2016 – Dominik Salehi/Comisia
   (Cauza T-773/16)
   (2017/C 053/36)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Dominik Salehi (Bremen, Germania) (reprezentant: C. Drews, Rechtsanwältin)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               constatarea încălcării de către pârâtă a articolului 1 alineatul (4) din Regulamentul nr. 539/2001 [modificat prin Regulamentul (UE) nr. 1289/2013] în măsura în care nu a adoptat, la cererile reclamantului din 1 iulie 2016 și din 16 septembrie 2016, măsurile prevăzute la dispoziția menționată și nu i-a adresat acestuia o comunicare;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea principiului reciprocității prin aplicarea cu strictețe a Visa Waiver Program Improvement and Terrorist Travel Prevention Act of 2015.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe inacțiunea pârâtei

         Potrivit reclamantului, Comisia nu a luat măsurile care se impun în conformitate cu articolul 1 alineatul (4) litera (e) punctul (i) din Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație.


title: Cauza T-226/13 P: Recurs introdus la 14 aprilie 2013 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței din 6 februarie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-67/12, Marcuccio/Comisia

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/36

         Recurs introdus la 14 aprilie 2013 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței din 6 februarie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-67/12, Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-226/13 P)
   2013/C 171/69
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               admiterea tuturor cererilor formulate de recurent în cadrul procedurii în primă instanță;

               —

               obligarea pârâtei la plata către recurent a cheltuielilor efectuate de acesta în cadrul procedurii în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză, recurentul se îndreaptă împotriva Ordonanței din 6 februarie 2013 a Tribunalului Funcției Publice, prin care s-a respins ca vădit nefondată o acțiune având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei prin care Comisia Europeană a respins cererea sa de despăgubire a prejudiciului care ar fi rezultat din transmiterea unei scrisori privind modalitățile de executare a Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 4 noiembrie 2008, Marcuccio/Comisia, F-41/06, avocatului care l-a reprezentat în procedura de recurs împotriva acestei hotărâri și, pe de altă parte, obligarea Comisiei la despăgubirea prejudiciului pe care recurentul pretinde că l-a suferit ca urmare a acestei împrejurări.
   În susținerea acțiunii, recurentul invocă lipsa absolută de motivare a respingerii cererii de despăgubire a prejudiciului, inclusiv pentru lipsa cercetării judecătorești și denaturarea faptelor, caracterul arbitrar, eronat și fals al interpretării și al aplicării:

               —

               normelor de drept referitoare la nașterea răspunderii extracontractuale a instituțiilor Uniunii Europene;

               —

               noțiunii de obligație de motivare care revine instituțiilor și instanței Uniunii Europene;

               —

               noțiunii de comportament ilicit din partea unei instituții a Uniunii Europene.

         Recurentul invocă și caracterul nelegal al concluziilor primei instanțe privind cheltuielile de judecată.


title: Cauza T-134/17: Acțiune introdusă la 2 martie 2017 – Hércules Club de Fútbol/Comisia

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/49

         Acțiune introdusă la 2 martie 2017 – Hércules Club de Fútbol/Comisia
   (Cauza T-134/17)
   (2017/C 144/68)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Spania) (reprezentanți: S. Rating și Y. Martínez Mata, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2017) 736 final a Comisiei Europene din 2 februarie 2017 în procedurile GESTDEM 2016/6034-2016/6044.

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta cerere este îndreptată împotriva deciziei de confirmare a unei decizii de refuz al accesului la documentele solicitate de Hércules CF în raport cu anumite documente cuprinse în fasciculul procedurii încheiate cu adoptarea Deciziei C(2016) 4060 final din 4 iulie 2016 în procedura privind ajutorul de stat SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) acordat de Spania către Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima deportiva, Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva și Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva.
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe caracterul eronat al concluziei că articolul 4 alineatul (2) prima și a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 4, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76) permite respingerea accesului la documentația solicitată.

                           —

                           În această privință, se deduce că Comisia a aplicat în mod automat prezumția generală de confidențialitate a procedurilor administrative privind ajutoarele de stat recunoscută de jurisprudența comunitară; în plus, se deduce că Comisia a aplicat prin analogie, în mod eronat, jurisprudența privind cazurile de concentrare, cu trimitere la prejudiciul adus intereselor comerciale ale terților.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001.

                           —

                           În această privință, se deduce că nici în acest scop nu este aplicabilă prin analogie jurisprudența privind cazurile de concentrare. În timp ce în astfel de cazuri este clar că un caracter sensibil al informațiilor se menține în timp ulterior deciziei Comisiei, acest lucru nu se verifică în cazul unui împrumut unic, ale cărui condiții de acordare sunt considerate incompatibile cu TFUE de către Comisie.

               3.

               Al treilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe faptul că, reținând că motivele de confidențialitate invocate de Comisie au fost întemeiate în speță, există un interes public superior care justifică exercitarea adecvată a dreptului la apărare recunoscut de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               4.

               Al patrulea motiv, invocat de asemenea cu titlu subsidiar, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001, în partea în care, în ultimă instanță, Comisia este obligată să ofere cel puțin un acces parțial la informațiile solicitate.


title: Cauza C-116/14: Acțiune introdusă la 10 martie 2014 – Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/27

         Acțiune introdusă la 10 martie 2014 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-116/14)
   2014/C 135/32
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: N. Yerrell și P. Guerra e Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea și prin necomunicarea liniilor directoare necesare, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatele (1) și (2) din Directiva 2008/96/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind gestionarea siguranței infrastructurii rutiere;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2008/96, statele membre garantează adoptarea unor linii directoare, în cazul în care acestea nu există deja, până la 19 decembrie 2011, pentru a sprijini entitățile competente în aplicarea directivei.
   După mai mult de doi ani de la expirarea termenului stabilit pentru adoptarea liniilor directoare în cauză, statul portughez nu le-a adoptat încă.
   În conformitate cu articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2008/96, statele membre comunică Comisiei liniile directoare menționate în termen de trei luni de la adoptarea lor.
   Întrucât nu a adoptat liniile directoare, statul portughez nu și-a îndeplinit, prin urmare, nici obligația de comunicare menționată.

      (1)  JO L 319, p. 59.


title: Cauza C-79/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Hannover (Germania) la 14 februarie 2014 – TUIfly GmbH/Harald Walter

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Hannover (Germania) la 14 februarie 2014 – TUIfly GmbH/Harald Walter
   (Cauza C-79/14)
   2014/C 142/23
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: TUIfly GmbH

      Pârât: Harald Walter

      Întrebările preliminare

               I.

               Articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 trebuie interpretat în sensul că o „devansare” necomunicată a unui zbor, având drept consecință imposibilitatea pasagerilor de a efectua acest zbor, intră de asemenea în domeniul de aplicare al regulamentului?

               II.

               Regulamentul trebuie să fie interpretat în sensul că, cu excepția articolului 5, cauza întârzierii nu este decisivă?

               III.

               Se aduce atingere obiectivului regulamentului, respectiv acela de a compensa prejudiciul constând într-o pierdere de timp, și în situația în care pasagerul ar ajunge mai devreme și, prin urmare, ar fi afectat timpul de care dispune înainte de zbor?

               IV.

               Lipsa comunicării devansării zborului, care a avut drept consecință ajungerea la destinația de vacanță mai târziu decât era prevăzut, determină aplicarea regulamentului?

               V.

               Finalitatea regulamentului trebuie să fie aceea de a asigura un înalt nivel de protecție, având drept consecință protecția pasagerului împotriva oricărei restricționări a timpului de care dispune, ceea ce este valabil și în cazul unei devansări?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91, JO L 146, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza T-194/11: Acțiune introdusă la 31 martie 2011 — Bro Grébé/Consiliul

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/31

         Acțiune introdusă la 31 martie 2011 — Bro Grébé/Consiliul
   (Cauza T-194/11)
   2011/C 152/56
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Geneviève Bro Grébé (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentant: J.-C. Tchikaya, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC a Consiliului de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire, precum și a Regulamentului (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d’Ivoire], în măsura în care se referă la reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-118/11, Attey/Consiliul.


title: Cauzele conexate T-479/11 și T-157/12: Hotărârea Tribunalului din 26 mai 2016 – Franța și IFP Énergies nouvelles/Comisia [„Ajutor de stat — Cercetare petrolieră — Garanție implicită și nelimitată a statului conferită Institutului Francez al Petrolului (IFP) prin acordarea statutului de instituție publică cu caracter industrial și comercial (EPIC) — Avantaj — Prezumție de avantaj”]

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/20

         Hotărârea Tribunalului din 26 mai 2016 – Franța și IFP Énergies nouvelles/Comisia
   (Cauzele conexate T-479/11 și T-157/12) (1)

   ([„Ajutor de stat - Cercetare petrolieră - Garanție implicită și nelimitată a statului conferită Institutului Francez al Petrolului (IFP) prin acordarea statutului de instituție publică cu caracter industrial și comercial (EPIC) - Avantaj - Prezumție de avantaj”])
   (2016/C 251/20)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Republica Franceză (reprezentanți: inițial E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère Manokha și J. Gstalter, ulterior E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter și S. Menez, ulterior G. de Bergues, S. Menez, D. Colas și J. Bousin și în final G. de Bergues, D. Colas și J. Bousin, agenți) (cauza T-479/11) și IFP Énergies nouvelles (Rueil-Malmaison, Franța) (reprezentanți: inițial É. Morgan de Rivery și A. Noël-Baron, ulterior É. Morgan de Rivery și E. Lagathu, avocați) (cauza T-157/12)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky, D. Grespan și K. Talabér Ritz, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea Deciziei 2012/26/UE a Comisiei din 29 iunie 2011 privind ajutorul de stat C 35/08 (ex NN 11/2008) acordat de Franța în favoarea instituției publice „Institutul Francez al Petrolului” (JO 2012, L 14, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 1 alineatele (3)-(5), precum și articolele 2-12 din Decizia 2012/26/UE a Comisiei din 29 iunie 2011 privind ajutorul de stat C 35/08 (ex NN 11/2008) acordat de Franța în favoarea instituției publice „Institutul Francez al Petrolului”.

               2)

               Respinge în rest acțiunile.

               3)

               Comisia Europeană suportă două treimi din propriile cheltuieli de judecată efectuate în cauzele T-479/11 și T-157/12, precum și două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Republica Franceză și de IFP Énergies nouvelles.

               4)

               Republica Franceză suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată, precum și o treime din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie în cauza T-479/11.

               5)

               IFP Énergies nouvelles suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată, precum și o treime din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie în cauza T-157/12.

      (1)  JO C 340, 19.11.2011.


title: Cauza T-457/08: Acțiune introdusă la 10 octombrie 2008 — Intel/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/60

         Acțiune introdusă la 10 octombrie 2008 — Intel/Comisia
   (Cauza T-457/08)
   (2008/C 301/99)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Intel Corp. (Wilmington, Statele Unite) (reprezentanți: N. Green, QC, K. Bacon, barrister)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziilor;

               —

               prelungirea termenului de depunere a răspunsului Intel la comunicarea suplimentară privind obiecțiunile (denumită în continuare „CSO”) la 30 de zile de la data la care Intel a primit accesul la documentele relevante pentru reclamantă;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Intel.

         Motivele și principalele argumente
   Prin cererea introductivă, reclamanta urmărește anularea, în conformitate cu articolul 230 CE, a Deciziei consilierului auditor din 15 septembrie 2008 adoptată în temeiul articolului 10 din Decizia 2001/462/CE (1) a Comisiei în cauza COMP/C-3/37.990 — Intel privind o procedură de aplicare a articolului 82 CE, precum și anularea unei decizii adoptate de comisarul pentru concurență la 6 octombrie 2008 sau în jurul acestei date. Deciziile atacate se referă la refuzul Comisiei de a obține, în special de la reclamantă, anumite probe constând în înscrisuri, despre care reclamanta afirmă că sunt relevante pentru obiecțiunile formulate de Comisie în CSO. Consilierul auditor a respins, de asemenea, argumentul Intel conform căruia aceasta nu poate răspunde în mod util la CSO fără să fi obținut aceste documente și a refuzat prelungirea termenului pentru depunerea răspunsului Intel la CSO.
   Reclamanta formulează două motive în susținerea cererilor sale.
   În primul rând, reclamanta susține că deciziile cuprind erori de drept și afirmă că termenul stabilit pentru răspunsul său la CSO nu poate începe să curgă înainte ca dosarul să fie complet din punct de vedere material; în caz contrar, întreprinderea nu este în măsură să își exercite efectiv dreptul la apărare.
   În al doilea rând, reclamanta susține că deciziile atacate sunt vădit nelegale deoarece autorizează Comisia să desfășoare o anchetă care este discriminatorie și parțială și care o împiedică pe reclamantă să își exercite dreptul la apărare. Reclamanta afirmă că aceasta constituie o încălcare a principiului bunei administrări, care impune ca decizia Comisiei să fie adoptată pe baza tuturor informațiilor de fapt și de drept disponibile care ar putea avea o incidență asupra rezultatului.

      (1)  Decizia Comisiei din 23 mai 2001 privind mandatul consilierilor auditori în anumite proceduri din domeniul concurenței (JO L 162, p. 21).


title: Cauza C-71/07 P: Recurs introdus la 12 februarie 2007 de către Franco Campoli împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua lărgită) pronunțate la 29 noiembrie 2006 în cauza T-135/05, Campoli/Comisie

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/2

         Recurs introdus la 12 februarie 2007 de către Franco Campoli împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua lărgită) pronunțate la 29 noiembrie 2006 în cauza T-135/05, Campoli/Comisie
   (Cauza C-71/07 P)
   (2007/C 117/02)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Franco Campoli (reprezentanți: G. Vandersanden, L. Levi, S. Rodrigues, avocats)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Joris, D. Martin, agenți), Consiliul Uniunii Europene (M. Arpio, I. Sulce, agenți)
   Concluziile recurentului

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță a CE pronunțate la 29 noiembrie 2006 în cauza T-135/05;

               —

               în consecință, admiterea pretențiilor formulate de către recurent în primă instanță, modificate ca urmare a inadmisibilității cererilor sale privind alocația pentru locuință și alocația școlară și, prin urmare,

                           —

                           anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri din 13 decembrie 2004 prin care a fost respinsă reclamația sa, împreună cu, pe de o parte, decizia autorității împuternicite să facă numiri contestată prin respectiva reclamație și care a modificat la data de 1 mai 2004 coeficientul corector aplicabil pensiei sale precum și, pe de altă parte, fișele sale de pensie întrucât pun în aplicare această din urmă decizie începând cu luna mai 2004;

                           —

                           obligarea pârâtei să suporte totalul cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea pârâtei să suporte totalul cheltuielilor aferente judecății în primă instanță și recursului.

         Motivele și principalele argumente
   Recurentul invocă mai multe argumente în susținerea singurului său motiv de recurs, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament și pe nerespectarea obligației de motivare care îi incumbă judecătorului comunitar.
   Respectivul principiu ar fi fost încălcat, în primul rând, în măsura în care Tribunalul ar fi considerat că legiuitorul poate modifica Statutul funcționarilor prin stabilirea unor condiții mai defavorabile decât regimul în vigoare atât timp cât se prevede o perioadă tranzitorie de o durată suficientă. Existența unei perioade de tranziție și stabilirea dacă aceasta are o durată suficientă ar fi de fapt niște elemente străine în raport cu examinarea legalității unei noi măsuri din perspectiva principiului egalității de tratament, respectarea acestui principiu presupunând ca judecătorul să verifice dacă nu există nicio diferențiere arbitrară sau vădit inadecvată în raport cu obiectivul urmărit de către legiuitorul comunitar. Or, în speță, hotărârea atacată nu ar fi definit nici obiectivul urmărit de noile reguli referitoare la stabilirea coeficienților corectori și nici, a fortiori, nu ar fi examinat dacă există o diferențiere arbitrară sau vădit inadecvată în raport cu acest obiectiv. Recurentul adaugă că un coeficient corector stabilit la nivelul valorii medii a costului vieții dintr-o țară ar fi de altfel de natură să aducă atingere atât obiectivului menținerii puterii de cumpărare a pensionarilor cât și celui al libertății lor de circulație și de ședere deoarece pensionarii care locuiesc în capitala unei țări sau în alte orașe sau regiuni ale acesteia în care prețurile sunt ridicate vor avea o putere de cumpărare mai scăzută decât pensionarii care și-au stabilit reședința în afara acestei capitale sau a acestor orașe sau regiuni.
   Prin cel de-al doilea argument, recurentul susține de asemenea că, spre deosebire de ceea ce s-ar fi reținut în hotărârea atacată, noul regim de pensii ar prevedea efectiv o corelare cu costul vieții din Bruxelles, astfel fel încât veniturile pensionarilor care locuiesc în Belgia ar fi stabilite ținându-se cont doar de costul vieții din capitala acestui stat membru, în timp ce veniturile pensionarilor care locuiesc în capitala altor state membre ar fi calculate cu ajutorul unui coeficient corector care ar ține seama de media costului vieții din ansamblul țării. Recurentul contestă de altfel concluzia Tribunalului potrivit căreia legalitatea unui act normativ comunitar nu poate depinde de modul în care respectivul act este aplicat în practică, măsurile de punere în aplicare a unui asemenea act fiind strâns legate de actul însuși, și invocă o încălcare a dreptului la apărare precum și a principiului egalității părților în fața judecătorului comunitar în măsura în care nu ar fi avut cunoștință de măsurile de punere în aplicare a noului regim de pensii decât după terminarea procedurii scrise.
   În final, prin ultimul său argument, recurentul contestă susținerea Tribunalului potrivit căreia el nu ar avea interes în cauză, în temeiul articolului 241 CE, referindu-se la avantajul conferit pensionarilor care au reședința într-un stat membru „mai puțin scump”. Într-adevăr, contestând diferența de tratament dintre pensionarii care locuiesc într-un stat membru „mai puțin scump ”în raport cu pensionarii care au reședința într-un stat membru „scump”, el ar critica încălcarea principiului echivalenței puterii de cumpărare și ar urmări în acest fel să repună în discuție regimul de pensii ce rezultă din noul statut și măsurile sale tranzitorii.


title: Cauza T-142/13: Ordonanța Tribunalului din 10 februarie 2014 – Jinko Solar și alții/Parlamentul și alții

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/54

         Ordonanța Tribunalului din 10 februarie 2014 – Jinko Solar și alții/Parlamentul și alții
   (Cauza T-142/13) (1)

   2014/C 142/70
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza T-163/05: Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2010 — Bundesverband deutscher Banken/Comisia ( Ajutoare de stat — Transfer de active publice către Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale — Decizie de declarare a ajutorului parțial incompatibil cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia — Criteriul investitorului privat — Obligația de motivare )

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/36

         Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2010 — Bundesverband deutscher Banken/Comisia
   (Cauza T-163/05) (1)

   („Ajutoare de stat - Transfer de active publice către Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale - Decizie de declarare a ajutorului parțial incompatibil cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia - Criteriul investitorului privat - Obligația de motivare”)
   2010/C 100/54
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Bundesverband deutscher Banken eV (Berlin, Germania) (reprezentanți: H. J. Niemeyer, K. S. Scholz și J. O. Lenschow, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: N. Khan și T. Scharf, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma și C. Schulze-Bahr, agenți, asistați de J. Witting, avocat), Land Hessen (Germania) (reprezentanți: inițial H.-J. Freund și M. Holzhäuser, ulterior H.-J. Freund și S. Lehr, avocați) și Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: H.-J. Freund, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2006/742/CE a Comisiei din 20 octombrie 2004 privind un ajutor acordat de Germania în favoarea întreprinderii Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (JO 2006, L 307, p. 159)

      Dispozitivul

               1.

               Documentele prezentate de Bundesverband deutscher Banken eV în anexele 9 și 10 la replică sunt retrase din dosar.

               2.

               Respinge acțiunea.

               3.

               Bundesverband deutscher Banken suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată ale Comisiei Europene, ale landului Hessen și ale Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale.

               4.

               Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 155, 25.6.2005.