title: Cauza T-92/11 RENV: Hotărârea Tribunalului din 18 ianuarie 2017 – Andersen/Comisia („Ajutoare de stat — Transport feroviar — Ajutoare acordate de autoritățile daneze în favoarea întreprinderii publice Danske Statsbaner — Contracte de servicii publice pentru prestarea de servicii de transport feroviar de pasageri între Copenhaga et Ystad — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă în anumite condiții — Aplicare în timp a normelor de drept material — Serviciu de interes economic general — Eroare vădită de apreciere”)

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/23

         Hotărârea Tribunalului din 18 ianuarie 2017 – Andersen/Comisia
   (Cauza T-92/11 RENV) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Transport feroviar - Ajutoare acordate de autoritățile daneze în favoarea întreprinderii publice Danske Statsbaner - Contracte de servicii publice pentru prestarea de servicii de transport feroviar de pasageri între Copenhaga et Ystad - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă în anumite condiții - Aplicare în timp a normelor de drept material - Serviciu de interes economic general - Eroare vădită de apreciere”))
   (2017/C 086/30)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Jørgen Andersen (Ballerup, Danemarca) (reprezentanți: J. Rivas Andrés și M.-I. Rantou, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati și T. Maxian Rusche, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentanți: C. Thorning, agent, asistat de R. Holdgaard, avocat) și Danske Statsbaner (DSB) (Copenhaga, Danemarca) (reprezentant: M. Honoré, avocat)

      Intervenientă în recurs în susținerea reclamantului: Dansk Tog (Copenhaga, Danemarca) (reprezentanți: G. van de Walle de Ghelcke, J. Rivas Andrés și F. Nissen Morten, avocați)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE şi având ca obiect anularea în parte a Deciziei 2011/3/UE a Comisiei din 24 februarie 2010 privind contractele de servicii publice de transport încheiate între Ministerul danez al Transporturilor și Danske Statsbaner [ajutor de stat C 41/08 (ex NN 35/08)] (JO 2011, L 7, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 1 al doilea paragraf din Decizia 2011/3/UE a Comisiei din 24 februarie 2010 privind contractele de servicii publice de transport încheiate între Ministerul danez al Transporturilor și Danske Statsbaner [ajutor de stat C 41/08 (ex NN 35/08)], în măsura în care privește plata din 21 decembrie 2009.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Domnul Jørgen Andersen, Comisia Europeană, Dansk Tog, Regatul Danemarcei şi Danske Statsbaner (DSB) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 103, 2.4.2011.


title: Cauza T-623/14: Acțiune introdusă la 14 august 2014 – Loewe Technologies GmbH/OAPI – DNS International (SoundVision)

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/27

         Acțiune introdusă la 14 august 2014 – Loewe Technologies GmbH/OAPI – DNS International (SoundVision)
   (Cauza T-623/14)
   2014/C 351/35
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Loewe Technologies GmbH (Kronach, Germania) (reprezentant: J. Pröll, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DNS International Ltd (Tortola, British Virgin Islands)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs din cadrul Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 12 iunie 2014 în cauza R 1625/2013-2.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă cu alb și negru conținând elementele verbale „SoundVision” pentru produse din clasele 9, 15 și 20 – Cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 0 5 05  519

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „LOEWE SOUNDVISION” – Marcă comunitară nr. 5 7 98  228

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și aprobă înregistrarea mărcii comunitare contestate

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-275/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Tranzit comunitar extern — Carnete TIR — Taxe vamale — Resurse proprii ale Comunităților — Punere la dispoziție — Termen — Dobânzi de întârziere — Reguli de contabilitate))

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-275/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Tranzit comunitar extern - Carnete TIR - Taxe vamale - Resurse proprii ale Comunităților - Punere la dispoziție - Termen - Dobânzi de întârziere - Reguli de contabilitate))
   2009/C 113/10
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Wilms, M. Velardo și D. Recchia, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. Braguglia și G. Albenzio, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 8 și 11 din Regulamentul nr. (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de punere în aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind resursele proprii ale Comunităților (JO L 155, p. 1) și în special a articolului 6 alineatul (2) litera (a) din același regulament, înlocuit, de la 30 mai 2000, de Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților (JO L 130, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 184) — Reguli de contabilitate — Dobânzi de întârziere datorate în cazul plății tardive a resurselor proprii

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 199, 25.8.2007.


title: Cauza T-432/12: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2012 — VTZ și alții/Consiliul

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/38

         Acțiune introdusă la 26 septembrie 2012 — VTZ și alții/Consiliul
   (Cauza T-432/12)
   2012/C 366/77
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Volžskij trubnyi zavod OAO (VTZ OAO) (Volzhsky, Rusia), Taganrogskij metallurgičeskij zavod OAO (Tagmet OAO) (Taganrog, Rusia), Sinarskij trubnyj zavod OAO (SinTZ OAO) (Kamensk-Uralsky, Rusia) și Severskij trubnyj zavod OAO (STZ OAO) (Polevskoy, Rusia) (reprezentanți: J. F. Bellis, F. Di Gianni, G. Coppo și C. Van Hemelrijck, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Anularea, în măsura în care le privește pe reclamante, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 585/2012 al Consiliului din 26 iunie 2012 de instituire a unei taxe antidumping la importurile anumitor tuburi și țevi obținute fără sudură, din fier sau din oțel, originare din Rusia și Ucraina, în urma unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009, și de încheiere a procedurii de reexaminare în perspectiva expirării măsurilor privind importurile anumitor tuburi și țevi obținute fără sudură, din fier sau din oțel, originare din Croația (JO L 174, p. 5) și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamantele arată că prin cumularea importurilor din Rusia cu cele din Ucraina, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere a faptelor, a încălcat articolul 3 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (1) (denumit în continuare „Regulamentul de bază”) și principiul egalității de tratament.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele arată că, prin faptul că a decis că abrogarea măsurilor este susceptibilă să conducă la reapariția prejudiciului, Consiliul a încălcat principiul egalității de tratament și a săvârșit o eroare vădită de apreciere a faptelor, încălcând, prin urmare, articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul de bază.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantele arată că Consiliul a încălcat articolul 9 alineatul (4) și articolul 21 din Regulamentul de bază și principiul egalității de tratament, prin faptul că a săvârșit o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește analiza interesului Uniunii.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamantele arată că Consiliul a încălcat principiul bunei administrări și dreptul la apărare al reclamantelor prin faptul că nu a examinat argumentele prezentate de reclamante în cursul anchetei și prin aceea că nu a comunicat reclamantelor elemente de fapt esențiale și considerații privind cauza, a încălcat obligația de motivare, principiul bunei administrări și dreptul la apărare al reclamantelor prin faptul că a comunicat statelor membre informații referitoare la cauză anterior primirii oricăror observații din partea reclamantelor și prin consultarea Comitetul consultativ antidumping înaintea audierii reclamantelor.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51), cu modificările ulterioare.


title: Cauza T-584/08: Acțiune introdusă la 30 decembrie 2008 — Cantiere Navale De Poli/Comisia

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/44

         Acțiune introdusă la 30 decembrie 2008 — Cantiere Navale De Poli/Comisia
   (Cauza T-584/08)
   (2009/C 55/79)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Cantiere Navale De Poli SpA (reprezentanți: A. Abate, avocat, R. Longanesi Cattani, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei adoptate de Comisia Europeană la 21 octombrie 2008 privind ajutorul de stat al Italiei nr. C 20/2008 (ex N 62/2008);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Regulamentul (CE) nr. 1177/2002 al Consiliului din 27 iunie 2002 (JO L 172, 2.7.2002, p. 1) se întemeiază pe articolul 87 alineatul (3) litera (e) CE și a instituit un mecanism temporar de apărare în sectorul construcțiilor navale cu scopul de a restabili condițiile de piață denaturate de practicile anticoncurențiale ale șantierelor coreene. Termenul de expirare a regulamentului, stabilit inițial pentru 31 martie 2004 a fost prorogat succesiv cu un an, permițând astfel șantierelor comunitare să încheie contracte de construcție ulterioare pentru diverse tipuri de nave de transport de mărfuri până la 31 martie 2005 (noul termen de expirare a regulamentului). În susținerea contractelor menționate, regulamentul prevede ajutoare egale cu până la 6 % din valoarea contractuală. Reclamanta este parte la cinci contracte pentru construcția de tancuri chimice.
   În scopul finanțării tuturor contractelor în perioada 2002-2005, Italia a notificat două finanțări de 10 milioane de euro fiecare. Comisia a autorizat prima finanțare prin decizia din 19 mai 2004, respingând însă autorizarea celei de a doua finanțări prin decizia atacată. În această privință, Comisia susține că finanțarea suplimentară constituie un „ajutor nou” în sensul articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 (JO L 140, 30.4.2004, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 42) întrucât reprezintă mai mult de 20 % din bugetul inițial al schemei de ajutor. În plus, Comisia invocă faptul că finanțarea suplimentară este incompatibilă cu piața comună întrucât notificarea a fost făcută ulterior datei de 31 martie 2005, termenul de expirare a Regulamentului nr. 1177/2002.
   Reclamanta susține că guvernul italian nu putea din punct de vedere material până la 31 martie 2005 să pregătească finanțarea contractelor de care nu putea avea cunoștință, întrucât întreprinderile aveau dreptul de a încheia contracte până în ultima zi de aplicare a regulamentului (31 martie 2005).
   Pentru aceste motive, reclamanta atacă decizia, invocând în special următoarele motive:

               —

               încălcarea Regulamentului nr. 1177/2002 sub aspectul obiectivelor specifice urmărite de legiuitor în cadrul dispozițiilor articolului 87 alineatul (3) litera (e);

               —

               încălcarea articolului 4 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 794/2004 al Comisiei în ceea ce privește calificarea finanțării suplimentare de 10 milioane de euro drept „ajutor nou”;

               —

               lipsa de relevanță a Recomandării din 20 iunie 2005 a organului de soluționare a litigiilor al OMC în ceea ce privește contractele de construcție navală legal încheiate în temeiul Regulamentului nr. 1177/2002;

               —

               lipsa de motivare în ceea ce privește pretinsa lipsă de temei juridic pentru autorizarea finanțării suplimentare;

               —

               încălcarea principiilor bunei administrări, al contradictorialității, al dreptului la apărare, al egalității de tratament, al subsidiarității și al proporționalității.


title: Cauza C-450/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 31 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Niedersächsisches Finanzgericht — Germania) — Ulrich Schröder/Finanzamt Hameln (Libera circulație a capitalurilor — Fiscalitate directă — Impozitarea veniturilor care rezultă din închirierea bunurilor imobile — Deductibilitatea rentelor plătite unui membru al familiei în cadrul unei moșteniri anticipate — Condiția de a fi supus integral la plata impozitului în statul membru în cauză)

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 31 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Niedersächsisches Finanzgericht — Germania) — Ulrich Schröder/Finanzamt Hameln
   (Cauza C-450/09) (1)

   (Libera circulație a capitalurilor - Fiscalitate directă - Impozitarea veniturilor care rezultă din închirierea bunurilor imobile - Deductibilitatea rentelor plătite unui membru al familiei în cadrul unei moșteniri anticipate - Condiția de a fi supus integral la plata impozitului în statul membru în cauză)
   2011/C 152/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Niedersächsisches Finanzgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ulrich Schröder

      Pârât: Finanzamt Hameln

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Niedersächsisches Finanzgericht — Interpretarea articolelor 12 și 56 CE — Impozitarea veniturilor din închirierea și din darea în leasing a bunurilor mobile — Reglementare a unui stat membru care condiționează posibilitatea de deducere a rentelor plătite fostului proprietar al acestor bunuri în cadrul unei moșteniri anticipate de supunerea integrală la plata impozitului în acest stat

      Dispozitivul

   Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care, deși permite unui contribuabil rezident să deducă rentele plătite unui membru al familiei care i-a transmis bunuri imobile situate pe teritoriul acestui stat din veniturile din chirii produse de aceste bunuri, nu acordă o astfel de deducere unui contribuabil nerezident, în măsura în care angajamentul de a plăti aceste rente rezultă din transmiterea bunurilor menționate.

      (1)  JO C 37, 13.2.2010.


title: Cauza C-129/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 1 martie 2016 – Túrkevei Tejtermelő Kft./Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 1 martie 2016 – Túrkevei Tejtermelő Kft./Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
      (Cauza C-129/16)
      (2016/C 211/32)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Túrkevei Tejtermelő Kft.

         Pârât: Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 191 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și dispozițiile Directivei 2004/35/CE (1) privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului se opun unei reglementări naționale care – mergând dincolo de principiul „poluatorul plătește” – permite autorității administrative pentru protecția mediului să atribuie răspunderea pentru repararea daunelor aduse mediului într-o formă specifică proprietarului, fără a fi necesar să se stabilească în prealabil, în ceea ce privește fondul, existența unei legături de cauzalitate între conduita acestei persoane (societate comercială) și evenimentul care se află la originea poluării?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare și dacă se consideră, în ceea ce privește contaminarea aerului, că nu se impune repararea daunelor aduse mediului, se poate justifica aplicarea unei amenzi în domeniul protecției calității aerului, invocând reglementările mai stricte ale statelor membre, prevăzute la articolul 16 din Directiva 2004/35/CE și la articolul 193 TFUE, sau nici aceste reglementări mai stricte nu pot da naștere aplicării unei amenzi care are un scop exclusiv sancționator proprietarului care nu este responsabil pentru contaminare?

         (1)  Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediu înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului (JO L 143, p. 56, Ediție specială, 15/vol. 11, p. 168).


title: Cauza C-268/16 P: Recurs introdus la 13 mai 2016 de Binca Seafoods GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a patra) din 11 martie 2016 în cauza T-94/15, Binca Seafoods GmbH/Comisia Europeană

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/16

         Recurs introdus la 13 mai 2016 de Binca Seafoods GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a patra) din 11 martie 2016 în cauza T-94/15, Binca Seafoods GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-268/16 P)
   (2016/C 279/22)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Binca Seafoods GmbH (reprezentant: H. Schmidt, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Ordonanței din 11 martie 2016 date de Tribunal în cauza T-94/15;

               —

               anularea Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1358/2014 al Comisiei din 18 decembrie 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 889/2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului în ceea ce privește originea animalelor de acvacultură ecologice, practicile de creștere a animalelor de acvacultură, hrana pentru animalele de acvacultură ecologice și produsele și substanțele autorizate pentru utilizarea în acvacultura ecologică (1).

      Motivele și principalele argumente

   Recursul are ca obiect anularea Ordonanței din 11 martie 2016 date de Tribunal în cauza T-94/15, prin care a fost respinsă ca inadmisibilă acțiunea în anulare formulată de recurentă împotriva Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1358/2014 al Comisiei din 18 decembrie 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 889/2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului în ceea ce privește originea animalelor de acvacultură ecologice, practicile de creștere a animalelor de acvacultură, hrana pentru animalele de acvacultură ecologice și produsele și substanțele autorizate pentru utilizarea în acvacultura ecologică, împreună cu cererea având ca obiect anularea acestui regulament.
   Recurenta invocă o încălcare a drepturilor sale fundamentale judiciare pe care i le conferă articolul 47 din titlul VI al Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Pe fond, acțiunea în anularea ar fi autorizată de dreptul primar al Uniunii Europene. Dreptul fundamental consacrat la articolul 47 prima teză ar urmări să permită utilizarea eficientă a posibilităților de cale de atac autorizate. Ordonanța Tribunalului ar aduce atingere dreptului la o cale de atac eficientă din partea recurentei în sensul garantării unei protecții efective în fața unei instanțe judecătorești, drept care rezultă din articolul 47 prima teză din cartă.
   Recurenta invocă o încălcare a dreptului fundamental pe care i-l conferă articolul 47 a doua teză, pentru motivul că s-ar aduce atingere dreptului său fundamental la nediscriminare consacrat la articolul 21, și dreptului său fundamental la garantarea libertății de a desfășura o activitate comercială, consacrat la articolul 16, în cazul în care acțiunea sa nu ar fi tratată ca o cale de atac eficientă. Tribunalul și-ar fi permis să reinterpreteze obiectul acțiunii sale prin care urmărea să obțină o protecție împotriva concurenței ca și când ar fi fost un alt obiect, și anume acela de a obține beneficiul regimului tranzitoriu prelungit, ceea ce nu ar constitui însă obiectul acțiunii sale în anulare.
   Recurenta denunță discriminarea împotriva sa în calitate de furnizor de produse de acvacultură legate de pangasius din Vietnam în raport cu furnizorii de produse de acvacultură animală, îndeosebi cu cei din Uniunea Europeană, pentru care regimurile tranzitorii au fost prelungite dincolo de sfârșitul anului 2015 prin regulamentul atacat, în timp ce regimurile care priveau pangasius au luat sfârșit.
   Recurenta susține că concurenții săi puteau să își ofere produsele cu mențiunea „bio” datorită unui tratament favorabil arbitrar, în timp ce acest lucru i-ar fi interzis. Aceasta denunță un avantaj concurențial neloial și nejustificat acordat concurenților săi care, deși nici ei nu ar îndeplini în totalitate cerințele dreptului Uniunii în materie, ar avea dreptul să utilizeze mențiunea „bio”. Recurenta dorește să beneficieze de egalitate de tratament din partea legiuitorului Uniunii.
   Aceasta invocă o încălcare a principiului general al egalității prevăzut la articolul 20 din Carta drepturilor fundamentale și o discriminare în sensul articolului 21. Ea denunță de asemenea o încălcare a dreptului fundamental pe care i-l conferă articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale, și anume garantarea libertății sale de a desfășura o activitate comercială.

      (1)  JO L 365, p. 97.


title: Cauza C-576/11: Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/9

         Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-576/11)
   2012/C 39/16
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și B. Simon, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pentru executarea Hotărârii pronunțate de Curtea de Justiție la 23 noiembrie 2006 în cauza C-452/05, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata către Comisie a penalității cu titlu cominatoriu propuse, în cuantum de 11 340 de euro pe zi de întârziere, în executarea hotărârii pronunțate la 23 noiembrie 2006 în cauza C-452/05, din ziua în care va fi pronunțată hotărârea în prezenta cauză până în ziua în care va fi executată hotărârea pronunțată în cauza C-452/05;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata către Comisie a sumei forfetare zilnice de 1 248 de euro, din ziua pronunțării Hotărârii din 23 noiembrie 2006 în cauza C-452/05 până în ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză sau până în ziua în care va fi executată hotărârea pronunțată în cauza C-452/05, în cazul în care punerea sa în aplicare intervine mai devreme;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii Comisia susține că, astfel cum rezultă din examinarea informațiilor comunicate de autoritățile luxemburgheze, până în prezent, Luxemburgul nu a executat pe deplin hotărârea Curții, după aproape cinci ani de la pronunțarea acesteia din urmă. Astfel, Luxemburgul nu a respectat nici dispozițiile articolului 5 alineatul (4), nici pe cele ale articolului 5 alineatul (2). Astfel, șase stații de epurare care deservesc aglomerări din Luxemburg al căror echivalent-locuitor este mai mare de 10 000 nu sunt încă conforme cerințelor prevăzute de Directiva 91/271/CEE (1).

      (1)  Directiva Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43).


title: Cauza C-296/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België la 29 iulie 2009 — Vlaamse Gemeenschap/M. Baesen

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/31

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België la 29 iulie 2009 — Vlaamse Gemeenschap/M. Baesen
   (Cauza C-296/09)
   2009/C 267/57
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Vlaamse Gemeenschap

      Pârât: Maurits Baesen

      Întrebările preliminare

               1.

               Expresia „funcționarii și personalul asimilat acestora” utilizată la articolul 13 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 1408/71 (1) trebuie interpretată pe baza sistemului național de asigurări sociale la care contribuie persoana vizată?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, persoana vizată care este angajată cu un contract de muncă de către un angajator din sectorul public și căreia, în legătură cu anumite aspecte ale asigurărilor sociale la care se referă articolul 4 alineatul (1) din regulament, i se aplică sistemul de securitate socială pentru lucrători și, în legătură cu aspectele asigurărilor sociale la care se referă articolul 4 alineatul (1) litera (e) din regulament, un sistem special pentru funcționari publici poate fi considerată drept persoană asimilată unui funcționar în sensul articolului 13 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 1408/71?

      (1)  Regulamentul Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).


title: Cauza T-487/11: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Banco Privado Português şi Massa Insolvente do Banco Privado Português/Comisia [ „Ajutoare de stat — Sectorul financiar — Garanție de stat care însoțește un împrumut bancar — Ajutor destinat să remedieze perturbări grave ale economiei unui stat membru — Articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă — Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate — Conformitate cu comunicările Comisiei privind ajutoarele pentru sectorul financiar în contextul crizei financiare — Încredere legitimă — Obligația de motivare” ]

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/43

         Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Banco Privado Português şi Massa Insolvente do Banco Privado Português/Comisia
   (Cauza T-487/11) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Sectorul financiar - Garanție de stat care însoțește un împrumut bancar - Ajutor destinat să remedieze perturbări grave ale economiei unui stat membru - Articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă - Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate - Conformitate cu comunicările Comisiei privind ajutoarele pentru sectorul financiar în contextul crizei financiare - Încredere legitimă - Obligația de motivare”])
   (2015/C 046/52)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamante: Banco Privado Português, SA (Lisbonne, Portugalia) şi Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA (Lisabona) (reprezentanţi: C. Fernández Vicién, F. Pereira Coutinho, M. Esperança Pina, T. Mafalda Santos, R. Leandro Vasconcelos şi A. Kéri, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn şi M. Afonso, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/346/UE a Comisiei din 20 iulie 2010 privind ajutorul de stat C 33/09 (ex NN 57/09, ex CP 191/09) pus în aplicare de Portugalia sub forma unei garanții de stat în favoarea BPP (JO 2011, L 159, p. 95)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Banco Privado Português, SA și Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 340, 19.11.2011.


title: Cauza F-54/13: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 18 septembrie 2014 – CV/CESE (Funcție publică — Acțiune în despăgubire — Anchete administrative — Procedură disciplinară — Hărțuire morală)

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/52

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 18 septembrie 2014 – CV/CESE
   (Cauza F-54/13) (1)

   ((Funcție publică - Acțiune în despăgubire - Anchete administrative - Procedură disciplinară - Hărțuire morală))
   2014/C 421/72
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: CV (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Comitetul Economic și Social European (reprezentanți: inițial M. Arsène și L. Camarena Januzec, agenți, F-M. Hislaire și M. Troncoso Ferrer, avocați, ulterior M. Pascua Mateo și L. Camarena Januzec, agenți, F.-M. Hislaire și M. Troncoso Ferrer, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei CESE de respingere a unei cereri introduse de reclamant în temeiul articolului 90 alineatul (1b) din Statut, pentru obținerea de despăgubiri pentru prejudiciul pe care l-ar fi suferit din cauza pretinsei insistențe, chiar hărțuiri administrative.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013, p. 64.


title: Cauza C-122/11: Acțiune introdusă la 8 martie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               28.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 160/12

         Acțiune introdusă la 8 martie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-122/11)
   2011/C 160/13
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Kreuschitz și G. Rozet, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea că, prin faptul că nu a abrogat decât de la 1 august 2004 condiția privind reședința care se opunea indexării pensiilor cetățenilor europeni și din Spațiul Economic European (SEE) cu reședința într-o țară care nu a încheiat un acord de reciprocitate cu Belgia, și prin faptul că nu a înlăturat discriminarea la care au fost supuși aceștia în întreaga perioadă până la 1 august 2004, fiind privați de o parte din pensie, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 4 și 7 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (1), precum și al articolelor 18 și 45 TFUE, care reglementează principiul nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia susține că reglementarea națională creează o discriminare între resortisanții celorlalte state membre în măsura în care impune exclusiv acestora din urmă o condiție de reședință pe teritoriul unuia dintre statele membre sau al unei țări care a încheiat un acord de reciprocitate cu Belgia pentru a beneficia de indexarea pensiei pentru perioada anterioară datei de 1 august 2004.
   În plus, Comisia susține că Regulamentul (CE) nr. 883/2004, menționat anterior, nu mai prevede condiția de reședință pe teritoriul unui stat membru pentru a se putea invoca principiul egalității de tratament. Prin urmare, persoanele care intră sub incidența regulamentului menționat vor putea solicita aplicarea acestui principiu chiar dacă sunt rezidente într-un stat terț. Astfel, un stat nu mai poate limita indexările de pensii la propriii cetățeni, fiind obligat să le acorde și pensionarilor cu reședința într-un stat terț.
   În sfârșit, potrivit Comisiei, încrederea legitimă, dificultățile practice și impactul financiar, motive invocate de autoritățile belgiene pentru a justifica imposibilitatea aplicării retroactive a legislației modificate, nu pot fi acceptate.

      (1)  JO L 166, p. 1, rectificare în JO L 200, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82.


title: Cauza C-4/09 P: Recurs introdus la 8 ianuarie 2009 de Gerasimos Potamianos împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 15 octombrie 2008 în cauza T-160/04, Potamianos/Comisia

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/11

         Recurs introdus la 8 ianuarie 2009 de Gerasimos Potamianos împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 15 octombrie 2008 în cauza T-160/04, Potamianos/Comisia
   (Cauza C-4/09 P)
   (2009/C 82/21)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Gerasimos Potamianos (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocats)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) din 15 octombrie 2008 în cauza T-160/04 (Potamianos/Comisia), prin care Tribunalul a respins în totalitate acțiunea acestuia din 26 aprilie 2004 îndreptată împotriva deciziei autorității competente să încheie contracte de angajare (ACCA) de a nu-i prelungi contractul de agent temporar;

               —

               anularea deciziei ACCA de a nu-i reînnoi contractul de agent temporar;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată pentru cele două acțiuni.

         Motivele și principalele argumente
   Prin recursul formulat, recurentul invocă patru motive în susținerea acțiunii.
   Potrivit primului motiv, ar fi incorectă interpretarea Tribunalului potrivit căreia nereînnoirea contractului de agent temporar s-ar întemeia pe motive legate de interesul serviciului. Astfel, superiorii ierarhici ai recurentului ar fi solicitat de mai multe ori prelungirea contractului acestuia. Dimpotrivă, indicii obiective, pertinente și concordante ar permite să se dovedească faptul că aplicarea regulii „anticumul”, care stabilește că durata maximală de angajare a unui agent temporar este de șase ani, constituia singurul temei al deciziei de nereînnoire în cauză.
   Prin al doilea motiv, recurentul susține că Tribunalul a comis o eroare de drept considerând că acesta nu a depus un act de candidatură pentru postul vizat, în timp ce recurentul depusese un astfel de act în timp util, a solicitat prelungirea contractului și a reiterat cererea de mai multe ori, chiar si după publicarea anunțului pentru ocuparea unui post vacant.
   Prin al treilea motiv, recurentul susține că Tribunalul a comis o eroare de drept considerând că ACCA nu a comis un abuz de putere. Astfel, scopul declarat al recurgerii la agenți temporari era reducerea numărului de posturi vacante în cadrul Comisiei și, în special, reducerea penuriei de laureați la concursuri.
   Or, acest din urmă obiectiv nu ar fi fost deloc atins prin refuzul prelungirii contractului recurentului în urma aplicării regulii „anticumul” întrucât postul acestuia ar fi fost publicat înaintea oricărei publicări a listelor de concurs. În plus, un alt agent temporar ar fi fost angajat pentru o perioadă lungă pentru acest post, în timp ce contractele tuturor celorlalți agenți temporari angajați pentru o durată scurtă în aceeași direcție ar fi fost prelungită din oficiu, fără publicarea prealabilă a posturilor acestora.
   În sfârșit, ar fi fost încălcat principiul egalității, întrucât tuturor celorlalți agenți temporari care se află într-o situație comparabilă, cu excepția vechimii în muncă a acestora, li s-ar fi prelungit contractul fără ca postul acestora să fie publicat, contrar procedurii adoptate în cazul său. În acest context, sarcina probei ar fi fost inversată în mod greșit în cadrul procedurii în fața Tribunalului, întrucât pârâta, iar nu reclamantul, trebuia să dovedească respectarea normelor stabilite chiar de aceasta.


title: Cauza T-389/14: Ordonanța Tribunalului din 11 noiembrie 2015 – salesforce.com/OAPI (MARKETINGCLOUD)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/76

         Ordonanța Tribunalului din 11 noiembrie 2015 – salesforce.com/OAPI (MARKETINGCLOUD)
   (Cauza T-389/14) (1)

   (2016/C 027/97)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 329, 22.9.2014.


title: Cauza T-86/12: Ordonanța Tribunalului din 12 decembrie 2012 — Robert Group/OAPI — Hardford Sweden (Pierre Robert)

text:
               2.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/27

         Ordonanța Tribunalului din 12 decembrie 2012 — Robert Group/OAPI — Hardford Sweden (Pierre Robert)
   (Cauza T-86/12) (1)

   2013/C 32/47
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza C-177/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 15 mai 2009 — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh/Région wallonne

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/30

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 15 mai 2009 — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh/Région wallonne
   (Cauza C-177/09)
   2009/C 180/51
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État (Belgia)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh

      Pârâtă: Région wallonne

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1 alineatul (5) din Directiva 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (1) trebuie interpretat în sensul că exclude din domeniul său de aplicare o legislație — cum este Decretul emis de Région wallonne din 17 iulie 2008 privind anumite permise pentru care există motive imperative de interes general — care se limitează să prevadă că „motivele imperative de interes general sunt stabilite” pentru acordarea de certificate de urbanism, de avize de mediu și de permise unice privind actele și lucrările pe care le enumeră și care „ratifică” permise pentru care se prevede că „motivele imperative de interes general sunt stabilite”?

               2)

                           a)

                           Articolele 1, 5, 6, 7, 8 și 10a din Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11/CE (2) și Directiva 2003/35/CE (3), se opun unui regim juridic potrivit căruia dreptul de a realiza un proiect supus evaluării impactului este acordat printr-un act legislativ împotriva căruia nu este deschisă o cale de atac în fața unei instanțe judecătorești sau a unui organism independent și imparțial constituit prin lege care să permită contestarea, în ce privește fondul și procedura urmată, a deciziei care acordă dreptul de a realiza proiectul?

                           b)

                           Articolul 9 din Convenția Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată de Comunitatea Europeană prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (4), trebuie interpretat în sensul că obligă statele membre să prevadă posibilitatea de a formula o cale de atac în fața unei instanțe judecătorești sau a unui alt organism independent și imparțial constituit prin lege pentru a se putea contesta, pentru orice problemă de fond sau de procedură care aparține atât de regimul material cât și de regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării impactului, legalitatea deciziilor, actelor sau omisiunilor cărora li se aplică dispozițiile articolului 6?

                           c)

                           Din perspectiva Convenției Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată de Comunitatea Europeană prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005, articolul 10a din Directiva 85/337/CEE astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE trebuie interpretat în sensul că obligă statele membre să prevadă posibilitatea de a formula o cale de atac în fața unei instanțe judecătorești sau a unui alt organism independent și imparțial constituit prin lege pentru a se putea contesta legalitatea deciziilor, actelor sau omisiunilor, în legătură cu orice problemă de fond sau de procedură care aparține atât de regimul material cât și de regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării impactului?

      (1)  Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174).

      (2)  Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997 de modificare a Directivei 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 73, p. 5, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 254).

      (3)  Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție — Declarația Comisiei (JO L 156, p. 17, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 8).

      (4)  Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Convenției privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu (JO L 124, p. 1, Ediție specială 15/vol. 14, p. 201).


title: Cauza C-1/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de A Coruña (Spania) la 4 ianuarie 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A./María Isabel Vázquez Rosende

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de A Coruña (Spania) la 4 ianuarie 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A./María Isabel Vázquez Rosende
   (Cauza C-1/16)
   (2016/C 098/29)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial de A Coruña

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Abanca Corporación Bancaria S.A.

      Pârâtă: María Isabel Vázquez Rosende

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) pot fi interpretate în sensul că obligația de restituire rezultată din decizia de constatare a nulității, ca urmare a caracterului său abuziv, a unei clauze-prag incluse într-un contract de credit nu produce efecte retroactive de la momentul încheierii contractului, ci de la o dată ulterioară?

               2)

               Criteriul bunei-credințe a celor interesați, care servește drept temei pentru limitarea efectului retroactiv ce rezultă din decizia de constatare a nulității, ca urmare a caracterului său abuziv, a unei clauze-prag, reprezintă o noțiune autonomă a dreptului Uniunii, care trebuie interpretată în mod uniform de toate statele membre?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ, ce criterii trebuie avute în vedere pentru a determina existența bunei-credințe a celor interesați?

               4)

               În orice caz, interpretarea noțiunii „buna-credință a celor interesați” în sensul că poate exista bună-credință în ceea ce privește comportamentul unui profesionist care, la întocmirea contractului, a cauzat lipsa de transparență care a determinat caracterul abuziv al clauzei, este conformă cu articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993?

               5)

               În orice caz, interpretarea noțiunii „buna-credință a celor interesați” în sensul că poate exista bună-credință în ceea ce privește comportamentul unui profesionist care, la întocmirea contractului, a cauzat lipsa de transparență care a determinat caracterul abuziv al clauzei, este conformă cu articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993?

               6)

               Riscul unor consecințe grave, care servește drept temei pentru limitarea efectului retroactiv ce rezultă dintr-o clauză abuzivă, reprezintă o noțiune autonomă a dreptului Uniunii care trebuie interpretată în mod uniform de toate statele membre?

               7)

               În cazul unui răspuns afirmativ, ce criterii trebuie luate în considerare?

               8)

               În orice caz, evaluarea riscului unor consecințe grave luându-se în considerare doar acel risc care se poate produce pentru profesionist este conformă cu articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 2013 sau trebuie avut în vedere și prejudiciul ocazionat consumatorilor ca urmare a nerestituirii integrale a sumelor plătite în temeiul clauzei-prag?

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza T-200/14: Hotărârea Tribunalului din 14 aprilie 2016 – Ben Ali/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia — Înghețarea fondurilor — Temei juridic — Înscrierea numelui reclamantului întemeiată pe o nouă motivare în urma anulării măsurilor de înghețare a fondurilor anterioare — Obligația de motivare — Dreptul de proprietate — Proporționalitate — Eroare de fapt — Dreptul la apărare — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Abuz de putere — Dreptul la viață — Dreptul la respectarea vieții de familie — Răspundere extracontractuală”)

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/23

         Hotărârea Tribunalului din 14 aprilie 2016 – Ben Ali/Consiliul
   (Cauza T-200/14) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia - Înghețarea fondurilor - Temei juridic - Înscrierea numelui reclamantului întemeiată pe o nouă motivare în urma anulării măsurilor de înghețare a fondurilor anterioare - Obligația de motivare - Dreptul de proprietate - Proporționalitate - Eroare de fapt - Dreptul la apărare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Abuz de putere - Dreptul la viață - Dreptul la respectarea vieții de familie - Răspundere extracontractuală”))
   (2016/C 191/29)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Franța) (reprezentant: A. de Saint Remy, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: G. Étienne și A. de Elera-San Miguel Hurtado, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2014/49/PESC a Consiliului din 30 ianuarie 2014 de modificare a Deciziei 2011/72/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia (JO L 28, p. 38) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 81/2014 al Consiliului din 30 ianuarie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 101/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Tunisia (JO L 28, p. 2), în măsura în care aceste acte îl vizează pe reclamant și, pe de altă parte, o cerere de despăgubiri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 202, 30.6.2014.


title: Cauza F-2/14: Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2014 — ZZ și ZZ/Curtea de Conturi

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/22

         Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2014 — ZZ și ZZ/Curtea de Conturi
   (Cauza F-2/14)
   2014/C 61/39
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și ZZ (reprezentanți: D. de Abreu Caldas și J.-N. Louis, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Conturi

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Curții de Conturi de a nu continua cercetările în urma plângerii depuse de reclamanți împotriva a doi colegi ca urmare a declarației lor calomnioase și de a considera că nu trebuiau luate măsurile care se impuneau în temeiul obligației de sprijin

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziei din 13 decembrie 2012 a Curții de Conturi de a încheia, fără a continua cercetările, procedura privind cererea reclamanților, în temeiul articolului 24, împotriva a doi dintre colegii lor;

               —

               obligarea Curții de Conturi la plata către reclamanți, cu titlu de prejudiciu moral, a sumei provizorii de 1 euro dintr-un prejudiciu evaluat la 100 000 de euro;

               —

               obligarea Curții de Conturi la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-575/10: Acțiune introdusă la 9 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Ungară

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/6

         Acțiune introdusă la 9 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Ungară
   (Cauza C-575/10)
   2011/C 72/09
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Kukovec și A. Sipos, agenți)

      Pârâtă: Republica Ungară

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Ungară nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 47 alineatul (2) și al articolului 48 alineatul (3) din Directiva 2004/18/CE (1), precum și în temeiul articolului 54 alineatele (5) și (6) din Directiva 2004/17/CE (2), întrucât nu a garantat că, în procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice, operatorii economici pot, dacă este cazul, să pună în evidență capacitățile altor entități, indiferent de natura juridică a relațiilor dintre aceștia și respectivele entități;

               —

               obligarea Republicii Ungare la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Atât Directiva 2004/17, cât și Directiva 2004/18 acordă ofertanților, în cadrul procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice, posibilitatea de a pune în evidență, pentru a-și dovedi capacitatea și îndeplinirea criteriilor de selecție, capacitățile altor entități, indiferent de natura juridică a relațiilor dintre aceștia și respectivele entități.
   Potrivit Comisiei, nu este conformă cu dispozițiile directivelor citate anterior o reglementare maghiară care, în cazul anumitor criterii de selecție determinate, permite ofertanților să utilizeze capacitățile altor entități care nu participă direct la executarea contractului numai dacă dețin o participație majoritară în aceste entități, ceea ce le permite să aibă o influență în cadrul acestora. În acest fel, în cazul entităților care nu participă ca subcontractante la executarea contractului, legislația națională atacată impune o condiție suplimentară pentru ca ofertantul să poată menționa capacitățile unor astfel de entități în cursul procedurii de atribuire a contractelor de achiziții publice.
   Dispozițiile directivelor sunt neechivoce: fără a impune ca entitățile care contribuie cu capacitățile lor să fie direct implicate în executarea contractului, directivele prevăd ca legislația națională să garanteze posibilitatea de a pune în evidență capacitățile entităților menționate, indiferent de natura juridică a relațiilor existente între ofertant și respectivele entități. Unica cerință este ca ofertantul să poată demonstra autorității contractante că va dispune în mod efectiv de mijloacele necesare pentru executarea contractului.
   Totuși, legislația maghiară care face obiectul acțiunii limitează în această privință posibilitățile ofertanților, care, în practică, nu au decât opțiunea de a implica aceste entități în executarea contractului, ca subcontractante, cu excepția situației în care, de la început, dețin în astfel de entități o participație majoritară care le permite să exercite o influență determinantă asupra acestora.
   Comisia afirmă că legislația națională în cauză nu poate fi justificată prin obiectivul de a împiedica practicile care urmăresc să eludeze normele privind achizițiile publice, întrucât un asemenea obiectiv nu poate fi invocat pentru a justifica o dispoziție contrară legislației Uniunii privind achizițiile publice care restrânge în mod disproporționat drepturile și obligațiile procedurale care rezultă din directive. Bineînțeles, statele membre au posibilitatea, în limitele impuse de directive, să decidă forma în care ofertanții trebuie să dovedească faptul că dispun efectiv de capacitățile altor entități, dar trebuie să facă acest lucru fără discriminare din cauza naturii juridice a relațiilor cu astfel de entități.
   Comisia respinge teza Republicii Ungare potrivit căreia o entitate care nu participă la executarea contractului nu poate dovedi faptul că îndeplinește criteriile minime de selecție constând în posibilitatea de a pune efectiv la dispoziție mijloacele necesare la momentul executării contractului. În această privință, Comisia subliniază că alineatul (3) al articolului 48 din Directiva 2004/18/CE prevede în mod expres că ofertantul poate pune în evidență capacitățile altor entități „prezentând, de exemplu, angajamentul respectivelor entități în acest sens”. De aici rezultă faptul că o entitate care contribuie cu capacitățile sale poate dovedi că deține mijloacele pe care va trebui să le pună la dispoziție la momentul executării contractului, fără a fi necesar să participe în mod direct la executarea contractului.
   Comisia arată, în ultimul rând, că legislația națională în discuție poate produce efecte discriminatorii față de ofertanții străini. Deși legislația maghiară pertinentă se aplică tuturor ofertanților, în fapt limitează posibilitățile de a participa la procedurile de achiziții publice în particular în cazul ofertanților străini, întrucât, în general, aceștia nu dispun, în locul de executare a contractului, de toate mijloacele necesare pentru aceasta, astfel încât, în procedurile de achiziții publice, sunt obligați să recurgă, mai frecvent decât ofertanții maghiari, la capacitățile unor operatori economici locali independenți de aceștia.

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).

      (2)  Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 134, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 3).


title: Cauza C-110/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 2 martie 2015 – Nokia Italia SpA și alții/Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) și alții

text:
               1.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 2 martie 2015 – Nokia Italia SpA și alții/Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) și alții
   (Cauza C-110/15)
   (2015/C 178/07)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Nokia Italia SpA, Hewlett-Packard Italiana srl, Telecom Italia SpA, Samsung Electronics Italia SpA, Dell SpA, Fastweb SpA, Sony Mobile Communications Italy SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

      Intimați: Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC), Società italiana degli autori ed editori (SIAE), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), in liquidazione, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Anica), Associazione produttori televisivi (Apt)

      Întrebările preliminare

               1)

               Ordinea juridică comunitară – în special considerentul (31) al Directivei 2001/29/CE (1) și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din aceeași directivă – se opune unei reglementări naționale (mai precis articolului 71 sexies din LDA [Legea privind dreptul de autor] italiană coroborat cu articolul 4 din [decretul din] 30 decembrie 2009) care prevede că, în cazul suporturilor și al dispozitivelor achiziționate în scopuri vădit străine de cel al realizării de copii private – mai exact pentru uz exclusiv profesional –, stabilirea criteriilor de scutire „ex ante” de la plata redevenței ține de înțelegerea – sau de „libera negociere” – a părților, în special în ceea ce privește „protocoalele de aplicare” prevăzute la articolul 4 citat anterior, în lipsa unor prevederi generale și a oricărei garanții privind egalitatea de tratament între SIAE și entitățile obligate să plătească compensația sau asociațiile profesionale ale acestora?

               2)

               Ordinea juridică comunitară – în special considerentul (31) al Directivei 2001/29/CE și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din aceeași directivă – se opune unei reglementări naționale (mai precis articolului 71 sexies din LDA italiană coroborat cu [decretul din] 30 decembrie 2009 și cu instrucțiunile stabilite de SIAE în materie de rambursări) care prevede că, în cazul suporturilor și al dispozitivelor achiziționate în scopuri vădit străine de cel al realizării de copii private – mai exact pentru uz exclusiv profesional –, rambursarea poate fi solicitată numai de utilizatorul final, iar nu de producătorul suporturilor și dispozitivelor?”

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).


title: Cauza C-122/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Ordinario di Firenze (Italia) la 15 martie 2013 — Paola C/Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Ordinario di Firenze (Italia) la 15 martie 2013 — Paola C/Presidenza del Consiglio dei Ministri
   (Cauza C-122/13)
   2013/C 141/28
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Ordinario di Firenze

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Paola C

      Pârâtă: Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Întrebarea preliminară

   Articolul 12 alineatul (2) din Directiva 2004/80/CE (1) trebuie interpretat în sensul că permite statelor membre să prevadă despăgubirea victimelor anumitor categorii de infracțiuni săvârșite cu violență sau cu intenție sau, dimpotrivă, impune statelor membre ca, pentru punerea în aplicarea a directivei, să adopte un sistem de despăgubire pentru victimele tuturor infracțiunilor săvârșite cu violență sau cu intenție?

      (1)  Directiva 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind despăgubirea victimelor infracționalității (JO L 261, p. 15, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 31).


title: Cauza T-188/12: Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2015 – Breyer/Comisia [„Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Memorii depuse de Republica Austria în cadrul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în fața Curții — Refuzarea accesului”]

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/19

         Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2015 – Breyer/Comisia
   (Cauza T-188/12) (1)

   ([„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Memorii depuse de Republica Austria în cadrul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în fața Curții - Refuzarea accesului”])
   (2015/C 127/26)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Patrick Breyer (Wald-Michelbach, Germania) (reprezentant: M. Starostik, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial Costa de Oliveira și H. Krämer, ulterior H. Krämer și M. Konstantinidis, agenți, asistați inițial de A. Krämer și R. Van der Hout, ulterior de R. Van der Hout, avocați)

      Intervenienți în susținerea reclamantului: Republica Finlanda (reprezentanți: J. Heliskoski și S. Hartikainen, agenți); și Regatul Suediei (reprezentanți: inițial A. Falk, C. Meyer-Seitz, C. Stege, S. Johannesson, U. Persson, K. Ahlstrand-Oxhamre și H. Karlsson, ulterior A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, L. Swedenborg, N. Otte Widgren, E. Karlsson și F. Sjövall, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei Comisiei din 16 martie 2012 prin care a fost respinsă o cerere formulată de reclamant în vederea obținerii accesului la avizul juridic al acesteia referitor la Directiva 2006/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele publice de comunicații și de modificare a Directivei 2002/58/CE (JO L 105, p. 54, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 63) și, pe de altă parte, a Deciziei Comisiei din 3 aprilie 2012 prin care se refuză reclamantului accesul integral la documentele privind transpunerea Directivei 2006/24 de către Republica Austria și la documentele aferente cauzei în care s a pronunțat Hotărârea din 29 iulie 2010, Comisia/Austria (C 189/09, EU:C:2010:455), în măsura în care, în ceea ce privește această din urmă decizie, a fost refuzat accesul la memoriile depuse de Republica Austria în cadrul acelei cauze

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Comisiei Europene din 3 aprilie 2012 prin care se refuză domnului Patrick Breyer accesul integral la documentele privind transpunerea de către Republica Austria a Directivei 2006/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele publice de comunicații și de modificare a Directivei 2002/58/CE și la documentele privind cauza în care s a pronunțat Hotărârea din 29 iulie 2010, Comisia/Austria (C-189/09), în măsura în care refuză accesul la memoriile depuse de Republica Austria în cadrul cauzei menționate.

               2)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de anulare a deciziei Comisiei din 16 martie 2012 prin care a fost respinsă cererea formulată de domnul Breyer referitoare la obținerea accesului la avizul juridic al acesteia privind Directiva 2006/24.

               3)

               Comisia va suporta, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de domnul Breyer.

               4)

               Republica Finlanda și Regatul Suediei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 194, 30.6.2012.


title: Cauza T-804/14: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2014 – Ogrodnik/OAPI – Aviário Tropical (Tropical)

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/39

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2014 – Ogrodnik/OAPI – Aviário Tropical (Tropical)
   (Cauza T-804/14)
   (2015/C 065/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Tadeusz Ogrodnik (Chorzów, Polonia) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și H. Hartwig, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Aviário Tropical, SA (Loures, Portugalia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca figurativă alb-negru care cuprinde elementul verbal „Tropical” – Marca comunitară nr. 3 4 35  773

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 22 septembrie 2014 în cauza R 1948/2013-4

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 53 alineatul (1) litera (a) și cu articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-349/09: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2009 — PAGO International/OAPI– Tirol Milch (Pago)

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/76

         Acțiune introdusă la 3 septembrie 2009 — PAGO International/OAPI– Tirol Milch (Pago)
   (Cauza T-349/09)
   2009/C 267/136
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: PAGO International GmbH (Klagenfurt, Austria) (reprezentanți: Rechtsanwälte C. Hauer și C. Schumacher)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Tirol Milch reg.Gen.mbH Innsbruck (Innsbruck, Austria)

      Concluziile reclamantei

               —

               modificarea deciziei camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 iulie 2009 referitoare la procedura de radiere nr. 2025 C (marcă comunitară nr.o915 488), pentru ca reclamația introdusă de Tirol Milch, registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung, împotriva deciziei diviziei de anulare din 4 august 2008, să fie respinsă și Tirol Milch, registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung, să fie obligată la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul acestei proceduri;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei camerei a patra de recurs și trimiterea cauzei spre rejudecată în fața Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale).

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă reprezentând o culoare „Pago” pentru produse din clasa 32 (marca comunitară nr.o915 488)

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Tirol Milch, registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung

      Decizia diviziei de anulare: admiterea în parte a cererii de decădere a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: anularea în parte a deciziei diviziei de anulare și admiterea cererii de decădere a mărcii comunitare
   Motivele invocate:

               —

               Încălcarea articolului 51 coroborat cu articolul 15 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (CE) nr.o207/2009 (1), întrucât utilizarea care asigură menținerea drepturilor asupra mărcii care face obiectul prezentei proceduri nu a fost considerată, în mod eronat, ca fiind dovedită.

               —

               Încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr.o207/2009 și a drepturilor fundamentale ale ordinii juridice comunitare, în special a dreptului la un proces echitabil.

      (1)  Regulamentul (CE) al Consiliului din 26 februarie 2009 cu privire la marca comunitară (JO 2009, L 78, p. 1).


title: Cauza T-273/17: Acțiune introdusă la 8 mai 2017 – Quadri di Cardano/Comisia

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/35

         Acțiune introdusă la 8 mai 2017 – Quadri di Cardano/Comisia
   (Cauza T-273/17)
   (2017/C 221/50)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Alessandro Quadri di Cardano (Schaerbeek, Belgia) (reprezentanți: N. De Montigny și J.-N. Louis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei din 19 iulie 2016 a PMO de stabilire a drepturilor sale individuale cu ocazia intrării sale în funcție în cadrul Agenției Executive pentru Inovare și Rețele (INEA), în măsura în care i s-a refuzat acordarea indemnizației de expatriere de 16 % în temeiul articolului 4 din anexa VII la statut, ceea ce presupune, în consecință, neacordarea drepturilor legate de aceasta, în special a cheltuielilor de călătorie anuală;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe nerespectarea discuțiilor și a negocierilor legate de perioada anterioară reformei Statutului funcționarilor și, în special, pe încălcarea așteptărilor legitime, a principiilor încrederii legitime, securității juridice a reclamantului, precum și a drepturilor dobândite de acesta, din cauza unei analize brusc diferite a dosarului său de drepturi individuale.

               2.

               Al doilea motiv, legat de contractul interimar de drept belgian invocat de Comisie pentru a justifica stabilirea de către reclamant a reședinței sale în Belgia pe perioada angajării sale la un angajator privat. Acest motiv se împarte în trei aspecte.

                           —

                           Primul aspect, întemeiat pe deturnarea de putere și pe abuzul de putere pe care Comisia le-ar fi săvârșit în încercarea de a exclude orice legătură de subordonare pe care o avea în raport cu reclamantul pe perioada angajării acestuia ca interimar, pentru a înlătura existența unei munci în favoarea unei organizații internaționale care ar trebui în principiu să amâne analiza condițiilor impuse de articolul 4 din anexa VII la statut.

                           —

                           Al doilea aspect, întemeiat pe eroarea de drept, pe încălcarea dispozițiilor legale belgiene în materie de contracte de interimat, precum și pe o deturnare a legii pe care le-ar fi săvârșit Comisia.

                           —

                           Al treilea aspect, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe încălcarea principiului proporționalității și a principiului bunei administrări.


title: Cauza F-87/12 RENV: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 21 aprilie 2015 – Alsteens/Comisia (Funcție publică — Trimitere spre rejudecare după anulare — Agent temporar — Reînnoire a contractului — Regula celor șase ani)

text:
               8.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 190/32

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 21 aprilie 2015 – Alsteens/Comisia
   (Cauza F-87/12 RENV)
   ((Funcție publică - Trimitere spre rejudecare după anulare - Agent temporar - Reînnoire a contractului - Regula celor șase ani))
   (2015/C 190/36)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Geoffroy Alsteens (Marcinelle, Belgia) (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: J. Currall, agent)

      Obiectul

   Trimitere spre rejudecare după anulare – Funcție publică – Cererea de anulare a deciziei Comisiei de a limita perioada de prelungire a contractului reclamantului

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Alsteens suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în cauzele F-87/12, T-373/13 P și F-87/12 RENV, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cauza F-87/12.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în cauzele T-373/13 P și F-87/12 RENV.


title: Cauzele T-362/05 și T-363/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 2 decembrie 2008 — Nuova Agricast și Cofra/Comisia ( Răspunderea extracontractuală a Comunității — Regim de ajutoare prevăzut de legislația italiană — Regim declarat compatibil cu piața comună — Măsură tranzitorie — Excluderea anumitor întreprinderi — Principiul protecției încrederii legitime — Încălcare suficient de gravă a unei norme juridice prin care se conferă drepturi particularilor — Lipsă )

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 2 decembrie 2008 — Nuova Agricast și Cofra/Comisia
   (Cauzele T-362/05 și T-363/05) (1)

   („Răspunderea extracontractuală a Comunității - Regim de ajutoare prevăzut de legislația italiană - Regim declarat compatibil cu piața comună - Măsură tranzitorie - Excluderea anumitor întreprinderi - Principiul protecției încrederii legitime - Încălcare suficient de gravă a unei norme juridice prin care se conferă drepturi particularilor - Lipsă’)
   (2009/C 19/44)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamante: Nuova Agricast Srl (Cerignola, Italia) și Cofra Srl (Barletta, Italia) (reprezentant: M.A. Calabrese, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Di Bucci și E. Righini, agenți)
   Obiectul
   Cerere de reparare a pretinselor prejudicii suferite de reclamante ca urmare a adoptării de către Comisie a Deciziei din 12 iulie 2000 prin care a fost declarat compatibil cu piața comună un regim de ajutoare pentru investiții în regiunile defavorizate ale Italiei [ajutorul de stat N 715/99 — Italia (SG 2000 D/105754)] și din cauza conduitei Comisiei în cursul procedurii care a precedat adoptarea acestei decizii.
   Dispozitivul

               1)

               Cauzele T-362/05 și T-363/05 sunt conexate în vederea pronunțării hotărârii.

               2)

               Respinge acțiunile.

               3)

               Nuova Agricast Srl suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Comisie în cauza T-362/05.

               4)

               Cofra Srl suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Comisie în cauza T-363/05.

      (1)  JO C 296, 26.11.2005.


title: Cauza T-105/10: Acțiune introdusă la 1 martie 2010 — BASF/Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/70

         Acțiune introdusă la 1 martie 2010 — BASF/Comisia
   (Cauza T-105/10)
   2010/C 113/104
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Germania) (reprezentanți: F. Montag, J. Blockx și T. Wilson, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2009) 10568 a Comisiei din 18 decembrie 2009 adoptată în cazul nr. COMP/M.5355 — BASF/CIBA de respingere a propunerii din 6 noiembrie 2009 de recunoaștere a Roquette Frères în calitate de cumpărătoare a Divestment Business SDA și de respingere a cererii de modificare a angajamentelor cu privire la care Comisia a declarat, prin Decizia C(2009) 1961 din 12 martie 2009, că operațiunea prin care reclamanta dobândește controlul total asupra CIBA Holding AG (denumită în continuare „Ciba”) este compatibilă cu piața comună.
   În susținerea acțiunii în anulare, reclamanta invocă următoarele motive:

               În primul rând, aceasta invocă faptul că, prin respingerea cumpărătorului propus, pârâta a încălcat articolul 6 alineatul (2) din Regulamentul nr. 139/2004 (1), punctele 418 și 419 din decizia de aprobare a achiziționării Ciba de către BASF, clauza 4 literele (a) și (b), clauzele 13, 14 și 34 și anexa B la angajamentele anexate acestora și punctele 31, 48, 73 și 102 din comunicarea privind măsurile corective (2).

               Reclamanta susține, în special, că, pârâta a întemeiat respingerea cumpărătorului propus pe fapte incorecte și a săvârșit o eroare vădită de apreciere cu privire la motivația Roquette Frères de a menține și dezvolta Divestment Business. În plus, reclamanta susține că pârâta s-a întemeiat pe fapte incorecte și a săvârșit o eroare vădită de apreciere cu privire la cererea reclamantei de a modifica angajamentele conform clauzei de revizuire a acestora.

               În al doilea rând, reclamanta invocă faptul că decizia atacată încalcă principiul proporționalității deoarece, în opinia reclamantei, respingerea propunerii sale nu era necesară pentru atingerea obiectului angajamentelor de a evita crearea sau întărirea unei poziții dominante.

               În al treilea rând, reclamanta susține că pârâta a încălcat principiul bunei administrări și articolul 296 TFUE întrucât nu ascultat pârâtul înainte de adoptarea deciziei atacate și nu a motivat în mod adecvat decizia menționată.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi [Regulamentul (CE) privind concentrările economice], JO L 133, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 802/2004 din 7 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 139/2004 al Consiliului privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi, JO L 133, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 3.


title: Cauza C-74/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 10 februarie 2014 – UAB „Eturas” și alții/Lietuvos Respublikos konkurencijos tarybą

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 10 februarie 2014 – UAB „Eturas” și alții/Lietuvos Respublikos konkurencijos tarybą
   (Cauza C-74/14)
   2014/C 142/22
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: UAB „Eturas” și alții

      Pârât: Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

      Terți intervenienți: UAB „Aviaeuropa”, UAB „Grand Voyage”, UAB „Kalnų upė”, UAB „Keliautojų klubas”, UAB „Smaragdas travel”, UAB „700LT”, UAB „Aljus ir Ko”, UAB „Gustus vitae”, UAB „Tropikai”, UAB „Vipauta”, UAB „Vistus”

      Întrebările preliminare

               1)

               Într-o situație în care operatorii economici participă la un sistem comun de informații computerizate precum cel descris în speță și în care Consiliul Concurenței a făcut dovada că în sistemul menționat au fost introduse o notificare referitoare la aplicarea unei restricții privind reducerile și o limitare tehnică privind cota reducerilor, articolul 101 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se poate prezuma că operatorii economici în cauză au avut cunoștință sau trebuie să fi avut cunoștință despre notificarea introdusă în sistemul de informații computerizate și că, întrucât nu s-au opus aplicării unei astfel de restricții privind reducerile, aceștia au acceptat-o în mod tacit, iar pentru acest motiv poate fi angajată răspunderea lor pentru implicarea în practici concertate în temeiul articolului 101 alineatul (1) TFUE?

               2)

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ, ce factori ar trebui luați în considerare pentru a stabili dacă operatorii economici care participă la un sistem comun de informații computerizate în împrejurări precum cele din litigiul principal au fost implicați în practici concertate în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE?


title: Cauza T-106/13: Acțiune introdusă la 20 februarie 2013 — Synergy Hellas/Comisia

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/21

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2013 — Synergy Hellas/Comisia
   (Cauza T-106/13)
   2013/C 141/38
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis (Αtena, Grecia) (reprezentanți: M. Angelopoulos și Κ. Damis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea faptului că excluderea de către Comisia Europeană a societății de la participarea la programul ARTreat constituie o încălcare a obligațiilor contractuale ale Comisiei în lumina principiilor proporționalității și încrederii legitime și obligarea Comisiei să plătească reclamantei suma de 343 828,88 euro pentru plățile datorate de aceasta pentru executarea contractului numit ARTreat, însoțită de dobânzi care curg de la data depunerii acestei acțiuni;

               —

               obligarea Comisiei Europene să plătească reclamantei suma de 89 933,16 euro cu titlu de reparare a prejudiciului patrimonial și a prejudiciului adus reputației profesionale, suferite de reclamantă ca urmare a abuzului de putere și a încălcării secretului profesional din partea Comisiei, împreună cu dobânzile compensatorii care curg de la data de 14 iunie 2012 până la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză și cu dobânzi moratorii care curg de la data pronunțării hotărârii în prezentul litigiu până la plata completă a sumelor datorate, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată suportate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta cumulează două acțiuni.
   În primul rând, o acțiune introdusă în temeiul articolului 272 TFUE, în angajarea răspunderii Comisiei în baza contractului nr. FP7 224297 pentru executarea contractului denumit „Multi-level patient — specific artery and artherogenesis model for outcome prediction, decision support treatment, and virtual hand-on training (ARTreat)”. Reclamanta susține între altele că deși și-a executat pe deplin și corect propriile obligații contractuale, Comisia, fără a avea dreptul și cu încălcarea contractului menționat precum și a principiilor încrederii legitime și proporționalității, a suspendat plata în favoarea reclamantei.
   În al doilea rând, o acțiune în temeiul articolului 340 al doilea paragraf TFUE, în răspunderea extracontractuală a Comisiei. Reclamanta susține, printre altele, că, prin comportamentul său ilicit, Comisia a adus un prejudiciu reputației profesionale a reclamantei.


title: Cauza T-349/12: Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Leiner/OAPI — Recaro (REVARO) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative REVARO — Marcă internațională verbală anterioară RECARO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/19

         Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Leiner/OAPI — Recaro (REVARO)
   (Cauza T-349/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative REVARO - Marcă internațională verbală anterioară RECARO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 304/33
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Rudolf Leiner GmbH (Sankt Pölten, Austria) (reprezentanți: W. Emberger, I. Rudnay și L. Emberger, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Poch, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Recaro Holding GmbH, fostă Recaro Beteiligungs-GmbH (Stuttgart, Germania) (reprezentant: J. Weiser, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 16 mai 2012 (cauza R 482/2011-1), privind o procedură de opoziție între Recaro Beteiligungs-GmbH și Rudolf Leiner GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Rudolf Leiner GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza C-106/11: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — M. J. Bakker/Minister van Financiën (Securitatea socială a lucrătorilor migranți — Legislație aplicabilă — Lucrător cu cetățenie olandeză care lucrează la bordul dragelor care navighează în afara teritoriului Uniunii Europene sub pavilion olandez, pentru un angajator cu sediul în Țările de Jos — Reședință pe teritoriul altui stat membru — Afiliere la sistemul olandez de securitate socială)

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/4

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — M. J. Bakker/Minister van Financiën
   (Cauza C-106/11) (1)

   (Securitatea socială a lucrătorilor migranți - Legislație aplicabilă - Lucrător cu cetățenie olandeză care lucrează la bordul dragelor care navighează în afara teritoriului Uniunii Europene sub pavilion olandez, pentru un angajator cu sediul în Țările de Jos - Reședință pe teritoriul altui stat membru - Afiliere la sistemul olandez de securitate socială)
   2012/C 217/07
   Limba de procedură:olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: M. J. Bakker

      Pârât: Minister van Financiën

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 1 litera (a), a articolului 2 și a articolului 13 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26) — Lucrător cu cetățenie olandeză care lucrează la bordul dragelor care navighează în afara teritoriului Uniunii Europene sub pavilion olandez, pentru un angajator cu sediul în Țările de Jos — Lucrător domiciliat pe teritoriul altui stat membru — Lipsa afilierii la sistemul olandez de securitate socială

      Dispozitivul

   Articolul 13 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 307/1999 al Consiliului din 8 februarie 1999, se opune ca o măsură legislativă a unui stat membru să excludă de la afilierea la sistemul de securitate socială a acestui stat membru o persoană care se află într-o situație precum aceea a reclamantului din acțiunea principală, care are cetățenia statului membru respectiv, dar nu are reședința în acesta și care este angajată la bordul unei drage aflate sub pavilionul aceluiași stat membru, care își desfășoară activitatea în afara teritoriului Uniunii.

      (1)  JO C 160, 28.5.2011.


title: Cauza C-558/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 17 decembrie 2008 — Portakabin Limited și Portakabin BV/Primakabin BV

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 17 decembrie 2008 — Portakabin Limited și Portakabin BV/Primakabin BV
   (Cauza C-558/08)
   (2009/C 55/17)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Portakabin Limited și Portakabin BV

      Pârâtă: Primakabin BV
   Întrebările preliminare

               1)

                           a)

                           În cazul în care o întreprindere care comercializează produse sau servicii determinate (denumită în continuare „autorul publicității”) utilizează posibilitatea de a înscrie la operatorul unui motor de căutare pe internet un cuvânt-cheie [În cadrul publicității pe internet, se poate utiliza posibilitatea de a înregistra, contra cost, așa-numite cuvinte-cheie („adwords”) în motoare de căutare precum Google. La tastarea unui astfel de cuvânt-cheie, apare un link la pagina de internet a autorului publicității, fie pe lista paginilor de internet găsite, fie sub formă de publicitate pe pagina cu rezultatele căutării, cu titlul „linkuri comerciale”.] identic cu o marcă înregistrată de către o altă întreprindere (denumită în continuare „titularul mărcii”) pentru produse sau servicii similare, iar cuvântul-cheie înscris are drept consecință faptul că — fără ca acest lucru să poată fi remarcat de către utilizatorul motorului de căutare — utilizatorul de internet care tastează acest cuvânt găsește pe lista de rezultate a operatorului motorului de căutare un link către pagina de internet a autorului publicității, acest lucru reprezintă o utilizare de către autorul publicității a mărcii înregistrate în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/104/CEE (1)?

                           b)

                           Există vreo diferență în această privință în cazul în care linkul figurează

                                       —

                                       pe lista obișnuită a paginilor găsite sau

                                       —

                                       în cadrul unei secțiuni publicitare prezentată ca atare?

                           c)

                           Există vreo diferență în această privință

                                       —

                                       dacă autorul publicității oferă efectiv, chiar din cuprinsul mențiunii care reprezintă linkul de pe pagina de internet a operatorului motorului de căutare, produse și servicii identice cu produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată marca sau

                                       —

                                       dacă autorul publicității oferă efectiv, pe o pagină de internet proprie — către care poate fi redirecționat utilizatorul de internet [menționat la întrebarea 1) a)] prin accesarea linkului de pe pagina motorului de căutare („hyperlink”) —, produse sau servicii identice cu produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată marca?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1), articolul 6 din directivă, în special articolul 6 alineatul (1) literele (b) și (c), poate determina imposibilitatea pentru titularul mărcii de a interzice utilizarea descrisă în întrebarea 1) și, în acest caz, în ce împrejurări?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1), articolul 7 din directivă este aplicabil în cazul în care oferta autorului publicității menționat la întrebarea 1) se referă la produse puse în circulație în Comunitate sub marca menționată la întrebarea 1) sau cu autorizația titularului acestei mărci?

               4)

               Răspunsurile la precedentele întrebări sunt valabile și în ceea ce privește cuvintele-cheie menționate la întrebarea 1) înregistrate de către autorul publicității, în cuprinsul cărora marca este în mod deliberat redată cu mici greșeli, astfel încât posibilitățile de căutare ale publicului utilizator de internet devin mai eficiente având în vedere faptul că, pe pagina de internet a autorului publicității, marca este redată corect?

               5)

               Dacă și în măsura în care răspunsurile la întrebările prezentate mai sus conduc la concluzia că nu este vorba despre o utilizare a mărcii în sensul articolului 5 alineatul (1) din directivă, statele membre pot acorda pur și simplu, în privința utilizării unor cuvinte-cheie precum cele în cauză în prezentul litigiu, potrivit articolului 5 alineatul (5) din directivă, conform dispozițiilor aplicabile în aceste state referitoare la protecția împotriva utilizării unui semn în alte scopuri decât acelea de a distinge produsele sau serviciile, o protecție împotriva utilizării acestui semn atunci când, conform aprecierii instanțelor acestor state membre, generează un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii ori se aduce atingere acestora sau, în această privință, instanțelor naționale li se aplică limitele stabilite de dreptul comunitar, legate de răspunsurile la întrebările precedente?

      (1)  Prima directivă a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).