title: Hotărârea Trbunalului (Camera de recursuri) din 18 decembrie 2008.#Regatul Belgiei și Comisia Europeană împotriva Emmanuel Genette.#Cauze conexate T-90/07 P și T-99/07 P.

text:
      Cauzele conexate T‑90/07 P și T‑99/07 P
      Regatul Belgiei și Comisia Comunităților Europene
      împotriva
      Emmanuel Genette
      „Recurs – Funcție publică – Funcționari – Pensii – Transferul drepturilor de pensie naționale – Decizie prin care se refuză retragerea unei cereri de transfer și introducerea unei noi cereri de transfer – Competența Tribunalului Funcției Publice – Modificarea obiectului litigiului – Inadmisibilitatea acțiunii în primă instanță”
      Sumarul hotărârii
      1.      Recurs – Obiect – Concluzii având ca unic obiect anularea deciziei adoptate în primă instanță – Admisibilitate
      [Statutul Curții de Justiție, anexa I art. 13 alin. (1); Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță, art.
            139 alin. (1) lit. (b)]
      2.      Funcționari – Pensii – Drepturi de pensie dobândite anterior angajării în muncă în cadrul Comunităților – Transfer către sistemul
            comunitar – Modalități
      [Statutul funcționarilor, anexa VIII art. 11 alin. (2)]
      3.      Funcționari – Acțiune – Competența instanței comunitare – Limite – Interdicția de a se pronunța ultra petita

      [Statutul Curții de Justiție, art. 21 primul paragraf și anexa I art. 7 alin. (1); Regulamentul de procedură al Tribunalului
            de Primă Instanță, art. 44 alin. (1) lit. (c)]
      4.      Funcționari – Acțiune – Act care lezează – Noțiune – Respingere a unei cereri privind autorizarea solicitării ca organismul
            care gestionează sistemul național de pensii să revoce, în temeiul nelegalității legislației naționale aplicate, o decizie
            privind stabilirea cuantumului drepturilor de pensie dobândite de persoana interesată anterior angajării în muncă în cadrul
            Comunităților și să o înlocuiască printr‑o nouă decizie – Necompetență a instituției comunitare – Excludere
      [Statutul funcționarilor, art. 90 și 91 și anexa VIII art. 11 alin. (2)]
      5.      Funcționari – Acțiune – Act care lezează – Noțiune – Neadoptare a unei măsuri impuse de statut – Neacordare a asistenței de
            către o instituție funcționarilor săi în lipsa unei cereri în acest sens – Excludere
      (Statutul funcționarilor, art. 24, 90 și 91)
      1.      Lipsa în cadrul unui recurs a unor concluzii care să urmărească admiterea, în tot sau în parte, a concluziilor prezentate
         în primă instanță, în sensul articolului 139 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă
         Instanță nu justifică respingerea respectivului recurs ca inadmisibil, din moment ce acesta conține concluzii ale recurentului
         prin care se urmărește anularea deciziei Tribunalului Funcției Publice, conform articolului 139 alineatul (1) litera (a) din
         regulamentul de procedură menționat.

      Într‑adevăr, efectul util al unui astfel de recurs se păstrează în asemenea împrejurări, în măsura în care Tribunalul de Primă
         Instanță, dacă admite concluziile în anulare ale recurentului, nu va soluționa prin aceasta în mod definitiv litigiul, ci
         va repune părțile în situația în care se aflau înainte de adoptarea deciziei atacate. Instanța care va fi chemată să se pronunțe
         în mod definitiv asupra litigiului, fie că este vorba de Tribunalul Funcției Publice sau de însuși Tribunalul de Primă Instanță,
         în funcție de modul în care acesta din urmă își va exercita competența care i se recunoaște prin articolul 13 alineatul (1)
         din anexa I la Statutul Curții de Justiție, va trebui să ia în considerare concluziile formulate de partea menționată în primă
         instanță fie pentru a le admite, în tot sau în parte, fie pentru a le respinge, fără a‑și putea întemeia această respingere
         pe împrejurarea că aceste concluzii nu au fost invocate din nou în fața acestuia.

      (a se vedea punctele 40 și 41)
      2.      Potrivit articolului 11 alineatul (2) al doilea paragraf din anexa VIII la statut, în versiunea anterioară intrării în vigoare
         a Regulamentului nr. 723/2004 de modificare a Statutului funcționarilor, precum și a Regimului aplicabil celorlalți agenți,
         instituția în cadrul căreia își exercită atribuțiile funcționarul stabilește numărul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul
         de pensii pe care aceasta îi ia în considerare conform sistemului propriu de pensii, pe baza drepturilor de pensie acumulate
         de funcționarul menționat, înainte de intrarea în serviciul acestei instituții, în perioada de muncă anterioară în cadrul
         sistemelor naționale de pensii. Din această dispoziție reiese că instituția comunitară nu are altă obligație decât de a transforma
         în ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii care urmează să fie luați în considerare în cadrul propriului sistem
         de pensii cuantumul drepturilor de pensie calculat de organismele care gestionează sistemele naționale de pensii în care funcționarul
         interesat dobândise drepturi înainte de intrarea în serviciul Comunităților. Calculul cuantumului drepturilor de pensie transferabil
         ține, în schimb, numai de competența organismelor care gestionează sistemele naționale de pensii vizate de transfer. Fiecărui
         stat membru îi revine sarcina de a alege și de a pune în aplicare mijloacele concrete care permit exercitarea dreptului acordat
         funcționarilor comunitari de a transfera către sistemul comunitar de pensii drepturile pe care le‑au dobândit în sistemele
         naționale de pensii

      Deciziile privind, pe de o parte, calcularea drepturilor de pensie care urmează a fi transferate și, pe de altă parte, transformarea
         acestor drepturi în ani de plată a contribuțiilor care urmează a fi luați în considerare în sistemul comunitar de pensii se
         situează în sisteme juridice diferite și intră fiecare sub incidența unor controale jurisdicționale specifice acestor sisteme.
         Numai autoritățile și instanțele naționale sunt competente pentru a soluționa cereri sau litigii legate de deciziile privind
         calcularea drepturilor dobândite de funcționarii comunitari în sistemele naționale de pensii, iar sarcina de a sesiza aceste
         autorități și instanțe revine funcționarilor interesați, conform procedurilor prevăzute în dreptul național aplicabil.

      (a se vedea punctele 56 și 57)
      3.      Întrucât instanța comunitară sesizată cu o acțiune formulată de un funcționar nu se poate pronunța ultra petita, aceasta poate dispune anularea numai în limitele solicitate de reclamant în cererea introductivă, care trebuie să definească
         obiectul litigiului.

      (a se vedea punctele 71 și 72)
      4.      Refuzul autorității împuternicite să facă numiri de a da curs cererii unui funcționar având ca obiect obținerea, în temeiul
         pretinsei nelegalități a legislației naționale aplicate, a autorizației de a solicita de la organismul care gestionează sistemul
         național de pensii revocarea unei decizii adoptate deja privind stabilirea cuantumului drepturilor de pensie dobândite în
         acest sistem de persoana interesată înainte de intrarea în serviciul Comunităților și adoptarea unei noi decizii în această
         privință pe baza unei noi legislații naționale nu constituie un act care lezează întrucât autoritatea împuternicită să facă
         numiri nu este competentă să adopte măsurile care îi sunt solicitate. Astfel, o asemenea cerere se întemeiază pe o contestare
         care privește aplicarea dreptului național de către organismele care gestionează sistemele naționale de pensii, ceea ce, potrivit
         principiului repartizării competențelor care rezultă din articolul 11 alineatul (2) al doilea paragraf din anexa VIII la statut,
         în versiunea anterioară intrării în vigoare a Regulamentului nr. 723/2004 de modificare a Statutului funcționarilor, precum
         și a Regimului aplicabil celorlalți agenți este de competența ordinii juridice naționale și, în consecință, numai de competența
         autorităților sau instanțelor naționale, sesizarea acestora din urmă putând fi urmată, dacă este cazul, de o cerere de pronunțare
         a unei hotărâri preliminare adresată Curții de Justiție în temeiul articolului 234 CE.

      (a se vedea punctele 87 și 92-96)
      5.      Neacordarea de către o instituție funcționarilor și agenților săi a asistenței în temeiul articolului 24 din statut nu reprezintă
         un act care lezează în sensul articolului 90 alineatul (2) din statut decât dacă obligația de asistență incumbă instituției
         indiferent de existența vreunei cereri formulate de funcționarii sau de agenții săi. Or, funcționarului interesat îi revine,
         în principiu, sarcina de a prezenta o cerere de asistență instituției de care aparține și numai anumite împrejurări excepționale
         pot obliga instituția comunitară să întreprindă, în lipsa unei cereri prealabile a acestui funcționar, din proprie inițiativă,
         o acțiune de asistență specifică.

      (a se vedea punctele 100 și 101)
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera de recursuri)
      18 decembrie 2008(*)

      „Recurs – Funcție publică – Funcționari – Pensii – Transferul drepturilor de pensie naționale – Decizie prin care se refuză retragerea unei cereri de transfer și introducerea unei noi cereri de transfer – Competența Tribunalului Funcției Publice – Modificarea obiectului litigiului – Inadmisibilitatea acțiunii în primă instanță”
      În cauzele conexate T‑90/07 P și T‑99/07 P,
      având ca obiect două recursuri formulate împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi)
         din 16 ianuarie 2007, Genette/Comisia (F‑92/05, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se solicită anularea acestei hotărâri,

      Regatul Belgiei, reprezentat de doamnele L. Van den Broeck și C. Pochet, în calitate de agenți, asistate de L. Markey, avocat,

      Comisia Comunităților Europene, reprezentată de domnii V. Joris și D. Martin, în calitate de agenți,

      recurente,
      cealaltă parte în proces fiind
      Emmanuel Genette, funcționar al Comisiei Comunităților Europene, cu domiciliul în Gorze (Franța), reprezentat de M.‑A. Lucas, avocat,

      reclamant în primă instanță,
      TRIBUNALUL DE PRIMĂ INSTANȚĂ AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE (Camera de recursuri),
      compus din domnul M. Jaeger, președinte, doamnele V. Tiili și M. E. Martins Ribeiro, domnul O. Czúcz și doamna I. Pelikánová
         (raportor), judecători,

      grefier: domnul E. Coulon,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 19 septembrie 2008,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Prin intermediul recursurilor formulate în temeiul articolului 9 din anexa I la Statutul Curții de Justiție, Regatul Belgiei
         și Comisia solicită anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 16 ianuarie 2007,
         Genette/Comisia (F‑92/05, nepublicată încă în Repertoriu, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care a fost anulată
         Decizia Comisiei din 25 ianuarie 2005 prin care s‑a respins cererea domnului Genette din 31 octombrie 2004.

       Cadrul juridic
      2        Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statutul funcționarilor Comunităților Europene, în versiunea anterioară intrării
         în vigoare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 723/2004 al Consiliului din 22 martie 2004 de modificare a statutului menționat
         (JO L 124, p. 1) (denumit în continuare „vechiul statut”), prevedea:

      „Funcționarul care intră în serviciul Comunităților după ce:
      –        și‑a încheiat activitatea în cadrul unei administrații, al unei organizații naționale sau internaționale
      sau
      –        a exercitat o activitate salariată sau independentă
      poate plăti Comunităților, în momentul titularizării sale, echivalentul actuarial sau valoarea de răscumpărare a drepturilor
         de pensie pentru limită de vârstă dobândite în temeiul exercitării activităților menționate anterior.

      În acest caz, instituția în care activează funcționarul stabilește, ținând cont de gradul de titularizare, numărul anilor
         de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii pe care îi ia în considerare conform propriului sistem, aferenți perioadei
         de activitate anterioare, pe baza valorii echivalentului actuarial sau a valorii de răscumpărare.” [traducere neoficială]

      3        Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut, în versiunea care rezultă din Regulamentul nr. 723/2004 (denumit în continuare
         „noul statut”), care, în temeiul articolului 2, a intrat în vigoare la 1 mai 2004, prevede:

      „Funcționarul care intră în serviciul Comunităților după ce:
      –        și‑a încheiat activitatea în cadrul unei administrații, al unei organizații naționale sau internaționale
      sau
      –        a exercitat o activitate salariată sau independentă
      poate plăti Comunităților, între data titularizării și data în care obține dreptul la o pensie pentru limită de vârstă în
         sensul articolului 77 din statut, capitalul, actualizat până la data transferului efectiv, reprezentând drepturile de pensie
         dobândite în temeiul exercitării activităților menționate anterior.

      Într‑un astfel de caz, instituția în cadrul căreia își exercită atribuțiile funcționarul stabilește, prin intermediul unor
         dispoziții generale de punere în aplicare și ținând seama de salariul de bază, de vârstă și de cursul de schimb la data depunerii
         cererii de transfer, numărul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii pe care aceasta îi ia în considerare conform
         sistemului comunitar de pensii, aferenți perioadei de muncă anterioare, pe baza capitalului transferat, din care se deduce
         suma care reprezintă aprecierea capitalului între data la care a fost depusă cererea de transfer și data realizării efective
         a transferului.

      Funcționarul poate utiliza acest drept o singură dată pentru fiecare stat membru și fond de pensii.”
      4        Conform articolului 107a din noul statut, în anexa XIII la acest statut sunt prevăzute „dispoziții tranzitorii”. Potrivit
         articolului 26 alineatul (3) din această anexă:

      „Funcționarii care au depus o cerere de transfer în termenele prevăzute anterior, dar care au respins propunerea care le‑a
         fost făcută și [cei care] nu au depus o cerere de transfer în termenele prevăzute anterior sau [cei] a căror cerere fusese
         respinsă fiind depusă după expirarea acestor termene pot încă depune sau depune din nou o astfel de cerere până cel târziu
         la 31 octombrie 2004.”

      5        Legea belgiană din 21 mai 1991 prin care s‑au stabilit anumite relații între sistemele belgiene de pensii și cele ale instituțiilor
         de drept internațional public, publicată în Moniteur belge din 20 iunie 1991, p. 13871 (denumită în continuare „Legea din 1991”), prevede la articolul 3 că „[o]rice funcționar poate,
         cu acordul instituției, să solicite plata către instituție a sumei reprezentând pensia pentru limită de vârstă aferentă serviciilor
         și perioadelor anterioare intrării în serviciul instituției”. Această lege a instituit un sistem de transfer special, subrogarea,
         care derivă din formula de transfer a echivalentului actuarial prevăzută la articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la vechiul
         statut.

      6        Articolul 9 din Legea din 1991 prevede:

      „Atât timp cât subrogarea prevăzută la articolul 11 [din lege] nu a devenit efectivă, funcționarul poate, cu acordul instituției,
         să își retragă cererea de transfer. Această retragere este definitivă.”

      7        Legea belgiană din 10 februarie 2003 de reglementare a transferului drepturilor de pensie între sistemele belgiene de pensii
         și cele ale instituțiilor de drept internațional public, publicată în Moniteur belge din 27 martie 2003, p. 14747 (denumită în continuare „Legea din 2003”), a modificat legislația aplicabilă transferului către
         sistemul de pensii comunitar al drepturilor dobândite în cadrul sistemelor belgiene de pensii. Această lege, aplicabilă, potrivit
         articolului 29 din aceasta, cererilor de transfer introduse după 1 ianuarie 2002, instituie un sistem de valori de răscumpărare
         a cotizațiilor plătite într‑un sistem de pensii belgian, majorate cu dobânzi compuse. Conform acestei noi legislații, transferul
         drepturilor dobândite în cadrul sistemelor belgiene de pensii conduce la plata imediată a unui capital în favoarea sistemului
         comunitar de pensii.

      8        Articolul 4 din Legea din 2003 prevede:

      „Funcționarul sau agentul temporar care, după ce a obținut dreptul la una sau la mai multe dintre pensiile menționate la articolul
         3 [alineatul] 1 [primul-al patrulea paragraf], a intrat în serviciul unei instituții poate, cu acordul acesteia, să solicite
         transferul sumelor stabilite potrivit articolului 7 la această instituție sau la fondul de pensii al acesteia, în temeiul
         afilierii sale la aceste sisteme de pensii în ceea ce privește perioada anterioară intrării sale în serviciul instituției
         […]”

      9        Articolul 9 alineatul (1) din Legea din 2003 prevede:

      „Cererea de transfer devine irevocabilă la data la care Oficiul [Național de Pensii] primește din partea instituției confirmarea
         definitivă a cererii de transfer introduse de funcționar sau de agentul temporar.”

      10      Articolul 194 din Legea belgiană din 20 iulie 2006 privind dispoziții diverse, publicată în Moniteur belge din 28 iulie 2006, p. 36940 (denumită în continuare „Legea din 2006”), a modificat articolul 9 din Legea din 1991, care are
         în prezent următorul conținut:

      „Atât timp cât subrogarea prevăzută la articolul 11 nu a produs efecte, funcționarul care părăsește instituția fără a putea
         beneficia de o pensie pentru limită de vârstă poate, cu acordul instituției, să își retragă cererea de transfer. Această retragere
         este definitivă.”

      11      Potrivit articolului 195 din Legea din 2006, această nouă formulare a articolului 9 din Legea din 1991 a intrat in vigoare,
         cu efect retroactiv, la 1 mai 2004.

       Situația de fapt
      12      Situația de fapt este prezentată în hotărârea atacată după cum urmează:

      „8      Înainte de a intra în serviciul Comisiei, la 1 aprilie 2000, cu o încadrare în gradul B 5, treapta a treia, [domnul Genette],
         născut în 1968, a lucrat în Belgia, în sectorul privat, în calitate de lucrător independent în perioada 1992-1996, iar ulterior
         ca salariat în perioada 1996-2000.

      9      În aceste calități, a fost afiliat mai întâi la Institut national d’assurance sociale des travailleurs indépendants (Institutul
         Național de Asigurare Socială a Lucrătorilor Independenți) (denumit în continuare «[Inasti]») și ulterior la Office national
         des pensions (Oficiul Național al Pensiilor) (denumit în continuare «ONP»), cotizând la sistemele de pensii ale acestora și
         de la care a dobândit drepturi de pensie.

      10      După ce a fost titularizat pe postul de funcționar comunitar, la 1 ianuarie 2001, [domnul Genette] a solicitat Comisiei, prin
         scrisoarea din 13 iulie 2001, transferul către sistemul comunitar de pensii al drepturilor pe care le dobândise în cadrul
         sistemelor belgiene pentru lucrători independenți și pentru salariați. Această cerere se întemeia pe articolul 11 alineatul
         (2) din anexa VIII la vechiul statut, precum și pe articolul 3 […] din Legea din 1991.

      11      La 11 iunie 2002, Unitatea «Pensii și relații cu foștii angajați» din cadrul Direcției B a Direcției Generale (DG) Personal
         și Administrație din cadrul Comisiei a comunicat [domnului Genette] o notă prin care se indica acestuia numărul de ani suplimentari
         de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii care va fi luat în considerare în sistemul comunitar, pe baza echivalentului
         actuarial, calculat de Comisie, al pensiei naționale dobândite în cadrul sistemului belgian al lucrătorilor independenți.
         Dacă [domnul Genette] ar ieși la pensie la vârsta de 65 de ani, echivalentul actuarial al pensiei în cuantum anual de 1 431,29
         euro calculate de [Inasti] s‑ar ridica la 8 139,33 euro, iar sporul de vechime care trebuie luat în considerare în cadrul
         sistemului comunitar ar fi de 1 an și 19 zile. Pe de altă parte, Comisia îl informa că, în temeiul articolului 11 din Legea
         din 1991, aceasta s‑ar subroga în drepturile de pensie dobândite de acesta în Belgia din momentul lichidării pensiei sale
         comunitare.

      12      La 26 august 2002, același serviciu a adresat [domnului Genette] o notă asemănătoare privind drepturile de pensie pe care
         acesta le dobândise în calitate de lucrător salariat prin care i se aducea la cunoștință că, la 65 de ani, echivalentul actuarial
         al pensiei în cuantum anual de 1 952,48 euro calculate de ONP s‑ar ridica la 11 102,79 euro și că sporul de vechime corespunzător
         în cadrul sistemului comunitar ar fi de un an, cinci luni și cinci zile.

      13      Aceste note indicau reclamantului că, din momentul primirii acordului acestuia cu privire la propunerile conținute de note,
         cererea sa de transfer [din 13 iulie 2001] nu mai putea fi revocată. Totuși, notele precizau că cererea putea fi revocată
         în mod excepțional în cazul încetării funcțiilor în cadrul Comisiei înainte de îndeplinirea condițiilor impuse pentru a beneficia
         de o pensie comunitară în temeiul articolului 77 din statut.

      14      La 17 iulie și la 29 august 2002, [domnul Genette] și‑a exprimat acordul cu privire la propunerile Comisiei din 11 iunie și
         din 26 august 2002.

      15      […]
      16      Cu puțin timp înainte de octombrie 2004, [domnul Genette] a aflat că o persoană pe care o cunoștea, care a intrat în serviciul
         Comisiei în 2003 și care a solicitat de asemenea, sub imperiul vechiului statut, transferul către sistemul comunitar al drepturilor
         sale la pensie dobândite în cadrul sistemului belgian al lucrătorilor salariați, a primit din partea statului belgian un capital
         corespunzător unor ani de afiliere și unei remunerații comparabile cu ale sale care a condus la un spor în ani suplimentari
         de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii în sistemul comunitar mult mai important decât cel la care a avut dreptul
         el însuși.

      17      La 31 octombrie 2004, [domnul Genette] a introdus la Comisie, în temeiul articolului 90 alineatul (l) din statut, o cerere
         prin care solicita acesteia:

      –      să ia decizia de a‑l autoriza, astfel cum prevede articolul 9 din Legea din 1991, să retragă cererea pe care a introdus‑o
         la 13 iulie 200l în temeiul acestei legi, prin care a solicitat transferul către sistemul comunitar al drepturilor de pensie
         pe care le dobândise în cadrul sistemelor belgiene de pensii pentru lucrători independenți și pentru lucrători salariați;

      –      să ia decizia de a‑l autoriza, astfel cum prevede articolul 4 alineatul 1 din Legea din 2003, să solicite transferul drepturilor
         sale de pensie în temeiul acestei legi.

      18      La 2 februarie 2005, [domnul Genette] a primit notificarea unei decizii din 25 ianuarie 2005 adoptate de șeful unității «Pensii»,
         prin care cererea sa din 31 octombrie 2004 […] era respinsă în termenii următori:

      19      «[…] Dumneavoastră doriți […] să fiți autorizat, în primul rând, să retrageți, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din
         anexa VIII [la statut], cererea de transfer al drepturilor de pensie pe care le‑ați dobândit în cadrul sistemelor belgiene
         [Inasti] și ONP și care au fost deja executate de acestea potrivit dispozițiilor Legii [din] 1991 și, în al doilea rând, să
         introduceți o nouă cerere care trebuie să fie executată de respectivele sisteme potrivit dispozițiilor Legii [din] 2003.

      20      Or, propunerile care v‑au fost adresate de administrația Comisiei la 11 iunie 2002 și la 26 august 2002, în urma notificării
         de către [Inasti] și ONP a cuantumului pensiei transferabile, stipulau clar că transferul devenea irevocabil din momentul
         primirii de către serviciul respectiv a acordului dumneavoastră cu privire la acele propuneri. Faptul că le‑ați acceptat a
         avut drept consecință executarea transferului drepturilor dumneavoastră și închiderea definitivă a dosarelor ONP și [Inasti]
         de către [autoritatea împuternicită să facă numiri].

      21.      Deși Legea [din] 1991 prevede posibilitatea de a „retrage cererea de transfer cu acordul [i]nstituției” (articolul 9 din Legea
         [din] 1991), în practică această posibilitate era prevăzută la nivelul [i]nstituțiilor numai în cazuri excepționale, indicate,
         de altfel, în scrisoarea prin care se făcea o propunere persoanei interesate: „Cererea poate fi revocată în mod excepțional
         în cazul în care persoana interesată își încetează funcțiile înainte de a îndeplini condițiile impuse pentru a beneficia de
         o pensie comunitară potrivit articolului 77 din [s]tatut”. Nu este nicăieri menționată posibilitatea retragerii cererii, ci
         posibilitatea de a revoca operațiunea într‑un caz foarte special.

      22      În plus, în Hotărârea din 9 noiembrie 1989 privind cauzele conexate 75/88, 146/88 și 147/88, Curtea de Justiție a Comunităților
         Europene a stabilit în mod clar distincția dintre două sisteme juridice diferite în care se înscriu deciziile referitoare,
         pe de o parte, la calculul cuantumului transferabil și respectiv, pe de altă parte, la conversia acestui activ în ani de plată
         a contribuțiilor la sistemul de pensii, fiecare dintre aceste decizii fiind supusă controlului judecătoresc specific acestor
         sisteme. Rezultă de aici că o posibilitate teoretică de retragere a cererii de transfer prevăzută de legea belgiană este lipsită
         de efecte din moment ce reglementarea comunitară nu o prevede. Ceea ce este cazul.

      23      În aceste condiții, îmi este imposibil să vă autorizez să retrageți cererea deja soluționată și să depuneți o nouă cerere
         privind un transfer care a fost finalizat conform legii.»

      24      La 22 aprilie 2005, [domnul Genette], prin intermediul consilierului său, a introdus la Comisie o reclamație întemeiată pe
         articolul 90 alineatul (2) din statut împotriva deciziei în litigiu.

      25      La 10 iunie 2005, directorul general al DG Personal și Administrație, în calitatea sa de autoritate împuternicită să facă
         numiri […], a adoptat o decizie «drept răspuns la cererile și reclamațiile depuse de numeroși funcționari privind transferul
         drepturilor de pensie din sistemul belgian în sistemul comunitar», notificată reclamantului prin poșta electronică și prin
         fax la 14 iunie 2005 […]”

       Procedura în primă instanță și hotărârea atacată
      13      Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 26 septembrie 2005, domnul Genette a formulat o acțiune având ca
         obiect anularea Deciziei șefului unității „Pensii” a Oficiul pentru Administrarea și Plata Drepturilor Individuale (PMO) din
         25 ianuarie 2005 (denumită în continuare „Decizia din 25 ianuarie 2005”) și a Deciziei directorului general al Direcției Generale
         (DG) Personal și Administrație din 10 iunie 2005 (denumită în continuare „Decizia din 10 iunie 2005”). Această acțiune a fost
         înregistrată sub numărul T‑361/05.

      14      Prin Ordonanța din 15 decembrie 2005, Tribunalul, în temeiul articolului 3 alineatul (3) din Decizia 2004/752/CE Euratom a
         Consiliului din 2 noiembrie 2004 de instituire a Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (JO L 333, p. 7, Ediție
         specială, 01/vol. 5, p. 142), a trimis prezenta cauză la Tribunalul Funcției Publice. Acțiunea a fost înregistrată la grefa
         acestuia din urmă sub numărul F‑92/05.

      15      Prin cererea introductivă primită la grefa Tribunalului Funcției Publice la 8 mai 2006, Regatul Belgiei a solicitat să intervină
         în procedură în susținerea concluziilor Comisiei. În temeiul articolului 115 alineatul (1) și al articolului 116 alineatul
         (6) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, aplicabil mutatis mutandis Tribunalului Funcției Publice, în temeiul articolului 3 alineatul (4) din Decizia 2004/752, până la intrarea în vigoare a
         Regulamentului de procedură al acestuia din urmă, președintele Camerei întâi a Tribunalului Funcției Publice a admis această
         intervenție în cadrul ședinței, prin Ordonanța din 29 iunie 2006.

      16      Prin hotărârea atacată, Tribunalul Funcției Publice a anulat Decizia din 25 ianuarie 2005.

      17      Tribunalul Funcției Publice a respins în primul rând cauza de inadmisibilitate invocată de Comisie, întemeiată pe tardivitatea
         cererii introductive față de termenul prevăzut la articolul 91 alineatul (3) din statut.

      18      Acesta a considerat, în continuare, că acele concluzii prin care se solicita anularea Deciziei din 10 iunie 2005, care respinge
         reclamația introdusă la 22 aprilie 2005 de domnul Genette împotriva Deciziei din 25 ianuarie 2005, nu aveau un înțeles autonom
         în raport cu concluziile prin care se solicita anularea Deciziei din 25 ianuarie 2005 și că acestea aveau, prin urmare, ca
         obiect unic o cerere de anulare a acestei din urmă decizii.

      19      Tribunalul Funcției Publice a examinat în primul rând concluziile prin care se solicita anularea Deciziei din 25 ianuarie
         2005 în măsura în care acestea erau îndreptate împotriva refuzului Comisiei de a‑l autoriza pe domnul Genette să își retragă
         cererea de transfer către sistemul comunitar de pensii al drepturilor de pensie dobândite de acesta în sistemele belgiene
         de pensii. La punctele 42-50 din hotărârea atacată, Tribunalul Funcției Publice a procedat mai întâi la interpretarea concluziilor
         domnului Genette în această privință. Acesta a arătat că transferul către sistemul comunitar de pensii al drepturilor de pensie
         dobândite în sistemele naționale de pensii reprezintă o operațiune care implică succesiv două tipuri de decizii unilaterale,
         adoptate, la cererea persoanei interesate și în cadrul unei competențe strict definite, pe de o parte, de organismul sau organismele
         care gestionează sistemele naționale de pensii avute în vedere și, pe de altă parte, de instituția comunitară. Considerând
         că, în temeiul articolului 9 din Legea din 1991, retragerea deciziilor adoptate de organismele care gestionează sistemele
         belgiene de pensii are loc de drept la cererea persoanei interesate atât timp cât subrogarea prevăzută la articolul 11 din
         această lege nu își produce efectele, Tribunalul Funcției Publice a apreciat că transferul drepturilor este revocat în întregime
         dacă este revocată și decizia instituției prin care se stabilește sporul corespunzător în ani în sistemul comunitar și că,
         în consecință, acordul instituției menționat la articolul 9 din Legea din 1991 se putea referi numai la retragerea deciziei
         adoptate de instituție cu ocazia transferului drepturilor de pensie. Prin urmare, acesta a stabilit că acele concluzii îndreptate
         împotriva refuzului Comisiei de a‑l autoriza pe domnul Genette să își retragă cererea de transfer din 13 iulie 2001 trebuie
         interpretate în sensul că urmăresc anularea refuzului Comisiei de a‑și retrage Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002.

      20      Tribunalul Funcției Publice a examinat în continuare, la punctele 55-93 din hotărârea atacată, problema admisibilității concluziilor
         prin care se urmărea anularea refuzului Comisiei de a revoca Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002. Acesta a arătat
         mai întâi că cererea de revocare a deciziilor menționate, adresată după expirarea termenelor de introducere a unei acțiuni,
         era totuși justificată de existența unui fapt nou și esențial care corespundea intrării în vigoare succesive a Legii din 2003
         și a articolului 26 alineatul (3) din anexa XIII la noul statut. Aceste noi dispoziții ar fi modificat situația juridică a
         domnului Genette în ceea ce privește transferul către sistemul comunitar de pensii al drepturilor sale dobândite în sistemele
         belgiene de pensii și ar fi justificat o reexaminare a Deciziilor din 11 iunie și din 26 august 2002. Într‑adevăr, interpretarea
         potrivit căreia domnul Genette era exclus din domeniul de aplicare al acestor noi dispoziții ar fi fost susceptibilă să dea
         naștere unei diferențe de tratament nejustificate, în raport cu articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la vechiul și la
         noul statut, între funcționarii care au transferat către sistemul comunitar de pensii drepturile lor dobândite în sistemele
         belgiene de pensii și funcționarii care nu au obținut un astfel de transfer. În plus, aplicarea retroactivă a acestor dispoziții
         la anumite categorii limitate de funcționari și nu în cazul domnului Genette ar naște îndoieli în privința legalității acestei
         diferențe de tratament din perspectiva principiului respectării încrederii legitime.

      21      Tribunalul Funcției Publice a considerat în continuare că cererea din 31 octombrie 2004 având ca obiect reexaminarea Deciziilor
         din 11 iunie și din 26 august 2002 fusese introdusă într‑un termen rezonabil începând din momentul în care domnul Genette
         cunoștea exact faptul nou și esențial care justifica această cerere. Tribunalul a stabilit că erau admisibile concluziile
         prin care se solicita anularea refuzului Comisiei de retragere a Deciziilor din 11 iunie și din 26 august 2002.

      22      În sfârșit, Tribunalul Funcției Publice a admis cererea de anulare formulată de domnul Genette acceptând primul și al treilea
         motiv întemeiate pe erorile de drept care viciau argumentele cuprinse în motivarea Deciziei din 25 ianuarie 2005 potrivit
         cărora, pe de o parte, transferul către sistemul comunitar de pensii al drepturilor dobândite de domnul Genette în sistemele
         belgiene de pensii a devenit irevocabil în urma acordului persoanei interesate și, pe de altă parte, transferul menționat
         nu mai putea fi revocat în lipsa unei dispoziții comunitare care să permită acest lucru.

      23      În ceea ce privește primul motiv de anulare, Tribunalul Funcției Publice a considerat, la punctele 103-110 din hotărârea atacată,
         că, în Decizia din 25 ianuarie 2005, Comisia a săvârșit o eroare de drept întrucât și‑a întemeiat refuzul de a‑și revoca Deciziile
         din 11 iunie și din 26 august 2002 pe faptul că acceptarea lor expresă de către domnul Genette le‑a conferit un caracter definitiv.
         Într‑adevăr, potrivit Tribunalului, chiar dacă acceptarea amintită permisese intrarea în vigoare a deciziilor menționate,
         numai expirarea termenelor prevăzute la articolele 90 și 91 din statut le‑a conferit acestora un caracter definitiv.

      24      În ceea ce privește al treilea motiv de anulare, Tribunalul Funcției publice a considerat, la punctele 118-135 din hotărârea
         atacată, că Comisia nu a respectat sfera competenței pe care i‑o conferă articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la vechiul
         și la noul statut și a viciat astfel Decizia din 25 ianuarie 2005 printr‑o eroare de drept. În lipsa unor dispoziții comunitare
         speciale care să o reglementeze, retragerea unor decizii care transferă către sistemul comunitar de pensii drepturile dobândite
         în sistemele de pensii naționale ar fi supusă jurisprudenței Curții privind retragerea oricărei decizii individuale prin care
         sunt acordate drepturi. După ce a constatat că revocarea Deciziilor din 11 iunie și din 26 august 2002 nu putea, în sine,
         să afecteze drepturile dobândite în sistemele belgiene de pensii, Tribunalul Funcției Publice a considerat că în speță nu
         existau elemente care să împiedice Comisia să efectueze această revocare, în sensul solicitării domnului Genette.

      25      În al doilea rând, Tribunalul Funcției Publice a examinat, la punctele 137 și 138 din hotărârea atacată, capetele de cerere
         prin care se solicita anularea refuzului Comisiei de a‑l autoriza pe domnul Genette să prezinte o nouă cerere de transfer
         către sistemul comunitar al drepturilor pe care le dobândise în sistemele belgiene de pensii. Acesta a considerat că trebuia
         de asemenea să se anuleze și acest refuz, întrucât era întemeiat pe aceleași motive, viciate prin erori de drept, pe care
         se întemeia și refuzul de a revoca Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002.

       Cu privire la recursuri
       Procedura
      26      Prin cererile introductive depuse la grefa Tribunalului la 26 martie și la 29 martie 2007, Regatul Belgiei, în cauza T‑90/07 P,
         și Comisia, în cauza T‑99/07 P, au formulat prezentele recursuri.

      27      La 30 iunie 2007, în cauza T‑90/07 P, și la 3 iulie 2007, în cauza T‑99/07 P, domnul Genette a depus memoriile sale în răspuns.
         Prin scrisorile din 3 mai 2007, în cauza T‑90/07 P, și din 8 mai 2007, în cauza T‑99/07 P, Regatul Belgiei și, respectiv,
         Comisia au renunțat să depună un memoriu în răspuns.

      28      Prin scrisorile depuse la grefa Tribunalului la 13 iulie 2007, în cauza T‑99/07 P, și la 17 iulie 2007, în cauza T‑90/07 P,
         Comisia și, respectiv, Regatul Belgiei au solicitat, în temeiul articolului 143 din Regulamentul de procedură, acordul să
         depună un memoriu în replică. Prin Deciziile din 25 iulie și din 30 iulie 2007, președintele Camerei de recursuri a răspuns
         favorabil acestor cereri, limitând însă obiectul memoriilor numai la aspectele care țin de admisibilitate. Memoriile în replică
         și în duplică au fost depuse în termenele acordate.

      29      Procedura scrisă a fost încheiată la 27 decembrie 2007, în cauza T‑99/07 P, și la 28 ianuarie 2008, în cauza T‑90/07 P.

      30      Prin scrisoarea depusă la grefa Tribunalului la 29 ianuarie 2008, Comisia a indicat, în temeiul articolului 146 din Regulamentul
         de procedură, că solicită să fie ascultată de Tribunal pentru a prezenta oral observațiile în cauza T‑99/07 P. Prin scrisorile
         depuse la grefa Tribunalului la 19 februarie 2008, Regatul Belgiei a formulat o cerere similară în cauzele T‑99/07 P și T‑90/07 P.
         Prin aceleași scrisori, Regatul Belgiei a solicitat în plus conexarea cauzelor T‑99/07 P și T‑90/07 P pentru buna desfășurare
         a procedurii orale și în vederea pronunțării hotărârii, în temeiul articolelor 50 și 144 din Regulamentul de procedură. Prin
         scrisorile depuse la grefa Tribunalului la 29 februarie și la 11 martie 2008, Comisia și, respectiv, domnul Genette și‑au
         prezentat observațiile în legătură cu această cerere de conexare.

      31      Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera de recursuri) a decis deschiderea procedurii orale în cauzele
         T‑99/07 P și T‑90/07 P. Prin Ordonanța din 4 iulie 2008, președintele Camerei de recursuri a dispus conexarea acestor cauze
         pentru buna desfășurare a procedurii orale și în vederea pronunțării hotărârii.

      32      În cadrul măsurilor de organizare a procedurii prevăzute la articolele 64 și 144 din Regulamentul de procedură, Tribunalul
         a invitat părțile să răspundă la mai multe întrebări scrise. Părțile au dat curs acestei solicitări în termenul stabilit.

       Concluziile părților
      33      Regatul Belgiei solicită Tribunalului anularea hotărârii atacate.

      34      Comisia solicită Tribunalului:

      –      anularea hotărârii atacate;
      –      declararea ca inadmisibilă a acțiunii formulate de domnul Genette la Tribunalul Funcției Publice;
      –      în subsidiar, declararea acestei acțiuni ca neîntemeiată;
      –      să dispună ca domnul Genette și Comisia Comunităților Europene să suporte fiecare propriile cheltuieli de judecată aferente
         prezentei proceduri și pe cele aferente procedurii desfășurate în fața Tribunalului Funcției Publice.

      35      Domnul Genette solicită Tribunalului:

      –      respingerea recursurilor;
      –      în subsidiar, admiterea concluziilor formulate în primă instanță;
      –      obligarea Regatului Belgiei și a Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.
       Cu privire la admisibilitate
       Argumentele părților
      36      Domnul Genette invocă în principal inadmisibilitatea recursurilor formulate de Regatul Belgiei și de Comisie, întrucât prin
         acestea nu se solicită, cel puțin nu în mod regulamentar, admiterea, în tot sau în parte, a concluziilor formulate în primă
         instanță, conform cerințelor articolului 139 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de procedură.

      37      În cauza T‑90/07 P, domnul Genette susține că Regatul Belgiei s‑a limitat să solicite anularea hotărârii atacate. Prin urmare,
         recursul ar fi lipsit de efect util întrucât, dacă s‑ar admite, Tribunalul Funcției Publice sau Tribunalul nu ar putea, în
         lipsa unor cereri în acest sens, să admită concluziile formulate de Regatul Belgiei în primă instanță, astfel cum au fost
         reproduse la punctul 32 din hotărârea atacată. În plus, această lipsă nu ar putea fi compensată prin trimiterea la concluziile
         Comisiei în cauza T‑99/07 P, după cum ar propune Regatul Belgiei.

      38      În cauza T‑99/07 P, domnul Genette invocă faptul că, în privința soluționării litigiului în cazul anulării de către Tribunal
         a hotărârii atacate, Comisia nu a formulat în mod corect concluziile sale. Într‑adevăr, concluziile Comisiei prin care se
         solicită declararea acțiunii formulate de domnul Genette în fața Tribunalului Funcției Publice ca inadmisibilă sau, în subsidiar,
         ca neîntemeiată ar fi inadmisibile întrucât ar fi vorba de cereri noi, care ar modifica obiectul litigiului în primă instanță.
         În lipsa unor concluzii admisibile ale Comisiei care să urmărească admiterea concluziilor sale formulate în primă instanță,
         faptul ca Tribunalul să se pronunțe asupra concluziilor în anulare ale acestei instituții nu ar prezenta interes și ar fi
         contrar bunei administrări a justiției, astfel încât recursul formulat de aceasta din urmă ar trebui respins ca inadmisibil.

      39      Regatul Belgiei și Comisia concluzionează în sensul respingerii cauzei de inadmisibilitate invocate de domnul Genette împotriva
         recursurilor formulate de acestea.

       Aprecierea Tribunalului
      40      Lipsa în cadrul prezentelor recursuri a unor concluzii care să urmărească admiterea, în tot sau în parte, a concluziilor prezentate
         în primă instanță, în sensul articolului 139 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de procedură, nu justifică respingerea
         respectivelor recursuri ca inadmisibile, din moment ce acestea conțin concluzii ale recurentelor prin care se urmărește anularea
         deciziei Tribunalului Funcției Publice, conform articolului 139 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat.

      41      Într‑adevăr, efectul util al unui astfel de recurs se păstrează în asemenea împrejurări, în măsura în care Tribunalul, dacă
         admite concluziile în anulare ale recurentelor, nu va soluționa prin aceasta în mod definitiv litigiul, ci va repune părțile
         în situația în care se aflau înainte de adoptarea hotărârii atacate. Instanța care va fi chemată să se pronunțe în mod definitiv
         asupra litigiului, fie că este vorba de Tribunalul Funcției Publice sau de Tribunal însuși, în funcție de modul în care acesta
         din urmă își va exercita competența care i se recunoaște prin articolul 13 alineatul (1) din anexa I la Statutul Curții, va
         trebui să ia în considerare concluziile formulate de partea menționată în primă instanță fie pentru a le admite, în tot sau
         în parte, fie pentru a le respinge, fără a‑și putea întemeia această respingere pe împrejurarea că aceste concluzii nu au
         fost invocate din nou în fața acestuia (a se vedea în acest sens, prin analogie, Ordonanța Curții din 14 decembrie 2006, Meister/OAPI,
         C‑12/05 P, punctul 107).

      42      În speță, nu se contestă că Regatul Belgiei a solicitat anularea hotărârii atacate. Dacă Tribunalul admite recursul și anulează,
         în tot sau în parte, hotărârea menționată, instanța chemată să se pronunțe în mod definitiv asupra litigiului va trebui să
         ia în considerare concluziile formulate în primă instanță, în susținerea Comisiei, de către Regatul Belgiei.

      43      De asemenea, independent de problema dacă, după cum susține domnul Genette, Comisia nu a formulat concluzii, în cadrul recursului,
         în același sens cu concluziile sale din primă instanță, nu se contestă că aceasta a solicitat în mod valabil anularea hotărârii
         atacate. Prin urmare, dacă Tribunalul admite recursul și anulează, în tot sau în parte, hotărârea menționată, instanța chemată
         să se pronunțe în mod definitiv pe fond va trebui să ia în considerare concluziile formulate de Comisie în primă instanță,
         respingând în același timp motivele care ar fi fost invocate pentru prima dată, în susținerea concluziilor amintite, în cadrul
         recursului (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Curții din 1 iunie 1994, Comisia/Brazzelli Lualdi și alții, C‑136/92 P, Rec.,
         p. I‑1981, punctul 59).

      44      În consecință, se impune respingerea cauzelor de inadmisibilitate invocate de domnul Genette în privința celor două recursuri.

       Cu privire la fond
      45      În cauza T‑90/07 P, Regatul Belgiei invocă în susținerea concluziilor sale patru motive prin care urmărește anularea hotărârii
         atacate. Primul motiv este întemeiat în principal pe lipsa de competență a Tribunalului Funcției Publice pentru a aprecia
         admisibilitatea cererii din 31 octombrie 2004 în raport cu dreptul belgian și, în subsidiar, pe o eroare de drept care viciază
         interpretarea dreptului belgian reținută în hotărârea atacată. Al doilea motiv este întemeiat pe erorile de drept care viciază
         anularea refuzului Comisiei de a‑l autoriza pe domnul Genette să formuleze o nouă cerere de transfer. Al treilea motiv are
         la bază erorile de drept care viciază constatarea admisibilității concluziilor prin care se urmărește anularea refuzului Comisiei
         de a revoca Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002. În sfârșit, al patrulea motiv este întemeiat pe o încălcare a principiului
         securității juridice.

      46      În cauza T‑99/07 P, Comisia se întemeiază pe patru motive pentru a solicita anularea hotărârii atacate. Primul motiv este
         întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice s‑ar fi pronunțat ultra petita modificând obiectul litigiului. Al doilea motiv este bazat pe lipsa de competență a Tribunalului Funcției Publice, precum
         și pe o încălcare a dreptului la apărare. Al treilea motiv este întemeiat, în esență, pe o eroare de drept legată de aprecierea
         efectului acordului dat de domnul Genette la propunerile formulate de Comisie în Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002.
         În sfârșit, al patrulea motiv este bazat în principal pe o încălcare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la vechiul
         statut, în subsidiar pe o încălcare a normelor aplicabile revocării deciziilor individuale care conferă drepturi, pe lipsa
         de competență a Tribunalului Funcției Publice, pe o încălcare a principiului protecției dreptului la apărare și pe o eroare
         de fapt, precum și, de asemenea în subsidiar, pe o eroare de drept care viciază anularea refuzului Comisiei de a revoca Deciziile
         din 11 iunie și din 26 august 2002.

      47      În speță, Tribunalul consideră că o bună administrare a justiției justifică examinarea, în primul rând, a primului motiv invocat
         de Regatul Belgiei în cauza T‑90/07 P, întemeiat în principal pe lipsa de competență a Tribunalului Funcției Publice de a
         aprecia admisibilitatea cererii din 31 octombrie 2004 în raport cu dreptul belgian și, în subsidiar, pe o eroare de drept
         care viciază interpretarea dreptului belgian reținută în hotărârea atacată, precum și a primului motiv invocat de Comisie
         în cauza T‑99/07 P, întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice s‑ar fi pronunțat ultra petita modificând obiectul litigiului.

       Cu privire la primul motiv invocat de Regatul Belgiei în cauza T‑90/07 P, întemeiat în principal pe lipsa de competență a
         Tribunalului Funcției Publice de a aprecia admisibilitatea cererii din 31 octombrie 2004 în raport cu dreptul belgian și,
         în subsidiar, pe o eroare de drept care viciază interpretarea dreptului belgian reținută în hotărârea atacată

      –       Argumentele părților
      48      Regatul Belgiei susține, în esență, că Tribunalul funcției Publice a depășit limitele competenței sale prin faptul că s‑a
         pronunțat asupra admisibilității cererii din 31 octombrie 2004 și, prin urmare, a acțiunii introduse în fața acestuia, în
         raport cu articolul 9 din Legea din 1991 și cu articolul 194 din Legea din 2006. Prin urmare, acesta ar fi încălcat normele
         privind repartizarea competențelor între ordinea juridică comunitară și ordinea juridică belgiană.

      49      Potrivit Regatului Belgiei, Tribunalul Funcției Publice ar fi săvârșit, în plus, o eroare de drept în interpretarea articolului
         9 din Legea din 1991, în versiunea anterioară intrării în vigoare a Legii (de modificare) din 2006 și a articolului 194 din
         această ultimă lege, considerând, pe baza acestor dispoziții, că cererea din 31 octombrie 2004 și, în final, acțiunea introdusă
         în fața acestuia erau admisibile. În orice caz, cererea din 31 octombrie 2004 ar fi trebuit examinată în raport cu articolul
         9 din Legea din 1991, în versiunea care rezultă din Legea din 2006, de unde ar rezulta în mod expres că revocarea unei cereri
         de transfer nu este posibilă decât în cazul unei plecări anticipate a funcționarului respectiv, conform prevederilor articolului
         77 din statut.

      50      În sfârșit, Regatul Belgiei concluzionează în sensul respingerii cauzelor de inadmisibilitate invocate de domnul Genette împotriva
         prezentului motiv.

      51      Domnul Genette solicită, în principal, respingerea motivului ca neîntemeiat întrucât ridică o obiecție privind lipsa competenței
         și ca inadmisibil și, în orice caz, neîntemeiat în măsura în care ridică o obiecție întemeiată pe o eroare de drept.

      52      Obiecția privind lipsa de competență a Tribunalului Funcției Publice în ceea ce privește interpretarea dreptului belgian nu
         ar putea fi întemeiată, instanța comunitară fiind competentă, potrivit jurisprudenței, să interpreteze dreptul național atunci
         când o astfel de interpretare condiționează aplicarea unei norme statutare și, prin urmare, legalitatea unei decizii a Comisiei.

      53      În ceea ce privește obiecția privind interpretarea greșită a dreptului belgian, domnul Genette susține că aceasta ar fi inadmisibilă
         în măsura în care ar relua o obiecție invocată deja și respinsă în primă instanță. În subsidiar, domnul Genette a arătat că
         această obiecție trebuie respinsă ca neîntemeiată sau, în orice caz, ca inoperantă. Obiecția nu ar fi întemeiată în măsura
         în care, în hotărârea atacată, articolul 9 din Legea din 1991 ar fi fost interpretat conform principiilor comunitare aplicabile
         în materie și ținând seama de intențiile legiuitorului belgian. În orice caz, obiecția ar fi inoperantă, întrucât nu ar viza
         decât motive neesențiale în hotărârea atacată, care nu afectau motivarea principală a acesteia.

      –       Aprecierea Tribunalului
      54      Prin intermediul primului motiv, Regatul Belgiei critică, în esență, punctele 49 și 50 din hotărârea atacată, în cuprinsul
         cărora Tribunalul Funcției Publice a hotărât, în raport cu articolul 9 din Legea din 1991, că, până ca subrogarea să producă
         efecte, persoana interesată avea dreptul să solicite revocarea deciziilor adoptate de organismele care gestionează sistemele
         belgiene de pensii și a considerat că, în speță, transferul către sistemul comunitar de pensii al drepturilor dobândite de
         domnul Genette în sistemele belgiene de pensii ar fi în integralitate revocat dacă Deciziile Comisiei din 11 iunie și din
         26 august 2002 ar fi de asemenea retrase. După cum a subliniat Regatul Belgiei, această observație formulată în hotărârea
         atacată a fost esențială în aprecierea de către Tribunalul Funcției Publice a obiectului și, în final, a admisibilității unei
         acțiuni care urmărea, în principal, anularea refuzului Comisiei de a‑l autoriza pe domnul Genette să își retragă cererea de
         transfer din 13 iulie 2001, anularea refuzului Comisiei de a‑l autoriza pe domnul Genette să prezinte o nouă cerere de transfer
         reprezentând ea însăși numai o consecință a anulării refuzului de a retrage cererea de transfer menționată, după cum reiese
         de la punctul 1 din dispozitiv coroborat cu punctul 138 din motivarea hotărârii atacate. Într‑adevăr, pe baza acestei observații
         Tribunalul Funcției Publice a redefinit, în hotărârea atacată, obiectul principal al acțiunii în anularea Deciziei din 25
         ianuarie 2005 ca fiind anularea refuzului Comisiei de a‑și revoca Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002.

      55      Din observațiile criticate în cadrul prezentului motiv reiese că, în scopul aprecierii obiectului și, în final, a admisibilității
         concluziilor având ca obiect anularea refuzului Comisiei de a‑l autoriza pe domnul Genette să își retragă cererea de transfer
         din 13 iulie 2001, Tribunalul Funcției Publice a constatat implicit însă în mod necesar în hotărârea atacată că, drept efect
         al adoptării unei decizii de către Comisie în urma cererii din 31 octombrie 2004, deciziile adoptate de Institutul Național
         de Asigurare Socială a Lucrătorilor Independenți (Inasti) și de Oficiul Național de Pensii (ONP) privind calculul cuantumului
         drepturilor dobândite de domnul Genette în sistemele belgiene de pensii ar putea fi revocate de drept în sistemul juridic
         belgian.

      56      În această privință, trebuie amintit că, potrivit articolului 11 alineatul (2) al doilea paragraf din anexa VIII la vechiul
         statut, instituția în cadrul căreia își exercită atribuțiile funcționarul stabilește numărul de ani de plată a contribuțiilor
         la sistemul de pensii pe care aceasta îi ia în considerare conform sistemului propriu de pensii, pe baza drepturilor de pensie
         acumulate de funcționarul menționat, înainte de intrarea în serviciul acestei instituții, în perioada de muncă anterioară
         în cadrul sistemelor naționale de pensii. Din această dispoziție reiese că instituția comunitară nu are altă obligație decât
         de a transforma în ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii care urmează să fie luați în considerare în cadrul
         propriului sistem de pensii cuantumul drepturilor de pensie calculat de organismele care gestionează sistemele naționale de
         pensii în care funcționarul interesat dobândise drepturi înainte de intrarea în serviciul Comunităților. Calculul cuantumului
         drepturilor de pensie transferabil ține, în schimb, numai de competența organismelor care gestionează sistemele naționale
         de pensii vizate de transfer (Hotărârea Curții din 9 noiembrie 1989, Bonazzi‑Bertottilli și alții/Comisia, 75/88, 146/88 și
         147/88, Rec., p. 3599, punctul 17). În plus, fiecărui stat membru îi revine sarcina de a alege și de a pune în aplicare mijloacele
         concrete care permit exercitarea dreptului acordat funcționarilor comunitari de a transfera către sistemul comunitar de pensii
         drepturile pe care le‑au dobândit în sistemele naționale de pensii (Hotărârea Curții din 20 octombrie 1981, Comisia/Belgia,
         137/80, Rec., p. 2393, punctul 18).

      57      Deciziile privind, pe de o parte, calcularea drepturilor de pensie care urmează a fi transferate și, pe de altă parte, transformarea
         acestor drepturi în ani de plată a contribuțiilor care urmează a fi luați în considerare în sistemul comunitar de pensii se
         situează în sisteme juridice diferite și intră fiecare sub incidența unor controale jurisdicționale specifice acestor sisteme
         (Hotărârea Bonazzi‑Bertottilli și alții/Comisia, punctul 56 de mai sus, punctul 19, Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie
         1998, Bang‑Hansen/Comisia, T‑233/97, RecFP, p. I‑A‑625 și II‑1889, punctul 39, și Hotărârea Tribunalului din 18 martie 2004,
         Radauer/Consiliul, T‑67/02, RecFP, p. I‑A‑89 și II‑395, punctul 31). Numai autoritățile și instanțele naționale sunt competente
         pentru a soluționa cereri sau litigii legate de deciziile privind calcularea drepturilor dobândite de funcționarii comunitari
         în sistemele naționale de pensii, iar sarcina de a sesiza aceste autorități și instanțe revine funcționarilor interesați,
         conform procedurilor prevăzute în dreptul național aplicabil.

      58      În speță, din hotărârea atacată reiese că, în urma cererii de transfer din 13 iulie 2001, organismele care gestionează sistemele
         belgiene de pensii în discuție, și anume Inasti și ONP, au adoptat decizii privind calcularea drepturilor dobândite de către
         domnul Genette în sistemele belgiene de pensii potrivit dispozițiilor Legii din 1991, aplicabilă la data respectivă. Presupunând
         că, după cum consideră Tribunalul Funcției Publice în hotărârea atacată, cererea din 31 octombrie 2004 urmărea în special
         revocarea, în temeiul articolului 9 din Legea din 1991, a deciziilor adoptate de Inasti și de ONP privind calcularea drepturilor
         dobândite de domnul Genette în sistemele belgiene de pensii, aceasta ridica o problemă care ținea de ordinea juridică belgiană
         și numai de competența autorităților sau instanțelor belgiene.

      59      Prin urmare, constatând că, drept efect al adoptării unei decizii de către Comisie în urma cererii din 31 octombrie 2004,
         deciziile adoptate de Inasti și de ONP privind calculul cuantumului drepturilor dobândite de domnul Genette în sistemele belgiene
         de pensii ar putea fi revocate de drept în sistemul juridic belgian în temeiul articolului 9 din Legea din 1991, Tribunalul
         Funcției Publice a depășit limitele competenței sale.

      60      Rezultă că, în hotărârea atacată, Tribunalul Funcției Publice nu a putut constata, fără să aducă atingere competențelor rezervate
         Regatului Belgiei, că, în temeiul articolului 9 din Legea din 1991, deciziile adoptate de Inasti și de ONP privind calcularea
         drepturilor dobândite de domnul Genette în sistemele belgiene de pensii ar fi, la cererea persoanei interesate, revocate de
         drept în cazul retragerii de către Comisie a Deciziilor sale din 11 iunie și din 26 august 2002 în scopul redefinirii obiectului
         principal al concluziilor în anulare ca fiind refuzul Comisiei de a retrage aceste din urmă decizii.

      61      Prin urmare, trebuie admis primul motiv invocat de Regatul Belgiei în cauza T‑90/07 P.

       Cu privire la primul motiv invocat de Comisie în cauza T‑99/07 P, întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice s‑ar
         fi pronunțat ultra petita modificând obiectul litigiului

      –       Argumentele părților
      62      Comisia susține că Tribunalul funcției Publice s‑a pronunțat ultra petita anulând refuzul Comisiei de a revoca Deciziile sale din 11 iunie și din 26 august 2002. Din cererea depusă la 26 septembrie
         2005 și, anterior, din cererea din 31 octombrie 2004, precum și din reclamația din 22 aprilie 2005 ar rezulta în mod explicit
         că obiectul principal al acțiunii introduse la Tribunalul Funcției Publice nu era revocarea Deciziilor din 11 iunie și din
         26 august 2002.

      63      Domnul Genette concluzionează în sensul respingerii acestui motiv ca fiind, în principal, inadmisibil și, în subsidiar, neîntemeiat.

      64      În principal, domnul Genette susține inadmisibilitatea prezentului motiv în raport cu articolul 139 alineatul (2) din Regulamentul
         de procedură, pentru motivul că ar modifica obiectul acțiunii introduse la Tribunalul Funcției Publice. În primă instanță,
         Comisia ar fi susținut ea însăși că acțiunea avea ca obiect anularea unui refuz de a revoca Deciziile din 11 iunie și din
         26 august 2002.

      65      În subsidiar, domnul Genette susține că prezentul motiv nu este întemeiat nici în drept, nici în fapt. Întrucât Tribunalul
         Funcției Publice a admis concluziile formulate în cererea introductivă anulând Decizia din 25 ianuarie 2005, nu se poate considera
         că acesta a depășit limitele obiective ale litigiului. În plus, obiectul pe care el însuși l‑ar fi stabilit în ceea ce privește
         acțiunea sa în primă instanță nu ar avea relevanță, întrucât acesta nu ar fi fost determinat decât de preocuparea de a evita
         ca acțiunea sa să fie respinsă ca inadmisibilă. Mai mult, acesta ar fi prezentat, în primă instanță, o argumentare subsidiară
         care pornea de la ipoteza că obiectul acțiunii sale era refuzul Comisiei de a revoca Deciziile sale din 11 iunie și din 26
         august 2002. În sfârșit, instanța comunitară ar dispune de o putere de apreciere pentru a stabili obiectul unei acțiuni pe
         baza unei analize obiective a conținutului cererii introductive, ceea ce ar fi realizat Tribunalul Funcției Publice în speță.

      66      În orice caz, domnul Genette arată că Tribunalul Funcției Publice trebuia să examineze din oficiu și în mod obiectiv chestiunile
         legate de admisibilitate, de ordine publică, pe care le implică acțiunea și că nu era ținut, sub acest aspect, de argumentele
         părților. De aceea acesta ar fi apreciat în speță în mod autonom obiectul acțiunii.

      –       Aprecierea Tribunalului
      67      În primul rând, trebuie să se examineze cauza de inadmisibilitate invocată de domnul Genette și întemeiată în esență pe faptul
         că, invocând prezentul motiv, Comisia ar urmări să sesizeze Tribunalul în legătură cu un litigiu mai extins decât cel care
         s‑a aflat pe rolul Tribunalului Funcției Publice.

      68      Din articolul 225 A CE, din articolul 11 alineatul (1) din anexa I la Statutul Curții și din articolul 138 alineatul (1) litera
         (c) din Regulamentul de procedură rezultă că un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea a
         cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere (Ordonanța Tribunalului
         din 10 martie 2008, Lebedef‑Caponi/Comisia, T‑233/07 P, nepublicată încă în Repertoriu, punctele 24 și 25, Hotărârea Tribunalului
         din 12 martie 2008, Rossi Ferreras/Comisia, T‑107/07 P, nepublicată încă în Repertoriu, punctele 26 și 27).

      69      Prin intermediul primului motiv invocat, Comisia susține că anularea dispusă de Tribunalul Funcției Publice depășește ceea
         ce a fost solicitat de domnul Genette în cererea sa. Deși Comisia însăși și‑ar fi modificat poziția în ceea ce privește obiectul
         litigiului, un astfel de motiv, care vizează, în esență, contestarea calificării obiectului principal al acțiunii reținute
         de Tribunalul Funcției Publice în hotărârea atacată, nu ar putea fi interpretat în sensul că are ca efect sesizarea Tribunalului
         cu un litigiu mai extins decât cel care s‑a aflat pe rolul Tribunalului Funcției Publice. Pe de altă parte, acesta îndeplinește
         condițiile de admisibilitate impuse de Regulamentul de procedură și trebuie, prin urmare, să fie considerat admisibil.

      70      În consecință, se impune respingerea cauzei de inadmisibilitate invocate de domnul Genette.

      71      În ceea ce privește temeinicia prezentului motiv, trebuie amintit cu titlu preliminar că, în temeiul articolului 21 primul
         paragraf din Statutul Curții, aplicabil procedurii desfășurate în fața Tribunalului Funcției Publice în temeiul articolului
         7 alineatul (1) din anexa I la același statut și al articolului 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură,
         cererea introductivă trebuie să cuprindă, printre altele, obiectul litigiului și expunerea sumară a motivelor invocate. Cererea
         introductivă constituie, prin urmare, un act de sesizare a instanței în cadrul căruia reclamantul are obligația să definească
         obiectul litigiului (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Curții din 25 septembrie 1979, Comisia/Franța, 232/78, Rec., p. 2729,
         punctul 3, și Hotărârea Curții din 6 aprilie 2000, Comisia/Franța, C‑256/98, Rec., p. I‑2487, punctul 31, Ordonanța Curții
         din 8 noiembrie 2007, Belgia/Comisia, C‑242/07 P, Rec., p. I‑9757, punctul 41).

      72      Pe de altă parte, întrucât instanța comunitară sesizată cu o acțiune în anulare nu se poate pronunța ultra petita, aceasta poate dispune anularea numai în limitele solicitate de reclamant (a se vedea Hotărârea Curții din 14 septembrie
         1999, Comisia/AssiDomän Kraft Products și alții, C‑310/97 P, Rec., p. I‑5363, punctul 52 și jurisprudența citată).

      73      În această privință, este important de subliniat că, astfel cum reiese de la punctele 40 și 41 din hotărârea atacată, domnul
         Genette a susținut în fața Tribunalului Funcției Publice că „obiectul cererii sale nu îl constitui[a] retragerea [Deciziilor
         din 11 iunie și din 26 august 2002], ci obținerea din partea Comisiei a autorizației de a‑și retrage cererea de transfer [din
         13 iulie 2001]” și că „Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002 ar continua să existe ca atare chiar și în cazul în care
         Comisia ar da curs cererii sale”. În plus, astfel cum reiese de la punctul 41 din hotărârea atacată, domnul Genette a susținut
         el însuși în fața Tribunalului Funcției Publice că revocarea Deciziilor din 11 iunie și din 26 august 2002 nu ar putea fi
         avută în vedere în acest stadiu și că, în orice caz, nu ar putea fi avută în vedere decât cu condiția, încă neîndeplinită,
         ca autoritățile belgiene, eventual în urma unei acțiuni în fața instanțelor belgiene, să adopte, în temeiul Legii din 2003,
         noi decizii în privința sumelor care urmează a fi transferate către sistemul comunitar de pensii. Prin urmare, domnul Genette
         a susținut în primă instanță că concluziile sale în anularea refuzului Comisiei de a‑l autoriza să își retragă cererea de
         transfer din 13 iulie 2001 nu puteau fi interpretate în sensul că urmăreau anularea refuzului Comisiei de a‑și revoca Deciziile
         din 11 iunie și din 26 august 2002.

      74      În aceste condiții, trebuie să se concluzioneze că Tribunalul Funcției Publice nu putea să redefinească, astfel cum a procedat
         la punctul 50 din hotărârea atacată, obiectul principal al acțiunii ca fiind anularea unui refuz al Comisiei de a revoca Deciziile
         din 11 iunie și din 26 august 2002 (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Curții din 29 noiembrie 2007, Stadtwerke Schwäbisch
         Hall și alții/Comisia, C‑176/06 P, punctul 25).

      75      Prin urmare, Comisia susține în mod întemeiat că Tribunalul Funcției Publice s‑a pronunțat ultra petita procedând în speță, astfel cum reiese de la punctul 1 din dispozitiv coroborat cu punctul 136 din motivarea hotărârii atacate,
         la anularea refuzului Comisiei de a revoca Deciziile sale din 11 iunie și din 26 august 2002 cuprins în Decizia din 25 ianuarie
         2005.

      76      În consecință, se impune admiterea primului motiv invocat de către Comisie în cauza T‑99/07 P.

      77      Din considerațiile de mai sus reiese că Tribunalul Funcției Publice nu a putut, fără a aduce atingere competențelor rezervate
         Regatului Belgiei și fără a fi pus în situația să se pronunțe ultra petita, să redefinească obiectul principal al acțiunii introduse de domnul Genette ca fiind anularea refuzului Comisiei de a revoca
         Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002. Hotărârea atacată trebuie, prin urmare, să fie anulată în măsura în care procedează
         la o asemenea recalificare.

      78      În plus, întrucât Tribunalul Funcției Publice s‑a pronunțat ultra petita modificând obiectul litigiului care se afla pe rolul său, se impune anularea hotărârii atacate în măsura în care aceasta
         anulează refuzul Comisiei de a revoca Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002 cuprins în Decizia din 25 ianuarie 2005.
         În sfârșit, întrucât anularea refuzului Comisiei de a‑l autoriza pe domnul Genette să formuleze o nouă cerere de transfer
         nu este, ea însăși, decât o consecință a anulării refuzului de a revoca Deciziile din 11 iunie și din 26 august 2002 (a se
         vedea punctul 54 de mai sus), se impune de asemenea anularea hotărârii atacate în măsura în care prin aceasta se anulează
         refuzul Comisiei de a‑l autoriza pe domnul Genette să formuleze o nouă cerere de transfer inclus în Decizia din 25 ianuarie
         2005.

      79      Rezultă din cele de mai sus că hotărârea atacată trebuie anulată în întregime.

       Cu privire la acțiunea introdusă în primă instanță
      80      În conformitate cu articolul 13 alineatul (1) din anexa I la Statutul Curții, Tribunalul poate, în cazul anulării deciziei
         Tribunalului Funcției Publice, să soluționeze el însuși litigiul, dacă acesta este în stare de judecată.

      81      Acesta este cazul în speță. Într‑adevăr, Tribunalul dispune de toate elementele necesare pentru a se pronunța asupra acțiunii.

       Argumentele părților
      82      În cauza T‑99/07 P, Comisia invită Tribunalul, în ipoteza în care acesta ar anula hotărârea atacată și ar decide să se pronunțe
         el însuși asupra litigiului, să declare că acțiunea este inadmisibilă pentru motivul că cererea din 31 octombrie 2004, în
         măsura în care urmărește ca domnul Genette să fie autorizat să își retragă cererea de transfer din 13 iulie 2001, este lipsită
         de obiect în absența unui temei juridic în statut pentru a se acorda o astfel de autorizare. Nici articolul 9 din Legea din
         1991 nu ar putea să furnizeze un temei juridic pentru autorizarea solicitată, din moment ce statutul nu îl prevede. Domeniul
         de aplicare al dispozițiilor statutare nu ar putea, într‑adevăr, să depindă de conținutul dreptului național. Decizia din
         25 ianuarie 2005 nu ar putea, prin urmare, să fie considerată un act care să îl lezeze pe domnul Genette și care să îi confere
         acestuia un drept la acțiune. În subsidiar, Comisia susține că acțiunea ar trebui respinsă ca neîntemeiată.

      83      În primă instanță, Comisia, în susținerea căreia a intervenit Regatul Belgiei, a concluzionat de asemenea că acțiunea trebuie
         respinsă ca inadmisibilă și, în subsidiar, ca neîntemeiată. Cauzele de inadmisibilitate invocate de către Comisie în fața
         Tribunalului Funcției Publice în susținerea concluziilor acesteia erau întemeiate pe tardivitatea depunerii cererii introductive
         în raport cu termenul prevăzut la articolul 91 alineatul (3) din statut, precum și pe inadmisibilitatea cererii din 31 octombrie
         2004 ca urmare a caracterului irevocabil al Deciziilor din 11 iunie și din 26 august 2002, pe lipsa unui fapt nou care să
         justifice această cerere și pe introducerea tardivă a acesteia din urmă în raport cu cerința respectării unui termen rezonabil.

      84      Domnul Genette susține că, departe de a concluziona în sensul admiterii concluziilor sale din primă instanță, Comisia formulează
         noi concluzii în fața Tribunalului. Aceasta ar invoca în special un motiv nou întemeiat pe propria necompetență de a soluționa
         cererea din 31 octombrie 2004. Acest motiv s‑ar întemeia pe o nouă definiție a obiectului litigiului, care nu ar mai fi reprezentat,
         astfel cum a susținut Comisia în primă instanță, de revocarea Deciziilor din 11 iunie și din 26 august 2002, ci de retragerea
         cererii de transfer din 13 iulie 2001. Chiar presupunând că nu ar fi nou, acest motiv ar trebui respins ca inadmisibil, întrucât
         ar fi fost formulat în mod ambiguu în recurs.

      85      Pe de altă parte, în primă instanță, domnul Genette a concluzionat în sensul admisibilității acțiunii și, în consecință, al
         respingerii cauzelor de inadmisibilitate invocate de Comisie.

       Aprecierea Tribunalului
      86      Întrucât condițiile de admisibilitate ale unei acțiuni prevăzute la articolele 90 și 91 din statut sunt de ordine publică,
         este de competența instanței comunitare, în cazul în care este necesar, să le examineze din oficiu (Hotărârea Tribunalului
         din 11 iulie 1996, Ortega Urretavizcaya/Comisia, T‑587/93, RecFP, p. I‑A‑349 și II‑1027, punctul 25, și Hotărârea Tribunalului
         din 29 ianuarie 1998, Affatato/Comisia, T‑157/96, RecFP, p. I‑A‑41 și II‑97, punctul 21, Ordonanța Tribunalului din 20 august
         1998, Collins/Comitetul Regiunilor, T‑132/97, RecFP, p. I‑A‑469 și II‑1379, punctul 12, și Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie
         1998, de Compte/Parlamentul European, T‑25/98, RecFP, p. I‑A‑629 și II‑1903, punctul 38). Verificarea sa nu se limitează la
         cauzele de inadmisibilitate invocate de către părți (a se vedea Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 1996, Stott/Comisia,
         T‑99/95, Rec., p. II‑2227, punctul 22, și Hotărârea Tribunalului din 8 ianuarie 2003, Hirsch/BCE, T‑94/01, T‑152/01 și T‑286/01,
         RecFP, p. I‑A‑1 și II‑27, punctul 16 și jurisprudența citată).

      87      Articolele 90 și 91 din statut condiționează admisibilitatea unei acțiuni de faptul ca aceasta să fie introdusă împotriva
         unui act care lezează. Pot fi considerate acte care lezează numai actele care afectează în mod direct și imediat situația
         juridică a persoanelor interesate (Hotărârea Curții din 21 ianuarie 1987, Stroghili/Curtea de Conturi, 204/85, Rec., p. 389,
         punctul 6, Hotărârea Affatato/Comisia, punctul 86 de mai sus, punctul 21). Pe de altă parte, din jurisprudență reiese că refuzul
         autorității împuternicite să facă numiri (denumită în continuare „AIPN”) de a admite o cerere a unui funcționar întemeiată
         pe articolul 90 alineatul (1) din statut nu ar putea constitui un act care lezează în cazul în care AIPN nu este competentă
         să adopte măsurile care îi sunt solicitate (Hotărârea Tribunalului din 10 februarie 1999, Hecq și SFIE/Comisia, T‑35/98, RecFP,
         p. I‑A‑11 și II‑41, punctul 30).

      88      În speță, având în vedere că cererea din 31 octombrie 2004 a fost formulată în temeiul articolului 90 alineatul (1) din statut,
         Tribunalul consideră că trebuie să se verifice din oficiu dacă deciziile atacate în cadrul acțiunii, și anume Decizia din
         25 ianuarie 2005 și Decizia din 10 iunie 2005 sunt susceptibile să îl lezeze, în sensul articolului 90 alineatul (2) din statut,
         pe domnul Genette.

      89      Cu titlu preliminar, trebuie amintit că articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la vechiul statut, în afara faptului că
         este destinat să permită coordonarea între sistemele naționale de pensii și sistemul comunitar de pensii, urmărește să asigure
         posibilitatea ca drepturile dobândite de funcționarii comunitari într‑un stat membru, în pofida caracterului lor eventual
         limitat sau chiar condițional sau viitor, sau a faptului că nu sunt suficiente pentru a da naștere posibilității de a beneficia
         imediat de o pensie, să fie păstrate în avantajul funcționarului interesat și să fie luate în considerare de sistemul de pensii
         la care acesta este afiliat la sfârșitul carierei sale profesionale, în speță sistemul comunitar de pensii (Hotărârea Comisia/Belgia,
         punctul 56 de mai sus, punctul 12).

      90      Aceste considerații conduc la concluzia că posibilitatea menționată la articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la vechiul
         statut are ca obiect acordarea către funcționarii comunitari a unui drept a cărui exercitare nu depinde decât de propria lor
         opțiune (Hotărârea Comisia/Belgia, punctul 56 de mai sus, punctul 13).

      91      În speță, domnul Genette a folosit posibilitatea prevăzută la articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la vechiul statut,
         introducând, în temeiul Legii din 1991, cererea de transfer din 13 iulie 2001. În consecință, organismele care gestionează
         sistemele belgiene de pensii în discuție, și anume Inasti și ONP, pe de o parte, și Comisia, pe de altă parte, au acționat
         în mod coordonat în scopul, în ceea ce privește primele dintre aceste organismele, de a adopta, potrivit modalităților prevăzute
         în acest sens de Legea din 1991, decizii prin care se calculează cuantumul drepturilor de pensie dobândite de domnul Genette
         în sistemele belgiene de pensii și, în ceea ce privește Comisia, de a adopta, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din
         anexa VIII la vechiul statut și al dispozițiilor generale de aplicare, Deciziile din 11 iunie și din 26 august prin care se
         transformă acest cuantum în opțiuni de ani de contribuție la sistemul de pensii care pot fi luați în considerare în sistemul
         comunitar de pensii, în funcție de vârsta la care domnul Genette începe să beneficieze de pensia respectivă și sub rezerva
         îndeplinirii anumitor condiții suplimentare. Aceste decizii au avut un efect dublu, de a conserva în folosul domnului Genette,
         în sistemul juridic belgian, cuantumul drepturilor dobândite de către acesta în sistemele belgiene de pensii și de a asigura,
         în sistemul juridic comunitar și sub rezerva îndeplinirii anumitor condiții suplimentare, luarea în considerare a acestor
         drepturi în sistemul comunitar de pensii, în funcție de vârsta la care domnul Genette începe să beneficieze de pensia menționată.

      92      Din însuși textul cererii din 31 octombrie 2004 reiese că aceasta se întemeiază pe pretinsa ilegalitate a Legii din 1991,
         „sistemul de subrogare prevăzut de [această din urmă] lege […] fiind, potrivit [domnului Genette], discriminatoriu și contrar
         articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la [vechiul] statut”, și pe faptul că, [î]ntrucât sistemul de subrogare prevăzut
         de Legea [din 1991] era contrar atât articolului 11 [alineatul] 2 din [vechiul] statut, cât și principiului egalității de
         tratament, [nici] «suma care urmează a fi transferată» în ceea ce îl privește pe domnul Genette, calculată de Inasti la 3
         ianuarie 2002 și de ONP la 13 februarie 2002, […nici] Deciziile […] din 11 iunie și din 26 august 2002 în ceea ce privește
         numărul de ani de contribuție suplimentari la sistemul de pensii care trebuie luați în considerare pe această bază nu erau
         […] corecte”. Într‑adevăr, „[î]n aceste condiții”, potrivit cererii din 31 octombrie 2004, „Comisia [trebuia] să decidă să
         își dea acordul [domnului Genette] pentru ca acesta să solicite administrației belgiene, în temei[ul] articolului 9 din Legea
         […din] 1991, retragerea cererii […de transfer din] 13 iulie 2001 pe baza acestei legi și pentru ca acesta să introducă o nouă
         cerere în temeiul articolului [4 alineatul (1)] din Legea […din] 2003”.

      93      Cererea din 31 octombrie 2004 era astfel întemeiată pe o contestare a aplicării de către Inasti și ONP a Legii din 1991 în
         scopul calculării cuantumului drepturilor dobândite de domnul Genette în sistemul belgian de pensii. Or, potrivit jurisprudenței
         amintite la punctul 57 de mai sus, o astfel de contestare, care privește aplicarea dreptului național de către organismele
         care gestionează sistemele naționale de pensii este, potrivit principiului repartizării competențelor care rezultă din articolul
         11 alineatul (2) al doilea paragraf din anexa VIII la vechiul statut, de competența ordinii juridice naționale și, în consecință,
         numai de competența autorităților sau instanțelor naționale, sesizarea acestora din urmă putând fi urmată, dacă este cazul,
         de o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare adresată Curții de Justiție în temeiul articolului 234 CE.

      94      Articolul 11 alineatul (2) al doilea paragraf din anexa VIII la vechiul statut nu conferă, în consecință, Comisiei competența
         de a soluționa o contestație ce privește, în esență, aplicarea de către Inasti și de către ONP a Legii din 1991 în cazul domnului
         Genette și de a‑l autoriza, pe această bază, pe domnul Genette să solicite organismelor menționate să revoce deciziile deja
         adoptate în temeiul Legii din 1991, în scopul de a adopta noi decizii în temeiul Legii din 2003.

      95      În aceste condiții, nu se poate considera că, întrucât Comisia a respins, prin Decizia din 25 ianuarie 2005 și prin Decizia
         din 10 iunie 2005, cererea din 31 octombrie 2004, aceasta a adoptat un act care afectează în mod direct și imediat situația
         juridică și statutară a domnului Genette.

      96      Prin urmare, respingerea cererii din 31 octombrie 2004 cuprinsă atât în Decizia din 25 ianuarie 2005, cât și în Decizia din
         10 iunie 2005 nu poate fi considerată act care îl lezează pe domnul Genette în sensul articolului 90 alineatul (2) din statut.

      97      Prin urmare, fără a fi necesară pronunțarea asupra admisibilității argumentării Comisiei prezentate la punctul 82 de mai sus
         sau asupra temeiniciei cauzelor de inadmisibilitate menționate la punctul 83 de mai sus, acțiunea trebuie declarată inadmisibilă
         în măsura în care este îndreptată împotriva respingerii cererii din 31 octombrie 2004 cuprinse atât în Decizia din 25 ianuarie
         2005, cât și în Decizia din 10 iunie 2005.

      98      În măsura în care, ca răspuns la întrebările Tribunalului și cu ocazia ședinței, domnul Genette a susținut că acțiunea sa
         era de asemenea îndreptată împotriva respingerii unei cereri prin care se urmărea obținerea asistenței Comisiei, conform articolului
         24 din statut, formulată implicit în cererea din 31 octombrie 2004, este important de subliniat că o cerere formulată în temeiul
         articolului 90 alineatul (1) din statut trebuie să fie suficient de explicită și de precisă pentru a permite Comisiei să stabilească
         în mod concret conținutul deciziei a cărei adoptare îi este solicitată.

      99      În speță, după cum a subliniat Comisia în cursul ședinței, cererea din 31 octombrie 2004 nu conține niciun element explicit
         și precis care să permită interpretarea acesteia, chiar într‑un sens larg, ca urmărind să obțină asistența Comisiei conform
         articolului 24 din statut. Prin urmare, Decizia din 25 ianuarie 2005 nu poate, în sine, să fie interpretată drept o respingere
         implicită a unei cereri de asistență în temeiul articolului 24 din statut.

      100    În măsura în care, potrivit domnului Genette, din reclamația din 22 aprilie 2005 reiese că Comisia nu ar fi adoptat o măsură
         impusă de statut neacordându‑i din oficiu asistența sa pentru a acționa în fața autorităților administrative și judiciare
         belgiene, trebuie subliniat că neacordarea de către o instituție funcționarilor și agenților săi a asistenței în temeiul articolului
         24 din statut nu reprezintă un act care lezează în sensul articolului 90 alineatul (2) din statut decât dacă obligația de
         asistență incumbă instituției indiferent de existența vreunei cereri formulate de funcționarii sau de agenții săi.

      101    Or, potrivit jurisprudenței, funcționarului interesat îi revine, în principiu, sarcina de a prezenta o cerere de asistență
         instituției de care aparține și numai anumite împrejurări excepționale pot obliga instituția comunitară să întreprindă, în
         lipsa unei cereri prealabile a acestui funcționar, din proprie inițiativă, o acțiune de asistență specifică (Hotărârea Curții
         din 12 iunie 1986, Sommerlatte/Comisia, 229/84, Rec., p. 1805, punctul 20).

      102    În speță, din dosar nu reiese existența niciunei împrejurări excepționale, în special nicio asistență care să fi fost acordată
         în mod individual anumitor funcționari care se găseau într‑o situație comparabilă cu cea a domnului Genette, care ar fi justificat
         faptul ca, în ceea ce îl privește, Comisia să fi luat o măsură de asistență din proprie inițiativă (a se vedea în acest sens
         Hotărârea Sommerlatte/Comisia, punctul 101 de mai sus, punctele 21 și 22).

      103    În consecință, neacordarea acestei asistențe de către Comisie nu constituie, în speță, un act care lezează în sensul articolului
         90 alineatul (2) din statut.

      104    Cu toate acestea, trebuie să se țină seama de împrejurarea că domnul Genette a introdus în mod expres, în același timp cu
         reclamația din 22 aprilie 2005, o cerere de asistență în temeiul articolului 24 din statut prin care urmărea ca Comisia să
         „[d]ecidă să îi acorde asistență financiară și tehnică pentru orice acțiune în fața autorităților administrative și judiciare
         belgiene având ca obiect contestarea conformității cu dreptul comunitar a deciziilor adoptate cu privire la acesta de către
         autoritățile belgiene în temeiul legii belgiene din 21 mai 1991”. Această cerere a fost respinsă în mod expres de către Comisie
         prin Decizia din 10 iunie 2005, care reprezintă, în această privință, un act care lezează.

      105    Potrivit unei jurisprudențe constante, orice acțiune împotriva unui act care lezează ce provine de la AIPN trebuie, ca regulă
         generală, să fie precedat în mod obligatoriu de o reclamație precontencioasă care a făcut obiectul unei decizii explicite
         sau implicite de respingere. O acțiune introdusă înaintea finalizării acestei proceduri precontencioase este, din cauza caracterului
         său prematur, inadmisibilă în temeiul articolului 91 alineatul (2) din statut (Ordonanța Curții din 23 septembrie 1986, Du
         Besset/Consiliul, 130/86, Rec., p. 2619, punctul 7, Hotărârea Tribunalului din 20 iunie 1990, Marcato/Comisia, T‑47/89 și
         T‑82/89, Rec., p. II‑231, punctul 32, și Ordonanța Tribunalului din 4 decembrie 1991, Moat și TAO/AFI/Comisia, T‑78/91, Rec.,
         p. II‑1387, punctul 3).

      106    Întrucât, după cum reiese din jurisprudența prezentată la punctul 86 de mai sus, este vorba despre un motiv de ordine publică,
         instanța comunitară trebuie să îl examineze din oficiu.

      107    În speță, chiar presupunând că acțiunea este de asemenea îndreptată împotriva respingerii cererii de asistență în temeiul
         articolului 24 din statut introduse de domnul Genette prin reclamația din 22 aprilie 2005, aceasta nu a fost precedată, în
         această măsură, de reclamația administrativă prealabilă impusă de articolul 91 alineatul (2).

      108    În consecință, acțiunea trebuie în orice caz respinsă ca inadmisibilă.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      109    În conformitate cu articolul 148 primul paragraf din Regulamentul de procedură, atunci când recursul este fondat și Tribunalul
         soluționează el însuși litigiul, acesta se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.

      110    Potrivit articolului 87 alineatul (2) primul paragraf din același regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului
         144 din regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.

      111    Cu toate acestea, potrivit articolului 88 din Regulamentul de procedură, aplicabil recursurilor declarate de către instituții
         în temeiul articolului 144 și al articolului 148 al doilea paragraf din același regulament, în litigiile dintre Comunități
         și agenții acestora, cheltuielile efectuate de către instituții rămân, în principiu, în sarcina acestora.

      112    Potrivit articolului 87 alineatul (4) primul paragraf din Regulamentul de procedură, aplicabil în speță, statele membre care
         intervin în litigiu suportă propriile cheltuieli de judecată.

      113    În aceste condiții, domnul Genette suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalul Funcției
         Publice, cât și prezentei proceduri. Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalul
         Funcției Publice, cât și prezentei proceduri. Regatul Belgiei, care a intervenit în litigiul de pe rolul Tribunalului Funcției
         Publice și care nu a solicitat obligarea domnului Genette la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură,
         suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalul Funcției Publice, cât și prezentei proceduri.

      Pentru aceste motive,
      TRIBUNALUL (Camera de recursuri)
      declară și hotărăște:
      1)      Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 16 ianuarie 2007, Genette/Comisia (F‑92/05, nepublicată
            încă în Repertoriu).
      2)      Respinge ca inadmisibilă acțiunea introdusă de domnul Genette în fața Tribunalului Funcției Publice în cauza F‑92/05.
      3)      Domnul Genette suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalul Funcției Publice, cât
            și prezentei proceduri.
      4)      Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalul Funcției Publice, cât și prezentei
            proceduri.
      5)      Regatul Belgiei suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalul Funcției Publice, cât
            și prezentei proceduri.

               Jaeger

               Tiili

               Martins Ribeiro

               Czúcz

                     Pelikánová

         Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 18 decembrie 2008.
      Semnături

      Cuprins

      Cadrul juridic
      Situația de fapt
      Procedura în primă instanță și hotărârea atacată
      Cu privire la recursuri
      Procedura
      Concluziile părților
      Cu privire la admisibilitate
      Argumentele părților
      Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la fond
      Cu privire la primul motiv invocat de Regatul Belgiei în cauza T‑90/07 P, întemeiat în principal pe lipsa de competență a
         Tribunalului Funcției Publice de a aprecia admisibilitatea cererii din 31 octombrie 2004 în raport cu dreptul belgian și,
         în subsidiar, pe o eroare de drept care viciază interpretarea dreptului belgian reținută în hotărârea atacată

      – Argumentele părților
      – Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la primul motiv invocat de Comisie în cauza T‑99/07 P, întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice s‑ar
         fi pronunțat ultra petita, modificând obiectul litigiului

      – Argumentele părților
      – Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la acțiunea introdusă în primă instanță
      Argumentele părților
      Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la cheltuielile de judecată
      * Limba de procedură: franceza.