title: Cauza T-822/16: Acțiune introdusă la 21 noiembrie 2016 – Kik Textilien und Non Food/EUIPO – FF Group Romania (_kix)

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/50

         Acțiune introdusă la 21 noiembrie 2016 – Kik Textilien und Non Food/EUIPO – FF Group Romania (_kix)
   (Cauza T-822/16)
   (2017/C 022/68)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Kik Textilien und Non Food (Bönen, Germania) (reprezentanți: S. Körber și L. Pechan, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: FF Group Romania SRL (București, România)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „_kix” – marca Uniunii Europene nr. 12 517 901

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 6 septembrie 2016 în cauza R 2323/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața camerei de recurs și în prezenta cauză

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 75 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009

               —

               încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3), coroborat cu articolul 15 din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-4/12: Hotărârea Tribunalului din 5 decembrie 2013 — Olive Line International/OAPI — Carapelli Firenze (Maestro de Oliva) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană — Marca figurativă Maestro de Oliva — Marca națională verbală anterioară MAESTRO — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/20

         Hotărârea Tribunalului din 5 decembrie 2013 — Olive Line International/OAPI — Carapelli Firenze (Maestro de Oliva)
   (Cauza T-4/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană - Marca figurativă Maestro de Oliva - Marca națională verbală anterioară MAESTRO - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2014/C 24/34
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Olive Line International, SL (Madrid, Spania) (reprezentant: M. Aznar Alonso, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: O. Mondéjar Ortuño, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Carapelli Firenze SpA (Tavarnelle Val di Pesa, Italia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 21 septembrie 2011 (cauza R 1612/2010-2) privind o procedură de opoziție între Carapelli Firenze SpA și Olive Line International, SL.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Olive Line International, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 24.3.2012.


title: Cauza C-454/14: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 februarie 2016 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Directiva 1999/31/CE — Articolul 14 — Depozite de deșeuri — Neconformitatea depozitelor de deșeuri existente — Procedura de închidere și de posttratare)

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/10

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 februarie 2016 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-454/14) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 1999/31/CE - Articolul 14 - Depozite de deșeuri - Neconformitatea depozitelor de deșeuri existente - Procedura de închidere și de posttratare))
   (2016/C 145/11)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin, E. Sanfrutos Cano și D. Loma-Osorio Lerena, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentanți: L. Banciella Rodríguez-Miñón, agent)

      Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, pentru fiecare dintre depozitele de deșeuri în cauză, și anume cele din Ortuella (Țara Bascilor), din Zurita și din Juan Grande (Insulele Canare), a măsurilor necesare pentru a solicita operatorului adoptarea unui plan de amenajare și pentru a asigura punerea în aplicare integrală a acestui plan, în conformitate cu cerințele Directivei 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, cu excepția celor enumerate la punctul 1 din anexa I la respectiva directivă, într-un termen de opt ani de la data stabilită la articolul 18 alineatul (1) din directiva menționată, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin, în privința fiecăruia dintre depozitele de deșeuri amintite, conform articolului 14 litera (c) din aceeași directivă.

               2)

               Prin neadoptarea, pentru fiecare dintre depozitele de deșeuri în cauză, și anume cele din Vélez Rubio (Almeria), din Alcolea de Cinca (Huesca), din Sariñena (Huesca), din Tamarite de Litera (Huesca), din Somontano – Barbastro (Huesca), din Barranco de Sedases (Fraga, Huesca), din Barranco Seco (Puntallana, La Palma), din Jumilla (Murcia), din Legazpia (Guipuzkoa), din Sierra Valleja (Arcos de la Frontera, Cádiz), din Carretera Pantano del Rumblar (Baños de la Encina, Jaén), din Barranco de la Cueva (Bélmez de la Moraleda, Jaén), din Cerrajón (Castillo de Locubín, Jaén), din Las Canteras (Jimena y Bedmar, Jaén), din Hoya del Pino (Siles, Jaén), din Bellavista (Finca El Coronel, Alcalá de Guadaira, Sevilia), din El Patarín (Alcalá de Guadaira, Sevilia), din Carretera de Arahal-Morón de la Frontera (Arahal, Sevilia), din Carretera de Almadén de la Plata (Cazalla de la Sierra, Sevilia), din El Chaparral (Écija, Sevilia), din Carretera A-92, KM 57,5 (Morón de la Frontera, Sevilia), din Carretera 3118 Fuente Leona – Cumbres mayores (Colina Barragona, Huelva), din Llanos del Campo (Grazalema – Benamahoma, Cádiz), din Andrada Baja (Alcalá de Guadaira, Sevilia), din Las Zorreras (Aldeira, Granada), din Carretera de los Villares (Andújar, Jaén), din La Chacona (Cabra, Córdoba) și din Chaparral – la Sombrerera (Puerto Serrano, Cádiz), a măsurilor necesare pentru a închide cât mai curând posibil, potrivit articolului 7 primul paragraf litera (g) și articolului 13 din Directiva 1999/31, instalațiile care nu au obținut, în conformitate cu articolul 8 din această directivă, autorizația de continuare a activităților, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin, în privința fiecăruia dintre depozitele de deșeuri menționate, în temeiul articolului 14 litera (b) din directiva amintită.

               3)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 448, 15.12.2014.


title: Cauza T-236/16: Hotărârea Tribunalului din 22 iunie 2017 – Biogena Naturprodukte/EUIPO (ZUM wohl) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene ZUM wohl — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Trimitere la memoriul prezentat în fața camerei de recurs reprodusă în cererea introductivă — Elemente de probă anexate la cererea de organizare a unei ședințe de audiere a pledoariilor”]

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/24

         Hotărârea Tribunalului din 22 iunie 2017 – Biogena Naturprodukte/EUIPO (ZUM wohl)
   (Cauza T-236/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene ZUM wohl - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Trimitere la memoriul prezentat în fața camerei de recurs reprodusă în cererea introductivă - Elemente de probă anexate la cererea de organizare a unei ședințe de audiere a pledoariilor”])
   (2017/C 256/27)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Biogena Naturprodukte GmbH & Co KG (Salzburg, Austria) (reprezentanți: I. Schiffer și G. Hermann, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 23 februarie 2016 (cauza R 1982/2015-1) referitoare la o cerere de înregistrare a semnului figurativ ZUM wohl ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Biogena Naturprodukte GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 243, 4.7.2016.


title: Cauza T-546/13: Acțiune introdusă la 20 octombrie 2013 — Šumelj și alții/Uniunea Europeană

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/34

         Acțiune introdusă la 20 octombrie 2013 — Šumelj și alții/Uniunea Europeană
   (Cauza T-546/13)
   2013/C 367/60
   Limba de procedură: croata

      Părțile

      Reclamanți: Ante Šumelj (Zagreb, Croația), Dubravka Bašljan (Zagreb), Đurđica Crnčević (Sv. Ivan Zelina, Croația), Miroslav Lovreković (Križevci, Croația) (reprezentant: Mato Krmek, avocat)

      Pârâtă: Uniunea Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               Pronunțarea unei hotărâri interlocutorii prin care să declare că Comisia Europeană nu și-a îndeplinit obligația de a supraveghea executarea Tratatului de Aderare a Republicii Croația la Uniunea Europeană, care îi revinde în temeiul articolului 36 din Actul de Aderare (punctul 1 din anexa VII), în partea referitoare la introducerea serviciului executorilor judecătorești în sistemul judiciar al Republicii Croația

               —

               obligarea Uniunii Europene la repararea prejudiciilor (materiale și morale) cauzate reclamanților în temeiul responsabilității extracontractuale a Uniunii Europene, în conformitate cu articolul 340 alineatul (2) TFUE

               —

               obligarea Uniunii Europene la suportarea cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri

               —

               În plus, reclamanții solicită Tribunalului suspendarea deliberărilor în ceea ce privește cuantumul pretențiilor până când la rămânerea definitivă a hotărârii interlocutorii care se va pronunța în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisia Europeană a articolului 36 din Actul de Aderare (punctul 1 din anexa VII), care face parte integrantă din Tratatul de Aderare la Uniunea Europeană încheiat între Republica Croația și statele membre ale Uniunii Europene [Narodne novine — Međunarodni ugovori no 2/12 (Jurnalul Oficial — Tratate Internaționale)], prin faptul că nu a împiedicat abrogarea legilor prin care se instituie profesia de executor judecătoresc, pe care Republica Croația le adoptase în cursul negocierilor de aderare la Uniunea Europeană. Articolul 36 din Actul de Aderare impune Comisiei obligația de supraveghere (monitoring) a tuturor angajamentelor luate de Republica Croația în cursul negocierilor de aderare la Uniunea Europeană și, prin urmare, a obligațiilor juridice asumate de Republica Croația de a institui un serviciu de executori judecătorești și de a crea toate condițiile necesare pentru implementarea pe deplin a serviciului menționat în ordinea juridică croată cel târziu la 1 ianuarie 2012.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că, prin intermediul încălcării semnalate, Comisia Europeană a cauzat în mod direct un prejudiciu reclamanților, care fuseseră numiți pentru ocuparea posturilor de executor judecătoresc și care aveau așteptări legitime în ceea ce privește intrarea în funcție de la data de 1 ianuarie 2012.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că, prin faptul că nu și-a îndeplinit oblgațiile care îi revin în temeiul Tratatului de aderare, Comisia și-a depășit în mod vădit și grav limitele marjei de discreție de care dispune și, prin faptul că a înșelat așteptările legitime ale reclamanților (numiți executori judecătorești), le-a cauzat acestora daune materiale și morale considerabile pe care trebuie să le repare în conformitate cu articolul 340 alineatul (2) 340 TFUE


title: Cauza C-336/11: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Lyon — Franța) — Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon, Administration des douanes et droits indirects/Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l., Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch [Tariful vamal comun — Clasificare tarifară — Nomenclatura combinată — Discuri de șlefuit destinate exclusiv unei mașini de șlefuit plăcuțe din materiale semiconductoare — Pozițiile tarifare 3919 și 8466 (sau 8486 ) — Noțiunile „părți” sau „accesorii” ]

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/14

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Lyon — Franța) — Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon, Administration des douanes et droits indirects/Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l., Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch
   (Cauza C-336/11) (1)

   (Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Discuri de șlefuit destinate exclusiv unei mașini de șlefuit plăcuțe din materiale semiconductoare - Pozițiile tarifare 3919 și 8466 (sau 8486) - Noțiunile „părți” sau „accesorii”)
   2012/C 295/23
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Lyon

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon, Administration des douanes et droits indirects

      Pârâte: Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l., Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour d'appel de Lyon — Interpretarea anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1549/2006 al Comisiei din 17 octombrie 2006 (JO L 301, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 21, p. 3) și prin Regulamentul (CE) nr. 1214/2007 al Comisiei din 20 septembrie 2007 (JO L 286, p. 1) — Discuri de șlefuit destinate exclusiv unei mașini de șlefuit plăcuțe semiconductoare — Pozițiile tarifare 3919 și 8466 — Noțiunile „părți” sau „unelte interschimbabile” — Scutire — Rambursare a taxelor vamale

      Dispozitivul

   Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunile care rezultă, succesiv, din următoarele regulamente de modificare a anexei I la Regulamentul nr. 2658/87: Regulamentul (CE) nr. 1789/2003 al Comisiei din 11 septembrie 2003, Regulamentul (CE) nr. 1810/2004 al Comisiei din 7 septembrie 2004, Regulamentul (CE) nr. 1719/2005 al Comisiei din 27 octombrie 2005 și Regulamentul (CE) nr. 1549/2006 al Comisiei din 17 octombrie 2006, trebuie interpretată în sensul că discurile de șlefuit destinate unei mașini de șlefuit pentru prelucrarea materialelor semiconductoare — care se încadrează ca atare la poziția tarifară 8464 (sau la poziția 8486, începând cu 1 ianuarie 2007) —, importate separat de respectiva mașină, care se prezintă sub forma unor discuri perforate în centru, constituite dintr-un strat dur de poliuretan, dintr-un strat de spumă poliuretanică, dintr-un strat de adeziv și dintr-o folie de protecție din material plastic, care nu conțin nicio parte metalică și nicio substanță abrazivă și care sunt utilizate pentru șlefuirea unor „wafers”, împreună cu un lichid abraziv, și care trebuie să fie înlocuite cu o periodicitate determinată de gradul lor de uzură, se încadrează la subpoziția 3919 90 10, în calitate de forme plate, care nu sunt pătrate sau dreptunghiulare, autoadezive din material plastic.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza C-21/07: Acțiune introdusă la data de 23 ianuarie 2007 — Comisie/Irlanda

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/23

         Acțiune introdusă la data de 23 ianuarie 2007 — Comisie/Irlanda
   (Cauza C-21/07)
   (2007/C 56/44)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Hottiaux și D. Lawunmi, agenți)

      Pârâtă: Irlanda
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea că prin neadoptarea actelor cu putere de lege sau a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2002/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 de modificare a Directivei 97/68/CE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de pulberi provenite de la motoarele cu combustie internă care urmează să fie instalate pe mașinile fără destinație rutieră (1) [a se citi „de modificare a Directivei 97/68/CE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiilor de gaze și particule poluante provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră“] sau, în orice caz, prin necomunicarea către Comisie a acestor dispoziții, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 din directiva respectivă;

               —

               obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive și argumente principale
   Termenul de transpunere a directivei a expirat la data de 11 august 2004.

      (1)  JO L 35, p. 28.


title: Cauza T-481/16 RENV: Ordonanța Tribunalului din 17 mai 2017 – Cuallado Martorell/Comisia („Funcție publică — Recrutare — Concurs general — Neadmitere la proba orală — Evaluarea probei scrise — Decizie de a nu înscrie numele reclamantei pe lista de rezervă — Posibilitatea unei comisii de evaluare de a încredința unuia dintre membrii săi corectarea probelor scrise — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”)

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/25

         Ordonanța Tribunalului din 17 mai 2017 – Cuallado Martorell/Comisia
   (Cauza T-481/16 RENV) (1)

   ((„Funcție publică - Recrutare - Concurs general - Neadmitere la proba orală - Evaluarea probei scrise - Decizie de a nu înscrie numele reclamantei pe lista de rezervă - Posibilitatea unei comisii de evaluare de a încredința unuia dintre membrii săi corectarea probelor scrise - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”))
   (2017/C 231/31)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Eva Cuallado Martorell (Valencia, Spania) (reprezentant: C. M. Pinto Cañón, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/130/08, organizat de Oficiul European pentru Selecția Personalului (EPSO), de a nu o admite pe reclamantă să participe la proba orală și de a nu o înscrie pe lista de rezervă

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă în măsura în care este îndreptată împotriva deciziei EPSO din 14 septembrie 2009, în ceea ce privește problema admiterii reclamantei la proba orală în cauză.

               2)

               Respinge acțiunea ca vădit nefondată în măsura în care este îndreptată împotriva deciziei EPSO din 23 iulie 2009 privind menținerea notei eliminatorii de 18/40 la ultima probă scrisă c) și refuzul admiterii doamnei Cuallado Martorell la proba orală a concursului.

               3)

               Doamna Cuallado Martorell și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii de recurs în fața Tribunalului.

               4)

               O obligă pe doamna Cuallado Martorell la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de retrimitere la Tribunalul Funcției Publice, precum și procedurii în fața Tribunalului.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-96/09, ulterior trimisă spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice, după recurs, cu nr. F-96/09 RENV și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1 septembrie 2016).


title: Cauza C-347/12: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 8 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg – Luxemburg) – Caisse nationale des prestations familiales/Ulrike Wiering, [Trimitere preliminară — Securitate socială — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Regulamentul (CEE) nr. 574/72 — Prestații familiale — Alocații familiale — Alocație pentru educație — „Elterngeld”  — „Kindergeld”  — Calcularea suplimentului diferențial]

text:
               30.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 8 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg – Luxemburg) – Caisse nationale des prestations familiales/Ulrike Wiering,
   (Cauza C-347/12) (1)

   ([Trimitere preliminară - Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Regulamentul (CEE) nr. 574/72 - Prestații familiale - Alocații familiale - Alocație pentru educație - „Elterngeld” - „Kindergeld” - Calcularea suplimentului diferențial])
   2014/C 202/03
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Caisse nationale des prestations familiales

      Pârâți: Ulrike Wiering, Markus Wiering

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg – Interpretarea articolului 1 litera (u) punctul (i), a articolului 4 alineatul (1) litera (h) și a articolului 76 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, cu modificările ulterioare (JO L 149, p. 2, Ediţie specială, 05/vol. 1, p. 26) – Interpretarea articolului 10 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 (JO L 74, p. 1, Ediţie specială, 05/vol. 1, p. 74) – Noţiunea „de prestaţii familiale” – Lucrător care locuieşte în Germania și îşi exercită profesia în Luxemburg – Cumulul de drepturi la prestaţii familiale – Calculul suplimentului diferenţial plătit de Luxemburg – Luarea în considerare a alocaţiilor germane pentru educaţie „Elterngeld” și „Kindergeld”

      Dispozitivul

   Articolul 1 litera (u) punctul (i) și articolul 4 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 de aplicare a regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1606/98 al Consiliului din 29 iunie 1998, precum și articolul 10 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1408/71, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, trebuie interpretate în sensul că, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în scopul calculării suplimentului diferențial eventual datorat unui lucrător migrant în statul membru al locului său de muncă, nu trebuie luate în considerare toate prestațiile familiale primite de familia acestui lucrător în temeiul legislației statului membru de reședință, întrucât, sub rezerva verificărilor pe care trebuie să le efectueze instanța de trimitere, „Elterngeld” prevăzută de legislația germană nu este de aceeași natură, în sensul articolului 12 din Regulamentul nr. 1408/71, cu „Kindergeld” prevăzută de această legislație și cu alocațiile familiale prevăzute de legislația luxemburgheză.

      (1)  JO C 287, 22. 9.2012.


title: Cauza T-200/13 P: Hotărârea Tribunalului din 20 mai 2014 – De Luca/Comisia [Recurs — Funcție publică — Funcționari — Numire — Încadrare în grad — Numire într-un post dintr-un grup de funcții superior în urma unui concurs general — Respingerea acțiunii în primă instanță după trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare — Intrare în vigoare a noului statut — Dispoziții tranzitorii — Articolul 12 alineatul (3) din anexa XIII la statut]

text:
               30.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/22

         Hotărârea Tribunalului din 20 mai 2014 – De Luca/Comisia
   (Cauza T-200/13 P) (1)

   ([Recurs - Funcție publică - Funcționari - Numire - Încadrare în grad - Numire într-un post dintr-un grup de funcții superior în urma unui concurs general - Respingerea acțiunii în primă instanță după trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare - Intrare în vigoare a noului statut - Dispoziții tranzitorii - Articolul 12 alineatul (3) din anexa XIII la statut])
   2014/C 202/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Patrizia De Luca (Bruxelles, Belgia) (reprezentanţi: iniţial S. Orlandi şi J. N. Louis, avocaţi, ulterior S. Orlandi)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentant: J. Currall, agent) și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și A. Bisch, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 30 ianuarie 2013, De Luca/Comisia, (F-20/06 RENV) având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Doamna Patrizia De Luca și Comisia Europeană suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată în cele două proceduri care s-au aflat pe rolul Tribunalului și în cele două proceduri în fața Tribunalului Funcției Publice.

               3)

               Consiliului Uniunii Europene va suporta propriile cheltuieli de judecată din cele două proceduri care s-au aflat pe rolul Tribunalului și din cele două proceduri care s-au aflat pe rolul Tribunalului Funcției Publice.

      (1)  JO C 171, 15.6. 2013


title: Cauza T-700/14: Hotărârea Tribunalului din 26 ianuarie 2017 – TV1/Comisia („Contract de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Furnizarea de servicii de producție audiovizuală integrată, de difuzare și de arhivare — Respingerea ofertei unui ofertant — Atribuirea contractului unui alt ofertant — Ofertă anormal de scăzută — Obligația de a solicita precizări — Obligația de motivare — Transparență — Egalitate de tratament și nediscriminare — Eroare vădită de apreciere”)

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/19

         Hotărârea Tribunalului din 26 ianuarie 2017 – TV1/Comisia
   (Cauza T-700/14) (1)

   ((„Contract de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Furnizarea de servicii de producție audiovizuală integrată, de difuzare și de arhivare - Respingerea ofertei unui ofertant - Atribuirea contractului unui alt ofertant - Ofertă anormal de scăzută - Obligația de a solicita precizări - Obligația de motivare - Transparență - Egalitate de tratament și nediscriminare - Eroare vădită de apreciere”))
   (2017/C 078/25)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: TV1 GmbH (Unterföhring, Germania) (reprezentanți: C. Scherer-Leydecker, J. Mey și A. Rausch, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Moro și M. Noll-Ehlers, ulterior F. Moro și T. Maxian Rusche și în final T. Maxian Rusche și A. Katsimerou, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei Comisiei de respingere a ofertei prezentate de reclamantă pentru lotul IV, intitulat „Streaming, comprimare, găzduire și difuzare de conținut”, în cadrul unui anunț de participare cu referința PO/2014-03/A4 privind „[s]ervicii integrate de producție audiovizuală, de difuzare și de arhivare”, a deciziei prin care Comisia a atribuit acest lot ofertantului reținut și a contractului de prestare de servicii încheiat între Comisie și ofertantul reținut

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă TV1 GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 409, 17.11.2014.


title: Cauza T-147/07: Acțiune introdusă la 7 mai 2007 — ThyssenKrupp Aufzüge și ThyssenKrupp Fahrtreppen/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/31

         Acțiune introdusă la 7 mai 2007 — ThyssenKrupp Aufzüge și ThyssenKrupp Fahrtreppen/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-147/07)
   (2007/C 155/58)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (Neuhausen auf den Fildern, Germania) și ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: U. Itzen și K. Blau-Hansen, Rechtsanwälte)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care privește reclamantele;

               —

               în subsidiar, reducerea corespunzătoare a cuantumului amenzii la plata căreia reclamanta este obligată solidar prin decizia atacată;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantele contestă Decizia C(2007) 512 final a Comisiei din 21 februarie 2007 în cauza COMP/E-1/38.823 — PO/Ascensoare și scări rulante. În decizia atacată au fost aplicate amenzi reclamantelor și altor întreprinderi pentru participarea acestora la o înțelegere referitoare la instalarea și întreținerea unor ascensoare și scări rulante în Germania. În opinia Comisiei, întreprinderile respective au încălcat articolul 81 CE.
   În sprijinul acțiunii lor, reclamantele invocă următoarele motive:

               —

               lipsa de competență a Comisiei în absența în absența relevanței internaționale a încălcării locale imputate;

               —

               absența condițiilor pentru răspunderea solidară a reclamantelor cu societățile ierarhic superioare, deoarece acestea sunt independente din punct de vedere legal și economic;

               —

               lipsa proporționalității în stabilirea cuantumurilor de bază luate în considerare la calcularea amenzii în comparație cu volumul de piață real avut în vedere;

               —

               nelegalitatea factorului de multiplicare disuasiv întrucât cifra de afaceri a reclamantelor a constituit singurul factor relevant pentru calcularea amenzii și că acea cifră de afaceri nu justifică aplicarea acestui factor de multiplicare;

               —

               lipsa justificării unei majorări pentru încălcare repetată în contextul calculării amenzii, motivată de erori de drept în includerea amenzilor anterioare și de erori de apreciere;

               —

               încălcarea articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1), întrucât, în ceea ce privește limita superioară a amenzii, care este de 10 % din cifra de afaceri a întreprinderii, Comisia s-a întemeiat pe cifra de afaceri a grupului și nu pe cea a reclamantelor;

               —

               aplicarea greșită a Comunicării privind imunitatea la amendă și reducerea amenzilor (2) deoarece nu s-a ținut cont în mod suficient de valoarea adăugată reprezentată de cooperarea reclamantelor.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Comisiei din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurenţă prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1).

      (2)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amendă și reducerea amenzilor în cazurile cartelurilor (OJ 2002, C 45, p. 3).


title: Cauza T-475/07: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2007 — Dow AgroSciences și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/54

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2007 — Dow AgroSciences și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-475/07)
   (2008/C 51/99)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: Dow AgroSciences Ltd (Hitchin, Regatul Unit), Makhteshim-Agan Holding BV (Rotterdam, Țările de Jos), Makhteshim Agan International Coordination Center (Bruxelles, Belgia), Dintec Agroquímica — Produtos Químicos Ld.a (Funchal, Portugalia), Finchimica SpA (Manerbio, Italia), Dow Agrosciences BV (Rotterdam, Țările de Jos), Dow AgroSciences Hungary kft (Budapesta, Ungaria), Dow AgroSciences Italia Srl (Milano, Italia), Dow AgroSciences Polska sp. z o.o. (Varșovia, Polonia), Dow AgroSciences Iberica SA (Madrid, Spania), Dow AgroSciences s.r.o. (Praga, Republica Cehă), Dow AgroSciences LLC (Indianapolis, Statele Unite), Dow AgroSciences GmbH (Stade, Germania), Dow AgroSciences Export SAS (Mougins, Franța), Dow AgroSciences SAS (Mougins, Franța), Dow AgroSciences Danmark A/S (Lyngby-Taarbæk, Danemarca), Makhteshim-Agan Poland sp. z o.o. (Varșovia, Polonia), Makhteshim-Agan (UK) Ltd (Londra, Regatul Unit), Makhteshim-Agan France SARL (Sèvres, Franța), Makhteshim Agan Italia Srl (Bergamo, Italia), Alfa Agricultural Supplies SA (Halandri, Grecia) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei să adopte măsurile necesare pentru a se conforma anulării deciziei atacate, în conformitate cu articolul 233 CE, inclusiv, dar nu limitat la aceasta, obligarea Comisiei să restabilească înregistrările naționale relevante privind trifluralinul, retrase în baza deciziei atacate, și să prelungească orice termen relevant, necesar pentru a se conforma hotărârii Tribunalului;

               —

               declararea ilegalității și inaplicabilității față de reclamante a articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 850/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind poluanții organici persistenți și de modificare a Directivei 79/117/CEE;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente acestor proceduri, inclusiv dobânzi de 8 %;

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri suplimentare necesare.

         Motivele și principalele argumente
   Directiva 91/414 (1) a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar prevede că statele membre se asigură că un produs fitosanitar este autorizat numai în condițiile în care substanțele sale active sunt menționate în anexa I și sunt îndeplinite condițiile stabilite în anexa menționată. Reclamantele solicită anularea Deciziei 2007/629/CE (2) Comisiei din 20 septembrie 2007 privind neincluderea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță.
   În susținerea cererii lor, reclamantele afirmă că în fundamentarea deciziei Comisia nu s-a întemeiat pe raportul Autorității Europene pentru Siguranța Alimentelor (AESA) și, prin urmare, a comis un abuz de putere.
   În plus, reclamantele susțin că decizia atacată conține erori manifeste de apreciere în sensul că, în cadrul acesteia, Comisia:

               —

               nu a luat în considerare toate dovezile științifice disponibile, astfel cum impune articolul 5 alineatul (1) din Directiva 91/414;

               —

               nu a prelungit termenele relevante deși împrejurările și criteriile de evaluare ale trifluralinului s-au modificat în cursul reexaminării;

               —

               nu a prezentat o justificare științifică privind concluziile sale;

               —

               nu era competentă să evalueze trifluralinul, conform Regulamentului nr. 850/2004 (3) și, în orice caz, a efectuat o evaluare eronată.

         În plus, reclamantele susțin că decizia atacată nu este conformă procedurilor normative în vigoare și că AESA și Comisia au încălcat articolul 8 alineatele (7) și (8) din Regulamentul nr. 451/2000 (4) prin nerespectarea termenelor de procedură, ceea ce, în opinia reclamantelor, echivalează cu o încălcare a unei norme fundamentale de procedură.
   În sfârșit, reclamantele afirmă că decizia atacată este insuficient motivată, încălcându-se articolul 253 CE, și că încalcă principiile proporționalității, securității juridice, neretroactivității, protecției încrederii legitime a reclamantelor și dreptul acestora de a fi ascultate.

      (1)  Directiva 91/414 a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1, Ediție specială 3/vol. 10, p. 30).

      (2)  JO L 255, p. 42.

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 850/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind poluanții organici persistenți și de modificare a Directivei 79/117/CEE (JO L 158, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 12, p. 3).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 451/2000 al Comisiei din 28 februarie 2000 de stabilire a normelor de aplicare a fazelor a doua și a treia din programul de lucru, în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE a Consiliului (JO L 55, p. 25, Ediție specială, 3/vol. 32, p. 3).


title: Cauza C-229/16: Ordonanța președintelui Curții din 23 februarie 2017 (cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Ministério da Saúde, Administração Regional de Saúde de Lisboa e Vale do Tejo, I.P./João Carlos Lombo Silva Cordeiro

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/18

         Ordonanța președintelui Curții din 23 februarie 2017 (cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Ministério da Saúde, Administração Regional de Saúde de Lisboa e Vale do Tejo, I.P./João Carlos Lombo Silva Cordeiro
   (Cauza C-229/16) (1)

   (2017/C 161/24)
   Limba de procedură: portugheza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 287, 8.8.2016


title: Cauza C-109/13: Acțiune introdusă la 6 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Finlanda

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/13

         Acțiune introdusă la 6 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Finlanda
   (Cauza C-109/13)
   2013/C 123/21
   Limba de procedură: finlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, O. Beynet și I. Koskinen)

      Pârâtă: Republica Finlanda

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru transpunerea în legislația națională a articolului 2 punctele 1, 2, 5, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 18, 19, 21, 22, 24 și 28-35, a articolului 3 alineatul (5) litera (a) și a articolului 3 alineatul (9) litera (c), a articolului 9 alineatele (1), (2), (3), (7), (9), (10) și (12), a articolelor 10 și 11, a articolului 12 literele (d) și (h), a articolelor 13 și 14, a articolului 16 alineatul (1) a doua și a treia teză, a articolului 16 alineatele (2) și (3), a articolelor 17-23, a articolului 25 alineatul (1), a articolului 26 alineatul (2) litera (c) a treia și a patra teză, a articolului 26 alineatul (2) litera (d) a doua și a patra teză și a articolului 26 alineatul (3), a articolului 29, a articolului 35 alineatele (4) și (5), a articolului 36 literele (a)-(e), (g) și (h), a articolului 37 alineatul (1) literele (b)-(u), a articolului 37 alineatul (3), a articolului 37 alineatul (4) literele (b) și (d) și a articolului 37 alineatele (5) și (9), a articolului 38 alineatul (1), a articolului 39 alineatele (1), (4) și (8) și a articolului 40 alineatele (1), (2), (3), (6) și (7) din Directiva 2009/72/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE, precum și a punctului 1 litera (a) a șasea și a opta liniuță și a punctului 1 literele (d), (f) și (j) din anexa I la directiva menționată și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei în ceea ce privește Finlanda continentală și, de asemenea, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru transpunerea directivei menționate în legislația națională și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei în ceea ce privește arhipelagul Åland, Republica Finlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 alineatul (1) din Directiva 2009/72/CE;

               —

               în conformitate cu articolul 260 alineatul (3) TFUE, obligarea Republicii Finlanda la plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 32 140,8 euro pe zi, începând din ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză;

               —

               obligarea Republicii Finlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea în ordinea juridică internă a directivei a expirat la 3 martie 2011.

      (1)  JO L 211, p. 55.


title: Cauza T-82/08: Acțiune introdusă la 12 februarie 2008 — Guardian Industries și Guardian Europe/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/35

         Acțiune introdusă la 12 februarie 2008 — Guardian Industries și Guardian Europe/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-82/08)
   (2008/C 107/59)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamanți: Guardian Industries Corp. (Auburn Hills, Statele Unite) și Guardian Europe Sàrl (Dudelange, Luxemburg) (reprezentanți: S. Völcker, F. Louis, A. Vallery. C. Eggers și H.-G. Kamann, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               Anularea în parte a articolului 1 din decizia atacată în conformitate cu motivele subliniate în secțiunile A.1 și A.2;

               —

               reducerea cuantumului amenzii impuse reclamanților;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanții solicită anularea parțială a Deciziei Comisiei nr. C(2007)5791 final (cauza COMP/39.165 — Sticlă plată) din 28 noiembrie 2007, astfel cum a fost notificată la 3 decembrie 2007, prin care Comisia a stabilit că reclamanții, printre care se află și întrerprinderi, au încălcat articolul 81 CE și articolul 53 SEE prin participarea, în perioada 20 aprilie 2004-22 februarie 2005, într-o serie complexă de înțelegeri și/sau practici concertate privind întregul SEE.
   Potrivit reclamanților, decizia atacată ar trebui anulată, iar amenda aplicată ar trebui modificată în mod corespunzător, având în vedere că aceasta este viciată prin următoarele erori grave:

               (i)

               incapacitatea Comisiei de a furniza probe precise și clare că reclamanții au făcut parte dintr-un cartel condus de trei producători importanți de sticlă înainte de întâlnirea din 11 februarie 2005;

               (ii)

               afirmația neîntemeiată a Comisiei că la acea întâlnire reclamanții au încheiat înțelegeri privind întregul SEE.

         În plus, reclamanții au solicitat Tribunalului de Primă Instanță ca în temeiul competenței sale depline să reducă amenda aplicată acestora. Pe această bază legală reclamanții arată, în primul rând, că fără a oferi o motivare, pornind de la poziția sa fermă anterioară și încălcând în mod vădit jurisprudența consacrată a Tribunalului, Comisia ar fi exclus un miliard de euro reprezentând vânzări captive de la calcularea amenzilor aplicate celorlalți destinatari, supraestimând astfel în mod substanțial poziția pe piață a reclamanților și, în al doilea rând, că Tribunalul nu a luat în considerare participarea în esență pasivă și limitată a reclamanților în raport cu eforturile de durată ale celorlalți participanți de a forma un cartel al vânzărilor de sticlă plată în Europa și cu încercările acestora de a implica reclamanții în aceste eforturi.


title: Cauza T-331/17: Acțiune introdusă la 23 mai 2017 – Steifer/CESE

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/53

         Acțiune introdusă la 23 mai 2017 – Steifer/CESE
   (Cauza T-331/17)
   (2017/C 231/68)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Guy Steifer (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

      Pârât: Comitetul Economic și Social European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei din 21 octombrie 2002 a directorului Direcției de resurse umane și financiare a CESE prin care a fost respinsă cererea reclamantului din 2 octombrie 2002 privind rambursarea, cu plata dobânzilor în vigoare, a părții din drepturile sale de pensie din sistemul belgian transferate către sistemul de pensii comunitar care nu a fost avută în vedere la acordarea sporului corespunzător;

               —

               anularea avizului de stabilire a drepturilor reclamantului de pensie pentru limită de vârstă, adoptat prin Decizia nr. 360/03 A din 15 decembrie 2003, în măsura în care acesta excludea sau omitea să prevadă rambursarea contribuțiilor periodice corespunzătoare pensiei sale pentru limită de vârstă care sunt plătite de Office national des pensions (Oficiul Național de Pensii, denumit în continuare „ONP”) din Regatul Belgiei în contul bancar al CESE începând de la 1 ianuarie 2004, ca urmare a transferului drepturilor sale de pensie;

               —

               obligarea CESE la rambursarea către reclamant a cuantumului contribuțiilor periodice plătite de ONP Comitetului începând de la 1 ianuarie 2004 cu titlu de transfer al drepturilor sale de pensie, majorate cu dobânzi de întârziere calculate în funcție de rata stabilită de BCE pentru operațiile sale principale de refinanțare, majorată cu două puncte procentuale, de la data la care aceste rambursări ar fi trebuit să aibă loc și până la efectuarea plății integrale;

               —

               obligarea CESE la rambursarea lunară către reclamant a cuantumului contribuțiilor periodice care ar mai trebui plătite în viitor de ONP în contul bancar al Comitetului,

               —

               obligarea CESE la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea principiului interzicerii îmbogățirii fără justă cauză a Uniunii Europene, a dreptului de proprietate și a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statutul funcționarilor interpretat prin prisma obiectivelor sale, în măsura în care deciziile atacate ar exclude sau nu ar prevedea dreptul reclamantului la rambursarea cuantumului din pensia sa din sistemul național care nu a contribuit la constituirea pensiei sale în sistemul de pensii al Uniunii Europene.


title: Cauza C-325/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy w Koszalinie — Polonia) — Krystyna Alder, Ewald Alder/Sabina Orlowska, Czeslaw Orlowski [Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 — Notificarea sau comunicarea actelor — Parte cu domiciliul pe teritoriul unui alt stat membru — Reprezentant cu domiciliul pe teritoriul național — Lipsă — Acte de procedură depuse la dosar — Prezumție de cunoaștere]

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy w Koszalinie — Polonia) — Krystyna Alder, Ewald Alder/Sabina Orlowska, Czeslaw Orlowski
   (Cauza C-325/11) (1)

   (Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 - Notificarea sau comunicarea actelor - Parte cu domiciliul pe teritoriul unui alt stat membru - Reprezentant cu domiciliul pe teritoriul național - Lipsă - Acte de procedură depuse la dosar - Prezumție de cunoaștere)
   2013/C 46/12
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Rejonowy w Koszalinie

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Krystyna Alder, Ewald Alder

      Pârâți: Sabina Orlowska, Czeslaw Orlowski

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polonia) — Interpretarea articolului 18 din Tratatul TFUE și a articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială (notificarea sau comunicarea actelor) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului (JO L 324, 10.12.2007, p. 79) — Legislație națională care instituie, pentru o parte domiciliată pe teritoriul altui stat și care nu și-a desemnat un reprezentant domiciliat pe teritoriul național, o prezumție de cunoaștere a actelor de procedură depuse la dosar

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială („notificarea sau comunicarea actelor”) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului trebuie interpretat în sensul că se opune legislației unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că actele judiciare destinate unei părți cu domiciliul sau reședința obișnuită într-un alt stat membru sunt păstrate la dosar, cu consecința că ele sunt considerate notificate în cazul în care această parte nu a desemnat un reprezentant autorizat să primească notificările domiciliat în primul stat, în care este pendinte procedura jurisdicțională.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza T-750/16: Acțiune introdusă la 28 octombrie 2016 – FV/Consiliul

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/42

         Acțiune introdusă la 28 octombrie 2016 – FV/Consiliul
   (Cauza T-750/16)
   (2017/C 006/52)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: FV (Rhode-St-Genèse, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și A. Tymen, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei acțiuni ca admisibilă și fondată;

         în consecință:

               —

               anularea deciziei din 8 decembrie 2015, adoptată în temeiul articolului 42c din Statutul funcționarilor;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei din 19 iulie 2016 de respingere a reclamației reclamantei din 8 martie 2016;

               —

               obligarea pârâtului la plata de daune interese, stabilite sub rezerva modificării la suma de 151 101 de euro, pentru repararea prejudiciului material suferit de reclamantă;

               —

               obligarea pârâtului la plata de daune interese, stabilite ex aequo et bono la suma de 70 000 de euro, pentru repararea prejudiciului moral suferit de reclamantă;

               —

               obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o excepție de nelegalitate îndreptată împotriva articolului 42c din Statutul funcționarilor Uniunii Europene, pe încălcarea articolelor 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pe încălcarea Directivei 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7), precum și pe încălcarea articolului 1d din statut.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 42c din statut, pe o încălcare a comunicării către personal nr. 71/15 de furnizare a informațiilor privind punerea în aplicare a articolului 42c din statut, precum și pe inexactitatea și incorectitudinea în fapt și în drept a motivelor care ar fi condus la trimiterea în concediu din oficiu a reclamantei.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a dreptului de a fi ascultat și pe o încălcare a dreptului la apărare.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o încălcare a obligației de solicitudine.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe un abuz de putere.


title: Cauza C-63/16 P: Recurs introdus la 4 februarie 2016 de Actega Terra GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șaptea) din 23 noiembrie 2015 în cauza T-766/14, Actega Terra GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/15

         Recurs introdus la 4 februarie 2016 de Actega Terra GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șaptea) din 23 noiembrie 2015 în cauza T-766/14, Actega Terra GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-63/16 P)
   (2016/C 260/19)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Actega Terra GmbH (reprezentant: C. Onken, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Heidelberger Druckmaschinen
   Prin Ordonanța din 24 mai 2016, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șaptea) a respins recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-274/08: Acțiune introdusă la 25 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei

text:
               13.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/7

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-274/08)
   (2008/C 236/10)
   Limba de procedură: suedeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Schima și P. Dejmek, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea măsurilor corespunzătoare pentru a garanta cerințele de separare funcțională între interesele privind distribuția și producția într-o întreprindere integrată pe verticală, în aplicarea articolului 15 alineatul (2) literele (b) și (c) din Directiva 2003/54/CE a Parlamentului european și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de abrogare a Directivei 96/92/CE (1) și prin faptul că nu a însărcinat autoritatea de reglementare să stabilească sau să aprobe, înainte de intrarea lor în vigoare, a metodologiilor de calcul sau de stabilire a condițiilor de acces la rețelele naționale, inclusiv tarifele de transport și de distribuție, în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din aceasta, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea afirmației că articolul 15 alineatul (2) literele (b) și (c) din directivă a fost transpus în dreptul suedez, Regatul Suediei invocă mai multe dispoziții ale Legii privind electricitatea (ellagen), din care rezultă, printre altele, că gestionarea rețelei (activitate de distribuție) trebuie să facă obiectul unei contabilități distincte și că aceasta trebuie examinată separat de către auditorii operatorului de rețea. Pe de altă parte, Regatul Suediei arată că acele costuri pe care operatorul rețelei le suportă în comun cu altă societate nu trebuie contabilizate în cadrul primei societăți decât pentru cota parte care îi revine. În plus, operatorul rețelei este obligat să întocmească un plan de supraveghere și să asigure respectarea acestuia.
   Cu toate acestea, Comisia afirmă că nu se poate considera că acele cerințe clare privind organizarea structurii de gestionare, instituite de articolul 15 alineatul (2) literele (b) și (c) sunt îndeplinite de norme generale privind, spre exemplu, contabilitatea distinctă sau alte măsuri generale de sancțiune.
   Potrivit Regatului Suediei, cerințele privind separarea funcțională sunt respectate de asemenea prin dispozițiile generale ale legii privind societățile pe acțiuni, potrivit cărora societățile-mamă și filialele sunt persoane morale distincte și subiecte de drept distincte.
   În opinia Comisiei, o societate-mamă, în calitate de acționar majoritar, exercită o influență determinantă asupra filialei sau filialelor sale, întrucât anumite probleme importante țin de puterea de decizie a acționarilor. O societate de distribuție și consiliul său de administrație nu pot fi, prin urmare, niciodată independente de acționarul majoritar numai în baza dreptului societăților comerciale. De asemenea, împrejurarea că o societate integrată respectă dispozițiile legii privind societățile pe acțiuni în materie de audit și legate de limitele de transfer de active nu înseamnă, potrivit Comisiei, că sunt respectate cerințele privind o gestionare independentă. Potrivit Comisiei, o transpunere corectă a articolului 15 alineatul (2) literele (b) și (c) presupune existența unor norme imperative care reflectă în mod clar cerințele impuse de directivă, și anume garanția că gestionarea activității de distribuție poate fi realizată în mod autonom, independent de întreprinderea de electricitate integrată, în ceea ce privește distribuția și activele necesare pentru exploatarea, întreținerea sau dezvoltarea rețelei. Aceste cerințe nu sunt îndeplinite prin dispozițiile legii privind societățile pe acțiuni.
   După cum se precizează la articolul 23 alineatul (2) litera (a), directiva prevede un regim de aprobare prealabilă a tarifelor de rețea sau cel puțin a metodologiilor utilizate pentru calcularea sau stabilirea acestora. Regatul Suediei a arătat în mod expres că sistemul suedez de calcul al tarifelor de rețea care este în prezent în vigoare, precum și criteriile pe care trebuie să le îndeplinească acestea, se bazează pe un sistem de control a posteriori, însă introducerea unui nou sistem de aprobare prealabilă este în studiu, un proiect de lege în acest sens urmând să fie supus aprobării Parlamentului în iunie 2008.
   În circumstanțele prezentate mai sus, Comisia consideră că Regatul Suediei nu a transpus în mod corect Directiva 2003/54, în special articolele 15 alineatul (2) literele (b) și (c) și articolul 23 alineatul (2) litera (a) din aceasta.

      (1)  JO L 176, p. 37, Ediție specială 12/vol. 2, p. 61.


title: Cauza T-121/09: Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2010 — Al Shanfari/Consiliul și Comisia

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/54

         Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2010 — Al Shanfari/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-121/09) (1)

   ()
   2010/C 234/96
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 113, 16.5.2009.


title: Cauza T-106/09: Acțiune introdusă la 13 martie 2009 — adp Gauselmann/OAPI — Maclean (Archer Maclean’s Mercury)

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/40

         Acțiune introdusă la 13 martie 2009 — adp Gauselmann/OAPI — Maclean (Archer Maclean’s Mercury)
   (Cauza T-106/09)
   2009/C 113/80
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Germania) (reprezentant: P. Koch Moreno, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Archer Maclean (Banbury, Regatul Unit)

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea încălcării Regulamentului nr. 40/94 al Consiliului de către Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 12 ianuarie 2009 în cauza R 1266/2007-1;

               —

               declararea faptului că cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 4 290 227 introdusă pentru clasele 9 și 28 i se aplică interdicția prevăzută la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului și

               —

               obligarea OAPI și, dacă este cazul, a intervenientului în cadrul procedurii la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Archer Maclean’s Mercury”, pentru produse din clasele 9, 16 și 28 — cererea nr. 4 290 227

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea germană a mărcii verbale „Merkur” pentru produse și servicii din clasele 6, 9, 28, 35, 37, 41 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a apreciat în mod eronat că nu există asemănare vizuală, fonetică sau identitate conceptuală între mărcile în cauză, precum și că nu există identitate de produse clasificate în clasele 9 și 28 și, prin urmare, nu există un risc de confuzie între mărcile în cauză.


title: Cauza T-210/08: Acțiune introdusă la 4 iunie 2008 — Verhuizingen Coppens/Comisia Comunităților Europene

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/30

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2008 — Verhuizingen Coppens/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-210/08)
   (2008/C 197/53)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Verhuizingen Coppens NV (Bierbeek, Belgia) (reprezentanți: J. Stuyck, advocaat, I. Buelens, avocate)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea, în ceea ce o privește pe reclamantă, a articolului 1 din Decizia Comisiei din 11 martie 2008 emisă în cauza COMP/38.543;

               —

               anularea, în ceea ce o privește pe reclamantă, a articolului 2 din Decizia Comisiei din 11 martie 2008 emisă în cauza COMP/38.543;

               —

               în subsidiar, reducerea substanțială a amenzii și stabilirea valorii acesteia la cel mult 10 % din cifra de afaceri a reclamantei pe piața relevantă a serviciilor de mutare internațională;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită, prin intermediul primelor două motive invocate, anularea Deciziei C(2008) 926 final a Comisiei din 11 martie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/38.543 — Servicii de mutare internațională).
   Reclamanta invocă, în primul rând, nerespectarea articolului 81 alineatul (1) CE. Reclamanta a fost sancționată pentru participarea la o înțelegere complexă deși, potrivit dosarului Comisiei, situația reclamantei ar fi diferită de cea a celorlalți participanți întrucât nu a fost stabilită participarea sa decât la o mică parte din pretinsa înțelegere. În plus, pretinsa participare a reclamantei la încălcarea normelor privind înțelegerile ar fi avut o durată mai scurtă decât cea stabilită de Comisie și aceasta din urmă nu a luat în considerare ponderea relativă a participării reclamantei la încălcarea normelor privind înțelegerile.
   În al doilea rând, reclamanta invocă încălcarea articolului 23 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 1/2003 (1), deoarece Comisia ar fi stabilit în mod incorect atât durata cât și caracterul continuu al încălcării.
   În subsidiar, reclamanta solicită anularea amenzii aplicate sau, cel puțin, reducerea semnificativă a acesteia ca urmare a faptului că valoarea de bază a amenzii a fost stabilită și calculată în mod greșit și că a avut loc o încălcare vădită a principiului proporționalității în ceea ce privește stabilirea amenzii.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269).


title: Cauzele conexate C-297/10 și C-298/10: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 septembrie 2011 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Bundesarbeitsgericht — Germania) — Sabine Hennigs (C-297/10)/Eisenbahn-Bundesamt, Land Berlin (C-298/10)/Alexander Mai [Directiva 2000/78/CE — Articolul 2 alineatul (2) și articolul 6 alineatul (1) — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 21 și 28 — Contract colectiv referitor la remunerarea personalului contractual din cadrul sectorului public al unui stat membru — Remunerare stabilită în funcție de vârstă — Contract colectiv care elimină stabilirea remunerării în funcție de vârstă — Păstrarea drepturilor dobândite]

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/12

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 septembrie 2011 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Bundesarbeitsgericht — Germania) — Sabine Hennigs (C-297/10)/Eisenbahn-Bundesamt, Land Berlin (C-298/10)/Alexander Mai
   (Cauzele conexate C-297/10 și C-298/10) (1)

   (Directiva 2000/78/CE - Articolul 2 alineatul (2) și articolul 6 alineatul (1) - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 21 și 28 - Contract colectiv referitor la remunerarea personalului contractual din cadrul sectorului public al unui stat membru - Remunerare stabilită în funcție de vârstă - Contract colectiv care elimină stabilirea remunerării în funcție de vârstă - Păstrarea drepturilor dobândite)
   2011/C 311/17
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Sabine Hennigs (C-297/10), Land Berlin (C-298/10)

      Pârâți: Eisenbahn-Bundesamt (C-297/10), Alexander Mai (C-298/10)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesarbeitsgericht — Interpretarea articolului 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO C 83 din 30 martie 2010, p. 389), astfel cum a fost transpus prin Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7) — Remunerare a persoanelor angajate ca agenți contractuali în cadrul sectorului public al unui stat membru — Reglementare națională care prevede un tratament diferit în funcție de vârstă

      Dispozitivul

               1.

               Principiul nediscriminării pe motive de vârstă consacrat la articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și transpus prin Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă și în special articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) din această directivă trebuie interpretate în sensul că se opun unei măsuri prevăzute de un contract colectiv, cum este cea în discuție în acțiunea principală, care prevede că, în cadrul fiecărui grad, treapta remunerației de bază a unui salariat din sectorul public este determinată, la momentul angajării acestuia, în funcție de vârsta sa. În acest sens, faptul că dreptul Uniunii se opune măsurii respective și că aceasta figurează într-un contract colectiv nu aduce atingere dreptului de a negocia și de a încheia convenții colective recunoscut la articolul 28 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78, precum și articolul 28 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei măsuri prevăzute de un contract colectiv, astfel cum este cea în discuție în acțiunea principală în cauza C-297/10, care înlocuiește un sistem de salarizare ce creează o discriminare pe motive de vârstă cu un sistem de salarizare bazat pe criterii obiective și care păstrează, pentru o perioadă tranzitorie și limitată în timp, unele dintre efectele discriminatorii ale primului dintre aceste sisteme pentru a asigura salariaților existenți trecerea la noul sistem fără ca aceștia să suporte o pierdere a veniturilor.

      (1)  JO C 260, 25.9.2010.


title: Cauza C-234/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Sky Italia Srl/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni [Difuzarea programelor de televiziune — Directiva 2010/13/UE — Articolul 4 alineatul (1) și articolul 23 alineatul (1) — Spoturi publicitare — Reglementare națională care prevede pentru stațiile de emisie cu plată un procent maxim de timp de emisie care poate fi consacrat publicității inferior celui prevăzut pentru stațiile de emisie cu acces liber — Egalitate de tratament — Libera prestare a serviciilor]

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/16

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Sky Italia Srl/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
   (Cauza C-234/12) (1)

   (Difuzarea programelor de televiziune - Directiva 2010/13/UE - Articolul 4 alineatul (1) și articolul 23 alineatul (1) - Spoturi publicitare - Reglementare națională care prevede pentru stațiile de emisie cu plată un procent maxim de timp de emisie care poate fi consacrat publicității inferior celui prevăzut pentru stațiile de emisie cu acces liber - Egalitate de tratament - Libera prestare a serviciilor)
   2013/C 260/26
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sky Italia Srl

      Pârâtă: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

      cu participarea: Reti Televisive Italiane (RTI) SpA, Maria Iaccarino

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio — Interpretarea articolului 4 din Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (JO L 95, p. 1) — Interpretarea articolelor 49 TFUE, 56 TFUE și 63 TFUE, precum și a articolului 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, coroborat cu articolul 10 din CEDO astfel cum a fost interpretat de Curtea Europeană a Drepturilor Omului — Limite maxime de timp de transmisie care poate fi consacrat publicității — Reglementare națională care prevede pentru canalele de televiziune cu plată o limită maximă inferioară celei prevăzute pentru alte canale

      Dispozitivul

   Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (Directiva servicii mass-media audiovizuale), principiul egalității de tratament și articolul 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun, în principiu, unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede limite orare ale timpului de emisie consacrat publicității televizate mai scăzute pentru stațiile de emisie cu plată decât cele stabilite pentru stațiile de emisie cu acces liber, cu condiția ca principiul proporționalității să fie respectat, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice.

      (1)  JO C 217, 21.7.2012.


title: Cauza T-215/17: Acțiune introdusă la 7 aprilie 2017 – Pear Technologies/EUIPO – Apple (PEAR)

text:
               29.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 168/33

         Acțiune introdusă la 7 aprilie 2017 – Pear Technologies/EUIPO – Apple (PEAR)
   (Cauza T-215/17)
   (2017/C 168/44)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pear Technologies Ltd (Macao, China) (reprezentanți: J. Coldham, solicitor și E. Himsworth, QC)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Apple Inc. (Cupertino, California, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „PEAR” – cererea de înregistrare nr. 13 115 076

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 ianuarie 2017 în cauza R 860/2016-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate; și/sau

               —

               trimiterea cauzei la camera de recurs spre rejudecare;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs;

               —

               obligarea celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, în cazul în care aceasta intervine, la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-456/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha (Spania) la 2 octombrie 2014 – Manuel Orrego Arias/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha (Spania) la 2 octombrie 2014 – Manuel Orrego Arias/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
   (Cauza C-456/14)
   (2014/C 439/31)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Manuel Orrego Arias

      Pârâtă: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

      Întrebarea preliminară

   Interpretarea articolului 3 alineatul (1) litera (a) primul paragraf din Directiva 2001/40/CE (1) a Consiliului și, în special, chestiunea dacă expresia infracţiune pasibilă de pedeapsă cu privare de libertate de cel puţin un an cuprinsă în această normă se referă la pedeapsa prevăzută in abstracto pentru delictul în discuție sau, dimpotrivă, la pedeapsa concretă aplicată condamnatului şi, în consecinţă, dacă decizia unui stat membru de îndepărtare a unui resortisant al unei ţări terţe condamnat la o pedeapsă privativă de libertate de opt luni ar trebui sau nu ar trebui să fie recunoscută de alte state membre.

      (1)  Directiva 2001/40/CE a Consiliului din 28 mai 2001 privind recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare a resortisanților țărilor terțe
   (JO L 149, p. 34, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 124).


title: Cauza C-421/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 28 iulie 2016 – Ministre des finances et des comptes publics/Marc Lassus

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 28 iulie 2016 – Ministre des finances et des comptes publics/Marc Lassus
   (Cauza C-421/16)
   (2016/C 392/12)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Ministre des finances et des comptes publics

      Intimat: Marc Lassus

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile articolului 8 din Directiva 90/434/CEE din 23 iulie 1990 (1) trebuie interpretate în sensul că interzic, în cazul unei operațiuni de schimb de titluri care intră în domeniul de aplicare al directivei, un mecanism de amânare a impozitării care prevede că, prin derogare de la norma potrivit căreia faptul generator al impunerii unei plusvalori este constituit în anul realizării sale, o plusvaloare din schimbul de titluri este constatată și lichidată cu ocazia operațiunii de schimb de titluri și este impozitată în anul în care intervine evenimentul care pune capăt amânării impozitării, care poate fi, printre altele, cesiunea titlurilor primite în momentul schimbului?

               2)

               Presupunând că este impozabilă, plusvaloarea din schimbul de titluri poate fi impozitată de statul care deținea competența de a o impozita în momentul operațiunii de schimb, în timp ce cesiunea titlurilor primite cu ocazia acestui schimb ține de competența fiscală a unui alt stat membru?

               3)

               În cazul în care se răspunde la întrebările anterioare că directiva nu se opune ca plusvaloarea rezultată dintr-un schimb de titluri să fie impozitată în momentul cesiunii ulterioare a titlurilor primite în momentul schimbului, inclusiv atunci când cele două operațiuni nu țin de competența fiscală a aceluiași stat membru, statul membru în care plusvaloarea din schimb a fost plasată în regim de amânare a impozitării poate impozita plusvaloarea plasată în regim de amânare în momentul acestei cesiuni, sub rezerva prevederilor convenției fiscale bilaterale aplicabile, fără a ține seama de rezultatul cesiunii atunci când acest rezultat este o pierdere? Această întrebare este adresată atât în raport cu directiva din 23 iulie 1990, cât și în raport cu libertatea de stabilire garantată de articolul 43 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, devenit articolul 49 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, întrucât un contribuabil cu domiciliul fiscal în Franța în momentul operațiunii de schimb și al operațiunii de cesiune de titluri ar putea beneficia, în condițiile reamintite la punctul 4 din prezenta decizie, de deducerea unei pierderi generate de cesiune.

               4)

               În cazul în care se răspunde la întrebarea adresată la punctul 3 că trebuie să se țină seama de pierderea generată de cesiunea de titluri primite în momentul schimbului, statul membru în care a fost realizată plusvaloarea din schimb trebuie să deducă pierderea generată de cesiune din plusvaloare sau trebuie, dat fiind că cesiunea nu ține de competența sa fiscală, să renunțe la impozitarea plusvalorii din schimb?

               5)

               În cazul în care se răspunde la întrebarea adresată la punctul 4 că este necesar ca pierderea generată de cesiune să se deducă din plusvaloarea din schimb, ce preț de achiziție a titlurilor cedate trebuie reținut pentru a calcula această pierdere generată de cesiune? În special, este necesar să se rețină ca preț de achiziție unitar al titlurilor cedate valoarea totală a titlurilor societății primite în schimb, astfel cum figurează pe declarația privind plusvaloarea, împărțită la numărul acestor titluri primite în momentul schimbului, sau trebuie să se rețină un preț de achiziție mediu ponderat, luând în considerare și operațiunile ulterioare schimbului, precum alte achiziții sau distribuții gratuite de titluri ale aceleiași societăți?

      (1)  Directiva 90/434/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre (JO 1990, L 225, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 92).


title: Cauza C-152/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Schwerin (Germania) la 4 mai 2009 — André Grootes/Amt für Landwirtschaft Parchim

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/4

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Schwerin (Germania) la 4 mai 2009 — André Grootes/Amt für Landwirtschaft Parchim
   (Cauza C-152/09)
   2009/C 167/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Schwerin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: André Grootes

      Pârât: Amt für Landwirtschaft Parchim

      Întrebările preliminare

               1)

               Împrejurările care constituie circumstanțe excepționale în sensul articolului 40 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 (1), în ceea ce privește cuantumul calculat în funcție de suprafață, pot fi recunoscute de asemenea în cazul unei măsuri agro-ecologice care continuă să își producă efectele la 15 mai 2003 și care se prezintă numai ca o continuare a utilizării ca pășuni (permanente), dar care este legată din punct de vedere temporal — fără vreo soluție de continuitate sau cel puțin „fără întârziere” — de o măsură care are ca obiect conversia acestor terenuri arabile în fânețe permanente?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1:
               Împrejurărilor care constituie circumstanțe excepționale în sensul articolului 40 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003, în privința cuantumului calculat în funcție de suprafață, nu pot fi recunoscute decât în caz de schimbare a destinației unei suprafețe (prin conversia unor terenuri arabile în pășuni), în cadrul (și exact pentru motivul) participării la o măsură agro-ecologică în sensul dispoziției menționate?

               3)

               Recunoașterea împrejurărilor care constituie circumstanțe excepționale în sensul articolului 40 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 este condiționată de faptul ca producătorul agricol solicitant să fie de asemenea cel care a procedat la această conversie sau este posibil ca un alt producător agricol care „se alătură” ulterior măsurii agro-ecologice să invoce cu succes împrejurări care constituie circumstanțe excepționale?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială 03/vol. 49, p. 177).


title: Cauza F-41/06 RENV: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 6 noiembrie 2012 — Marcuccio/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare — Invaliditate — Pensionare din motiv de invaliditate — Compunerea comisiei pentru invaliditate — Legalitate — Condiții)

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/28

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 6 noiembrie 2012 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-41/06 RENV) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare - Invaliditate - Pensionare din motiv de invaliditate - Compunerea comisiei pentru invaliditate - Legalitate - Condiții)
   2013/C 38/52
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Trimitere spre rejudecare după anulare — Funcție publică — Pe de o parte, anularea deciziei Comisiei de pensionare a reclamantului din motiv de invaliditate, precum și a unei serii de acte conexe deciziei menționate și, pe de altă parte, o cerere de daune interese

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cauzele F-41/06, F-41/06 RENV și T-20/09 P.

      (1)  JO C 131, 3.6.2006, p. 54.


title: Cauza C-549/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Handelsgericht Wien (Austria) la 11 decembrie 2007 — Friederike Wallentin-Hermann/Alitalia — Linee Aeree Italiane SpA

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Handelsgericht Wien (Austria) la 11 decembrie 2007 — Friederike Wallentin-Hermann/Alitalia — Linee Aeree Italiane SpA
   (Cauza C-549/07)
   (2008/C 64/27)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Handelsgericht Wien
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Friederike Wallentin-Hermann

      Pârâtă: Alitalia — Linee Aeree Italiane SpA
   Întrebările preliminare

               1)

               Este vorba despre circumstanțe excepționale în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91, având în vedere considerentul (14) al acestui regulament, în cazul în care o problemă tehnică care afectează aeronava, și anume o avarie de motor, determină anularea zborului, iar clauzele de exonerare menționate la articolul 5 alineatul (3) din regulament trebuie interpretate potrivit dispozițiilor Convenției de la Montreal (articolul 19)?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: la transportatorii aerieni care înregistrează o rată a anulării zborurilor pentru probleme tehnice superioară mediei, există circumstanțe excepționale în sensul articolului 5 alineatul (3) din regulament doar în temeiul frecvenței acestor probleme?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: un transportator aerian a adoptat toate „măsurile rezonabile” în sensul articolului 5 alineatul (3) din regulament dacă dovedește că a fost efectuat minimul legal de lucrări de întreținere pe aeronavă și este acest lucru suficient pentru ca transportatorul aerian să fie scutit de obligația de a acorda despăgubiri în temeiul dispozițiilor articolului 5 în coroborare cu cele ale articolului 7 din regulament?

               4)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: o circumstanță excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din regulament este un caz de forță majoră sau un fenomen natural care nu constă într-o problemă tehnică și care este, prin urmare, exterior transportatorului aerian?

      (1)  JO L 46, p. 1, Ediție specială, 7/vol. 12, p. 218.


title: Cauzele T-29/10 și T-33/10: Hotărârea Tribunalului din 2 martie 2012 — Țările de Jos și ING Groep/Comisia ( „Ajutor de stat — Sectorul financiar — Ajutor destinat să remedieze perturbări grave ale economiei unui stat membru — Aport în capital cu o opțiune acordată beneficiarului ajutorului între răscumpărarea sau conversia titlurilor — Modificarea condițiilor de rambursare în cursul procedurii administrative — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună — Noțiunea de ajutor de stat — Avantaj — Criteriul investitorului privat — Legătură necesară și proporțională între cuantumul ajutorului și importanța măsurilor destinate să facă posibilă compatibilitatea ajutorului” )

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/23

         Hotărârea Tribunalului din 2 martie 2012 — Țările de Jos și ING Groep/Comisia
   (Cauzele T-29/10 și T-33/10) (1)

   (Ajutor de stat - Sectorul financiar - Ajutor destinat să remedieze perturbări grave ale economiei unui stat membru - Aport în capital cu o opțiune acordată beneficiarului ajutorului între răscumpărarea sau conversia titlurilor - Modificarea condițiilor de rambursare în cursul procedurii administrative - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună - Noțiunea de ajutor de stat - Avantaj - Criteriul investitorului privat - Legătură necesară și proporțională între cuantumul ajutorului și importanța măsurilor destinate să facă posibilă compatibilitatea ajutorului)
   2012/C 118/38
   Limba de procedură: olandeza și engleza

      Părțile

      Reclamante: Regatul Țărilor de Jos [reprezentanți: C. Wissels, Y. de Vries și M. de Ree, agenți, asistați de P. Glazener, avocat (cauza T-29/10)] și ING Groep NV (Amsterdam, Țările de Jos) [reprezentanți: inițial O. Brouwer, M. Knapen și J. Blockx, avocați, ulterior O. Brouwer, J. Blockx și M. O’Regan, solicitor (cauza T-33/10)]

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet, L. Flynn și S. Noë, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantelor în cauza T-33/10: De Nederlandsche Bank NV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: inițial B. Nijs și G. van der Klis, ulterior G. van der Klis, M. Petite și S. Verschuur și în final M. Petite și S. Verschuur, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2010/608/CE a Comisiei din 18 noiembrie 2009 privind ajutorul de stat C 10/09 (ex N 138/09) acordat de Țările de Jos cu privire la linia de credit de rezervă pentru active nelichide și planul de restructurare al ING (JO 2010, L 274, p. 139).

      Dispozitivul

               1.

               Conexează cauzele T-29/10 și T-33/10 în vederea pronunțării prezentei hotărâri.

               2.

               Anulează articolul 2 primul paragraf din Decizia 2010/608/CE a Comisiei din 18 noiembrie 2009 privind ajutorul de stat C 10/09 (ex N 138/09) acordat de Țările de Jos cu privire la linia de credit de rezervă pentru active nelichide și planul de restructurare al ING, precum și articolul 2 al doilea paragraf din decizia respectivă și anexa II la această decizie.

               3.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza T-287/14: Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – Schaeffler Technologies/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/39

         Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – Schaeffler Technologies/Comisia
   (Cauza T-287/14)
   2014/C 223/42
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Schaeffler Technologies GmbH & Co. KG (Herzogenaurach, Germania) (reprezentanți: Rechtsanwälte T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme și T. Wielsch)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene din 18 decembrie 2013 de deschidere a procedurii oficiale prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE împotriva Republicii Federale Germania în privința sprijinului pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și a reducerii suprataxei EEG pentru utilizatorii mari consumatori de energie, Ajutorul de stat SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), în măsura în care se referă la reducerea suprataxei EEG pentru marii consumatori de energie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe inexistența unei favorizări în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține că reducerea suprataxei EEG pentru marii consumatori de energie, pe care o prevede Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (denumită în continuare „EEG”), nu constituie un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. În această privință, reclamanta arată că întreprinderile mari consumatoare de energie nu sunt favorizate prin această reglementare. Regimul specific de compensare este mai degrabă o compensație pentru sarcinile extraordinare care revin în mare măsură reclamantei și altor întreprinderi similare în cadrul sprijinului pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și contribuie la restabilirea competitivității întreprinderilor mari consumatoare de energie, care au fost, inițial, afectate în mod considerabil prin suprataxa EEG.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe inexistența unor resurse de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține totodată că regimul specific de compensare nu reprezintă o măsură „acordată de stat sau prin intermediul resurselor de stat”. Reclamanta arată în această privință că suprataxa EEG în sine nu reprezintă o resursă de stat și, prin urmare, nici o renunțare la această resursă, prin intermediul regimului specific de compensare, nu reprezintă o măsură acordată din resurse de stat.

                           —

                           Potrivit reclamantei, suprataxa EEG nu este percepută, gestionată sau distribuită de stat sau de un organism public sau privat desemnat sau instituit de stat. Suprataxa EEG poate fi percepută, mai degrabă, în mod direct de operatorii de sisteme de transport de energie electrică în temeiul unei acțiuni civile corespunzătoare. Suprataxa EEG nu revine bugetului de stat, astfel încât regimul specific de compensare nu reduce nicidecum, direct sau indirect, veniturile la buget.

                           —

                           Potrivit reclamantei, fondurile EEG nici nu ar fi la dispoziția statului. În plus, nu există un control de stat asupra fondurilor EEG, precum controalele pe care le desfășoară Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (BAFA) sau Bundesnetzagentur.