title: Cauza T-628/18: Hotărârea Tribunalului din 17 octombrie 2019 – E.I. Papadopoulos/EUIPO – Europastry (fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene figurative fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre – Marca Uniunii Europene figurative anterioare Caprice – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               23.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 432/50

      Hotărârea Tribunalului din 17 octombrie 2019 – E.I. Papadopoulos/EUIPO – Europastry (fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre)
      (Cauza T-628/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene figurative fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre - Marca Uniunii Europene figurative anterioare Caprice - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2019/C 432/58)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.I. Papadopoulos SA (Moschato-Tavros, Grecia) (reprezentanți: C. Chrysanthis, P. V. Chardalia și A. Vasilogamvrou, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: L. Lapinskaite, S. Palmero Cabezas și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Europastry, SA (Sant Cugat del Vallès, Spania) (reprezentant: L. Estropá Navarro, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 8 august 2018 (cauza R 493/2018-5) privind o procedură de opoziție între Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.I. Papadopoulos și Europastry

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E. I. Papadopoulos SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 455, 17.12.2018.


title: Cauza T-764/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Keller Holdings/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/40

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Keller Holdings/Comisia
      (Cauza T-764/19)
      (2020/C 45/38)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Keller Holdings Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-778/19: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – RDI Reit/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/60

      Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – RDI Reit/Comisia
      (Cauza T-778/19)
      (2020/C 45/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: RDI Reit plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, avocat, și K. Desai, solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că nu a existat niciun ajutor de stat ilegal, anularea articolului 1 din Decizia atacată C(2019) 2526 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC, în măsura în care acesta constată că a existat un ajutor de stat ilegal, și anularea obligației Regatului Unit de a recupera pretinsul ajutor de stat ilegal primit de reclamantă în acest context (articolele 2 și 3 din decizia atacată);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2 și 3 din decizia atacată, în măsura în care acestea impun Regatului Unit să recupereze de la reclamantă pretinsul ajutor de stat, și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamantă în cadrul prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează greșit contextul, scopul și funcționarea normelor Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC), în ceea ce privește tratamentul profiturilor financiare necomerciale. Concluziile Comisiei din decizia atacată se bazează pe erori vădite cumulative. În special, Comisia a săvârșit erori vădite în interpretarea sistemului fiscal general din Regatul Unit, în interpretarea scopurilor sistemului SSC, în ceea ce privește domeniul de aplicare specific al exonerării referitoare la finanțarea grupurilor și în definirea relațiilor de creditare eligibile.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează în mod eronat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor ca fiind o scutire fiscală și, prin urmare, un avantaj. În legătură cu profiturile financiare necomerciale, exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor reprezintă o dispoziție privind impozitarea și o parte a definiției limitelor normelor privind SSC, iar nu un avantaj selectiv. Comisia nu a oferit o analiză cantitativă care să arate că aceasta reprezintă un avantaj și, în absența unor dovezi convingătoare în sensul că măsura în cauză conduce la un avantaj, decizia atacată nu poate fi menținută.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a identificat în mod eronat sistemul de referință pentru evaluarea efectelor normelor privind SSC și a identificat în mod eronat normele privind SSC ca un set de norme distinct de sistemul general privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit. Comisia nu a înțeles în mod corect obiectivul normelor privind SSC și nu a luat în considerare marja de apreciere a Regatului Unit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite în analiza sa privind ajutorul de stat și a aplicat criterii eronate atunci când a examinat problema comparabilității. Comisia nu a recunoscut nivelul diferit de risc pentru baza de impozitare din Regatul Unit aferent împrumuturilor acordate unei entități din grup care este impozabilă în Regatul Unit și împrumuturilor acordate unei entități din grup care nu este impozabilă în Regatul Unit și a concluzionat în mod irațional că împrumuturile intragrup sunt comparabile cu împrumuturile acordate terților.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar presupunând că măsurile SSC în cauză constituiau, la prima vedere, ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, decizia atacată a concluzionat în mod eronat că nu exista o justificare aplicabilă pentru a susține compatibilitatea măsurilor în cauză cu normele Uniunii privind ajutoarele de stat. În plus, decizia atacată este irațională și inconsecventă prin faptul că Comisia a acceptat în mod corect că partea 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] se justifică în cazurile în care singurul motiv pentru aplicarea unei taxe SSC în temeiul ipotezei contrafactuale prevăzute în respectiva parte 9A capitolul 5 ar fi criteriul referitor la „capitalul care are legătură cu Regatul Unit”, pentru motivul că acest criteriu poate fi excesiv de dificil de utilizat în practică, dar totodată, fără furnizarea unei justificări adecvate, Comisia susține că respectivul capitol 9 nu se justifică niciodată în cazurile în care criteriul privind funcțiile de conducere semnificative ar determina aplicarea unei taxe SSC în temeiul capitolului 5 menționat. În realitate, criteriul privind funcțiile de conducere semnificative este excesiv de dificil de aplicat în practică, astfel încât Comisia ar fi trebuit să considere respectivul capitol 9 justificat și în contextul acestui criteriu și, astfel, ar fi trebuit să concluzioneze că nu există niciun ajutor de stat.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care decizia atacată este confirmată, aplicarea acesteia prin recuperarea pretinsului ajutor de stat de la reclamantă ar încălca principii fundamentale ale dreptului Uniunii, inclusiv libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor, subliniind că, în cazul reclamantei, SSC în cauză sunt situate în alte state membre.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că ordinul de recuperare care rezultă din decizia atacată este nefondat și contrar principiilor fundamentale ale Uniunii.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat în mod corespunzător elemente esențiale ale deciziei atacate, precum concluzia potrivit căreia taxa SSC prevăzută în capitolul 5 menționat ar putea fi aplicată utilizând criteriul privind funcțiile de conducere semnificative fără dificultăți sau fără a reprezenta o sarcină disproporționată.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă și principiul bunei administrări, potrivit căruia Comisia asigură transparență și previzibilitate în procedurile sale administrative și adoptă decizii într-un interval de timp rezonabil. Nu este rezonabil să dureze peste patru ani ca Comisia să ia decizia de deschidere a procedurii de investigare în prezenta cauză și ca ea să adopte o decizie la peste șase ani de la intrarea în vigoare a măsurii contestate.


title: Cauza T-779/19: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Ashtead Financing/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/62

      Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Ashtead Financing/Comisia
      (Cauza T-779/19)
      (2020/C 45/52)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Ashtead Financing Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei atacate C(2019) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin societăți străine controlate (SSC) (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza C-582/18 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 decembrie 2019 – Viscas Corp./Comisia Europeană, Furukawa Electric Co. Ltd (Recurs – Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine – Împărțirea pieței în cadrul proiectelor – Amenzi – Orientări privind calculul amenzilor pentru anul 2006 – Stabilirea ponderii relative a participanților din Europa și din afara Europei la înțelegere – Participarea întreprinderilor europene la mai multe niveluri ale înțelegerii – Principiul egalității de tratament)

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/13

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 decembrie 2019 – Viscas Corp./Comisia Europeană, Furukawa Electric Co. Ltd
      (Cauza C-582/18 P) (1)

      (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine - Împărțirea pieței în cadrul proiectelor - Amenzi - Orientări privind calculul amenzilor pentru anul 2006 - Stabilirea ponderii relative a participanților din Europa și din afara Europei la înțelegere - Participarea întreprinderilor europene la mai multe niveluri ale înțelegerii - Principiul egalității de tratament)
      (2020/C 61/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Viscas Corp. (reprezentant: J.-F. Bellis, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet, A. Biolan și I. Zaloguin, agent), Furukawa Electric Co. Ltd (reprezentanți: inițial A. Luke și C. Pouncey, Solicitors, ulterior A. Luke și K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Viscas Corp. să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Furukawa Electric Co. Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-589/18 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 decembrie 2019 – Furukawa Electric Co. Ltd/Comisia Europeană, Viscas Corp. (Recurs – Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine – Împărțirea pieței în cadrul proiectelor – Amenzi – Orientări privind calculul amenzilor pentru anul 2006 – Stabilirea valorii vânzărilor – Principiul egalității de tratament)

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/14

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 decembrie 2019 – Furukawa Electric Co. Ltd/Comisia Europeană, Viscas Corp.
      (Cauza C-589/18 P) (1)

      (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine - Împărțirea pieței în cadrul proiectelor - Amenzi - Orientări privind calculul amenzilor pentru anul 2006 - Stabilirea valorii vânzărilor - Principiul egalității de tratament)
      (2020/C 61/16)
      Limba de procedură: engleza

         Parties

         Recurentă: Furukawa Electric Co. Ltd (reprezentanți: inițial A. Luke și C. Pouncey, solicitors, ulterior A. Luke și K. Fountoukakos-Kyriakakos, Solicitors)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet, A. Biolan și I. Zaloguin, agenți), Viscas Corp. (reprezentant: J.-F. Bellis, avocat)

         Dispositif

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Furukawa Electric Co. Ltd să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Viscas Corp. suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 427 du 26.11.2018


title: Cauza C-696/19 P: Recurs introdus la 20 septembrie 2019 de Andreas Hauzenberger împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 11 iulie 2019 în cauza T-349/18, Andreas Hauzenberger/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/17

      Recurs introdus la 20 septembrie 2019 de Andreas Hauzenberger împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 11 iulie 2019 în cauza T-349/18, Andreas Hauzenberger/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-696/19 P)
      (2020/C 61/21)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Andreas Hauzenberger (reprezentanți: B. Bittner, Rechtsanwalt, U. Heinrich, Rechtsanwältin)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 19 decembrie 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a dispus ca recursul să nu fie admis în principiu și ca recurentul să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-855/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 22 noiembrie 2019 – G. Sp. z o.o./Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 22 noiembrie 2019 – G. Sp. z o.o./Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy
      (Cauza C-855/19)
      (2020/C 61/22)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: G. Sp. z o.o.

         Pârâtă: Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 110 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene - versiunea consolidată din 2012 (JO 2012, L 326, p. 1 și următoarele) și articolul 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) se opun unei dispoziții precum articolul 103 alineatul 5a din ustawa o podatku od towarów i usług [Legea privind taxa pe valoarea adăugată] din 11 martie 2004 (2) care prevede că, în cazul unei achiziții intracomunitare de carburanți, persoana impozabilă este obligată ca, fără a fi necesară o notificare din partea directorului biroului vamal, să calculeze și să plătească TVA în contul autorității vamale competente pentru încasarea accizelor:

                              a)

                              în termen de 5 zile de la data la care mărfurile respective au ajuns la locul de destinație al produselor accizabile stabilit prin autorizația relevantă – dacă mărfurile fac obiectul unei achiziții intracomunitare, în sensul dispozițiilor ustawa o podatku akcyzowym (Legea privind accizele) din 6 decembrie 2008 de către un destinatar înregistrat, în regim suspensiv de accize în conformitate cu dispozițiile privind accizele;

                              b)

                              în termen de 5 zile de la data introducerii acestor mărfuri de pe teritoriul unui stat membru, altul decât teritoriul țării, în antrepozitul fiscal;

                              c)

                              din momentul transferării acestor mărfuri pe teritoriul țării – dacă mărfurile sunt transferate în afara regimului suspensiv de accize în conformitate cu dispozițiile privind accizele?

                  2)

                  Articolul 69 din Directiva 2006/112/CE se opune unei dispoziții precum articolul 103 alineatul 5a din Legea TVA, care prevede că, în cazul unei achiziții intracomunitare de carburanți, persoana impozabilă este obligată ca, fără a fi necesară o notificare din partea directorului biroului vamal, să calculeze și să plătească TVA în contul biroului vamal competent pentru încasarea accizelor:

                              a)

                              în termen de 5 zile de la data la care mărfurile respective au ajuns la locul de destinație al produselor accizabile stabilit prin autorizația relevantă – dacă mărfurile fac obiectul unei achiziții intracomunitare, în sensul dispozițiilor Legii privind accizele din 6 decembrie 2008, de către un destinatar înregistrat, în regim suspensiv de accize în conformitate cu dispozițiile privind accizele;

                              b)

                              în termen de 5 zile de la data introducerii acestor mărfuri de pe teritoriul unui stat membru, altul decât teritoriul țării, în antrepozitul fiscal;

                              c)

                              din momentul transferării acestor mărfuri pe teritoriul țării – dacă mărfurile sunt transferate în afara regimului suspensiv de accize în conformitate cu dispozițiile privind accizele
                              interpretând articolul menționat în sensul că sumele de mai sus nu reprezintă plată anticipată de TVA în sensul articolului 206 din Directiva 2006/112/CE?

                  3)

                  Plata anticipată de TVA, prevăzută la articolul 206 din Directiva 2006/112/CE, neefectuată la termen, își încetează existența juridică la sfârșitul perioadei fiscale pertinente pentru declarația de TVA în contul căreia trebuie efectuată plata?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7, denumită în continuare „Directiva TVA”.

         (2)  Dz. U. 2016, poziția 710, cu modificările ulterioare (denumită în continuare „Legea TVA”).


title: Cauza C-569/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Potenza (Italia) la 26 iulie 2019 – OM/Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca și alții

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Potenza (Italia) la 26 iulie 2019 – OM/Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca și alții
      (Cauza C-569/19)
      (2020/C 87/02)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Potenza

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: OM

         Pârâte: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri
      Prin Ordonanța din 7 noiembrie 2019, Curtea (Camera a noua) a declarat cererea de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Potenza ca fiind vădit inadmisibilă.


title: Cauza C-829/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 13 noiembrie 2019 – XY/KLM Cityhopper BV

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 13 noiembrie 2019 – XY/KLM Cityhopper BV
      (Cauza C-829/19)
      (2020/C 87/03)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: XY

         Pârâtă: KLM Cityhopper BV
      Cauza a fost radiată din registrul Curții prin Ordonanța Curții din 17 ianuarie 2020.


title: Cauza C-836/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Gera (Germania) la 18 noiembrie 2019 – Toropet Ltd./Landkreis Greiz

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Gera (Germania) la 18 noiembrie 2019 – Toropet Ltd./Landkreis Greiz
      (Cauza C-836/19)
      (2020/C 87/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Gera

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Toropet Ltd.

         Pârât: Landkreis Greiz

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 10 litera (a) din Regulamentul nr. 1069/2009 (1) trebuie interpretat în sensul că clasificarea inițială ca material de categoria 3 nu mai poate fi păstrată în cazul în care, ca urmare a descompunerii și a deteriorării, materialul își pierde calitatea de a fi adecvat pentru consumul uman?

                  2)

                  Articolul 10 litera (f) din Regulamentul nr. 1069/2009 trebuie interpretat în sensul că, în ceea ce privește produsele de origine animală sau alimentele care conțin produse de origine animală, clasificarea inițială ca material de categoria 3 nu mai poate fi păstrată în cazul în care, în urma unor procese ulterioare de descompunere sau de deteriorare, materialul prezintă un risc pentru sănătatea publică sau animală?

                  3)

                  Dispoziția prevăzută la articolul 9 litera (d) din Regulamentul nr. 1069/2009 trebuie interpretată în mod restrictiv în sensul că materialul amestecat cu corpuri străine, cum este rumegușul, trebuie să fie clasificat ca material de categoria 2 numai în cazul în care materialul urmează să fie prelucrat și este destinat utilizării ca furaje?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 (JO 2009, L 300, p. 1).


title: Cauza C-854/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Köln (Germania) la 22 noiembrie 2019 – Vodafone GmbH/Republica Federală Germania

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Köln (Germania) la 22 noiembrie 2019 – Vodafone GmbH/Republica Federală Germania
      (Cauza C-854/19)
      (2020/C 87/05)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Vodafone GmbH

         Pârâtă: Republica Federală Germania

         Întrebările preliminare

                  1.

                              a)

                              În situația în care un tarif de telecomunicații mobile, care poate fi utilizat de clienți în străinătate și care prevede, pentru fluxul de date mobile, un volum lunar de date inclus în tarif după epuizarea căruia intervine o reducere a vitezei de transfer, poate fi însoțit de o opțiune tarifară gratuită care permite utilizarea pe teritoriul național a anumitor servicii oferite de întreprinderile partenere ale operatorului de telecomunicații, fără ca volumul de date consumat prin utilizarea acestor servicii să fie imputat din volumul lunar de date inclus în tariful de telecomunicații mobile în cauză, în timp ce în străinătate acest volum de date este imputat din volumul lunar de date inclus în tariful de telecomunicații mobile, noțiunea de serviciu de comunicații de date în roaming reglementat în sensul articolului 6a coroborat cu articolul 2 alineatul (2) litera (m) din Regulamentul nr. 531/2012 (1) trebuie să fie interpretată în sensul că tariful de telecomunicații mobile și opțiunea tarifară trebuie calificate împreună drept unic serviciu de comunicații de date în roaming reglementat, cu consecința că neimputarea din volumul lunar de date inclus în tarif a volumului de date consumat prin utilizarea serviciilor întreprinderilor partenere decât pe teritoriul național este nelegală?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1 litera (a): Articolul 6a din Regulamentul nr. 531/2012 trebuie să fie interpretat, într-o situație precum cea în discuție în prezenta cauză, în sensul că imputarea, în străinătate, din volumul lunar de date inclus în tariful de telecomunicații mobile a volumului de date consumat prin utilizarea serviciilor întreprinderilor partenere trebuie calificată drept percepere a unei suprataxe?

                              c)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările 1 litera (a) și 1 litera (b): Acest lucru este valabil și atunci când, într-o situație precum cea în discuție în prezenta cauză, opțiunea tarifară este cu plată?

                  2.

                              a)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1 litera (a): Articolul 6b alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 531/2012 trebuie să fie interpretat, într-o situație precum cea în discuție în prezenta cauză, în sensul că o politică de utilizare echitabilă în materie de utilizare a serviciilor de roaming cu amănuntul reglementate poate fi prevăzută și pentru opțiunea tarifară ca atare?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1 litera (a) și a unui răspuns negativ la întrebarea 2 litera (a): Articolul 6b alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 531/2012 trebuie să fie interpretat, într-o situație precum cea în discuție în prezenta cauză, în sensul că o politică de utilizare rezonabilă în materie de utilizare a serviciilor de roaming cu amănuntul reglementate poate fi prevăzută atât pentru tariful de telecomunicații mobile, cât și pentru opțiunea tarifară, cu consecința că volumul de date care trebuie pus la dispoziție în cadrul unei politici comune de utilizare rezonabilă trebuie să se bazeze pe prețul total al tarifului de telecomunicații mobile plătit de clientul final pe teritoriul național, și anume pe suma dintre prețul tarifului de telecomunicații mobile și cel al opțiunii tarifare plătită de clientul final pe teritoriul național?

                              c)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1 litera (a) și a unui răspuns negativ la întrebările 2 litera (a) și 2 litera (b): Articolul 6b alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 531/2012 coroborat cu articolul 4 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul de punere în aplicare nr. 2016/2286 (2) trebuie să fie aplicabil prin analogie, într-o situație precum cea în discuție în prezenta cauză, în sensul că o politică de utilizare rezonabilă poate fi prevăzută pentru opțiunea tarifară ca atare?

                  3.

                              a)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2 litera (a) sau litera (c): Noțiunea de „pachet cu date cvasi-nelimitate” în sensul articolului 6 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 531/2012 coroborat cu articolul 4 alineatul (2) primul paragraf și cu articolul 2 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 2016/2286, trebuie să fie interpretată în sensul că o opțiune tarifară cu plată trebuie, ca atare, să fie calificată drept pachet cu date cvasi-nelimitate?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 3 litera (a): Acest lucru este valabil și atunci când, într-o situație precum cea în discuție în prezenta cauză, opțiunea tarifară nu este cu plată?

                  4.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2 litera (a) sau litera (c) și al unui răspuns negativ la întrebarea 3 litera (a) sau litera (b): Într-o situație precum cea în discuție în prezenta cauză, articolul 6b alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 531/2012 coroborat cu articolul 4 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul de punere în aplicare nr. 2016/2286 trebuie să fie interpretat în sensul că prețul global al tarifului de telecomunicații mobile plătit de clientul final pe teritoriul național trebuie luat în considerare și pentru stabilirea volumului care trebuie pus la dispoziția clientului de roaming în cadrul unei politici de utilizare rezonabilă care se referă, în mod izolat, la opțiunea tarifară?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 531/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iunie 2012 privind roamingul în rețelele publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii (JO 2012, L 172, p. 10).

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/2286 al Comisiei din 15 decembrie 2016 de stabilire a unor norme detaliate cu privire la aplicarea politicii utilizării rezonabile, precum și la metodologia de evaluare a sustenabilității eliminării suprataxelor pentru serviciile de roaming cu amănuntul și la cererea care trebuie prezentată de furnizorul de servicii de roaming în scopul evaluării respective (JO 2016, L 344, p. 46).


title: Cauza C-869/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 28 noiembrie 2019 – L/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S. A. U.

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 28 noiembrie 2019 – L/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S. A. U.
      (Cauza C-869/19)
      (2020/C 87/06)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: L

         Pârâtă: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S. A. U.

         Întrebările preliminare

      Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE (1) se opune aplicării principiilor procedurale ale disponibilității, coerenței și interzicerii reformatio in peius, care împiedică instanța sesizată cu o cale de atac formulată de bancă împotriva unei hotărâri care a limitat în timp restituirea sumelor plătite în mod nejustificat de consumator, în temeiul unei „clauze prag” care a fost declarată nulă, să dispună restituirea integrală a acestor sume și să agraveze astfel poziția recurentului, întrucât această limitare nu a făcut obiectul unei căi de atac introduse de consumator?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol.2, p. 273).


title: Cauza C-873/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Germania) la 29 noiembrie 2019 – DeutscheUmwelthilfe eV/Volkswagen AG

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Germania) la 29 noiembrie 2019 – DeutscheUmwelthilfe eV/Volkswagen AG
      (Cauza C-873/19)
      (2020/C 87/07)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Deutsche Umwelthilfe eV

         Pârâtă: Republica Federală Germania

         Intervenientă: Volkswagen AG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 9 alineatul (3) din Convenția privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în probleme de mediu (1), semnată la Aarhus la 25 iunie 1998, aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că, în principiu, este necesar ca asociațiile de mediu să poată formula o cale de atac împotriva unei decizii de aprobare a producției de autovehicule cu motor diesel prevăzute cu dispozitive de manipulare – eventual cu încălcarea articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007 privind omologarea de tip a autovehiculelor în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 5 și Euro 6) și privind accesul la informațiile referitoare la repararea și întreținerea vehiculelor (2)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                              a)

                              Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 715/2007 trebuie interpretat în sensul că, pentru a aprecia necesitatea unui dispozitiv de manipulare pentru protecția motorului împotriva deteriorărilor sau a unui accident și pentru funcționarea în siguranță a vehiculului, criteriul determinant este, în principiu, stadiul actual al tehnicii, respectiv ceea ce este fezabil din punct de vedere tehnic la data acordării omologării CE de tip?

                              b)

                              Pe lângă stadiul tehnicii, trebuie să se țină seama de alte împrejurări care pot determina admisibilitatea unui dispozitiv de manipulare, deși, în lumina stadiului actual al tehnicii, nu s-ar justifica „necesitatea” acestuia în sensul articolului 5 alineatul (2) a doua teză litera (a) din Regulamentul nr. 715/2007?

         (1)  Decizia privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Convenției privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu (JO 2005, L 124, p. 1).

         (2)  JO 2007, L 171, p. 1.


title: Cauza C-880/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 3 decembrie 2019 – VZ și alții/Eurowings GmbH

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 3 decembrie 2019 – VZ și alții/Eurowings GmbH
      (Cauza C-880/19)
      (2020/C 87/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: VZ și alții

         Pârâtă: Eurowings GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 5 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretat în sensul că redirecționarea menționată la acest articol, care permite pasagerului să plece cel târziu cu o oră înainte de ora de plecare prevăzută, trebuie efectuată de la același punct de plecare ca zborul rezervat sau poate fi avută în vedere o plecare de pe alt aeroport?

                  2)

                  Pentru cazul în care este avută în vedere, de asemenea, o plecare de pe alt aeroport, este relevant doar că plecarea are loc cel târziu cu o oră înainte de ora de plecare prevăzută, indiferent de durata deplasării pasagerului până la aeroport, sau diferența de timp trebuie calculată și în funcție de deplasarea pasagerului până la aeroport?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 046, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-882/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 3 decembrie 2019 – Sumal, S.L./Mercedes Benz Trucks España, S.L.

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 3 decembrie 2019 – Sumal, S.L./Mercedes Benz Trucks España, S.L.
      (Cauza C-882/19)
      (2020/C 87/09)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Sumal, S.L.

         Pârâtă: Mercedes Benz Trucks España, S.L.

         Întrebările preliminare

                  A)

                  Teoria unității economice care emană din jurisprudența Curții justifică extinderea răspunderii societății-mamă la filiala ei sau teoria respectivă se aplică numai pentru a extinde răspunderea filialelor la societatea mamă?

                  B)

                  Extinderea noțiunii de „unitate economică” trebuie realizată în contextul relațiilor din cadrul grupului, luând în considerare exclusiv factori de control, sau se poate întemeia și pe alte criterii, printre care faptul că filiala a putut beneficia de pe urma încălcărilor?

                  C)

                  În cazul admiterii posibilității de extindere a răspunderii societății-mamă la filiala sa, care ar fi condițiile în care aceasta s ar putea realiza?

                  D)

                  În cazul în care răspunsul la întrebările anterioare este în favoarea acceptării extinderii răspunderii la filiale pentru acțiunile societăților-mamă, ar fi compatibilă cu această jurisprudență comunitară o normă națională precum articolul [71 alineatul 2] din Legea privind protecția concurenței, care prevede numai posibilitatea de a extinde răspunderea filialei la societatea-mamă, cu condiția să existe o situație de control al societății-mamă asupra filialei?


title: Cauza C-901/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Germania) la 10 decembrie 2019 – CF, DN/Bundesrepublik Deutschland

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Germania) la 10 decembrie 2019 – CF, DN/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-901/19)
      (2020/C 87/10)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      CF, DN

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: CF, DN

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 15 litera (c) și articolul 2 litera (f) din Directiva 2011/95/UE (1) se opun interpretării și aplicării unei dispoziții de drept național potrivit căreia amenințările grave și individuale la adresa vieții sau a persoanei unui civil ca urmare a violenței generalizate în caz de conflict armat (în sensul că un civil, ca urmare a prezenței sale pe teritoriul în cauză, ar fi supus unui risc real de a face față unei astfel de amenințări), în cazul în care această persoană nu este vizată în mod specific ca urmare a unor împrejurări inerente situației sale personale, nu poate exista decât dacă a fost constatat un număr minim de victime civile care pot fi deja revendicate (morți și răniți)?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: aprecierea existenței unei astfel de amenințări trebuie efectuată ținând seama în mod global de toate împrejurările speței? În cazul unui răspuns negativ, ce alte criterii impuse de dreptul Uniunii există cu privire la această apreciere?

         (1)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO 2011, L 337, p. 9).


title: Cauza C-914/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 12 decembrie 2019 – Ministero della Giustizia, in persona del Ministro p.t./GN

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 12 decembrie 2019 – Ministero della Giustizia, in persona del Ministro p.t./GN
      (Cauza C-914/19)
      (2020/C 87/12)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Ministero della Giustizia, in persona del Ministro p.t.

         Pârât: GN

         Cu participarea: HM, JL, JJ

         Întrebarea preliminară

      Articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, articolul 10 TFUE și articolul 6 din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 (1), în măsura în care interzic discriminarea pe motive de vârstă pentru accesul la muncă, se opun ca un stat membru să poată impune o limită de vârstă pentru accesul la profesia de notar?

         (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 16).


title: Cauza C-919/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 16 decembrie 2019 – Procedură penală împotriva lui X.Y.

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 16 decembrie 2019 – Procedură penală împotriva lui X.Y.
      (Cauza C-919/19)
      (2020/C 87/13)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Părțile din procedura principală

      Generálna prokuratúra Slovenskej republiky, X.Y.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (a) din decizia-cadru (1) [2008/909/JAI] trebuie interpretat în sensul că criteriile prevăzute de acesta sunt îndeplinite numai în cazul în care persoana condamnată are în statul membru al cărui resortisant este legături familiale, sociale, profesionale sau de alt tip în considerarea cărora se poate prezuma în mod întemeiat că executarea pedepsei în acel stat poate facilita reabilitarea sa socială [și] că, prin urmare, acesta se opune unei dispoziții de drept național precum articolul 4 alineatul 1 litera a) din Legea nr. 549/2011 (astfel cum a fost în vigoare până la 31 decembrie 2019), care permite în aceste cazuri recunoașterea și executarea unei hotărâri judecătorești doar pe baza reședinței obișnuite așa cum este înregistrată formal în statul de executare, fără a ține seama de aspectul dacă persoana condamnată are în acel stat legături concrete care să poată spori șansele sale de reabilitare socială?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă, articolul 4 alineatul (2) din decizia-cadru trebuie interpretat în sensul că, inclusiv în ipoteza prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din decizia-cadru, autoritatea competentă din statul emitent este ținută să verifice, chiar înainte de a transmite hotărârea judecătorească și certificatul, dacă executarea pedepsei de către statul de executare va răspunde scopului de a facilita reabilitarea socială a persoanei condamnate și, în acest context, [autoritatea respectivă] este totodată ținută să menționeze informațiile obținute la litera (d) punctul 4 din certificat, în special în cazul în care persoana condamnată afirmă în avizul exprimat potrivit articolului 6 alineatul (3) din decizia-cadru că are legături familiale, sociale sau profesionale concrete în statul emitent?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 9 alineatul (1) litera (b) din decizia-cadru trebuie interpretat în sensul că există un temei de nerecunoaștere și de neexecutare a unei hotărâri judecătorești și atunci când, în ipoteza prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din decizia-cadru, nu este demonstrată, în pofida consultării menționate la alineatul (3) al acestui articol și a eventualei furnizări a altor informații necesare, existența unor legături familiale, sociale, profesionale sau de alt tip în considerarea cărora se poate prezuma în mod întemeiat că executarea pedepsei în statul de executare poate facilita reabilitarea socială a persoanei condamnate?

         (1)  Decizia-cadru 2008/909/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană (JO 2008, L 327, p. 27), în versiunea modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009 (JO 2009, L 81, p. 24).


title: Cauza C-931/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzgericht (Austria) la 20 decembrie 2019 – Titanium Ltd

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzgericht (Austria) la 20 decembrie 2019 – Titanium Ltd
      (Cauza C-931/19)
      (2020/C 87/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Titanium Ltd

         Pârâtă: Finanzamt Wien 1/23

         Întrebarea preliminară (1)

      Noțiunea de „sediu comercial fix” trebuie interpretată în sensul că trebuie să existe întotdeauna resurse umane și tehnice și, prin urmare, la sediul comercial trebuie să fie disponibil în mod obligatoriu personalul propriu al prestatorului sau, în cazul concret al închirierii impozabile a unui imobil situat pe teritoriul național, care se prezintă ca un simplu act pasiv de tolerare, acesta trebuie considerat „sediu comercial fix” inclusiv în absența resurselor umane?

         (1)  Privind interpretarea Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/8/CE (JO 2008, L 44, p. 11) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) al Consiliului din 15 martie 2011 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2006/112/CE (JO 2011, L 77, p. 1).


title: Cauza C-933/19 P: Recurs introdus la 20 decembrie 2019 de Autostrada Wielkopolska S. A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 24 octombrie 2019 în cauza T-778/17, Autostrada Wielkopolska S. A./Comisia

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/11

      Recurs introdus la 20 decembrie 2019 de Autostrada Wielkopolska S. A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 24 octombrie 2019 în cauza T-778/17, Autostrada Wielkopolska S. A./Comisia
      (Cauza C-933/19 P)
      (2020/C 87/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Autostrada Wielkopolska S. A. (reprezentanți: O. Geiss, Rechtsanwalt, și T. Siakka, dikigoros)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Polonă

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2018/556 a Comisiei din 25 august 2017 privind ajutorul de stat SA.35356 (2013/C) (ex 2013/NN, ex 2012/N) pus în aplicare de Polonia pentru Autostrada Wielkopolska S.A sau, în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare; și, în orice caz,

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în recurs și în procedura din cauza T-778/17 în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, recurenta invocă următoarele patru motive.

            Primul motiv
         : Tribunalul a săvârșit în mod vădit o eroare de drept prin faptul că a respins primul motiv al cererii recurentei întrucât, după ce a constatat în mod corect că Comisia ar fi trebuit să îi dea recurentei posibilitatea de a-și prezenta din nou observațiile în cursul procedurii administrative (o constatare care nu este contestată în prezentul recurs), acesta a aplicat un criteriu juridic eronat (solicitând să se stabilească efect potențial asupra deciziei), a denaturat conținutul deciziei atacate și nu a motivat în mod adecvat constatarea că (criteriul eronat) nu era îndeplinit.

            Al doilea motiv:
          erorile vădite de drept săvârșite de Tribunal includ lipsa de evaluare a aplicării de către Comisie a criteriului investitorului privat în raport cu criteriul juridic corect, cu încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, depășindu-și competențele de control prin faptul că a substituit motivarea sa celei a deciziei atacate, răsturnând sarcina probei, motivarea insuficientă, denaturarea probelor, nerespectarea normelor în materie de probă (în ceea ce privește propriile constatări și obligația de a evalua aprecierea Comisiei în raport cu criteriul juridic aplicabil) și încălcarea principiului fundamental al supremației dreptului Uniunii. Mai precis, erorile se referă la constatarea faptului că Comisia nu era obligată să ia în considerare și să evalueze schimbările privind inflația și riscul de schimb valutar, la faptul că Tribunalul s-a bazat pe Legea din 28 iulie 2005 ca limitare a criteriului investitorului privat, la constatarea faptului că Comisia nu era obligată să ia în considerare și să evalueze riscurile privind rezoluțiunea și litigiile și la erorile în legătură cu evaluarea Tribunalului privind cel de al treilea element din considerentul (152).

            Al treilea motiv:
          prin respingerea celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv, Tribunalul a săvârșit în mod vădit o eroare de drept prin faptul că a aplicat în mod eronat criteriul aplicabil, a substituit în mod ilicit motivarea sa celei a Comisiei, a răsturnat sarcina probei, nu a motivat suficient și nu a respectat normele în materie de probă.

            Al patrulea motiv:
          prin respingerea primului aspect al celui de al cincilea motiv, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a denaturat sensul evident al probelor și nu a motivat suficient.


title: Cauza C-934/19 P: Recurs introdus la 20 decembrie 2019 de Algebris (UK) Ltd şi Anchorage Capital Group LLC împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 10 octombrie 2019 în cauza T-2/19, Algebris (UK) şi Anchorage Capital Group/SRB

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/12

      Recurs introdus la 20 decembrie 2019 de Algebris (UK) Ltd şi Anchorage Capital Group LLC împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 10 octombrie 2019 în cauza T-2/19, Algebris (UK) şi Anchorage Capital Group/SRB
      (Cauza C-934/19 P)
      (2020/C 87/16)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC (reprezentanți: T. Soames, avocat, N. Chesaites, advocaat, R. East, Solicitor, şi D. Mackersie, Barrister)

         Cealaltă parte din procedură: Comitetul unic de rezoluție („SRB”)

         Concluziile

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  anularea punctului 1 din dispozitivul ordonanței atacate;

                  —

                  anularea punctului 2 din dispozitivul ordonanței atacate și obligarea SRB la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurente în legătură cu procedura în primă instanță și cu prezentul recurs;

                  —

                  recunoașterea faptului că recurentele au calitate procesuală activă pentru a solicita anularea deciziei atacate în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv, recurentele susțin că prin faptul că a considerat că recurentele nu sunt afectate în mod direct, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin interpretarea în mod eronat a articolului 20 alineatul (11) primul paragraf din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 (1), și a încălcat drepturile de proprietate ale recurentelor.
      Interpretarea Tribunalului a condus în mod eronat la concluzia că, în împrejurări precum cele din prezenta cauză: (1) persoanele expropriate, cum este cazul recurentelor, vor avea calitate procesuală activă doar pentru a contesta decizia de a nu realiza o evaluare definitivă ex-post dacă acestea pot obține o compensație în temeiul articolului 20 alineatul (11) al doilea paragraf litera (b) din Regulamentul nr. 806/2014; (2) compensația este datorată în temeiul articolului 20 alineatul (11) al doilea paragraf litera (b) numai când dispozitivul de rezoluție aplicat este fie instrumentul de recapitalizare internă prevăzut la articolul 27 din Regulamentul nr. 806/2014, fie instrumentul instituției-punte prevăzut la articolul 25 din Regulamentul nr. 806/2014, fie instrumentul de separare a activelor prevăzut la articolul 26 din Regulamentul nr. 806/2014; (3) prin urmare, creditorii (și acționarii) nu vor avea calitate procesuală activă. În consecință, în împrejurări precum cele din prezenta cauză, în care este dificil să se admită că altă parte decât acționarii expropriați și creditorii ar avea calitate procesuală activă să conteste decizia SRB de a nu realiza o evaluare definitivă ex-post, SRB este autorizat să se bazeze pe evaluări provizorii extrem de eronate și care nu sunt fiabile. Recurentele sunt afectate în mod direct de decizia de a nu efectua o evaluare definitivă întrucât este foarte probabil ca o evaluare 1 și 2 definitivă ex-post să confirme că Banca a fost evaluată în mod incorect, impunându-se ca SRB să aprecieze dacă să acorde compensații recurentelor printr-o recuperare a creanțelor creditorilor și/sau o majorare a valorii contraprestației plătite de Santander în temeiul articolului 20 alineatul (12) din Regulamentul nr. 806/2014. Dacă SRB și-ar exercita puterea sa discreționară de a nu acorda compensații, decizia respectivă ar putea de asemenea să fie contestată și să facă obiectul unei acțiuni în despăgubire.
      Interpretarea Tribunalului referitoare la articolul 20 alineatul (11) încalcă de asemenea dreptul de proprietate, consacrat la articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât o evaluare definitivă ex-post este necesară pentru a garanta că: (1) exproprierea recurentelor de obligațiunile AT1 și T2 este realizată în condițiile prevăzute de lege și că (2) o compensație echitabilă este plătită, și anume prin determinarea valorii Băncii pe baza unei evaluări ex-post definitive.
      2. Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele susțin că, în orice caz, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât a concluzionat că recurentele nu ar avea dreptul la o compensație în temeiul articolului 20 alineatul (12) litera (a) din Regulamentul nr. 806/2014, interpretând astfel în mod eronat dispoziția respectivă și încălcând principiul nediscriminării.
      Recurentele susțin că, în contextul rezoluției bancare, articolul 20 alineatul (12) litera (a) ar trebui să includă cazurile în care instrumentele de capital relevante (şi anume obligațiunile AT1 și T2) sunt reduse cu 100 % (ca în cazul din speță), indiferent dacă sunt reduse în temeiul articolului 22 alineatul (1) din Regulamentul nr. 806/2014 sau în temeiul instrumentului de recapitalizare internă, din două motive. Primul motiv: această abordare corespunde cu faptul că o „recapitalizare internă” de 100 % și o „reducere”/„conversie” de 100 % a obligațiunilor AT1 și T2 reprezintă în realitate același lucru (cu aceleași efecte economice), întrucât ambele reduc datoriile pe care banca le are față creditorii săi sau le transformă în fonduri proprii. Al doilea motiv: ar fi discriminatoriu și paradoxal ca creditorii/acționarii ale căror instrumente de datorie au fost reduse sau convertite în temeiul articolului 22 alineatul (1) SRMR să nu poată obține compensație, în timp ce aceia care fac obiectul unui instrument de recapitalizare internă în temeiul articolului 27 din Regulamentul nr. 806/2014 să poată obține compensație, în pofida faptului că: (1) mecanismul juridic al reducerii și al conversiei prevăzut la articolul 21 din Regulamentul nr. 806/2014 și recapitalizarea internă prevăzută la articolul 27 din Regulamentul nr. 806/2014 sunt identice, și (2) ambele măsuri erau întemeiate pe aceeași evaluare provizorie.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).


title: Cauza C-947/19 P: Recurs introdus la 23 decembrie 2019 de Carmen Liaño Reig împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 24 octombrie 2019 în cauza T-557/17, Liaño Reig/SRB

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/13

      Recurs introdus la 23 decembrie 2019 de Carmen Liaño Reig împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 24 octombrie 2019 în cauza T-557/17, Liaño Reig/SRB
      (Cauza C-947/19 P)
      (2020/C 87/17)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Carmen Liaño Reig (reprezentant: F. López Antón, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  (i)

                  admiterea prezentului recurs și anularea Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 24 octombrie 2019 în cauza T-557/17 (Carmen Liaño Reig/Comitetul unic de rezoluție) în ceea ce privește declararea inadmisibilității acțiunii formulate de recurentă în fața Tribunalului și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de SRB care figurează la punctul 1 și, respectiv, la punctul 3 din dispozitivul ordonanței.

                  (ii)

                  în temeiul articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul care a făcut obiectul acțiunii formulate de recurentă în fața Tribunalului în cauza menționată anterior, admițând în totalitate concluziile formulate de recurentă în cererea introductivă prezentată în fața Tribunalului, dacă apreciază că este în stare de judecată sau, în caz contrar, să trimită cauza la Tribunal spre rejudecare, dispunând soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.

         Motivele și principalele argumente

      A)   În ceea ce privește cauza de inadmisibilitate a acțiunii întemeiată pe faptul că prin ordonanță se consideră că anularea în parte a deciziei de rezoluție solicitată de recurentă nu poate fi separată de celelalte elemente din schema de rezoluție fără a afecta substanța deciziei de rezoluție

                  1.

                  Temeiul juridic invocat la punctul 40 din ordonanță nu este motivat.

                  2.

                  Afirmația cuprinsă la punctul 40 din ordonanță este eronată și nefondată întrucât nu ține seama de datele referitoare la cuantumurile instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2 la care se referă articolul 6 alineatul 1 litera (d) din Decizia de rezoluție și conversie în acțiuni a Banco Popular.

                  3.

                  Ordonanța nu ține seama de jurisprudența Curții de Justiție potrivit căreia modificarea substanței actului trebuie să fie apreciată în temeiul unui criteriu obiectiv.

                  4.

                  Punctele 30 și 35 din ordonanță sunt afectate de nemotivare în ceea ce privește pretinsa necesitate de conversie a tuturor instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2 ca o condiție prealabilă necesară pentru executarea instrumentului de rezoluție constând în vânzarea activității.

                  5.

                  Ordonanța este afectată de o eroare de drept întrucât se întemeiază pe oferta de cumpărare prezentată de Banco de Santader, care nu face parte din elementele depuse la dosarul cauzei.

                  6.

                  Ordonanța este afectată de o eroare de drept întrucât nu ține seama la punctele 31 și 32 de susținerile recurentei privind eficacitatea evaluării 2 și nu analizează documentele depuse la dosarul cauzei care dovedesc respectivele susțineri.

                  7.

                  Punctul 42 din ordonanță conține o eroare de drept din cauza lipsei de temeinicie a motivării sale.

                  8.

                  Ordonanța nu ține seama de susținerea recurentei referitoare la aplicarea articolului 21 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 806/2014 în ceea ce privește îndeplinirea condiției de separabilitate și, prin urmare, motivarea cuprinsă la punctul 42 este eronată.

            B)   În ceea ce privește cauza de inadmisibilitate a acțiunii întemeiată pe faptul că prin ordonanță se consideră că anularea în parte a deciziei de rezoluție solicitată de recurentă este contrară principiului egalității de tratament între creditorii din aceeași categorie

                  9.

                  Punctele 48 și 51 din ordonanță sunt afectate de o eroare de drept în ceea ce privește aprecierea susținerilor reclamantei.

                  10.

                  Punctele 45 și 46 din ordonanță sunt afectate de o eroare de drept întrucât nu aplică în mod corespunzător referitor la obligațiunile BPEF principiul general de rezoluție prevăzut la articolul 15 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 806/2014.

                  11.

                  Punctele 44-46 și 51 din ordonanță sunt afectate de o eroare de drept întrucât aplică în mod eronat referitor la obligațiunile BPEF principiul egalității de tratament și cuprinde de asemenea o motivare eronată.

            C)   În ceea ce privește inadmisibilitatea cererii de anulare a evaluărilor 1 și 2

                  12.

                  La punctul 55 din ordonanță se motivează inadmisibilitatea cererii de anulare a evaluărilor 1 și 2 exclusiv prin inadmisibilitatea cererii de anulare în parte a deciziei de rezoluție formulată de recurentă.

            D)   În ceea ce privește inadmisibilitatea cererii de despăgubire

                  13.

                  La punctul 66 din ordonanță se motivează inadmisibilitatea cererii de despăgubire formulată de recurentă exclusiv prin inadmisibilitatea cererii de anulare referitoare la conversia obligațiunilor BPEF în acțiuni ale Banco Popular.


title: Cauza C-6/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tallinna Ringkonnakohus (Estonia) la 7 ianuarie 2020 – Sotsiaalministeerium/Innove SA

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tallinna Ringkonnakohus (Estonia) la 7 ianuarie 2020 – Sotsiaalministeerium/Innove SA
      (Cauza C-6/20)
      (2020/C 87/18)
      Limba de procedură: estona

         Instanța de trimitere

      Tallinna Ringkonnakohus

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Sotsiaalministeerium

         Pârâtă: Innove SA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 2 și 46 din Directiva 2004/18/CE (1) privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretate în sensul că se opun unor dispoziții naționale – precum articolul 41 alineatul (3) din Legea privind achizițiile publice –, care impune autorității contractante ca, atunci când sunt stabilite cerințe legale specifice în ceea ce privește activitățile care se execută în temeiul unui contract de achiziții publice, să indice în anunțul de participare care sunt înregistrările sau autorizațiile de exercitare a activității necesare pentru calificarea ofertantului, să solicite în cadrul anunțului de participare la licitație prezentarea unui certificat de autorizare a exercitării activității sau de înregistrare, în vederea verificării îndeplinirii cerințelor legale speciale și să respingă ofertantul ca fiind necalificat în cazul în care acesta din urmă nu dispune de autorizația de exercitare a activității sau de înregistrarea corespunzătoare?

                  2)

                  Articolele 2 și 46 din Directiva 2004/18/CE privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretate în sensul că se opun ca, în cazul unui contract de achiziționare a unui ajutor alimentar care depășește pragul ce impune o licitație internațională, autoritatea contractantă să stabilească un criteriu de selecție a ofertanților, potrivit căruia toți ofertanții, indiferent de locul în care și-au desfășurat activitatea până la acea dată, trebuie să dispună deja la data depunerii ofertelor de o autorizație de exercitare a activității sau de o înregistrare pe teritoriul țării de acordare a ajutorului alimentar, chiar dacă ofertantul nu a desfășurat până la data respectivă vreo activitate în statul membru respectiv?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente,

                              a)

                              Articolele 2 și 46 din Directiva 2004/18/CE privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie considerate ca fiind dispoziții atât de clare încât împotriva acestora nu poate fi invocat principiul protecției încrederii legitime?

                              b)

                              Articolele 2 și 46 din Directiva 2004/18/CE privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretate în sensul că o situație în care, în cadrul unei proceduri de licitație publică privind ajutoare alimentare, autoritatea contractantă solicită ofertanților, în temeiul Legii privind produsele alimentare, să dispună deja la data depunerii ofertei de o autorizație de exercitare a activității poate fi considerată o încălcare vădită a dispozițiilor aplicabile, o neglijență sau o neregulă care împiedică invocarea principiului protecției legitime?

         (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004, L 134, p. 114, Ediție specială 06/vol. 8, p. 116)


title: Cauza C-8/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Germania) la 9 ianuarie 2020 – L.R./Republica Federală Germania

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Germania) la 9 ianuarie 2020 – L.R./Republica Federală Germania
      (Cauza C-8/20)
      (2020/C 87/19)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: L.R.

         Pârâtă: Republica Federală Germania

         Întrebarea preliminară

      Este compatibilă cu articolul 33 alineatul (2) litera (d) și cu articolul 2 litera (q) din Directiva 2013/32/UE (1) o reglementare națională potrivit căreia o cerere de protecție internațională poate fi respinsă ca cerere ulterioară inadmisibilă în cazul în care prima procedură de azil, încheiată cu respingerea cererii, nu a fost efectuată într-un stat membru al Uniunii, ci în Norvegia?

         (1)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și de retragere a protecției internaționale (JO 2013, L 180, p. 60).


title: Cauza C-13/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 14 ianuarie 2020 – Top System SA/État belge

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 14 ianuarie 2020 – Top System SA/État belge
      (Cauza C-13/20)
      (2020/C 87/20)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Bruxelles

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Top System SA

         Pârât: État belge

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 91/250/CEE a Consiliului din 14 mai 1991 privind protecția juridică a programelor pentru calculator (1) trebuie interpretat în sensul că permite dobânditorului legal al unui program pentru calculator să îl decompileze în tot sau în parte, atunci când această decompilare este necesară pentru a-i permite să corecteze erori care afectează funcționarea programului menționat, inclusiv atunci când corecția constă în dezactivarea unei funcții care afectează buna funcționare a aplicației din care face parte acest program?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, trebuie îndeplinite, în plus, condițiile prevăzute la articolul 6 din directivă sau alte condiții?

         (1)  JO 1991, L 122, p. 42, Ediție specială 17, vol. 1, p. 114.


title: Cauza C-51/20: Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2020 – Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/18

      Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2020 – Comisia Europeană/Republica Elenă
      (Cauza C-51/20)
      (2020/C 87/22)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouchagiar și B. Stromsky)

         Pârâtă: Republica Elenă

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pentru executarea Hotărârii Curții din 9 noiembrie 2017 în cauza C-481/16, Comisia/Grecia, EU:C:2017:845, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul acestei hotărâri și al articolului 260 alineatul (1) TFUE;

                  —

                  obligarea Republicii Elene la plata către Comisie a unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 26 697,89 euro pentru fiecare zi de întârziere în executarea Hotărârii Curții din 9 noiembrie 2017 în cauza C-481/16, pentru perioada începând cu data pronunțării hotărârii în prezenta cauză și până la data executării integrale a Hotărârii din 9 novembre 2017;

                  —

                  obligarea Republicii Elene la plata către Comisie a unei sume forfetare, al cărei cuantum rezultă din înmulțirea unui cuantum zilnic egal cu 3 709,23 euro cu numărul de zile care s-au scurs de la pronunțarea Hotărârii din 9 noiembrie 2017 până la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză;

                  —

                  obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Conform Deciziei Comisiei Europene din 27 martie 2014 în procedura SA.34572, Republica Elenă ar fi trebuit să recupereze în termen de patru luni ajutoarele incompatibile acordate societății Larco și să informeze corespunzător cerințelor legale Comisia cu privire la adoptarea măsurilor necesare în acest scop. Ajutoarele în discuție constau în garanții de stat acordate Larco pentru anii 2008, 2010 și 2011 și în participarea publică la majorarea capitalului societății în anul 2009.
      La 2 septembrie 2016, Comisia a introdus o acțiune în fața Curții pentru încălcarea articolului 108 alineatul (2) TFUE (cauza C-481/16). Curtea a statuat, la 9 noiembrie 2017, că prin neluarea, în termenele acordate, a tuturor măsurilor necesare pentru executarea deciziei Comisiei și prin neinformarea Comisiei cu privire la măsurile luate în aplicarea deciziei menționate, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 3-5 din decizia în discuție, precum și al Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene.
      Prin neadoptarea măsurilor necesare pentru executarea Hotărârii Curții din 9 noiembrie 2017, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei decizii și al articolului 260 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.


title: Cauza C-57/20: Acțiune introdusă la 4 februarie 2020 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/18

      Acțiune introdusă la 4 februarie 2020 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania
      (Cauza C-57/20)
      (2020/C 87/23)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Pethke și J. Jokubauskaitė, Bevollmächtigte)

         Pârâtă: Republica Federală Germania

         Concluziile reclamantei

                  —

                  constatarea faptului că Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care decurg din articolul 296 alineatul (1) și din articolul 299 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) prin aplicarea în general a sistemului forfetar în privința tuturor producătorilor agricoli, indiferent de aspectul dacă aplicarea regimului normal de TVA sau a regimului special pentru întreprinderile mici le-ar cauza dificultăți, precum și prin aplicarea unei rate forfetare de compensare care conduce la o supracompensare structurală a impozitului plătit în amonte;

                  —

                  obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv al acțiunii – încălcarea articolului 296 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE
      Prin intermediul primului motiv de recurs, Comisia susține că Republica Federală Germania a încălcat articolul 296 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE prin aplicarea regimului forfetar tuturor producătorilor agricoli, indiferent de eventualele dificultăți pe care aceștia le-ar putea avea ca urmare a aplicării regimului normal de TVA sau a regimului special pentru întreprinderile mici.
      Articolul 296 din Directiva 2006/112 prevede ca producătorii agricoli susceptibili de a beneficia de regimul forfetar să fie diferențiați în funcție de situația lor. Astfel, producătorii agricoli care beneficiază de regimul menționat trebuie să aibă, ca element specific, dificultăți în aplicarea regimului normal de TVA sau a regimului special prevăzut la capitolul I. Republica Federală Germania nu a respectat obligația de a efectua o astfel de selecție calificată a producătorilor agricoli beneficiari.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv al acțiunii, s-a arătat că Republica Federală Germania a încălcat articolul 299 din Directiva 2006/112 întrucât rata forfetară pe care a stabilit-o antrenează o supracompensare structurală a taxei plătite efectiv în amonte de agricultorii supuși regimului forfetar.
      Se susține că, în calcul, deși, pe de o parte, prestațiile agricole ale întreprinderilor comerciale care lucrează pe baza unui contract au fost deduse din volumul operațiunilor întregului sector economic agricol, pe de altă parte, nu a fost dedusă din TVA-ul plătit în amonte în întregul sector economic agricol decât TVA-ul plătit în amonte de producătorii agricoli supuși regimului normal, dar nu și cel plătit în amonte de întreprinderile comerciale care lucrează pe baza unui contract. Ar rezulta astfel o supracompensare structurală ca urmare a TVA-ului forfetar suportat de agricultorii supuși regimului forfetar.

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza T-619/19 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 decembrie 2019 – KF/CSUE („Decizie de a iniția o anchetă administrativă – Cerere de suspendare a unei decizii – Cerere de măsuri provizorii – Inadmisibilitate – Lipsa urgenței”)

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/20

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 decembrie 2019 – KF/CSUE
      (Cauza T-619/19 R)
      („Decizie de a iniția o anchetă administrativă - Cerere de suspendare a unei decizii - Cerere de măsuri provizorii - Inadmisibilitate - Lipsa urgenței”)
      (2020/C 87/24)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: KF (reprezentanți: A. Kunst, avocat, și N. Macaulay, barrister)

         Pârât: Centrul Satelitar al Uniunii Europene (reprezentant: A. Guillerme, agent)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită suspendarea executării deciziei din 3 iulie 2019 a directorului Centrului Satelitar al Uniunii Europene de redeschidere a unei anchete administrative împotriva lui KF

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-873/19: Acțiune introdusă la 11 decembrie 2019 – Multi-Service/Comisia

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/20

      Acțiune introdusă la 11 decembrie 2019 – Multi-Service/Comisia
      (Cauza T-873/19)
      (2020/C 87/25)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Multi-Service S.A. (Kwidzyn, Polonia) (reprezentant: P. Jankowski, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Comisiei ARES (2019) 6103796 din 3 octombrie 2019 privind situația înregistrării în registru în conformitate cu Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/661 al Comisiei, numărul de înregistrare 9920, și reînregistrarea întreprinderii în registru;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  admiterea ca probă a scrisorii din 23 octombrie 2019.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv.
      Aceasta invocă încălcarea de către pârâtă articolului 17 din Regulamentul nr. 517/2014 coroborat cu articolul 6 din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661, în măsura în care pârâta a anulat în mod greșit înregistrarea întreprinderii reclamante în registrul hidrofluorocarburilor (HFC).


title: Cauza T-881/19: Acțiune introdusă la 31 decembrie 2019 – GABO:mi/Comisia

text:
               16.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 87/21

      Acțiune introdusă la 31 decembrie 2019 – GABO:mi/Comisia
      (Cauza T-881/19)
      (2020/C 87/26)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG (München, Germania) (reprezentant: C. Mayer, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  obligarea pârâtei la plata în favoarea reclamantei a sumei de 1 680 681,82 EUR, majorată cu dobânzi de 76 552,60 EUR;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, prin intermediul căruia se susține că cheltuielile eligibile trebuie rambursate de pârâtă.

                              —

                              Reclamanta a prestat servicii în temeiul acordurilor de grant FP6 și FP7. În perioada 1 august 2015-30 aprilie 2016, reclamanta a lucrat la un total de 37 de proiecte de cercetare. În perioada 1 mai 2016-30 iunie 2016, reclamanta a prestat servicii în cadrul unui total de 38 de proiecte de cercetare. Toate cheltuielile efectuate în aceste intervale de timp îndeplinesc criteriile de eligibilitate stipulate în acordurile de grant încheiate de părți (articolul II.14.1). Aceste cheltuieli nu au fost încă rambursate de pârâtă. Pârâta este obligată să ramburseze cheltuielile respective în conformitate cu acordurile de grant menționate.

                  2.

                  Al doilea motiv, prin intermediul căruia se susține că compensațiile aferente perioadei august 2015-aprilie 2016 sunt inoperante.

                              —

                              Compensațiile aferente perioadei august 2015-aprilie 2016 sunt inoperante potrivit legislației germane în domeniul insolvenței. În ceea ce privește un cuantum parțial de 274 248,27 EUR, inoperabilitatea compensațiilor în raport cu pretențiile reclamantei rezultă din articolul 95 alineatul (1) teza a treia din Codul insolvenței german (InsO). În măsura în care compensațiile privesc cuantumul restant de 1 144 394,33 EUR ca urmare a Hotărârii din 25 septembrie 2018, GABO:mi/Comisia (T-10/16, EU:T:2018:600), acestea sunt considerate inoperante în temeiul articolului 96 alineatul (1) punctul 3 din InsO coroborat cu articolul 133 alineatul (1) din InsO (versiunea anterioară).

                  3.

                  Al treilea motiv, prin intermediul căruia se susține că compensațiile aferente perioadei procedurii preliminare de insolvență (mai-iunie 2016) sunt inoperante.

                              —

                              Compensații pârâtei aferente perioadei mai-iunie 2016 sunt inoperante în temeiul articolului 96 alineatul (1) punctul 3 din InsO coroborat cu articolul 130 alineatul (1) punctul 2 din InsO. Articolul 96 alineatul (1) punctul 3 din InsO prevede inoperativitatea în caz de insolvență a unor asemenea compensații atunci când ele au fost declarate anterior inițierii procedurii de insolvență sau ulterior, dacă dreptul la compensații a fost obținut într-ul mod care poate fi contestat.