title: Cauza T-561/19: Acțiune introdusă la 13 august 2019 — Lípidos Santiga/Comisia

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/73

      Acțiune introdusă la 13 august 2019 — Lípidos Santiga/Comisia
      (Cauza T-561/19)
      (2019/C 328/81)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Lípidos Santiga, SA (Santa Perpètua de Mogoda, Spania) (reprezentant: P. Muñiz Fernández, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea articolului 3 din Regulamentul delegat (UE) 2019/807 al Comisiei din 13 martie 2019 de completare a Directivei (UE) 2018/2001 a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește stabilirea materiilor prime care prezintă riscuri ridicate din perspectiva schimbării indirecte a destinației terenurilor, în cazul cărora se observă o expansiune semnificativă a suprafeței de producție în detrimentul terenurilor care stochează cantități ridicate de carbon și certificarea biocombustibililor, a biolichidelor și a combustibililor din biomasă care prezintă riscuri reduse din perspectiva schimbării indirecte a destinației terenurilor și a anexelor sale;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că abordarea globală a pârâtei, având drept consecință calificarea uleiului de palmier ca materie primă care prezintă un risc ridicat de schimbare indirectă a destinației terenurilor, nu este proporțională.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că pârâta a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a decis că uleiul de palmier este o materie primă care prezintă un risc ridicat de schimbare indirectă a destinației terenurilor, fără a ține cont de originea acestuia.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că criteriile pentru clasificarea uleiului de palmier ca materie primă care prezintă un risc ridicat de schimbare indirectă a destinației terenurilor sunt discriminatorii.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a efectuat evaluarea impactului necesară anterior adoptării regulamentului contestat.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a prezentat motivele care susțin elaborarea formulei utilizate atunci când a decis că uleiul de palmier este o materie primă care prezintă un risc ridicat de schimbare indirectă a destinației terenurilor.


title: Cauza T-570/19: Acțiune introdusă la 16 august 2019 — Muratbey Gida/EUIPO (Forma unei brânze împletite)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/74

      Acțiune introdusă la 16 august 2019 — Muratbey Gida/EUIPO (Forma unei brânze împletite)
      (Cauza T-570/19)
      (2019/C 328/82)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Muratbey Gida Sanayi Ve Ticaret AȘ (Istanbul, Turcia) (reprezentant: M. Schork, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene tridimensională de culoare neagră și albă (Forma unei brânze împletite) — cererea de înregistrare nr. 17 909 082

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 13 iunie 2019 în cauza R 106/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului


title: Cauza T-572/19: Acțiune introdusă la 16 august 2019 — Muratbey Gida/EUIPO (Forma unei brânze împletite)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/75

      Acțiune introdusă la 16 august 2019 — Muratbey Gida/EUIPO (Forma unei brânze împletite)
      (Cauza T-572/19)
      (2019/C 328/84)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Muratbey Gida Sanayi Ve Ticaret AȘ (Istanbul, Turcia) (reprezentant: M. Schork, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene tridimensională de culoare neagră și albă (Forma unei brânze împletite) — cererea de înregistrare nr. 17 912 292

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 13 iunie 2019 în cauza R 108/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului


title: Cauza T-577/19: Acțiune introdusă la 19 august 2019 — Leinfelder Uhren München/EUIPO — Schafft (Leinfelder)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/76

      Acțiune introdusă la 19 august 2019 — Leinfelder Uhren München/EUIPO — Schafft (Leinfelder)
      (Cauza T-577/19)
      (2019/C 328/85)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG (München, Germania) (reprezentant: S. Lüft, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Thomas Schafft (München, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Leinfelder” — marca Uniunii Europene nr. 13 975 461

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 14 mai 2019 în cauzele conexate R 1930/2018-2 și R 1937/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care pronunță decăderea din drepturile asupra mărcii Uniunii Europene în litigiu atât pentru produsele din clasa 14 (ceasuri), cât și din clasa 18 (brățări de ceas);

                  —

                  respingerea căii de atac formulate de persoana care a introdus cererea de declarare a nulității în cauza R 1930/2018-2;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  în cazul în care cealaltă parte interesată intervine în prezenta procedură în calitate de intervenientă, obligarea acesteia să suporte propriile cheltuieli de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-305/17: Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2019 — Red Bull/EUIPO (Reprezentarea unui paralelogram compus din două părți de culori diferite)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/77

      Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2019 — Red Bull/EUIPO (Reprezentarea unui paralelogram compus din două părți de culori diferite)
      (Cauza T-305/17) (1)

      (2019/C 328/86)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza T-227/18: Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2019 — Microsemi Europe și Microsemi/Comisia

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/77

      Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2019 — Microsemi Europe și Microsemi/Comisia
      (Cauza T-227/18) (1)

      (2019/C 328/87)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 190, 4.6.2018.


title: Cauza C-668/19: Acțiune introdusă la 15 iulie 2019 – Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               28.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/10

      Acțiune introdusă la 15 iulie 2019 – Comisia Europeană/Republica Italiană
      (Cauza C-668/19)
      (2019/C 363/17)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve, L. Cimaglia, agenți)

         Pârâtă: Republica Italiană

         Concluziile reclamantei

      Comisia solicită Curții să constate că,
      Republica Italiană

                  —

                  nu a luat măsurile necesare pentru a asigura faptul că 166 de aglomerări al căror echivalent-locuitor (EL) este mai mare de 2 000 vor fi echipate cu sisteme de colectare a apelor urbane reziduale, în conformitate cu articolul 3 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (1),

                  —

                  nu a luat măsurile necesare pentru a asigura că în 610 aglomerări al căror echivalent-locuitor este mai mare de 10 000 sau al căror echivalent-locuitor (EL) se situează între 2 000 și 10 000 și care evacuează în ape dulci și estuare apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, fac obiectul unei tratări secundare sau echivalente, în conformitate cu articolul 4 din Directiva 91/271/CEE,

                  —

                  nu a luat măsurile necesare pentru a asigura că în 10 aglomerări al căror echivalent-locuitor este mai mare de 10 000 și care evacuează în ape receptoare considerate ca „zone sensibile” potrivit Directivei 91/271/CEE apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, fac obiectul unei tratări mai stricte decât tratarea secundară sau echivalentă, în conformitate cu articolul 5 din directiva respectivă,

                  —

                  nu a luat măsurile necesare pentru a asigura că în 5 „zone sensibile”, potrivit Directivei 91/271/CEE, procentul minim de reducere a încărcării globale care intră în toate stațiile de epurare a apelor reziduale urbane din această zonă atinge cel puțin 75 % pentru cantitatea totală de fosfor și cel puțin 75 % pentru cantitatea totală de azot, în conformitate cu articolul 5 alineatul (4) din directiva respectivă,

                  —

                  nu a luat măsurile necesare pentru ca stațiile de epurare a apelor urbane reziduale, construite în conformitate cu condițiile prevăzute la articolele 4-7 din Directiva 91/271/CEE, să fie concepute, construite, exploatate și întreținute astfel încât să aibă un randament suficient în toate condițiile climatice normale ale locului în care sunt amplasate și pentru a se ține seama de variațiile sezoniere ale încărcării în momentul conceperii acestor instalații în 617 de aglomerări, în conformitate cu articolul 10 din directiva respectivă,

                  —

                  nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 și/sau al articolului 4 și/sau al articolului 5, precum și al articolului 10 din Directiva 91/271/CEE;

                  —

                  solicită obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin acțiunea sa, Comisia critică faptul că Republica Italiană nu a pus în aplicare în mod corect, în diferite părți ale teritoriului său național, Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale.
      În primul rând, Comisia constată mai multe încălcări ale articolului 3 din directivă, care prevede, la al doilea paragraf al alineatului (1) și la alineatul (2), că statele membre aveau obligația de a asigura faptul că, până la 31 decembrie 2005, toate aglomerările al căror echivalent-locuitor este mai mare de 2 000 vor fi echipate cu sisteme de colectare a apelor urbane reziduale, respectând cerințele din anexa I secțiunea A. În numeroase aglomerări situate în regiunile Abruzzo, Calabria, Campania, Friuli Venezia Giulia, Lombardia, Puglia, Sicilia, Valle d'Aosta și Veneto această obligație nu a fost corect îndeplinită.
      Articolul 4 din Directiva 91/271/CEE prevede de asemenea la alineatele (1) și (3) că, până la 31 decembrie 2005, pentru evacuările care provin de la aglomerări cu EL (echivalent-locuitor) mai mare de 10 000 de locuitori sau pentru cele care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 2 000 și 10 000, statele membre ar fi trebuit să vegheze ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente, în conformitate cu cerințele anexei I, secțiunea B. Comisia a constatat nerespectarea dispozițiilor menționate mai sus într-un număr mare de aglomerări situate în regiunile Abruzzo, Basilicata, Calabria, Campania, Friuli Venezia Giulia, Lazio, Liguria, Lombardia, Marche, Puglia, Piedmont, Sardinia, Sicilia, Toscana, Umbria, Valle d’Aosta și Veneto.
      Articolul 5 din directivă prevede, la alineatele (2) și (3), că, până la 31 decembrie 1998, statele membre ar fi trebuit să vegheze ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate în zonele sensibile, să facă obiectul unei tratări mai riguroase decât cea descrisă la articolul 4, pentru toate evacuările care provin din aglomerări cu EL mai mare de 10 000. Comisia a constatat nerespectarea dispozițiilor menționate mai sus într-o serie de aglomerări situate în regiunile Basilicata, Friuli Venezia Giulia, Lazio, Marche, Puglia, Sardinia și Veneto.
      În ceea ce privește zonele sensibile, articolul 5 alineatul (4) din directivă prevede de asemenea posibilitatea de a nu aplica cerințele stabilite la alineatele (2) și (3) ale aceluiași articol pentru stațiile de epurare a apelor urbane reziduale individuale, cu condiția să se poate dovedi că procentul minim de reducere a încărcării globale care intră în toate stațiile de epurare a apelor reziduale urbane dintr-o anumită zonă sensibilă atinge cel puțin 75 % pentru cantitatea totală de fosfor și cel puțin 75 % pentru cantitatea totală de azot. Acest lucru nu a fost demonstrat în ceea ce privește mai multe zone sensibile situate pe teritoriul italian.
      În cele din urmă, nerespectarea articolelor 4 și 5 din Directiva 91/271/CEE atrage de asemenea, încălcarea articolului 10 din aceeași directivă, potrivit căruia stațiile de epurare a apelor urbane reziduale ar trebui să fie concepute, construite, exploatate și întreținute astfel încât să aibă un randament suficient în toate condițiile climatice normale ale locului în care sunt amplasate.

         (1)  JO 1991, L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43.


title: Cauza T-597/19: Acțiune introdusă la 6 septembrie 2019 – Helsingin kaupunki/Comisia

text:
               28.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/27

      Acțiune introdusă la 6 septembrie 2019 – Helsingin kaupunki/Comisia
      (Cauza T-597/19)
      (2019/C 363/36)
      Limba de procedură: finlandeza

         Părțile

         Reclamantă: Helsingin kaupunki (Helsinki, Finlanda) (reprezentant: I. Aalto-Setälä, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea, în tot sau în parte, a Deciziei din 28 iunie 2019 a Comisiei Europene privind ajutorul de stat SA.33846 – (2015/C) (ex 2011/CP);

                  —

                  obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de orașul Helsinki, majorate cu dobânzi.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește aplicarea, în cadrul deciziei atacate, a articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                              —

                              Comisia a comis o eroare vădită de apreciere privind aplicarea principiului operatorului economic privat în economia de piață. În plus, în cadrul procedurii de investigare, Comisia nu a luat în considerare în mod adecvat toate informațiile și explicațiile transmise pe parcursul acestei proceduri din care a rezultat că împrumuturile în litigiu au fost acordate în condiții care sunt uzuale pe piață și în conformitate cu modalitățile după care s-ar fi ghidat un investitor prudent într-o economie de piață în condiții economice similare.

                              —

                              Aprecierea măsurilor în cauză este în contradicție cu practica decizională a Comisiei și cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene. Comisia a aplicat metode de calcul improprii pentru aprecierea aspectelor specifice ale împrumuturile de capital.

                              —

                              În plus, Comisia a comis o eroare vădită de apreciere atunci când a declarat că împrumutul în litigiu pentru achiziționarea de echipamente nu poate fi calificat drept ajutor existent.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că motivarea deciziei atacate nu este în concordanță cu prevederile articolului 296 TFUE și cu jurisprudența pertinentă.

                              —

                              Motivarea deciziei atacate este insuficientă, în special în ceea ce privește aprecierea caracterului uzual pe piață al prețului de achiziție în raport cu activitatea comercială a Helsingin Bussiliikenne (HelB), dat fiind că Comisia a contestat în mod neîntemeiat exactitatea raportului de expertiză prezentat de Finlanda, fără a arăta poziția sa clară și neechivocă cu privire la acest preț de piață.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia atacată contravine principiilor generale ale dreptului Uniunii, în special principiilor protecției încrederii legitime și proporționalității, și încalcă dreptul la apărare.

                              —

                              În decizia atacată, Comisia a constatat în mod eronat și cu încălcarea principiului protecției încrederii legitime că împrumutul pentru achiziționarea de echipamente acordat întreprinderii HKL-Bussiliikenne a constituit un ajutor de stat, interpretând noțiunea de ajutor existent într-un mod mai restrictiv decât cel de care Finlanda a avut cunoștință în prealabil.

                              —

                              Dispoziția din decizia atacată prin care Comisia impune recuperarea ajutorului depășește în mod vădit ceea ce este necesar pentru eliminarea avantajului concurențial nejustificat creat prin pretinsul ajutor de stat. Prețul final de achiziție plătit în raport cu activitatea comercială a HelB era un preț uzual pe piață. Dobânditorul activității comerciale nu a obținut niciun avantaj nejustificat întrucât ajutorul a fost luat în calcul la stabilirea prețului de achiziție. Prin urmare, extinderea obligației de recuperare la dobânditorul activității comerciale contravine principiului proporționalității.


title: Cauza T-601/19: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2019 – Osório & Gonçalves/EUIPO – Miguel Torres (in.fi.ni.tu.de)

text:
               28.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/28

      Acțiune introdusă la 7 septembrie 2019 – Osório & Gonçalves/EUIPO – Miguel Torres (in.fi.ni.tu.de)
      (Cauza T-601/19)
      (2019/C 363/37)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Osório & Gonçalves, SA (Galamares, Portugalia) (reprezentanți: D. Araújo și Sá Serras Pereira, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta.

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative in.fi.ni.tu.de – cererea de înregistrare nr. 15 982 994.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 2 iulie 2019 în cauza R 1579/2018-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 47 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 95 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 97 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-602/19: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2019 – Eugene Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (NATURANOVE)

text:
               28.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/29

      Acțiune introdusă la 3 septembrie 2019 – Eugene Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (NATURANOVE)
      (Cauza T-602/19)
      (2019/C 363/38)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Eugene Perma France (Saint-Denis, Franța) (reprezentant: S. Havard Duclos, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: SPI Investments Group, SL (Sant Just Desvern, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene verbale „NATURANOVE” – cererea de înregistrare nr. 17 007 949

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 1 iulie 2019 în cauza R 2161/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta s-a respins calea de atac formulată împotriva deciziei diviziei de opoziție întemeiate pe articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și a fost obligat reclamantul la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura de opoziție și în cea a căii de atac, stabilite la suma de 1 170 de euro;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-623/19: Acțiune introdusă la 16 septembrie 2019 – ArcelorMittal Bremen/Comisia

text:
               28.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/35

      Acțiune introdusă la 16 septembrie 2019 – ArcelorMittal Bremen/Comisia
      (Cauza T-623/19)
      (2019/C 363/44)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: ArcelorMittal Bremen GmbH (Bremen, Germania) (reprezentanți: S. Altenschmidt și L. Buschmann, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că, în conformitate cu articolul 265 TFUE, Comisia a încălcat articolul 19 alineatul (4) al doilea paragraf din Decizia 2011/278/UE a Comisiei (1) atunci când a omis să se pronunțe asupra cantității anuale totale de cote de emisii care urmează să fie alocată cu titlu gratuit, pe care Republica Federală Germană a comunicat-o la 12 aprilie 2019, în vederea unei extinderi semnificative a capacității subinstalației cu referință pentru produse pentru fontă lichidă de la instalația ID 60 din Bremen,

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea deciziei Comisiei din 19 iulie 2019, adoptată în răspuns la notificarea reclamantei din 12 aprilie 2019;

                  —

                  obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă motivul ce urmează.

                  Reclamanta afirmă că Comisia era obligată să adopte o decizie în conformitate cu articolul Primul motiv întemeiat pe 19 alineatul (4) al doilea paragraf din Decizia 2011/278/UE și să nu refuze cantitatea anuală totală, comunicată de Republica Federală Germania la 12 aprilie 2019, a cotelor de emisii ce urmează să fie alocate cu titlu gratuit în vederea unei extinderi semnificative a capacității, având în vedere că îndeplinite cerințele necesare unei extinderi semnificative a capacității în sensul articolului 20 alineatul (1) din Decizia 2011/278/UE.

         (1)  Decizia Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2011, L 130, p. 1).


title: Cauza C-604/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polonia) la 9 august 2019 – Gmina Wroclaw/Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

text:
               11.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/42

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polonia) la 9 august 2019 – Gmina Wroclaw/Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej
      (Cauza C-604/19)
      (2019/C 383/50)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Gmina Wroclaw

         Pârât: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Transformarea dreptului de uzufruct continuu în drept de proprietate asupra unui bun imobil prin efectul legii, precum în cauza de față, constituie livrare de bunuri în sensul articolului 14 alineatul (2) litera (a) coroborat cu articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), supusă taxei pe valoarea adăugată?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, transformarea dreptului de uzufruct continuu în drept de proprietate asupra unui bun imobil prin efectul legii constituie livrare de bunuri în sensul articolului 14 alineatul (1) coroborat cu articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 112, supusă TVA-ului?

                  3)

                  O municipalitate, prin perceperea unei taxe pentru transformarea dreptului de uzufruct continuu în drept de proprietate asupra unui bun imobil prin efectul legii, precum în cauza de față, acționează în calitate de persoană impozabilă în scopuri de TVA în sensul articolului 9 alineatul (1) coroborat cu articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 112 sau ca autoritate publică în sensul articolului 13 din Directiva 112?

         (1)  JO 2006, L 347, p 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-544/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal - Regatul Unit) – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Henrika Dakneviciute (Trimitere preliminară – Articolul 49 TFUE – Libertatea de stabilire – Activitate independentă – Resortisantă a unui stat membru care a încetat să desfășoare o activitate independentă din cauza constrângerilor fizice care apar în ultima perioadă a sarcinii și în perioada ulterioară nașterii – Menținerea calității de persoană care desfășoară o activitate independentă)

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/16

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal - Regatul Unit) – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Henrika Dakneviciute
      (Cauza C-544/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 49 TFUE - Libertatea de stabilire - Activitate independentă - Resortisantă a unui stat membru care a încetat să desfășoare o activitate independentă din cauza constrângerilor fizice care apar în ultima perioadă a sarcinii și în perioada ulterioară nașterii - Menținerea calității de persoană care desfășoară o activitate independentă)
      (2019/C 399/18)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Upper Tribunal

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Pârâtă: Henrika Dakneviciute

         Dispozitivul

      Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că o femeie care încetează să desfășoare o activitate independentă din cauza constrângerilor fizice care apar în ultima perioadă a sarcinii și în perioada ulterioară nașterii își păstrează calitatea de persoană care desfășoară o activitate independentă, cu condiția să reia această activitate sau să își găsească o activitate independentă sau un loc de muncă într-o perioadă rezonabilă după nașterea copilului.

         (1)  JO C 436, 3.12.2018.


title: Cauza C-684/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 17 septembrie 2019 – mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 17 septembrie 2019 – mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR
      (Cauza C-684/19)
      (2019/C 413/32)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: mk advokaten GbR

         Intimată: MBK Rechtsanwälte GbR

         Întrebările preliminare

      Există o utilizare a mărcii, în sensul articolului 5 alineatul (1) din directivă (1), de către un terț menționat într-o informație publicată pe un site care conține un semn identic cu marca, în cazul în care informația ca atare nu a fost plasată de acesta, ci a fost preluată de operatorul site-ului dintr-o altă informație plasată de terț într-un mod care încalcă drepturile conferite de marcă?

         (1)  Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 2008, L 299, p. 25)


title: Cauza T-788/19: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2019 – Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (Sakkattack)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/48

      Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2019 – Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (Sakkattack)
      (Cauza T-788/19)
      (2020/C 10/59)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Body Attack Sports Nutrition GmbH & Co. KG (Hamburg, Germania) (reprezentant: S. Labesius, lawyer)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Maria Sakkari (Nicosia, Cipru)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene figurative care cuprinde elementul verbal „Sakkattack” în culorile negru, roșu, galben și alb – cererea de înregistrare nr. 16 603 318

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 26 august 2019 în cauza R 2562/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 37 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei;

                  —

                  încălcarea principiului egalității de tratament și al bunei administrări;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-790/19: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2019 – Novolipetsk Steel/Comisia

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/49

      Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2019 – Novolipetsk Steel/Comisia
      (Cauza T-790/19)
      (2020/C 10/60)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Novolipetsk Steel PAO (Lipețk, Rusia) (reprezentanți: P. Vander Schueren și E. Gergondet, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea articolului 1 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/1382 al Comisiei (1), în măsura în care se aplică reclamantei;

                  —

                  menținerea efectelor regulamentului în litigiu până la adoptarea de către pârâtă a măsurilor pe care le presupune executarea hotărârii Tribunalului, în conformitate cu articolul 264 al doilea paragraf TFUE;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că pârâta nu era competentă și că a acționat cu încălcarea articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/477 („Regulamentul efectul combinat”) (2) și a articolului 9 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2016/1036 („Regulamentul antidumping de bază”) (3), prin impunerea diferitor niveluri de taxe antidumping, după cum cotele care fac obiectul unor măsuri de salvgardare sunt sau nu epuizate.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe eroarea vădită de apreciere a pârâtei și pe încălcarea de către aceasta a articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul efectul combinat și a articolului 9 alineatul (5) din Regulamentul antidumping de bază, prin nemodificarea măsurilor antidumping decât odată cu epuizarea cotelor care fac obiectul unor măsuri de salvgardare.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/1382 al Comisiei din 2 septembrie 2019 de modificare a anumitor regulamente de instituire a unor măsuri antidumping sau antisubvenție privind anumite produse siderurgice care fac obiectul unor măsuri de salvgardare (JO 2019, L 227, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/477 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 martie 2015 privind măsurile pe care Uniunea le poate adopta în ceea ce privește efectul combinat al măsurilor antidumping sau antisubvenții și al măsurilor de salvgardare (JO 2015, L 83, p. 11).

         (3)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza C-363/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État - Franța) – Organisation juive européenne, Vignoble Psagot Ltd/Ministre de l'Économie et des Finances („Trimitere preliminară – Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 – Informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare – Menționarea obligatorie a țării de origine sau a locului de proveniență a unui produs alimentar în cazul în care lipsa acestor informații poate induce în eroare consumatorul – Obligația pentru produsele alimentare originare din teritorii ocupate de Statul Israel de a purta mențiunea teritoriului de origine, însoțită, în cazul în care acestea provin dintr-o colonie israeliană din interiorul acestui teritoriu, de mențiunea unei astfel de proveniențe)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/13

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État - Franța) – Organisation juive européenne, Vignoble Psagot Ltd/Ministre de l'Économie et des Finances
      (Cauza C-363/18) (1)

      („Trimitere preliminară - Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 - Informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare - Menționarea obligatorie a țării de origine sau a locului de proveniență a unui produs alimentar în cazul în care lipsa acestor informații poate induce în eroare consumatorul - Obligația pentru produsele alimentare originare din teritorii ocupate de Statul Israel de a purta mențiunea teritoriului de origine, însoțită, în cazul în care acestea provin dintr-o colonie israeliană din interiorul acestui teritoriu, de mențiunea unei astfel de proveniențe)
      (2020/C 10/15)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Organisation juive européenne, Vignoble Psagot Ltd

         Pârât: Ministre de l'Économie et des Finances

         Dispozitivul

      Articolul 9 alineatul (1) punctul (i) din Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 privind informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1924/2006 și (CE) nr. 1925/2006 ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 87/250/CEE a Comisiei, a Directivei 90/496/CEE a Consiliului, a Directivei 1999/10/CE a Comisiei, a Directivei 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a Directivelor 2002/67/CE și 2008/5/CE ale Comisiei și a Regulamentului (CE) nr. 608/2004 al Comisiei coroborat cu articolul 26 alineatul (2) litera (a) din acest regulament trebuie interpretat în sensul că produsele alimentare originare dintr-un teritoriu ocupat de Statul Israel trebuie să poarte nu numai mențiunea acestui teritoriu, ci și, în cazul în care astfel de produse alimentare provin dintr-o localitate sau dintr-un ansamblu de localități care constituie o colonie israeliană din interiorul teritoriului respectiv, mențiunea acestei proveniențe.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza T-669/18: Hotărârea Tribunalului din 14 noiembrie 2019 – Neoperl/EUIPO (Reprezentarea a patru găuri umplute într-un model de găurire obișnuit) („Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând patru găuri umplute într-un model de găurire obișnuit – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/32

      Hotărârea Tribunalului din 14 noiembrie 2019 – Neoperl/EUIPO (Reprezentarea a patru găuri umplute într-un model de găurire obișnuit)
      (Cauza T-669/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând patru găuri umplute într-un model de găurire obișnuit - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2020/C 10/43)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Neoperl AG (Reinach, Elveția) (reprezentanți: H. Börjes Pestalozza și G. Schultz, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: D. Hanf și M. Fischer, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 10 septembrie 2018 (cauza R 2059/2017–5) privind o cerere de înregistrare ca marcă a Uniunii Europene a unui semn reprezentând patru găuri umplute într-un model de găurire obișnuit.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Neoperl AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza C-659/19 P: Recurs introdus la 2 septembrie 2019 de Klaus Nonnemacher împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 20 iunie 2019 în cauza T-389/18, Klaus Nonnemacher/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/22

      Recurs introdus la 2 septembrie 2019 de Klaus Nonnemacher împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 20 iunie 2019 în cauza T-389/18, Klaus Nonnemacher/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-659/19 P)
      (2020/C 10/29)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Klaus Nonnemacher (reprezentant: C. Rohnke, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Paul Ingram
      Prin Ordonanța din 19 noiembrie 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a decis să nu admită recursul și a obligat recurentul să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-792/19: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2019 – Agepha Pharma/EUIPO – Apogepha Arzneimittel (AGEPHA)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/50

      Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2019 – Agepha Pharma/EUIPO – Apogepha Arzneimittel (AGEPHA)
      (Cauza T-792/19)
      (2020/C 10/61)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Agepha Pharma s.r.o. (Senec, Slovacia) (reprezentant: D. Göbel, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Apogepha Arzneimittel GmbH (Dresda, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene verbale „AGEPHA” – cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 7 007 909

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 26 august 2019 în cauza R 386/2019-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  modificarea deciziei atacate și respingerea opoziției;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a celeilalte părți la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii din fața Camerei a doua de recurs și prezentei proceduri.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-101/19: Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2019 – Rezon/EUIPO (imot.bg) („Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative imot.bg – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Obligația de motivare – Articolul 94 alineatul (1) teza întâi din Regulamentul 2017/1001”)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/33

      Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2019 – Rezon/EUIPO (imot.bg)
      (Cauza T-101/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative imot.bg - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Obligația de motivare - Articolul 94 alineatul (1) teza întâi din Regulamentul 2017/1001”)
      (2020/C 10/44)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamantă: Rezon OOD (Sofia, Bulgaria) (reprezentant: M. Yordanova-Harizanova, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: I. Stoycheva și J. Crespo Carrillo, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 9 noiembrie 2018 (cauza R 999/2018-2) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ imot.bg ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Rezon OOD la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 131, 8.4.2019.


title: Cauza T-793/19: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2019 – Tirreno Power/Comisia

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/51

      Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2019 – Tirreno Power/Comisia
      (Cauza T-793/19)
      (2020/C 10/62)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Tirreno Power SpA (Roma, Italia) (reprezentanți: A. Clarizia, T. Ferrario, M. Vasari, P. Ziotti și M. Pagliarulo, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea deciziei atacate, prin care Comisia a decis să nu ridice obiecții împotriva „Modificării mecanismului de remunerare a disponibilității resurselor pentru adecvare. Introducere de cerințe de mediu”, ajutorul de stat SA.53821 (2019/N);

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul acțiunii.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul acestei acțiuni, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2019) 4509 din 14 iunie 2019, prin care Comisia Europeană, informată de statul italian cu privire la o modificare a mecanismului de remunerare a disponibilității capacității de producție de energie electrică („piața de capacitate”), autorizat prin Decizia C(2018) 617 din 7 februarie 2018 și neintrat încă în vigoare, a decis să nu ridice obiecții față de noua măsură notificată, considerând-o compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, fără a efectua o evaluare corespunzătoare a modificărilor aduse măsurii autorizate anterior.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea drepturilor procedurale rezultate din articolul 108 alineatul (2) TFUE, pentru motivul că nu a fost chemată – în cadrul unei proceduri oficiale de investigare, în speță nefiind deschisă o astfel de procedură – să își prezinte observațiile în ceea ce privește intenția de lărgire a cercului de participanți la piața de capacitate, incluzând în noțiunea de „capacitate nouă”, pe lângă unitățile de producție noi, pentru care au fost deja eliberate toate documentele care permit realizarea și exploatarea instalațiilor, și unitățile de producție noi pentru care procedurile administrative privind eliberarea acestor documente au fost doar începute.

                              —

                              Se arată în această privință că decizia este așadar afectată de o carență în investigație manifestă și că încalcă principiul proporționalității, în măsura în care Comisia nu a evaluat corect efectele unei asemenea modificări a regimului aprobat în 2018 asupra activității instalațiilor existente.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o carență în investigație și pe nemotivarea actului.

                              —

                              Se arată în această privință că Comisia a omis să examineze alte aspecte ale reglementării notificate care modificau regimul deja autorizat, aspecte cu puternic impact asupra sistemului și care pot avea efecte semnificative asupra activității operatorilor care participă la piața de capacitate.


title: Cauzele conexate C-419/18 și C-483/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie, Sąd Okręgowy w Opolu, II Wydział Cywilny Odwoławczy - Polonia) – Profi Credit Polska S.A./Bogumiła Włostowska și alții (C-419/18), Profi Credit Polska S.A./OH (C-483/18) (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Articolul 3 alineatul (1) – Articolul 6 alineatul (1) – Articolul 7 alineatul (1) – Directiva 2008/48/CE – Articolul 10 alineatul (2) – Contracte de credit pentru consumatori – Legalitatea garantării creanței rezultate din acest contract cu un bilet la ordin emis în alb – Cerere de plată a datoriei cambiale – Întinderea competenței instanței)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/14

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie, Sąd Okręgowy w Opolu, II Wydział Cywilny Odwoławczy - Polonia) – Profi Credit Polska S.A./Bogumiła Włostowska și alții (C-419/18), Profi Credit Polska S.A./OH (C-483/18)
      (Cauzele conexate C-419/18 și C-483/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Articolul 3 alineatul (1) - Articolul 6 alineatul (1) - Articolul 7 alineatul (1) - Directiva 2008/48/CE - Articolul 10 alineatul (2) - Contracte de credit pentru consumatori - Legalitatea garantării creanței rezultate din acest contract cu un bilet la ordin emis în alb - Cerere de plată a datoriei cambiale - Întinderea competenței instanței)
      (2020/C 10/16)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie, Sąd Okręgowy w Opolu, II Wydział Cywilny Odwoławczy

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Profi Credit Polska S.A. (C-419/18 și C-483/18)

         Pârâți: Bogumiła Włostowska, Mariusz Kurpiewski, Kamil Wójcik, Michał Konarzewski, Elżbieta Kondracka-Kłębecka, Monika Karwowska, Stanisław Kowalski, Anna Trusik, Adam Lizoń, Włodzimierz Lisowski (C-419/18), OH (C-483/18)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (1), articolul 3 alineatul (1), articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care, în scopul garantării plății creanței rezultate dintr-un contract de credit de consum încheiat între un profesionist și un consumator, permite să se stipuleze în acest contract o obligație în sarcina debitorului de a emite un bilet la ordin în alb și care condiționează legalitatea emiterii unui astfel de bilet la ordin de încheierea în prealabil a unui acord cambial care stabilește modalitățile potrivit cărora respectivul bilet poate fi completat, sub rezerva ca această clauză și acest acord să respecte articolele 3 și 5 din această directivă, precum și articolul 10 din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13, precum și articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2008/48 trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care, în împrejurări precum cele în discuție în litigiile principale, o instanță națională are îndoieli serioase cu privire la temeinicia unei cereri care se bazează pe un bilet la ordin care vizează garantarea creanței rezultate dintr-un contract de credit de consum, iar acest bilet a fost emis inițial în alb de emitent și completat ulterior de beneficiar, instanța respectivă are obligația de a examina din oficiu dacă clauzele convenite între părți au un caracter abuziv și, în acest sens, poate impune profesionistului să furnizeze înscrisul care atestă aceste clauze, astfel încât instanța menționată să fie în măsură să se asigure de respectarea drepturilor pe care consumatorii le au în temeiul acestor directive.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza T-794/19: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2019 – Set/Comisia

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/52

      Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2019 – Set/Comisia
      (Cauza T-794/19)
      (2020/C 10/63)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Set SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: N. Aicardi, T. Ferrario și M. Vasari, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate prin care Comisia a decis să nu ridice obiecțiuni în ceea ce privește „Modificarea sistemului de remunerare a disponibilizării resurselor pentru adecvare. Introducerea unor cerințe de mediu” ajutorul de stat SA.53821 (2019/N);

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatul (2) din TFUE, ținând seama de prevederile articolelor 4 și 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (1) de stabilire a normelor de aplicare a procedurii formale de investigare în cadrul verificării compatibilității măsurii notificate cu piața internă, efectuate de Comisie.

                  —

                  În această privință, reclamanta evidențiază profilele și efectele care rezultă din deschiderea pieței capacității pentru noile unități de producție neautorizate, pe care Comisiei nu le-ar fi apreciat în mod corespunzător, și menționează că au fost modificate ulterior și alte aspecte ale reglementării, cu privire la care Comisia ar fi omis să efectueze o examinare și ar fi procedat la o apreciere eronată.

         (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9)


title: Cauza T-149/19: Hotărârea Tribunalului din 14 noiembrie 2019 – Société des produits Nestlé SA/EUIPO – Jumbo Africa (Reprezentarea unei siluete umane centrate pe un scut) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând o siluetă umană pe un scut – Marca Uniunii Europene figurative reprezentând o siluetă umană – Motiv relativ de refuz – Lipsa unui risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Competența de modificare”)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/33

      Hotărârea Tribunalului din 14 noiembrie 2019 – Société des produits Nestlé SA/EUIPO – Jumbo Africa (Reprezentarea unei siluete umane centrate pe un scut)
      (Cauza T-149/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând o siluetă umană pe un scut - Marca Uniunii Europene figurative reprezentând o siluetă umană - Motiv relativ de refuz - Lipsa unui risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Competența de modificare”)
      (2020/C 10/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Elveția) (reprezentanți: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht și C. Elkemann, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: M. Capostagno și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Jumbo Africa, SL (L’Hospitalet de Llobregat, Spania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 30 noiembrie 2018 (cauza R 876/2018-2) privind o procedură de opoziție între Jumbo Africa și Société des produits Nestlé

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 30 noiembrie 2018 (cauza R 876/2018-2).

                  2)

                     Respinge calea de atac formulată la EUIPO de Jumbo Africa, SL.

                  3)

                     EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Société des produits Nestlé SA în procedura în fața Tribunalului.

                  4)

                     Jumbo Africa suportă cheltuielile necesare efectuate de Société des produits Nestlé în procedura în fața camerei de recurs a EUIPO.

                  5)

                     Respinge în rest acțiunea.

         (1)  JO C 155, 6.5.2019.


title: Cauza C-660/19 P: Recurs introdus la 2 septembrie 2019 de Klaus Nonnemacher împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 20 iunie 2019 în cauza T-390/18, Klaus Nonnemacher/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/23

      Recurs introdus la 2 septembrie 2019 de Klaus Nonnemacher împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 20 iunie 2019 în cauza T-390/18, Klaus Nonnemacher/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-660/19 P)
      (2020/C 10/30)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Klaus Nonnemacher (reprezentant: C. Rohnke, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Paul Ingram
      Prin Ordonanța din 19 noiembrie 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a decis să nu admită recursul și a obligat recurentul să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-795/19: Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2019 – HB/Comisia

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/53

      Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2019 – HB/Comisia
      (Cauza T-795/19)
      (2020/C 10/64)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: HB (reprezentanți: M. Vandenbussche și L. Levi, avocate)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și întemeiată;

            în consecință:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 15 octombrie 2019 prin care s-a dispus reducerea valorii contractului CARDS/2008/166-429 de la 1 199 125 de euro la 0 (zero) euro și recuperarea tuturor plăților, în cuantum de 1 197 055,86 euro, efectuate în temeiul contractului respectiv;

                  —

                  obligarea la rambursarea tuturor sumelor eventual recuperate de Comisie pe baza acestei decizii, majorate cu dobânzi de întârziere calculate la rata aplicată de Banca Centrală Europeană, majorată cu 7 puncte;

                  —

                  obligarea la plata ultimei facturi emise de reclamantă, în cuantum de 437 649,39 euro, majorată cu dobânzi de întârziere calculate la rata aplicată de Banca Centrală Europeană, majorată cu 7 puncte, precum și la liberarea garanției bancare în cuantum de și la repararea prejudiciului material suferit ca urmare a acestei liberări tardive;

                  —

                  obligarea la plata unui euro simbolic cu titlu de daune-interese, sub rezerva modificării;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe necompetența Comisiei de a adopta decizia contestată, pe lipsa unui temei juridic al acesteia din urmă și pe încălcarea principiului încrederii legitime. În această privință, reclamanta arată că Comisia nu era competentă să adopte decizia contestată, care constituie titlu executoriu pentru recuperarea creanței pe care pretinde că o deține împotriva sa, în lipsa unei clauze compromisorii care să confere instanțelor Uniunii competența pentru litigii având ca obiect obligațiile contractuale ale părților.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe prescrierea creanței pretinse și, în orice caz, pe încălcarea termenului rezonabil, a articolului 73a alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002, L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198) (denumit în continuare „Regulamentul financiar din 2002”), a dreptului la bună administrare, astfel cum este consacrat de articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 6 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (denumită în continuare „CEDH”). Potrivit reclamantei, creanța pe care Comisia susține că o deține împotriva sa este prescrisă, din moment ce termenul de cinci ani, prevăzut de articolul 73a din Regulamentul financiar din 2002, a expirat. În plus, articolul 85b alineatul (4) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002, L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3) (denumit în continuare „Regulamentul de punere în aplicare din 2002”) referitor la cauzele de întrerupere a termenului de prescripție este inoperant. În orice caz și chiar dacă întreruperea termenului de prescripție ar fi legală, termenul necesitat pentru adoptarea deciziei contestate și a notei de debit care o însoțește este în mod vădit nerezonabil și încalcă articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale și articolul 6 primul paragraf din CEDH (întrucât enunță un drept fundamental care constituie de asemenea un principiu general de drept).

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea hotărârii tribunal de première instance de Bruxelles (Tribunalul de Primă Instanță din Bruxelles, Belgia) din 5 octombrie 2017 și a adagiului potrivit căruia „penalul ține în loc administrativul”. Reclamanta susține că Comisia este obligată să respecte hotărârea din 5 octombrie 2017 pronunțată de instanța penală belgiană care a declarat inadmisibile urmăririle penale în lipsa unor elemente de natură să dovedească faptele incriminate. Comisia, care de altfel s-a constituit parte civilă în fața instanței penale, întrucât a decis să aștepte finalizarea procedurii belgiene înainte să adopte decizia de recuperare, este ținută de finalizarea respectivă și de constatările instanței naționale, iar aceasta chiar dacă hotărârea instanței belgiene nu ar avea un efect de autoritate de lucru judecat în privința Comisiei.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere de care ar fi afectată decizia atacată. Reclamanta consideră în această privință că faptele reproșate nu sunt stabilite în mod vădit și că nu există în mod vădit neregularități, a fortiori grave. Decizia atacată se întemeiază pe două rapoarte ale OLAF. Or, criticile formulate de pârâtă nu sunt stabilite.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea instrucțiunilor pentru ofertanți și a articolului 103 din Regulamentul financiar din 2002. Reclamanta consideră că, printre criticile invocate de pârâtă împotriva reclamantei, niciuna nu privește faptul că aceasta din urmă ar fi obținut informații confidențiale, ar fi încheiat un acord nelegal cu un concurent, ar fi influențat comitetul de evaluare sau autoritatea contractantă în examinarea, clarificarea, evaluarea sau compararea ofertelor. Prin urmare, nu sunt îndeplinite nici condițiile articolului 103 din Regulamentul financiar din 2002 și nici cele ale articolului 13 litera (a) din instrucțiunile pentru ofertanți.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare, pentru motivul că dreptul de a fi ascultat al reclamantei a fost încălcat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări, a principiului executării cu bună-credință a contractelor și a principiului interzicerii „abuzului de drept”. În această privință, reclamanta susține că Comisia nu a acționat nici cu grijă și nici cu imparțialitate.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe o excepție de nelegalitate a articolului 103 din Regulamentul financiar din 2002, întrucât acest articol încalcă principiul general al interzicerii îmbogățirii fără justă cauză. Astfel, articolul 103 din Regulamentul financiar din 2002 oferă instituției posibilitatea de a recupera totalitatea sumelor plătite pe întreaga durată a executării contractului, chiar dacă acesta din urmă a fost executat în întregime de contractant. Articolul 103 din Regulamentul financiar din 2002 semnifică faptul că instituția poate astfel să beneficieze de toate prestațiile furnizate de contractant fără ca nicio plată să îi fie datorată acestuia. Articolul 103 trebuie să fie declarat nelegal, întrucât permite instituției să își îmbunătățească patrimoniul, în mod nejustificat, în detrimentul celui al contractantului.

                  9.

                  Al nouălea motiv, cu titlu subsidiar, întemeiat pe încălcarea articolului 103 din Regulamentul financiar din 2002 și a principiului proporționalității. Potrivit reclamantei, exercițiul de apreciere a instituției trebuie să se efectueze în conformitate cu articolul 103 din Regulamentul financiar din 2002. Aceasta înseamnă că Comisia nu poate aplica mai multe sancțiuni, articolul 103 prevăzând o listă de sancțiuni care nu este cumulativă. În plus, exercițiul de apreciere menționat trebuie să se efectueze cu respectarea principiului proporționalității, instituția trebuind să se asigure că decizia sa este proporțională cu gravitatea neregularității în discuție. Obligația de proporționalitate menționată constituie o expresie a principiului bunei credințe care se impune în executarea contractelor. Or, această situație nu se regăsește în speță.


title: Cauza C-445/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Țările de Jos) – Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden (Trimitere preliminară – Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 – Introducerea pe piață a produselor fitosanitare – Comerț paralel – Modificarea duratei de validitate a permisului de comerț paralel – Identitatea produsului fitosanitar și a produsului de referință – Condiții)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/15

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Țările de Jos) – Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden
      (Cauza C-445/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 - Introducerea pe piață a produselor fitosanitare - Comerț paralel - Modificarea duratei de validitate a permisului de comerț paralel - Identitatea produsului fitosanitar și a produsului de referință - Condiții)
      (2020/C 10/17)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Vaselife International BV, Chrysal International BV

         Pârât: College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

         Dispozitivul

                  1)

                  Dreptul Uniunii și în special Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei proceduri naționale în temeiul căreia autoritatea competentă este abilitată să ia din oficiu inițiativa de a adapta durata de valabilitate a unui permis de comerț paralel la durata de validitate a autorizației produsului de referință reînnoite.
                  Regulamentul nr. 1107/2009 și în special articolul 52 din acesta trebuie interpretate în sensul că adaptarea duratei de validitate a unui permis de comerț paralel nu decurge în mod automat din decizia de a reînnoi autorizația produsului de referință, ci impune ca o decizie să fie adoptată în această privință.
                  Regulamentul nr. 1107/2009 trebuie interpretat în sensul că, atunci când este vorba despre adaptarea duratei de valabilitate a unui permis de comerț paralel la durata de valabilitate a autorizației produsului de referință reînnoite, trebuie să fie îndeplinite condițiile stabilite la articolul 52 alineatele (1)-(3) din Regulamentul nr. 1107/2009, necesare pentru obținerea acestui permis și revine autorității competente a statului membru în cauză să verifice că aceasta este într-adevăr situația.

                  2)

                  Articolul 52 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 1107/2009 trebuie interpretat în sensul că include o situație în care produsul fitosanitar autorizat de statul membru de origine este produs de o societate A, în timp ce produsul fitosanitar de referință este produs, în baza aceluiași proces, dar într-un loc de fabricație diferit de cel anterior, de o societate B cu acordul societății A, în măsura în care acest acord se înscrie în durată în mod similar unui acord de licență.

                  3)

                  Articolul 52 alineatele (2)-(4) din Regulamentul nr. 1107/2009 trebuie interpretat în sensul că revine titularului permisului de comerț paralel sarcina de a prezenta o nouă cerere completă, furnizând informațiile prevăzute la alineatul (4) al acestui articol, pentru a demonstra că produsele în cauză sunt întotdeauna „identice”, în sensul alineatului (3) al articolului menționat, fără a aduce atingere posibilității autorității competente de a solicita statului membru de origine al produsului importat informațiile necesare unei evaluări a caracterului identic al acestor produse. În cazul contestării deciziei de acordare a permisului de comerț paralel, normele naționale ale statului membru în cauză sunt cele care se aplică în materia sarcinii probei, cu condiția ca acestea să respecte principiul echivalenței și să nu facă imposibilă în practică sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de ordinea juridică a Uniunii.

         (1)  JO C 373, 15.10.2018.


title: Cauza T-796/19: Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2019 – HB/Comisia

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/54

      Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2019 – HB/Comisia
      (Cauza T-796/19)
      (2020/C 10/65)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: HB (reprezentanți: M. Vandenbussche și L. Levi, avocate)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și întemeiată;

            în consecință:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 15 octombrie 2019 prin care s-a dispus reducerea valorii contractului TACIS/2006/101-510 de la 4 410 000 de euro la 0 (zero) euro și recuperarea tuturor plăților, în cuantum de 4 241 507 euro, efectuate în temeiul contractului respectiv;

                  —

                  obligarea la rambursarea tuturor sumelor eventual recuperate de Comisie pe baza acestei decizii, majorate cu dobânzi de întârziere calculate la rata aplicată de Banca Centrală Europeană, majorată cu 7 puncte;

                  —

                  obligarea la plata unui euro simbolic cu titlu de daune interese, sub rezerva modificării;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe necompetența Comisiei de a adopta decizia contestată, pe lipsa unui temei juridic al acesteia din urmă și pe încălcarea principiului încrederii legitime. În această privință, reclamanta arată că Comisia nu era competentă să adopte decizia contestată, care constituie titlu executoriu pentru recuperarea creanței pe care pretinde că o deține împotriva sa, în lipsa unei clauze compromisorii care să confere instanțelor Uniunii competența pentru litigii având ca obiect obligațiile contractuale ale părților.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe prescrierea creanței pretinse și, în orice caz, pe încălcarea termenului rezonabil, a articolului 73a alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002, L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198) (denumit în continuare „Regulamentul financiar din 2002”), a dreptului la bună administrare, astfel cum este consacrat de articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 6 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (denumită în continuare „CEDH”). Potrivit reclamantei, creanța pe care Comisia susține că o deține împotriva sa este prescrisă, din moment ce termenul de cinci ani, prevăzut de articolul 73a din Regulamentul financiar din 2002, a expirat. În plus, articolul 85b alineatul (4) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002, L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3) (denumit în continuare „Regulamentul de punere în aplicare din 2002”) referitor la cauzele de întrerupere a termenului de prescripție este inoperant. În orice caz și chiar dacă întreruperea termenului de prescripție ar fi legală, termenul necesitat pentru adoptarea deciziei contestate și a notei de debit care o însoțește este în mod vădit nerezonabil și încalcă articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale și articolul 6 primul paragraf din CEDH (întrucât enunță un drept fundamental care constituie de asemenea un principiu general de drept).

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea hotărârii tribunal de première instance de Bruxelles (Tribunalul de Primă Instanță din Bruxelles, Belgia) din 5 octombrie 2017 și a adagiului potrivit căruia „penalul ține în loc administrativul”. Reclamanta susține că Comisia este obligată să respecte hotărârea din 5 octombrie 2017 pronunțată de instanța penală belgiană care a declarat inadmisibile urmăririle penale în lipsa unor elemente de natură să dovedească faptele incriminate. Comisia, care de altfel s-a constituit parte civilă în fața instanței penale, întrucât a decis să aștepte finalizarea procedurii belgiene înainte să adopte decizia de recuperare, este ținută de finalizarea respectivă și de constatările instanței naționale, iar aceasta chiar dacă hotărârea instanței belgiene nu ar avea un efect de autoritate de lucru judecat în privința Comisiei.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere de care ar fi afectată decizia atacată. Reclamanta consideră în această privință că faptele reproșate nu sunt stabilite în mod vădit și că nu există în mod vădit neregularități, a fortiori grave. Decizia atacată se întemeiază pe două rapoarte ale OLAF. Or, criticile formulate de pârâtă nu sunt stabilite.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea instrucțiunilor pentru ofertanți și a articolului 103 din Regulamentul financiar din 2002. Reclamanta consideră că, printre criticile invocate de pârâtă împotriva reclamantei, niciuna nu privește faptul că aceasta din urmă ar fi obținut informații confidențiale, ar fi încheiat un acord nelegal cu un concurent, ar fi influențat comitetul de evaluare sau autoritatea contractantă în examinarea, clarificarea, evaluarea sau compararea ofertelor. Prin urmare, nu sunt îndeplinite nici condițiile articolului 103 din Regulamentul financiar din 2002 și nici cele ale articolului 13 litera (a) din instrucțiunile pentru ofertanți.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare, pentru motivul că dreptul de a fi ascultat al reclamantei a fost încălcat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări, a principiului executării cu bună-credință a contractelor și a principiului interzicerii „abuzului de drept”. În această privință, reclamanta susține că Comisia nu a acționat nici cu grijă și nici cu imparțialitate.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe o excepție de nelegalitate a articolului 103 din Regulamentul financiar din 2002, întrucât acest articol încalcă principiul general al interzicerii îmbogățirii fără justă cauză. Astfel, articolul 103 din Regulamentul financiar din 2002 oferă instituției posibilitatea de a recupera totalitatea sumelor plătite pe întreaga durată a executării contractului, chiar dacă acesta din urmă a fost executat în întregime de contractant. Articolul 103 Regulamentul financiar din 2002 semnifică faptul că instituția poate astfel să beneficieze de toate prestațiile furnizate de contractant fără ca nicio plată să îi fie datorată acestuia. Articolul 103 trebuie să fie declarat nelegal, întrucât permite instituției să își îmbunătățească patrimoniul, în mod nejustificat, în detrimentul celui al contractantului.

                  9.

                  Al nouălea motiv, cu titlu subsidiar, întemeiat pe încălcarea articolului 103 din Regulamentul financiar din 2002 și a principiului proporționalității. Potrivit reclamantei, exercițiul de apreciere a instituției trebuie să se efectueze în conformitate cu articolul 103 din Regulamentul financiar din 2002. În plus, acesta trebuie să se efectueze cu respectarea principiului proporționalității, instituția trebuind să se asigure că decizia sa este proporțională cu gravitatea neregularității în discuție. Obligația de proporționalitate menționată constituie o expresie a principiului bunei credințe care se impune în executarea contractelor. Or, această situație nu se regăsește în speță.


title: Cauza C-585/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof - Austria) – Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr/Dilly’s Wellnesshotel GmbH (Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Modificarea unei scheme de ajutoare autorizate – Articolul 108 alineatul (3) TFUE – Obligația de notificare – Interdicția executării fără autorizarea Comisiei Europene – Regulamentul (UE) nr. 651/2014 – Exceptare – Articolul 58 alineatul (1) – Domeniul de aplicare temporal al regulamentului – Articolul 44 alineatul (3) – Domeniu de aplicare – Reglementare națională care prevede o formulă de calcul pentru rambursarea parțială a taxelor pe energie)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/2

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof - Austria) – Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr/Dilly’s Wellnesshotel GmbH
      (Cauza C-585/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Modificarea unei scheme de ajutoare autorizate - Articolul 108 alineatul (3) TFUE - Obligația de notificare - Interdicția executării fără autorizarea Comisiei Europene - Regulamentul (UE) nr. 651/2014 - Exceptare - Articolul 58 alineatul (1) - Domeniul de aplicare temporal al regulamentului - Articolul 44 alineatul (3) - Domeniu de aplicare - Reglementare națională care prevede o formulă de calcul pentru rambursarea parțială a taxelor pe energie)
      (2020/C 10/02)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurente: Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr

         Cu participarea: Dilly’s Wellnesshotel GmbH

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 108 alineatul (3) TFUE trebuie interpretat în sensul că o reglementare națională care modifică o schemă de ajutoare prin reducerea sferei beneficiarilor acestor ajutoare este supusă, în principiu, obligației de notificare prevăzute la această dispoziție.

                  2)

                  Articolul 58 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 [TFUE] trebuie interpretat în sensul că ajutoarele acordate înainte de intrarea în vigoare a regulamentului menționat, pe baza unei scheme de ajutoare cum este cea în discuție în litigiile principale, pot fi exceptate, în temeiul aceluiași regulament, de la obligația de notificare prevăzută la articolul 108 alineatul (3) TFUE.

                  3)

                  Articolul 44 alineatul (3) din Regulamentul nr. 651/2014 trebuie interpretat în sensul că o schemă de ajutoare cum este cea în discuție în litigiile principale, pentru care cuantumul rambursării taxelor pe energie este stabilit în mod explicit într o formulă de calcul prevăzută de reglementarea națională care instituie această schemă, este conformă cu această dispoziție.

         (1)  JO C 13, 15.1.2018.


title: Cauza T-797/19: Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2019 – Anglo Austrian AAB Bank și Belegging-Maatschappij „Far-East”/BCE

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/56

      Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2019 – Anglo Austrian AAB Bank și Belegging-Maatschappij „Far-East”/BCE
      (Cauza T-797/19)
      (2020/C 10/66)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamante: Anglo Austrian AAB Bank AG (Viena, Austria) și Belegging-Maatschappij „Far-East” BV (Velp, Țările de Jos) (reprezentanți: M. Fischer, J. Willheim și M. Ketzer, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei pârâtei din 14 noiembrie 2019 prin care a fost retrasă licența deținută de Anglo Austrian AAB Bank AG în calitate de instituție de credit;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  având în vedere împrejurările speței, judecarea cauzei cu prioritate, în conformitate cu articolul 67 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă următoarele motive:

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârâtă a articolului 14 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului (1), în măsura în care s-a aplicat în mod eronat dreptul național aplicabil în scopul retragerii licenței, în sensul articolului 4 alineatul (3) din acest regulament.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârâtă a principiului proporționalității, în măsura în care, prin retragerea licenței, s-a recurs în mod ilegal la ultima ratio dintre toate instrumentele de supraveghere posibile.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârâtă a dreptului deținut de Anglo Austrian AAB Bank AG la o cale de atac eficientă, în măsura în care nu s-a suspendat aplicarea deciziei.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârâtă a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a articolelor 31 și 32 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, pe de o parte, și a articolului 70 alineatul (4) din Bankwesengesetz (Legea austrică privind sectorul bancar) și a articolului 6 din Convenția europeană a drepturilor omului, pe de altă parte, în măsura în care nu s-au respectat drepturile procesuale ale Anglo Austrian AAB Bank AG pe care le garantează aceste dispoziții.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârâtă a drepturilor de proprietate aparținând Belegging-Maatschappij „Far-East” B.V., în măsura în care s-a retras licența deținută de Anglo Austrian AAB Bank AG, fiind afectată astfel valoarea economică a participației deținute de Belegging-Maatschappij „Far-East” B.V în Anglo Austrian AAB Bank AG.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63).


title: Cauza C-678/19 P: Recurs introdus la 12 septembrie 2019 de Retail Royalty Co. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 iulie 2019 în cauza T-54/18: Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/23

      Recurs introdus la 12 septembrie 2019 de Retail Royalty Co. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 iulie 2019 în cauza T-54/18: Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty
      (Cauza C-678/19 P)
      (2020/C 10/31)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Retail Royalty Co. (reprezentanți: M. Dick, Solicitor, și J. Bogatz, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Fashion Energy Srl, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 20 noiembrie 2019, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a declarat că recursul nu se admite în principiu și că Retail Royalty Co. suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-173/17: Ordonanța Tribunalului din 11 noiembrie 2019 – TestBioTech/Comisia

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/57

      Ordonanța Tribunalului din 11 noiembrie 2019 – TestBioTech/Comisia
      (Cauza T-173/17) (1)

      (2020/C 10/67)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 161, 22.5.2017.


title: Cauza C-484/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation - Franța) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel (Trimitere preliminară – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29/CE – Drepturi exclusive ale artiștilor interpreți – Articolul 2 litera (b) – Dreptul de reproducere – Articolul 3 alineatul (2) litera (a) – Punere la dispoziția publicului – Autorizare – Prezumție – Regim național care dispensează o instituție publică responsabilă de conservarea și de punerea în valoare a patrimoniului audiovizual național de obligația de a obține consimțământul scris al artistului interpret pentru exploatarea unor arhive care conțin fixări ale execuțiilor acestui artist interpret)

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/16

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation - Franța) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel
      (Cauza C-484/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Drepturi exclusive ale artiștilor interpreți - Articolul 2 litera (b) - Dreptul de reproducere - Articolul 3 alineatul (2) litera (a) - Punere la dispoziția publicului - Autorizare - Prezumție - Regim național care dispensează o instituție publică responsabilă de conservarea și de punerea în valoare a patrimoniului audiovizual național de obligația de a obține consimțământul scris al artistului interpret pentru exploatarea unor arhive care conțin fixări ale execuțiilor acestui artist interpret)
      (2020/C 10/18)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF

         Intimat: Institut national de l’audiovisuel

         Cu participarea: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

         Dispozitivul

      Articolul 2 litera (b) și articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale care stabilește, în materia exploatării unor arhive audiovizuale de către o instituție desemnată în acest scop, o prezumție relativă de autorizare din partea artistului interpret pentru fixarea și pentru exploatarea prestației sale, atunci când acest artist interpret participă la înregistrarea unei opere audiovizuale în scopul radiodifuziunii sale.

         (1)  JO C 352, 1.10.2018.


title: Cauza C-732/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Spania) la 4 octombrie 2019 – LL, MK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Spania) la 4 octombrie 2019 – LL, MK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA
      (Cauza C-732/19)
      (2020/C 10/32)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: LL, MK

         Pârâtă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 a Consiliului (1) din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta stabilirea drept criteriu neechivoc de către Tribunal Supremo, în hotărârile sale 44-49 din 23 ianuarie 2019, a faptului că, în contractele de împrumut ipotecar încheiate cu consumatorii, este considerată abuzivă clauza care nu a fost negociată și care stabilește că toate costurile aferente operațiunii de împrumut ipotecar trebuie repercutate asupra împrumutatului și că diversele sume stipulate în clauza abuzivă respectivă, declarată nulă, trebuie repartizate între instituția bancară care a prevăzut-o și consumatorul împrumutat, cu scopul de a limita rambursarea sumelor plătite în mod nedatorat în temeiul legislației naționale?
                  și
                  Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conform dreptului Uniunii, Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, faptul că Tribunal Supremo efectuează o interpretare supletivă a unei clauze declarate nule, ca urmare a caracterului său abuziv, în ipoteza în care eliminarea acestei clauze și efectele care decurg din aceasta nu afectează subzistența contractului de împrumut cu garanție ipotecară?

                  2)

                  De asemenea, în ceea ce privește articolul 394 din LEC, care stabilește criteriul privind obligarea obiectivă la plata cheltuielilor de judecată, trebuie să se considere că, dacă se anulează clauza abuzivă privind costurile, dar efectele nulității respective se limitează la repartizarea respectivelor costuri, se aduce atingere principiilor caracterului neobligatoriu [al clauzelor abuzive] și efectivității prevăzute de dreptul Uniunii Europene, în cazul în care se apreciază că cererea a fost admisă în parte prin hotărâre, aspect care ar putea fi interpretat în sensul că produce un efect disuasiv invers și că, în consecință, interesele legitime ale consumatorilor și ale utilizatorilor rămân neprotejate?

         (1)  JO 1993, L 95, p.29.


title: Cauza T-361/19: Ordonanța Tribunalului din 5 noiembrie 2019 – CF/Parlamentul

text:
               13.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 10/57

      Ordonanța Tribunalului din 5 noiembrie 2019 – CF/Parlamentul
      (Cauza T-361/19) (1)

      (2020/C 10/68)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 263, 5.8.2019.