title: Cauza T-23/10: Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2010 — Arkema France/Comisia

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/37

         Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2010 — Arkema France/Comisia
   (Cauza T-23/10)
   2010/C 80/61
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Arkema France (Colombes, Franța) (reprezentanți: J. Joshua, Barrister, E. Aliende Rodríguez, lawyer)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 1 alineatele (1) și (2) din Decizia C(2009) 8682 a Comisiei din 11 noiembrie 2009 în măsura în care se aplică reclamantei și, în orice caz, anularea articolului 1 alineatul (1) în măsura în care se arată că reclamanta ar fi participat la o încălcare a dreptului comunitar în sectorul stabilizatorilor de cupru în cursul perioadei 16 martie 1994-31 martie 1996;

               —

               anularea amenzilor impuse reclamantei prin articolul 2;

               —

               în cazul în care Tribunalul nu decide anularea integrală a amenzilor, reducerea substanțială a acestora, în exercitarea competenței Tribunalului de a judeca pe fond;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune urmărește anularea Deciziei adoptate la 11 noiembrie 2009 în cauza COMP/38.589-Stabilizatori termici, prin care Comisia a constatat că reclamanta a participat la o un număr de două încălcări ale articolului 81 CE (devenit articolul 101 TFUE), una în cadrul sectorului stabilizatorilor de cupru, iar alta în cadrul sectorului ESBO, aplicând reclamantei o amendă pentru fiecare categorie de produse.
   Reclamanta invocă următoarele motive în susținerea acțiunii:

               În primul rând, potrivit unei interpretări corecte a articolului 25 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1), procedura în cauza Akzo (2) nu a dus la întreruperea cursului prescripției, iar puterea Comisiei de a impune amenzi se prescrisese în ceea ce privește cele două încălcări în temeiul termenului de zece ani care decurge din regula „dublei limitări”. Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că procedura în cauza Akzo de la Tribunal a dus la întreruperea cursului prescripției și că maximul de zece ani prevăzut la articolul 25 alineatul (5) din regulamentul menționat putea fi prelungit în speță.

               În al doilea rând, Comisia nu a dovedit un interes legitim în constatarea încălcărilor pentru carte nu deținea competența de a impune amenzi. În fapt, articolul 7 din Regulamentul nr. 1/2003 permite Comisiei să constate încălcările fără a impune amenzi, cu condiția să demonstreze existența unui interes legitim.

               În al treilea rând, independent de primele două motive, reclamanta solicită Tribunalului să anuleze constatarea de la articolul 1 alineatul (1) din decizia atacată, potrivit căreia reclamanta a participat la o încălcare în sectorul stabilizatorilor de cupru în cursul perioadei 16 martie 1994-31 martie 1996, întrucât Comisia nu a demonstrat un interes legitim cât privește această constatare.

               În al patrulea rând, în ipoteza în care Tribunalul nu anulează amenzile în integralitate, reclamanta susține că nu a fost dovedit de către Comisie faptul că încălcarea s-ar fi prelungit după 23 februarie 1999, astfel încât amenda impusă pentru a doua perioadă a înțelegerii ar trebui redusă pentru a ține seama de durata mai scurtă a încălcărilor.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 187).

      (2)  Hotărârea Tribunalului din 17 septembrie 2007, Akzo Nobel Chemicals și Akcros Chemicals/Comisia (T-125/03 și T-253/03, Rep., p. II-3523).


title: Cauza C-80/07: Acțiune introdusă la data de 14 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/15

         Acțiune introdusă la data de 14 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-80/07)
   (2007/C 69/36)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Patakia și B. Stromsky)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/28/CE a Comisiei din 8 aprilie 2005 de stabilire a principiilor și a orientărilor detaliate privind aplicarea bunelor practici clinice în ceea ce privește medicamentele experimentale de uz uman, precum și a cerințelor pentru acordarea autorizației de fabricație sau de import de astfel de produse (1) și, în orice caz, prin neinformarea Comisiei în legătură cu aceste acte, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2005/28/CE în dreptul intern a expirat la data de 29 ianuarie 2006.

      (1)  JO L 91, 9.4.2005, p. 13.


title: Cauza F-58/06: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din data de 15 martie 2007 — Simon/Curtea de Justiție și Comisia

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/60

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din data de 15 martie 2007 — Simon/Curtea de Justiție și Comisia
   (Cauza F-58/06) (1)

   (2007/C 95/119)

      Limba de procedură: maghiara

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei de pe rol.

      (1)  JO C 190, 12.8.2006, p. 35.


title: Cauza T-533/15: Acțiune introdusă la 11 septembrie 2015 – Korea National Insurance Corporation Zweigniederlassung Deutschland și alții/Consiliul și Comisia

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/49

         Acțiune introdusă la 11 septembrie 2015 – Korea National Insurance Corporation Zweigniederlassung Deutschland și alții/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-533/15)
   (2015/C 381/60)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Korea National Insurance Corporation Zweigniederlassung Deutschland (Hamburg, Germania), Kim Il Su (Pyongyang, Republica Coreea), Kang Song Sam (Hamburg), Choe Chun Sik (Pyongyang), Sin Kyu Nam (Pyongyang), Pak Chun San (Pyongyang), So Tong Myong (Pyongyang) (reprezentanți: M. Lester și S. Midwinter, Barristers, T. Brentnall și A. Stevenson, Solicitors)

      Pârâte: Comisia Europeană și Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/1066 a Consiliului din 2 iulie 2015 de modificare a Deciziei 2013/183/PESC privind măsuri restrictive împotriva Republicii Populare Democrate Coreene (JO L 174, p. 25) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1062 al Comisiei din 2 iulie 2015 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 329/2007 al Consiliului privind măsuri restrictive împotriva Republicii Populare Democrate Coreene (JO L 174, p. 16), în măsura în care aceste măsuri pretind includerea acestora în anexa V;

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată ale reclamanților.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că pârâtele nu au motivat în mod adecvat sau suficient includerea reclamanților.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtele au săvârșit o eroare vădită considerând că în cazul reclamanților sunt îndeplinite toate criteriile de includere în măsurile contestate; nu există o bază factuală pentru includerea lor.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtele au încălcat principiile protecției datelor.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul pârâtele au încălcat, nejustificat și disproporționat, drepturile fundamentale ale reclamanților, inclusiv dreptul acestora la protecția proprietății, a activității comerciale și a reputației.


title: Cauza C-649/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de commerce de Versailles (Franța) la 6 decembrie 2013 — Comité d'entreprise de Nortel Networks SA și alții, Me Rogeau liquidateur de Nortel Networks SA/Me Rogeau liquidateur de Nortel Networks SA, Alan Robert Bloom și alții

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de commerce de Versailles (Franța) la 6 decembrie 2013 — Comité d'entreprise de Nortel Networks SA și alții, Me Rogeau liquidateur de Nortel Networks SA/Me Rogeau liquidateur de Nortel Networks SA, Alan Robert Bloom și alții
   (Cauza C-649/13)
   2014/C 39/23
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de commerce de Versailles

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Comité d'entreprise de Nortel Networks SA și alții, Me Rogeau liquidateur de Nortel Networks SA

      Pârâți: Me Rogeau liquidateur de Nortel Networks SA, Alan Robert Bloom și alții

      Întrebarea preliminară

   Instanța statului de deschidere a unei proceduri secundare este competentă, în mod exclusiv sau alternativ cu instanța statului de deschidere a procedurii principale, să se pronunțe cu privire la stabilirea bunurilor debitorului care intră în cadrul efectelor procedurii secundare în temeiul articolului 2 litera (g), al articolului 3 alineatul (2) și al articolului 27 din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (1), iar în cazul competenței exclusive sau alternative, dreptul aplicabil este cel al procedurii principale sau cel al procedurii secundare?

      (1)  JO L 160, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143.


title: Cauza T-524/12: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2012 — Recaro/OAPI — Certino Mode (RECARO)

text:
               2.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/23

         Acțiune introdusă la 3 decembrie 2012 — Recaro/OAPI — Certino Mode (RECARO)
   (Cauza T-524/12)
   2013/C 32/37
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Recaro Beteiligungs-GmbH (Kaiserslautern, Germania) (reprezentant: J. Weiser, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Certino Mode, SL (Elche, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Modificarea deciziei atacate astfel încât să se respingă calea de atac formulată de intervenientă și să se pronunțe decăderea din drepturile conferite de marca comunitară RECARO înregistrată sub nr. 734343;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei pronunțate de Camera întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la 6 septembrie 2012 în cauza R 1761/2011-1; și

               —

               obligarea pârâtului și eventual a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca verbală comunitară RECARO, înregistrată sub nr. 734343, pentru produse din clasele 10 și 25.

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: reclamanta.

      Decizia diviziei de anulare: pronunță decăderea din drepturile conferite de marca comunitară.

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia atacată.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 15 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului;

               —

               încălcarea articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, coroborat cu norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei;

               —

               încălcarea articolului 75 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-112/08: Ordonanța președintelui Curții din 13 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/34

         Ordonanța președintelui Curții din 13 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-112/08) (1)

   2009/C 141/62

      Limba de procedură: spaniola

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 128, 24.5.2008.


title: Cauza C-647/11 P: Ordonanța Curții din 29 noiembrie 2012 — Dimos Peramatos/Comisia Europeană (Recurs — Contribuție financiară acordată în favoarea unui proiect în domeniul mediului — „LIFE” — Decizie de recuperare parțială a sumelor plătite — Determinarea obligațiilor beneficiarului — Încredere legitimă — Obligația de motivare — Erori de drept)

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/6

         Ordonanța Curții din 29 noiembrie 2012 — Dimos Peramatos/Comisia Europeană
   (Cauza C-647/11 P) (1)

   (Recurs - Contribuție financiară acordată în favoarea unui proiect în domeniul mediului - „LIFE” - Decizie de recuperare parțială a sumelor plătite - Determinarea obligațiilor beneficiarului - Încredere legitimă - Obligația de motivare - Erori de drept)
   2013/C 108/10
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurent: Dimos Peramatos (reprezentant: G. Gerapetritis, Δικηγόρος)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Condou-Durande și A.-M. Rouchaud-Joët, agenți, asistate de A. Somou, Δικηγόρος)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 12 octombrie 2011, Dimos Peramatos/Comisia (T-312/07), prin care s-a respins o acțiune având ca obiect anularea deciziei Comisiei din 7 decembrie 2005, notificată reclamantei prin executor judecătoresc la 17 mai 2007, de recuperare a sumelor plătite în executarea Deciziei C 71997/29 final a Comisiei din 17 iulie 1997, referitoare la un proiect care face parte dintr-un program de reîmpădurire sau, în subsidiar, modificarea deciziei atacate.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Dimos Peramatos la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 49, 18.2.2012.


title: Cauza T-391/15: Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2016 – Aldi/EUIPO – Cantina Tollo (ALDIANO) [„Marca Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale ALDIANO — Marca Uniunii Europene verbală anterioară ALDI — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Norma 22 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95”]

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/31

         Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2016 – Aldi/EUIPO – Cantina Tollo (ALDIANO)
   (Cauza T-391/15) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale ALDIANO - Marca Uniunii Europene verbală anterioară ALDI - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Norma 22 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95”])
   (2017/C 038/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Germania) (reprezentanți: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen și N. Bertram, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Rajh, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Cantina Tollo SCA (Tollo, Italia) (reprezentanți: F. Celluprica și F. Fischetti, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 13 mai 2015 (cauza R 1612/2014-4) referitoare la o procedură de opoziție între Aldi și Cantina Tollo.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Aldi GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 302, 14.9.2015.


title: Cauza T-308/08: Acțiune introdusă la 5 august 2008 — Parfums Christian Dior/OAPI — Consolidated Artists (MANGO adorably)

text:
               11.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/15

         Acțiune introdusă la 5 august 2008 — Parfums Christian Dior/OAPI — Consolidated Artists (MANGO adorably)
   (Cauza T-308/08)
   (2008/C 260/28)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Parfums Christian Dior SA (Paris, Franța) (reprezentanți: E. Cornu, D. Moreau și F. de Visscher, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Consolidated Artists B.V. (Rotterdam, Olanda)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 mai 2008 în cauza R 1162/2007-2 și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „MANGO adorably” pentru produse din clasa 3.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea franceză nr. 33 209 849 a mărcii verbale „ADIORABLE” pentru produse din clasa 3, înregistrarea franceză nr. 94 536 564 a mărcii verbale „J'ADORE” pentru diverse produse, printre care produse din clasa 3, înregistrarea internațională nr. 811 001 a mărcii verbale „ADIORABLE” pentru diverse produse, printre care produse din clasa 3, înregistrarea internațională nr. 687 422 a mărcii verbale „J'ADORE” pentru diverse produse, printre care produse din clasa 3.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului întrucât camera de recurs a considerat în mod greșit că nu există risc de confuzie între mărcile în cauză și că prin utilizarea mărcii a cărei înregistrare a fost solicită nu s-ar obține un profit necuvenit din renumele mărcilor anterioare, întemeindu-se în mod greșit pe argumentul că, în raport cu ambele temeiuri juridice, mărcile în cauză nu sunt suficient de similare.


title: Cauza C-231/13: Recurs introdus la 29 aprilie 2013 de Hotel Concordia srl, fostă Hotel Concordia Snc împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 20 februarie 2013 în cauzele conexate T-278/00-T-280/00, T-282/00-T-286/00 și T-288/00-T-295/00, Albergo Quattro Fontane și alții/Comisia

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/17

         Recurs introdus la 29 aprilie 2013 de Hotel Concordia srl, fostă Hotel Concordia Snc împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 20 februarie 2013 în cauzele conexate T-278/00-T-280/00, T-282/00-T-286/00 și T-288/00-T-295/00, Albergo Quattro Fontane și alții/Comisia
   (Cauza C-231/13)
   2013/C 207/29
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Hotel Concordia srl, fostă Hotel Concordia Snc (reprezentanți: A. Bianchini și F. Busetto, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Comitato „Venezia vuole vivere”

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea ordonanței atacate a Tribunalului;

               —

               admiterea pretențiilor formulate în primă instanță și, în consecință,

                           —

                           anularea, în măsura în care este rezonabil și în limitele interesului recurentei, a Deciziei 2000/394/CE a Comisiei din 25 noiembrie 1999 privind măsurile de ajutor în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și al Chioggiei, prevăzute prin Legile nr. 30/1997 și nr. 206/1995 de instituire a unor reduceri ale contribuțiilor la asigurările sociale;

                           —

                           cu titlu subsidiar, anularea deciziei menționate în măsura în care impune obligația de a recupera reducerile acordate și în măsura în care impune majorarea cuantumului acestor reduceri care trebuie recuperate cu dobânzi aferente perioadelor avute în vedere în decizie;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului se invocă nouă motive:

                  Primul motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că nu s-a ținut seama de faptul că măsurile în cauză nu confereau niciun avantaj beneficiarilor în considerarea caracterului lor compensatoriu.

                  Al doilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că nu s-a exclus sau cel puțin apreciat capacitatea măsurilor în cauză de a afecta concurența sau schimburile comerciale intracomunitare.

                  Al treilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (2) litera (b) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (2) litera (b) TFUE] și la articolul 87 alineatul (3) litera (b) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE].

                  Al patrulea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (3) litera (c) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE]

                  Al cincilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (3) literele (d) și (e) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) literele (d) și (e) TFUE]

                  Al șaselea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 86 alineatul (2) CE [în prezent, articolul 106 alineatul (2) TFUE]

                  Al șaptelea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus existența ajutorului și s-a încălcat, în consecință, articolul 88 alineatul (3) CE [în prezent, articolul 108 alineatul (3) TFUE] și a articolului 15 din Regulamentul nr. 659/1999 (1).

                  Al optulea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999, în ceea ce privește obligația de recuperare.

                  Al nouălea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999, în ceea ce privește aplicarea de dobânzi.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza F-92/14: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2014 – ZZ/Parlamentul European

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/40

         Acțiune introdusă la 10 septembrie 2014 – ZZ/Parlamentul European
   (Cauza F-92/14)
   (2014/C 448/50)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: Günther Maximini, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Reclamantul solicită, în primul rând, anularea deciziei de respingere a Parlamentului, prin care acesta a refuzat să evite prejudiciul suferit de reclamant prin încălcarea drepturilor sale individuale și prin încălcarea dispozițiilor Regulamentului 45/2011 în cadrul examinării unei acțiuni anterioare și, în al doilea rând, plata unei despăgubiri însoțite de dobânzi pentru prejudiciul moral pe care pretinde că l-a suferit

      Concluziile reclamantului

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei pârâtei din 5 martie 2014 de respingere a cererii de despăgubire formulate de reclamant la 16 decembrie 2013 și a deciziei implicite de respingere a reclamației introduse la 24 martie 2014 împotriva acelei decizii, precum și, în subsidiar, anularea deciziei explicite de respingere adoptate la 29 iulie 2014 de un autor neidentificat;

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamant a sumei de 30  000 de euro în repararea prejudiciului său moral, precum și la plata de dobânzi moratorii cu cinci puncte peste rata dobânzii de bază, la suma de 25  000 de euro începând de la 1 februarie 2014, iar la suma de 5  000 începând de la 1 mai 2014;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii precontencioase și a tuturor cheltuielilor necesare efectuate de reclamant.


title: Cauza C-477/08: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 24 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2005/36/CE — Recunoașterea calificărilor profesionale — Netranspunere în termenul stabilit)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/13

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 24 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-477/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2005/36/CE - Recunoașterea calificărilor profesionale - Netranspunere în termenul stabilit)
   2009/C 282/23
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Støvlbæk și M. Adam, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria (reprezentant: C. Pesendorfer, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO L 255, p. 22, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul stabilit, a tuturor actelor cu putere de lege și a tuturor actelor administrative necesare pentru transpunerea Directivei 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 63 din această directivă.

               2.

               Obligă Republica Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza C-413/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesarbeitsgericht Mecklenburg-Vorpommern la 10 septembrie 2007 — Kathrin Haase, Adolf Oberdorfer, Doreen Kielon, Peter Schulze, Peter Kliem, Dietmar Bössow, Helge Riedel, André Richter, Andreas Schneider/Superfast Ferries SA, Superfast OKTO Maritime Company, Baltic SF VIII LTD

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesarbeitsgericht Mecklenburg-Vorpommern la 10 septembrie 2007 — Kathrin Haase, Adolf Oberdorfer, Doreen Kielon, Peter Schulze, Peter Kliem, Dietmar Bössow, Helge Riedel, André Richter, Andreas Schneider/Superfast Ferries SA, Superfast OKTO Maritime Company, Baltic SF VIII LTD
   (Cauza C-413/07)
   (2007/C 283/29)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Landesarbeitsgericht Mecklenburg-Vorpommern.
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Kathrin Haase, Adolf Oberdorfer, Doreen Kielon, Peter Schulze, Peter Kliem, Dietmar Bössow, Helge Riedel, André Richter, Andreas Schneider

      Pârâte: Superfast Ferries SA, Superfast OKTO Maritime Company, Baltic SF VIII LTD.
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 19 punctul 2 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1) trebuie interpretat în sensul că, în cazul lucrătorilor care sunt angajați pentru a-și desfășura activitatea pe o anumită navă și care efectuează munca exclusiv pe respectiva navă, această navă trebuie considerată în sine ca fiind locul unde lucrătorul își desfășoară în mod obișnuit activitatea?

               2)

               Articolul 19 punctul 2 litera (a) trebuie interpretat în sensul că instanța competentă pentru portul de origine sau portul de înmatriculare al navei din statul al cărui pavilion îl arborează nava trebuie considerată ca fiind instanța din locul în care angajatul își desfășoară în mod obișnuit activitatea, în orice caz dacă nava care trebuie considerată locul de muncă al acestuia nu efectuează curse exclusiv sau în principal în apele teritoriale ale unui singur stat membru, ci transporturi internaționale, precum în speță, ca feribot de linie care circulă între Germania și Finlanda?

               3)

               În cazul unui lucrător care își desfășoară activitatea exclusiv pe o anumită navă afectată transportului internațional, trebuie să se considere că acesta nu își desfășoară în mod obișnuit activitatea într-un singur stat membru și că, prin urmare, pentru a determina instanța competentă dintr-un alt stat decât cel al domiciliului angajatorului, sunt aplicabile dispozițiile articolului 19 punctul 2 litera (b) și nu cele ale articolului 19 punctul 2 litera (a)?

               4)

               În această ultimă ipoteză, articolul 19 punctul 2 litera (b) trebuie interpretat în sensul că poate fi considerată întreprindere care a angajat lucrătorul și un birou care este menținut într-unul din porturile de escală regulate ale navei nu de către angajatorul însuși, ci de către o altă societate care, în temeiul unui contract de management, este autorizată de acesta să organizeze în calitate de „operator” exploatarea economică și tehnică a navei și care angajează în acel loc un șef de echipaj („crew manager”) care are ca atribuții și coordonarea repartizării personalului, în ipoteza în care contractele de muncă nu au fost încheiate de fapt în acel birou, ci la bordul navei de către căpitanul acesteia, dacă în biroul respectiv au fost înmânate totuși fișele de post și au fost primite certificatele privind incapacitatea de muncă, iar încetarea contractelor de muncă a fost adusă la cunoștință de către „crew manager” care își desfășoară activitatea în acel birou?

               5)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 4):

                           a.

                           Cumpărătorul navei poate fi chemat în judecată la aceeași instanță la care membrii echipajului acestei nave puteau, în temeiul articolului 19 punctul 2 litera (b), să îl cheme în judecată pe fostul angajator, respectiv la instanța din locul unde s-a efectuat angajarea, și numai pentru că angajații concediați invocă faptul că raporturile lor de muncă au fost preluate de cumpărător în temeiul normelor privind transferul de activitate, în vigoare în dreptul național care, în opinia lor, se impune a fi aplicat?

                           b.

                           Dacă acțiunea este formulată și împotriva „operatorului”, indicat la întrebarea 4, care a adus la cunoștință concedierea, acesta poate fi chemat în judecată la aceeași instanță ca și fostul angajator?

      (1)  JO L 12, p. 1.


title: Cauza C-467/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Livadeias la 22 octombrie 2007 — Panagiotis Koskovolis și Aikaterini Pappa/Koinotita Kyriakiou Voiotias

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/27

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Livadeias la 22 octombrie 2007 — Panagiotis Koskovolis și Aikaterini Pappa/Koinotita Kyriakiou Voiotias
   (Cauza C-467/07)
   (2007/C 315/47)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Monomeles Protodikeio Livadeia
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Panagiotis Koskovolis și Aikaterini Pappa

      Pârât: Koinotita Kyriakiou Voiotias
   Întrebările preliminare

               1)

               Clauza 5 și clauza 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, care face parte integrantă din Directiva 1999/70 a Consiliului (JO L 175 din 10 iulie 1999, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129), trebuie să fie interpretate în sensul că dreptul comunitar interzice adoptarea de măsuri legale de către statul membru în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru menționat, atunci când:

                           a)

                           înainte de intrarea în vigoare a directivei există deja în ordinea juridică internă, măsuri legale echivalente, în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru și

                           b)

                           atunci când, în ordinea juridică internă, prin măsurile adoptate pentru punerea în aplicare a acordului-cadru, se reduce nivelul general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în măsura în care înainte de intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE există în ordinea juridică internă măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru, precum dispoziția pertinentă în acțiunea principală, respectiv articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920, adoptarea unei măsuri legale în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru — precum dispoziția pertinentă în cauză, respectiv articolul 11 din Decretul prezidențial nr. 164/2004 — constituie o reducere inacceptabilă în ordinea juridică internă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată, în sensul clauzei 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru:

                           a)

                           atunci când o astfel de măsură legală de punere în aplicare a acordului-cadru este adoptată după expirarea termenului de transpunere a Directivei 1999/70/CE, dar în domeniul său de aplicare ratione temporis se încadrează numai contractele și raporturile de muncă pe durată determinată care erau în curs de executare înainte de intrarea în vigoare a măsurii sau al căror termen a expirat într-o perioadă determinată înainte de intrarea în vigoare a măsurii, dar după termenul de transpunere a directivei, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente nu au un domeniu de aplicare limitat în timp și privesc toate contractele de muncă pe durată determinată încheiate, în curs de executare sau al căror termen era expirat la momentul intrării în vigoare a directivei 1999/70/CE și la expirarea termenului său de transpunere?

                           b)

                           atunci când în domeniul de aplicare al unei astfel de măsuri legale adoptate în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru se încadrează numai contractele sau raporturile de muncă pe durată determinată care, pentru a fi considerate succesive, trebuie să îndeplinească în mod cumulativ următoarele condiții:

                                       i)

                                       între acestea să intervină o perioadă care să nu depășească trei luni și

                                       ii)

                                       acestea să aibă o durată totală de cel puțin puțin douăzeci și patru luni înainte de intrarea în vigoare a măsurii respective, independent de numărul de reînnoiri contractuale, sau să fi existat în temeiul acestora o durată de angajare de cel puțin optsprezece luni dintr-un total de douăzeci și patru începând cu contractul inițial în cazul în care au existat cel puțin trei reînnoiri în plus față de contractul inițial, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente nu stabilesc astfel de condiții, ci se aplică tuturor contractelor (succesive) de muncă pe durată determinată, indiferent de durata minimă a angajării și de numărul minim de reînnoiri contractuale?

                           c)

                           atunci când măsura legală în discuție de punere în aplicare a acordului-cadru prevede ca efect juridic destinat protejării lucrătorilor cu contract pe durată determinată și prevenirii abuzurilor, în sensul acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată calificarea contractului de muncă pe durată determinată drept contract pe durată nedeterminată cu efect pentru viitor (ex nunc), în timp ce măsurile legale echivalente preexistente prevedeau calificarea contractelor de muncă pe durată determinată drept contracte de muncă pe durată nedeterminată începând de la data încheierii lor inițiale (ex tunc)?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, dacă la intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE existau în ordinea juridică internă măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din directiva menționată, precum dispoziția pertinentă în prezenta cauză, respectiv articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920, constituie o reducere inacceptabilă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată în ordinea juridică internă, în sensul clauzei 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru, adoptarea unei măsuri legale în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru, precum dispoziția pertinentă în cauza principală, respectiv articolul 7 din Decretul prezidențial nr. 164/2004, când acesta prevede ca unic mijloc de protecție împotriva abuzului a lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată, obligația angajatorului de a plăti salariul și o indemnizație de concediere, în caz de angajare abuzivă prin contracte de muncă pe durată determinată succesive, ținând cont de faptul că:

                           a)

                           obligația de a plăti salariul și indemnizația de concediere este prevăzută de dreptul intern pentru orice tip de raport de muncă și nu vizează în mod special evitarea abuzurilor în sensul acordului-cadru și

                           b)

                           punerea în aplicare a măsurilor legale echivalente preexistente are ca efect juridic recunoașterea contractelor de muncă pe durată determinată succesive ca fiind contracte pe durată nedeterminată

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente, atunci când interpretează dreptul intern în raport cu Directiva 1999/70/CE, instanța națională trebuie să înlăture aplicarea dispozițiilor incompatibile cu această directivă cuprinse de măsura legală adoptată în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru, dar care conduce la o reducere a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor pe durată determinată în ordinea juridică internă, precum dispozițiile articolelor 7 și 11 din Decretului prezidențial nr. 164/2004 și trebuie să aplice în locul acestora dispozițiile cuprinse în măsura legală echivalentă națională care exista la intrarea în vigoare a directivei, precum dispozițiile articolului 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920?

               5)

               Atunci când instanța națională consideră aplicabilă [în principiu] într-o cauză privind munca pe durată determinată, o dispoziție care constituie o măsură legală echivalentă în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din Directiva 1999/70/CE și în temeiul căreia constatarea că au fost încheiate contracte de muncă pe durată determinată succesive, fără a exista un motiv obiectiv privind natura, tipul sau caracteristicile activității prestate care să justifice aceasta, implică recunoașterea faptului că astfel de contracte sunt contracte pe durată nedeterminată:

                           a)

                           sunt compatibile cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională potrivit cărora, în toate cazurile, constituie un motiv obiectiv pentru încheierea de contracte de muncă pe durată determinată faptul că drept temei juridic pentru încheierea acestora a fost invocată o lege privind angajarea în temeiul unor contracte pe durată determinată pentru satisfacerea unor nevoi sociale sezoniere, periodice, temporare sau excepționale, chiar dacă în realitate nevoile satisfăcute sunt „permanente și durabile”?

                           b)

                           sunt compatibile cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională potrivit cărora o dispoziție care interzice transformarea contractelor de muncă pe durată determinată în sectorul public în contracte de muncă pe durată nedeterminată trebuie interpretată în sensul că în sectorul public transformarea unui contract sau a unui raport pe durată determinată în contract sau raport pe durată nedeterminată este interzisă în toate cazurile, chiar și atunci când acest contract a fost încheiat în mod abuziv pe durată determinată, sau este posibilă și interpretarea potrivit căreia interdicția menționată mai sus trebuie să se limiteze numai la contractele de muncă pe durată determinată care au fost încheiate în mod real pentru a satisface nevoi temporare, neprevăzute, urgente, excepționale sau similare, nefiind aplicabilă și contractelor încheiate în realitate pentru a satisface nevoi care sunt „permanente și durabile”?


title: Cauza C-358/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue [Mediu — Deșeuri — Deșeuri periculoase — Directiva 2008/98/CE — Foști stâlpi pentru telecomunicații tratați cu soluții CCA (cupru-crom-arsenic) — Înregistrarea, evaluarea și autorizarea substanțelor chimice — Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (Regulamentul REACH) — Inventarul utilizărilor lemnului tratat, prevăzut în anexa XVII la Regulamentul REACH — Foști stâlpi pentru telecomunicații utilizați ca structuri pentru pasarele]

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue
   (Cauza C-358/11) (1)

   (Mediu - Deșeuri - Deșeuri periculoase - Directiva 2008/98/CE - Foști stâlpi pentru telecomunicații tratați cu soluții CCA (cupru-crom-arsenic) - Înregistrarea, evaluarea și autorizarea substanțelor chimice - Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (Regulamentul REACH) - Inventarul utilizărilor lemnului tratat, prevăzut în anexa XVII la Regulamentul REACH - Foști stâlpi pentru telecomunicații utilizați ca structuri pentru pasarele)
   2013/C 123/05
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue

      Pârâte: Lapin luonnonsuojelupiiri ry și Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ympäristö ja luonnonvarat -vastuualue

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Korkein hallinto-oikeus — Interpretarea Directivei 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 312, p. 3) și a Regulamentului (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei — Înregistrarea, evaluarea și autorizarea substanțelor chimice — Substanță care face obiectul unei restricții în temeiul anexei XVII la regulamentul menționat — Utilizare a vechilor stâlpi de telecomunicații tratați cu soluții CCA (cupru-crom-arsen) pentru realizarea fundației unei poteci

      Dispozitivul

               1.

               Dreptul Uniunii nu exclude în principiu ca un deșeu considerat periculos să poată înceta să fie considerat deșeu în sensul Directivei 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive dacă o operațiune de valorificare permite transformarea acestuia într-un obiect utilizabil fără a pune în pericol sănătatea populației și fără a dăuna mediului și dacă, pe de altă parte, nu se constată că deținătorul obiectului în cauză îl aruncă sau are intenția sau obligația să îl arunce în sensul articolului 3 punctul 1 din aceeași directivă, ceea ce revine în sarcina instanței de trimitere să verifice.

               2.

               Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CEE și 2000/21/CE ale Comisiei, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 552/2009 al Comisiei din 22 iunie 2009, în special anexa XVII la acesta, în măsura în care permite utilizarea în anumite condiții a lemnului tratat cu o soluție cunoscută sub numele „CCA” (cupru-crom-arsenic), trebuie interpretat în sensul că prezintă, în împrejurări precum cele din cauza principală, un interes pentru a se stabili dacă un astfel de lemn poate înceta să fie considerat deșeu pentru că deținătorul său nu ar avea, dacă aceste condiții ar fi îndeplinite, obligația să îl arunce în sensul articolului 3 punctul 1 din Directiva 2008/98.

               3.

               Articolele 67 și 128 din Regulamentul nr. 1907/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 552/2009, trebuie interpretate în sensul că dreptul Uniunii realizează o armonizare a cerințelor referitoare la producerea, la introducerea pe piață sau la utilizarea unei substanțe precum cea aferentă compușilor arsenicului care face obiectul unei restricții în temeiul anexei XVII la acest regulament.

               4.

               Punctul 19 alineatul (4) litera (b) din anexa XVII la Regulamentul nr. 1907/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 552/2009, care enumeră aplicațiile pentru care poate fi utilizat, cu titlu derogatoriu, lemnul tratat cu o soluție cunoscută sub numele „CCA” (cupru-crom-arsenic), trebuie interpretat în sensul că enumerarea cuprinsă în această dispoziție are un caracter exhaustiv și că, în consecință, derogarea respectivă nu poate fi aplicată la alte cazuri decât cele menționate de dispoziția amintită. Revine instanței de trimitere sarcina să verifice dacă, în împrejurări precum cele din cauza principală, utilizarea stâlpilor pentru telecomunicații în discuție ca structură a acestor pasarele se încadrează în aplicațiile enumerate la dispoziția menționată.

               5.

               Dispozițiile punctului 19 alineatul (4) litera (d) a doua liniuță din anexa XVII la Regulamentul nr. 1907/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 552/2009, potrivit cărora lemnul tratat cu o soluție cunoscută sub numele „CCA” (cupru-crom-arsenic) nu trebuie să fie utilizat în nicio aplicație care prezintă un risc de a intra în contact frecvent cu pielea, trebuie interpretate în sensul că interdicția în cauză trebuie să se aplice în toate situațiile care, după toate probabilitățile, implică un contact frecvent al pielii cu lemnul tratat, o astfel de probabilitate trebuind să fie dedusă din condițiile concrete de utilizare normală a aplicației pentru care lemnul respectiv a fost folosit, fapt care trebuie apreciat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza C-70/07: Ordonanța președintelui Curții din 14 august 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/34

         Ordonanța președintelui Curții din 14 august 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-70/07) (1)

   (2007/C 297/62)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 69, 24.3.2007.


title: Cauza C-123/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 10 martie 2017 – Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart

text:
               25.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 318/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 10 martie 2017 – Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart
   (Cauza C-123/17)
   (2017/C 318/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă și intimată: Nefiye Yön

      Pârâtă și recurentă: Landeshauptstadt Stuttgart

      Întrebările preliminare

               1)

               Clauza de stillstand de la articolul 7 din Acordul de asociere 2/76 a fost înlocuită în întregime de clauza de stillstand de la articolul 13 din Acordul de asociere 1/80 sau legalitatea noilor restricții ale libertății de circulație a lucrătorilor, introduse între data intrării în vigoare a Deciziei 2/76 și aplicabilitatea articolului 13 din Acordul de asociere 1/80, trebuie să fie apreciată în continuare în lumina articolului 7 din Acordul de asociere 2/76?

               2)

               În cazul în care la prima întrebare trebuie să se răspundă în sensul că articolul 7 din Acordul de asociere 2/76 nu a fost înlocuit în întregime: jurisprudența Curții de Justiție referitoare la articolul 13 din Acordul de asociere 1/80 trebuie să fie transferată în totalitate asupra aplicării articolului 7 din Acordul de asociere 2/76, consecința fiind că articolul 7 din Acordul de asociere 2/76 cuprinde, în fond, o dispoziție aplicabilă cu începere din data de 5 octombrie 1980, care prevede că venirea soției la soțul său turc, care are calitatea de lucrător în vederea reunirii lor depinde de acordarea unei vize naționale?

               3)

               Introducerea unei asemenea dispoziții în legislația națională din motive imperative de interes general poate fi justificată prin scopul realizării unui control efectiv al migranților și al ghidării fluxurilor migratorii, în cazul în care în împrejurările speciale ale cauzei se ține seama de circumstanțele excepționale?


title: Cauza C-168/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 12 mai 2009 — Flos SpA/Semeraro Casa e Famiglia SpA

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 12 mai 2009 — Flos SpA/Semeraro Casa e Famiglia SpA
   (Cauza C-168/09)
   2009/C 167/08
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Milano

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Flos SpA

      Pârâtă: Semeraro Casa e Famiglia SpA

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 17 și 19 din Directiva 98/71/CE (1) trebuie interpretate în sensul că, în aplicarea unei legi naționale a unui stat membru care — în temeiul acestei directive — a introdus în ordinea sa juridică protecția dreptului de autor pentru desene și modele industriale, posibilitatea oferită unui asemenea stat membru de a stabili în mod autonom extinderea protecției și condițiile de acordare a acesteia poate cuprinde și excluderea acestei protecții pentru modele și desene industriale care — deși îndeplinesc condițiile stabilite pentru protecția instituită de dreptul de autor — trebuie să se considere că au intrat în domeniul public anterior datei de intrare în vigoare a dispozițiilor legale care introduceau în ordinea juridică internă protecția dreptului de autor pentru desene și modele industriale, în măsura în care acestea nu fuseseră niciodată înregistrate ca desene sau modele industriale sau în măsura în care înregistrarea acestora expirase deja la acea dată?

               2)

               În situația unui răspuns negativ la întrebarea 1), articolele 17 și 19 din Directiva 98/71/CE trebuie interpretate în sensul că, în aplicarea unei legi naționale a unui stat membru care — în temeiul acestei directive — a introdus în ordinea sa juridică protecția dreptului de autor pentru desene și modele industriale, posibilitatea oferită unui asemenea stat membru de a stabili în mod autonom extinderea protecției și condițiile de acordare a acesteia poate cuprinde și excluderea acestei protecții pentru modele și desene industriale care — deși îndeplinesc condițiile stabilite pentru protecția instituită de dreptul de autor — trebuie să se considere că au intrat în domeniul public anterior datei de intrare în vigoare a dispozițiilor legale care introduceau în ordinea juridică internă protecția dreptului de autor pentru desene și modele industriale întrucât un terț — fără a avea permisiunea titularului dreptului de autor asupra acestor desene și modele industriale — produsese și comercializase deja în acel stat produse realizate în conformitate cu aceste desene și modele industriale?

               3)

               În situația unui răspuns negativ la întrebările 1) și 2), articolele 17 și 19 din Directiva 98/71/CE trebuie interpretate în sensul că, în aplicarea unei legi naționale a unui stat membru care — în temeiul acestei directive — a introdus în ordinea sa juridică protecția dreptului de autor pentru desene și modele industriale, posibilitatea oferită unui asemenea stat membru de a stabili în mod autonom extinderea protecției și condițiile de acordare a acesteia poate cuprinde și excluderea acestei protecții pentru modele și desene industriale care — deși îndeplinesc condițiile stabilite pentru protecția instituită de dreptul de autor — trebuie să se considere că au intrat în domeniul public anterior datei de intrare în vigoare a dispozițiilor legale care introduceau în ordinea juridică internă protecția dreptului de autor pentru desene și modele industriale întrucât un terț — fără a avea permisiunea titularului dreptului de autor asupra acestor desene și modele industriale — produsese și comercializase deja în acel stat produse realizate în conformitate cu aceste desene și modele industriale, atunci când această excludere este stabilită pentru o perioadă importantă (de 10 ani)?

      (1)  JO L 289, p. 28, Ediție specială, 13/vol. 24, p. 106.


title: Cauza C-307/11 P: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 26 aprilie 2012 — Deichmann SE/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Semn figurativ reprezentând un unghi încadrat de o linie punctată]

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/8

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 26 aprilie 2012 — Deichmann SE/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-307/11 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Semn figurativ reprezentând un unghi încadrat de o linie punctată)
   2012/C 258/13
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Deichmann SE (reprezentant: O. Rauscher, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: K. Klüpfel, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 13 aprilie 2011 — Deichmann SE/OAPI (T-202/09), prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 3 aprilie 2009 de respingere a căii de atac împotriva deciziei examinatorului de a refuza înregistrarea ca marcă comunitară a semnului figurativ reprezentând un unghi încadrat de o linie punctată pentru anumite produse din clasele 10 și 25 — Caracterul distinctiv al mărcii

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Deichmann SE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza C-227/15 P: Recurs introdus la 19 mai 2015 de Robert Aubineau și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 18 martie 2015 în cauzele T-195/11, T-458/11, T-448/12 și T-41/13, Cahier și alții/Consiliul și Comisia

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/15

         Recurs introdus la 19 mai 2015 de Robert Aubineau și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 18 martie 2015 în cauzele T-195/11, T-458/11, T-448/12 și T-41/13, Cahier și alții/Consiliul și Comisia
   (Cauza C-227/15 P)
   (2015/C 311/20)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurenți: Robert Aubineau și alții

      Celelalte părți din procedură: Consiliul, Comisia, Franța

      Concluziile recurenților

               —

               anularea hotărârii prin care se refuză recunoașterea interdicției pentru producătorii de vin de a distila ei înșiși propriile vinuri în cantitățile produse excedentar vinificate în mod normal, sub pretextul că puteau solicita o aprobare și, pentru a face acest lucru, puteau deveni în prealabil distilatori;

               —

               anularea hotărârii prin care se refuză recunoașterea caracterului discriminatoriu al Regulamentului (CE) nr. 1623/2000 (1) care nu conferă același drepturi producătorilor de rachiuri;

               —

               anularea hotărârii prin care se refuză recunoașterea comportamentului culpabil și răspunderea instituțiilor care au instituit o reglementare incompatibilă cu principiul nediscriminării care figurează ca principiu general de drept al Uniunii în jurisprudența Curții și în articolul 40 TFUE în condițiile în care reglementarea figurează într-o organizare comună a pieței precum în speță,

               —

               anularea hotărârii prin care se refuză recunoașterea prejudiciului suferit de recurenți prin faptul că un regulament are o dublă interpretare, regulament care a determinat toate instanțele naționale să sancționeze cu severitate recurenții. Această dublă interpretare este consecința directă a unui text a cărui răspundere o poartă autorul acestuia care, în speță, este Comisia.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenții invocă patru motive.
   În primul rând, ei solicită Curţii anularea hotărârii Tribunalului prin care se refuză recunoașterea caracterului discriminatoriu al Regulamentului nr.o1623/2000 care nu conferă aceleași drepturi producătorilor de rachiuri.
   În al doilea rând, aceștia apreciază că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a refuzat recunoașterea comportamentului culpabil și răspunderea instituțiilor care au instituit și au interpretat o reglementare incompatibilă cu principiul nediscriminării care figurează ca principiu general de drept al Uniunii în jurisprudența Curții și în articolul 40 TFUE în condițiile în care reglementarea figurează într-o organizare comună a pieței precum în speță.
   În al treilea rând, ei reproșează Tribunalului că nu a recunoscut prejudiciul pe care l-au suferit. Dubla interpretare posibilă a Regulamentului nr.o1623/2000 a determinat instanțele naționale să sancționeze cu severitate recurentele și, din acest motiv, această nelegalitate este cauza prejudiciului însuși suferit.
   În al patrulea rând, ei reproșează Tribunalului faptul că a ignorat sensul și domeniul de aplicare ale articolului 65 din regulament care prevede formalitățile specifice pentru producătorii care dispun de instalații de distilare proprii și care au intenția de a distila în mod obligatoriu cantitățile excedentare proprii vinificate în mod normal.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1623/2000 al Comisiei din 25 iulie 2000 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 privind organizarea comună a pieței vitivinicole, în ceea ce privește mecanismele pieței (JO L 194, p. 45)


title: Cauza C-271/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Raad van State van België — Belgia) — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Belgische Staat (Directiva 92/100/CEE — Drepturi de autor și drepturi conexe — Împrumut public — Remunerare a autorilor — Venit corespunzător)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Raad van State van België — Belgia) — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Belgische Staat
   (Cauza C-271/10) (1)

   (Directiva 92/100/CEE - Drepturi de autor și drepturi conexe - Împrumut public - Remunerare a autorilor - Venit corespunzător)
   2011/C 252/07
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State van België

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)

      Pârât: Belgische Staat

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Raad van State van België — Interpretarea articolului 5 alineatul (1) din Directiva 92/100/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1992 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale (JO L 346, p. 61, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 20) [devenit articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006, JO L 376, p. 28, Ediție specială, 17/vol. 3, p. 14] — Remunerare a autorilor în cazul împrumutului public — Remunerare suficientă

      Dispozitivul

   Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 92/100/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1992 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale se opune unei legislații precum cea în cauză în acțiunea principală, care instituie un sistem potrivit căruia remunerația datorată autorilor în cazul unui împrumut public este calculată exclusiv în funcție de numărul de persoane împrumutate înscrise la instituțiile publice pe baza unei sume forfetare stabilite pe an și pe persoană împrumutată.

      (1)  JO C 234, 28.8.2010.


title: Cauza T-438/16: Acțiune introdusă la 5 august 2016 – Altunis/EUIPO – Hotel Cipriani (CIPRIANI)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/48

         Acțiune introdusă la 5 august 2016 – Altunis/EUIPO – Hotel Cipriani (CIPRIANI)
   (Cauza T-438/16)
   (2016/C 343/66)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Altunis-Trading, Gestão e Serviços, Lda (Funchal, Portugalia) (reprezentanți: A. Vanzetti, S. Bergia, G. Sironi, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Hotel Cipriani Srl (Veneția, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale „CIPRIANI” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 127 870

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 7 iunie 2016 în cauza R 1889/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               respingerea opoziției formulate de Hotel Cipriani s.r.l. sau

               —

               trimiterea cauzei la EUIPO pentru ca acesta să decidă în conformitate cu hotărârea;

               —

               dispunerea rambursării integrale a cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, inclusiv a celor aferente etapelor procedurale precedente în faţa EUIPO, în favoarea Altunis.

      Motivele invocate

               —

               Încălcarea articolelor 15, 42 alineatul (2) şi 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 şi a normei 22 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2868/95 în legătură cu evaluarea utilizării efective a mărcii aparţinând Hotel Cipriani;

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 în legătură cu aprecierea similitudinii dintre produse şi servicii şi cu evaluarea în consecinţă a riscului de confuzie.


title: Cauza T-411/10: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Laufen Austria/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, olandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Coordonarea unor creșteri de prețuri și schimbul de informații comerciale sensibile — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Amenzi — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Gravitatea încălcării — Coeficienți — Circumstanțe atenuante — Criză economică — Presiune exercitată de distribuitorii cu ridicata — Comunicarea din 2002 privind cooperarea — Reducerea cuantumului amenzii — Valoare adăugată semnificativă” )

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/29

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Laufen Austria/Comisia
   (Cauza T-411/10) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, olandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Coordonarea unor creșteri de prețuri și schimbul de informații comerciale sensibile - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Amenzi - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Gravitatea încălcării - Coeficienți - Circumstanțe atenuante - Criză economică - Presiune exercitată de distribuitorii cu ridicata - Comunicarea din 2002 privind cooperarea - Reducerea cuantumului amenzii - Valoare adăugată semnificativă)
   2013/C 325/49
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Laufen Austria AG (Wilhelmsburg, Austria) (reprezentanți: E. Navarro Varona și L. Moscoso del Prado González, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Castillo de la Torre, A. Antoniadis și F. Castilla Contreras, ulterior F. Castillo de la Torre, A. Antoniadis și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2010) 4185 final a Comisiei din 23 iunie 2010 privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.092 — Produse și accesorii pentru baie) și o cerere de reducere a amenzii aplicate reclamantei în această decizie.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Laufen Austria AG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 301, 6.11.2010.


title: Cauza C-614/11: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Niederösterreichische Landes-Landwirtschaftskammer/Anneliese Kuso (Politica socială — Egalitate de tratament între bărbați și femei — Directiva 76/207/CEE — Contract de muncă pe durată determinată încheiat înainte de aderarea statului membru — Împlinirea termenului după aderare — Regim de muncă ce stabilește data la care expiră contractul în ultima zi a anului în care este împlinită vârsta de pensionare — Diferență de vârstă între bărbați și femei)

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Niederösterreichische Landes-Landwirtschaftskammer/Anneliese Kuso
   (Cauza C-614/11) (1)

   (Politica socială - Egalitate de tratament între bărbați și femei - Directiva 76/207/CEE - Contract de muncă pe durată determinată încheiat înainte de aderarea statului membru - Împlinirea termenului după aderare - Regim de muncă ce stabilește data la care expiră contractul în ultima zi a anului în care este împlinită vârsta de pensionare - Diferență de vârstă între bărbați și femei)
   2013/C 325/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Niederösterreichische Landes-Landwirtschaftskammer

      Pârâtă: Anneliese Kuso

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberster Gerichtshof — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) literele (a) și (c) din Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (JO L 39, p. 40, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 164), astfel cum a fost modificată de Directiva 2002/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 (JO L 269, p. 15, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 143) — Contracte de muncă pe perioadă determinată încheiate între un organism al unui stat membru și salariații săi înainte de aderarea respectivului stat membru la Uniunea Europeană și în care se stabilește ca termen de încetare a contractelor ultima zi a anului în care un salariat de sex masculin a atins vârsta de 65 de ani, iar un salariat de sex feminin a atins vârsta de 60 de ani.

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 76/207/CEE a Consiliului din februarie 1976 a Consiliului privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002, trebuie interpretat în sensul că o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal, constând într-un regim de muncă ce face parte integrantă dintr-un contract de muncă încheiat înainte de aderarea statului membru în cauză la Uniunea Europeană, care prevede că raportul de muncă încetează prin împlinirea vârstei de pensionare, stabilită în mod diferit în funcție de sexul lucrătorului, constituie o discriminare directă interzisă de directiva menționată în cazul în care lucrătorul respectiv împlinește această vârstă la o dată ulterioară aderării menționate.

      (1)  JO C 80, 17.3.2012.


title: Cauza T-135/12: Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2015  – Franţa/Comisia ( „Ajutoare de stat — Pensii — Ajutor privind reforma modului de finanțare a pensiilor funcționarilor de stat care lucrează pentru France Télécom — Reducerea contraprestației care trebuie plătită statului de France Télécom — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă în anumite condiții — Avantaj” )

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/24

         Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2015 – Franţa/Comisia
   (Cauza T-135/12) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Pensii - Ajutor privind reforma modului de finanțare a pensiilor funcționarilor de stat care lucrează pentru France Télécom - Reducerea contraprestației care trebuie plătită statului de France Télécom - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă în anumite condiții - Avantaj”))
   (2015/C 118/31)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanţi: iniţial E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter şi J. Rossi, ulterior D. Colas Diégo şi R. Coesme, agenţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky, L. Flynn şi D. Grespan, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2012/540/UE a Comisiei din 20 decembrie 2011 privind ajutorul de stat C 25/08 (ex NN 23/08) – Reforma modului de finanțare a pensiilor funcționarilor de stat care lucrează pentru France Télécom pusă în aplicare de Republica Franceză în favoarea France Télécom (JO 2012, L 279, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 174, 16.6.2012.


title: Cauza C-481/09: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 30 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Cehă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Directiva 2006/7/CE — Calitatea apei pentru scăldat — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/11

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 30 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-481/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 2006/7/CE - Calitatea apei pentru scăldat - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2010/C 317/21
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și M. Thomannová-Körnerová, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek și J. Jirkalová, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Neadoptarea sau necomunicarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2006/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 februarie 2006 privind gestionarea calității apei pentru scăldat și de abrogare a Directivei 76/160/CEE (JO L 64, p. 37, Ediție specială, 15/vol. 15, p. 229)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 februarie 2006 privind gestionarea calității apei pentru scăldat și de abrogare a Directivei 76/160/CEE, Republica Cehă nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Republica Cehă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-264/07: Acțiune introdusă la 1 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/17

         Acțiune introdusă la 1 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-264/07)
   (2007/C 170/31)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Patakia și M. Konstantinidis)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea că, întrucât nu a efectuat până la 22 decembrie 2004, pentru fiecare district hidrografic aflat pe teritoriul său, o analiză a caracteristicilor acestuia, un studiu de impact al activității umane asupra stării apelor de suprafață și apelor subterane și o analiză economică a utilizării apei, în conformitate cu specificațiile tehnice din anexele II și III, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (1), precum și că, întrucât nu a prezentat rapoartele de sinteză privind analizele cerute în temeiul acestui articol, aceasta nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 15 alineatul (2) din respectiva directivă;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Directiva 2000/60/CE a intrat în vigoare la 22 decembrie 2000. Prin urmare, statele membre erau obligate să finalizeze analizele și studiile cerute în temeiul articolului 5 alineatul (1) din directivă cel târziu la data de 22 decembrie 2004 și să prezinte Comisiei un raport de sinteză privind analizele, după cum este prevăzut la articolul 15 alineatul (2) din directivă, cel târziu la data de 22 martie 2005.
   În răspunsul la scrisoarea de punere în întârziere, recunoscând că nu s-au conformat dispozițiilor articolului 15 alineatul (2), autoritățile elene s-au angajat să trimită raportul respectiv în luna iunie 2006. Totuși, autoritățile elene nu au menționat nimic în legătură cu îndeplinirea de către Republica Elenă a obligațiilor care decurg din articolul 5 alineatul (1) din directivă, deși Comisia a exprimat, în scrisoarea de punere în întârziere, îndoieli referitoare la faptul că Republica Elenă și-ar fi respectat obligațiile care îi revin în temeiul acestui articol.
   Din analiza raportului care a fost trimis în cele din urmă în luna iunie 2006 rezultă că Republica Elenă nu își îndeplinise încă obligațiile care decurg din articolul 5 alineatul (1) și articolul 15 alineatul (2) din Directiva 2000/60/CE.

      (1)  JO L 327, 22.12.2000, p. 1.


title: Cauza C-111/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 7 martie 2014 – „GST – Sarviz AG Germania” /Direktor na direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na NAP

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 7 martie 2014 – „GST – Sarviz AG Germania”/Direktor na direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na NAP
   (Cauza C-111/14)
   2014/C 142/36
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven administrativen sad (Bulgaria)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„GST – Sarviz AG Germania”

      Pârât: Direktor na direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na NAP

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 193 din Directiva 2006/112/CE (1) trebuie interpretat în sensul că TVA-ul este datorat în mod exclusiv fie de persoana impozabilă care efectuează livrări impozabile de bunuri sau prestări impozabile de servicii, fie de persoana care achiziționează bunurile sau beneficiază de serviciile prestate, în cazul în care livrarea de bunuri sau prestarea de servicii impozabilă este efectuată de o persoană impozabilă care nu este stabilită în statul membru în care are obligația de a plăti TVA-ul, în măsura în care statul membru în cauză prevede acest lucru, iar nu în sensul că TVA-ul este datorat concomitent de ambele persoane?

               2)

               În cazul în care se consideră că TVA-ul este datorat numai de una dintre cele două persoane – fie de furnizor sau de prestatorul de servicii, fie de cumpărător sau de beneficiar, dacă statul membru în cauză prevede acest lucru – norma prevăzută la articolul 194 din directivă este valabilă și în situațiile în care beneficiarul serviciilor a aplicat în mod eronat procedura taxării inverse, întrucât a considerat că prestatorul de servicii nu a înființat un sediu fix în scopuri de TVA pe teritoriul Republicii Bulgaria, prestatorul de servicii înființând însă în cele din urmă un sediu fix în ceea ce privește prestările de servicii efectuate?

               3)

               Principiul neutralității fiscale, în calitate de principiu fundamental important pentru instituirea și funcționarea sistemului comun de TVA, trebuie interpretat în sensul că permite o practică de control fiscal similară celei din procedura principală, prin care, în pofida procedurii taxării inverse aplicate de beneficiarul serviciilor, TVA-ul este facturat din nou și prestatorului de servicii, dacă se ia în considerare faptul că beneficiarul a calculat deja impozitul datorat pentru prestarea de servicii, că este exclus vreun risc de pierdere a venitului fiscal și că norma de rectificare prevăzută de legea națională pentru documentele fiscale nu este aplicabilă?

               4)

               Principiul neutralității fiscale trebuie interpretat în sensul că acesta nu admite posibilitatea ca administrația financiară să refuze, în temeiul unei dispoziții naționale, restituirea TVA-ului calculat de mai multe ori prestatorului unui serviciu pentru care beneficiarul a calculat TVA-ul în conformitate cu articolul 82 alineatul (2) din ZDSS, atunci când administrația financiară a refuzat să acorde beneficiarului dreptul de deducere a TVA-ului facturat în mod repetat din cauza lipsei documentului fiscal corespunzător, norma de rectificare prevăzută de legea națională nemaifiind însă aplicabilă ca urmare a existenței unei decizii de impunere rectificative definitive?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediţie specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-240/13: Acțiune introdusă la 25 aprilie 2013 — Aldi Einkauf/OAPI — Alifoods (Alifoods)

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/37

         Acțiune introdusă la 25 aprilie 2013 — Aldi Einkauf/OAPI — Alifoods (Alifoods)
   (Cauza T-240/13)
   2013/C 207/62
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Germania) (reprezentanți: N. Lützenrath, U. Rademacher, L. Kolks și C. Fürsen, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Alifoods, SA (Alicante, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 25 februarie 2013, adoptată în cauza R 407/2012-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Alifoods, SA

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține elementul verbal „Alifoods” pentru produse și servicii din clasele 29, 32 și 35 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. B 1 825 002

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca verbală comunitară și internațională „ALDI” pentru produse și servicii din clasele 3, 4, 9, 16, 24, 25, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 40, 41, 42

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


               8.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/19

         Acțiune introdusă la 21 februarie 2008 de către Autoritatea de Supraveghere a AELS împotriva Republicii Islanda
   (Cauza E-3/08)
   (2008/C 113/16)
   La 21 februarie 2008, Autoritatea de Supraveghere a AELS, reprezentată de Niels Fenger și Florence Simonetti, acționând în calitate de agenți, a introdus o acțiune împotriva Republicii Islanda în fața Curții de Justiție a AELS.
   Autoritatea de Supraveghere a AELS solicită Curții de justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

               Neadoptând măsurile necesare transpunerii în ordinea sa juridică internă, în termenul prevăzut, a legii menționate la Capitolul XV punctul 12u din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European [Regulamentul (CE) nr. 648/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 privind detergenții], astfel cum a fost adaptat la Acordul SEE prin protocolul 1, Republica Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul SEE; și

               2.

               Să oblige Republica Islanda la plata cheltuielilor aferente procedurii.

         Situația de fapt și de drept și motive invocate:

               —

               Prezenta cauză se referă la un regulament CE privind detergenții.

               —

               Articolul 7 din Acordul SEE dispune:

                  „Actele la care se face trimitere sau care sunt conținute în anexele la prezentul acord sau în deciziile Comitetului mixt al SEE sunt obligatorii pentru părțile contractante și sunt sau devin parte din ordinea juridică internă a acestora, după cum urmează:

                           (a)

                              un act care corespunde unui regulament CEE devine parte ca atare din ordinea juridică internă a părților contractante;

                           (b)

                              un act care corespunde unei directive CEE lasă alegerea formei și a metodei de punere în aplicare la latitudinea autorităților părților contractante.”.

               —

               Autoritatea de Supraveghere a AELS susține că guvernul Islandei nu a transpus regulamentul în sistemul său juridic intern în termenul prevăzut.


title: Cauza T-225/11: Hotărârea Tribunalului din 20 februarie 2013 — Caventa/OAPI — Anson’s Herrenhaus (BERG) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative BERG — Marca comunitară verbală anterioară Christian Berg — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/22

         Hotărârea Tribunalului din 20 februarie 2013 — Caventa/OAPI — Anson’s Herrenhaus (BERG)
   (Cauza T-225/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative BERG - Marca comunitară verbală anterioară Christian Berg - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 108/59
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Caventa AG (Rekingen, Elveția) (reprezentanți: inițial J. Krenzel, ulterior T. Stein și A. Segler, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial R. Manea, ulterior D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Anson’s Herrenhaus KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: O. Löffel și P. Lange, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 10 februarie 2011 (cauza R 740/2010-1) privind o procedură de opoziție între Anson’s Herrenhaus KG și Caventa AG.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Caventa AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 194, 2.7.2011.


title: Cauza C-8/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Frosinone (Italia) la 5 ianuarie 2016 – Procedură penală împotriva Paola Tonachella

text:
               7.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Frosinone (Italia) la 5 ianuarie 2016 – Procedură penală împotriva Paola Tonachella
   (Cauza C-8/16)
   (2016/C 090/14)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Frosinone (Italia)

      Partea din procedura principală

   Paola Tonachella

      Întrebarea preliminară

   Articolul 49 și următoarele și articolul 56 și următoarele din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, astfel cum au fost completate, printre altele, în lumina principiilor cuprinse în Hotărârea Curții de Justiție din 16 februarie 2012 [C-72/10], trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale care prevede obligația de cesionare cu titlu gratuit a folosinței bunurilor materiale și imateriale care sunt deținute în proprietate și care constituie rețeaua de gestionare și de colectare a jocului la încetarea activității pentru motivul expirării duratei concesiunii sau prin efectul unor decizii de decădere sau de revocare?


title: Cauza C-256/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 31 mai 2007 — Mitsui & Co. Deutschland GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/21

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 31 mai 2007 — Mitsui & Co. Deutschland GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf
   (Cauza C-256/07)
   (2007/C 183/36)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Düsseldorf
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Mitsui & Co. Deutschland GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Düsseldorf
   Întrebările preliminare

               1)

               Plățile, de natura celor din speță, efectuate de vânzătorul-fabricant cumpărătorului în cadrul unui contract de garanție și prin care cumpărătorului i se rambursează costurile de reparație facturate de către proprii cumpărători diminuează valoarea în vamă, în sensul articolului 29 alineatele (1) și (3) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 (1) din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar, declarată pe baza prețului convenit între vânzătorul-fabricant și cumpărător?

               2)

               Plățile menționate în prima întrebare, efectuate de către vânzătorul-fabricant către cumpărător pentru rambursarea cheltuielilor de garanție reprezintă o modificare a valorii de tranzacție în sensul articolului 145 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 (2) din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 444/2002 (3) al Comisiei de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2454/93, precum și a Regulamentelor (CE) nr. 2787/2000 și (CE) nr. 993/2001 (JO L 68/11)?

               3)

               În caz de răspuns afirmativ la prima sau la a doua întrebare: articolul 145 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 444/2002 al Comisiei de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2454/93, precum și a Regulamentelor (CE) nr. 2787/2000 și (CE) nr. 993/2001 trebuie aplicat importurilor ale căror declarații vamale au fost acceptate înainte de intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 444/2002 al Comisiei de modificare a regulamentului de aplicare a Codului Vamal Comunitar, precum și a Regulamentelor (CE) nr. 2787/2000 și (CE) nr. 993/2001?

               4)

               În caz de răspuns afirmativ la a treia întrebare: articolul 145 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 444/2002 al Comisiei de modificare a regulamentului de aplicare a Codului Vamal Comunitar, precum și a Regulamentelor (CE) nr. 2787/2000 și (CE) nr. 993/2001 este valid?

      (1)  JO L 302, p. 1.

      (2)  JO L 253, p. 1.

      (3)  JO L 68, p. 11.


title: Cauza T-328/10: Acțiune introdusă la 10 august 2010 — Fraas/OAPI (Desen în carouri de culori gri închis, gri deschis, bej și roșu închis)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/44

      Acțiune introdusă la 10 august 2010 — Fraas/OAPI (Desen în carouri de culori gri închis, gri deschis, bej și roșu închis)
      (Cauza T-328/10)
      ()
      (2010/C 288/85)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Germania) (reprezentanți: G. Würtenberger și R. Kunze, Rechtsanwälte)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 7 iunie 2010 pronunțate în cauza R 190/2010-4,

                  —

                  obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

         Marca comunitară vizată: marca figurativă reprezentând un desen în carouri de culori gri închis, gri deschis, bej și roșu închis pentru produse din clasele 18, 24 și 25.

         Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

         Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

         Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului (1), întrucât marca atacată are caracter distinctiv, și încălcarea articolelor 75 și 76 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs nu a examinat susținerile de fapt și de drept ample formulate de reclamantă.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).