title: Cauza T-138/08: Acțiune introdusă la 3 aprilie 2008 — Cavankee Fishing și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/33

         Acțiune introdusă la 3 aprilie 2008 — Cavankee Fishing și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-138/08)
   (2008/C 142/61)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamanți: Cavankee Fishing Co. Ltd (Lifford, Irlanda), Ocean Trawlers Limited (Killybegs, Irlanda), Mullglen Limited (Balbriggan, Irlanda), Eamon McHugh (Killybegs, Irlanda), Joseph Doherty (Burtonport, Irlanda), Brendan Gill (Lifford, Irlanda), Eileen Oglesby (Burtonport, Irlanda), Noel McGing (Killybegs, Irlanda), Larry Murphy (Castletownbere, Irlanda), Thomas Flaherty (Aran Islands, Irlanda), Pauric Conneely (Claregalway, Irlanda), Island Trawlers Limited (Killybegs, Irlanda), Cathal Boyle (Killybegs, Irlanda), Eugene Hannigan (Milford, Irlanda), Peter McBride (Downings, Irlanda), Hugh McBride (Downings, Irlanda), Patrick Fitzpatrick (Aran Islands, Irlanda), Patrick O'Malley (Galway, Irlanda), Cecil Sharkey (Clogherhead, Irlanda) (reprezentanți: A. Collins, SC, N. Travers, Barrister, D. Barry, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               Obligarea Comisiei la plata următoarelor sume (care nu includ dobânzile), majorate cu costul împrumuturilor, cu privire la care vor fi oferite detalii suplimentare actualizate cu ocazia ședinței, cu titlu de despăgubiri cuvenite fiecărui reclamant:
               Pelagice

                     —
                     Cavankee Fishing Company 2 748 276,00 EUR

                     —
                     Ocean Trawlers Ltd 6 740 000,00 EUR

                     —
                     Mullglen Ltd. 2 690 000,00 EUR

                     —
                     Eamon McHugh 3 036 187,00 EUR

                     —
                     Joseph Doherty 2 640 408,00 EUR

                     —
                     Brendan Gill 2 717 665,00 EUR

                     —
                     Eileen Oglesby 2 994 349,00 EUR

                     —
                     Noel McGing 2 444 000,00 EUR

                     —
                     Larry Murphy 4 150 000,00 EUR

                     —
                     Thomas Flaherty 2 140 000,00 EUR

                     —
                     Pauric Conneely 1 930 000,00 EUR
               Polivalente

                     —
                     Island Trawlers Limited 672 000,00 EUR

                     —
                     Cathal Boyle 651 200,00 EUR

                     —
                     Eugene Hannigan 125 000,00 EUR

                     —
                     Peter McBride 106 848,00 EUR

                     —
                     Hugh McBride 106 848,00 EUR

                     —
                     Partick Fitzpatrick 177 573,00 EUR

                     —
                     Patrick O'Malley

                     (a)
                     „Capal Ban” 205 698,00 EUR

                     (b)
                     „Capal Or” 496 800,00 EUR

                     —
                     Cecil Sharkey 205 697,88 EUR

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În prezenta cauză, reclamanții au introdus o acțiune în răspundere delictuală pentru acoperirea pierderilor pe care afirmă că le-au suferit ca urmare a adoptării Deciziei 2003/245/CE a Comisiei din 4 aprilie 2003 privind cererile formulate de către statele membre (1), în măsura în care prin aceasta s-au respins cererile referitoare la navele reclamanților formulate de Irlanda. Această decizie a fost anulată parțial prin hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2006 (2).
   Reclamanții pretind că, prin adoptarea deciziei anulate, Comisia a încălcat o serie de norme fundamentale de drept prin care se conferă drepturi persoanelor private, nerespectând în mod vădit și grav limitele puterii de apreciere care îi este recunoscută prin articolul 4 alineatul (2) din Decizia 97/413/CE (3), astfel cum a afirmat Tribunalul în cadrul hotărârii pronunțate în cauzele conexate T-218/03-T-240/03. Reclamanții pretind că, totodată, Comisia a încălcat și principiul egalității de tratament, principiul solicitudinii și bunei administrări, libertatea de exercitare a unei activități profesionale și principiul proporționalității. Aceștia afirmă că, în astfel de circumstanțe, o simplă încălcare a dreptului comunitar reprezintă o încălcare suficient de gravă a legii.
   Reclamanții pretind în plus că au suferit și continuă să sufere pierderi și un prejudiciu important ca o consecință directă a adoptării de către Comisie a deciziei anulate, deoarece au trebuit să achiziționeze pe piață tonaj pentru a înlocui tonajul de siguranță solicitat însă neacordat, și că o parte dintre reclamanți au suferit de asemenea pierderi prin diminuarea numărului de zile pe mare. Prin urmare, reclamanții afirmă că prejudiciul suferit este real și cert.
   Pentru a dovedi raportul de cauzalitate între comportamentul indicat și prejudiciul în cauză, reclamanții susțin că, în lipsa acțiunii ilegale a Comisiei, care a refuzat să examineze în mod corespunzător cererile de tonaj de securitate formulate de reclamați, niciunul dintre aceștia nu ar fi fost nevoit să achiziționeze tonaj suplimentar.

      (1)  Decizia C(2003) 1113 final privind cererile primite de Comisie de extindere a obiectivelor celui de al patrulea Program de orientare plurianual (POP IV) în scopul îmbunătățirii siguranței, navigației maritime, igienei, calității produselor și condițiilor de muncă pentru navele cu o lungime totală mai mare de 12 metri (JO L 90, p. 48).

      (2)  Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2006, Boyle/Comisia (T-218/03-T-240/03, Rec., p. II-1699).

      (3)  Decizia 97/413/CE a Consiliului din 26 iunie 1997 privind obiectivele și modalitățile vizând restructurarea, în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1997 și 31 decembrie 2001, a sectorului pescuitului comunitar în vederea realizării unui echilibru durabil între resurse și exploatarea acestora (JO L 175, p. 27).


title: Cauza T-137/10: Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2012 — CBI/Comisia ( „Ajutoare de stat — Spitale publice — Subvenții acordate de autoritățile belgiene spitalelor publice care aparțin asociației IRIS — Decizie la încheierea fazei preliminare — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate compatibile cu piața internă — Serviciu de interes economic general — Definirea misiunii de serviciu public — Proporționalitatea compensației pentru serviciul public” )

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/18

         Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2012 — CBI/Comisia
   (Cauza T-137/10) (1)

   (Ajutoare de stat - Spitale publice - Subvenții acordate de autoritățile belgiene spitalelor publice care aparțin asociației IRIS - Decizie la încheierea fazei preliminare - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate compatibile cu piața internă - Serviciu de interes economic general - Definirea misiunii de serviciu public - Proporționalitatea compensației pentru serviciul public)
   2012/C 399/30
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Coordination bruxelloise d’Institutions sociales et de santé (CBI) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: D. Waelbroeck și D. Slater, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky, C. Urraca Caviedes și S. Thomas, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și J. Gstalter, agenți); Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: inițial M. Noort și M. de Ree, ulterior M. Noort, C. Wissels și J. Langer, agenți); Région de Bruxelles Capitale (Belgia); Commune d’Anderlecht (Belgia); Commune d’Etterbeek (Belgia); Commune d’Ixelles (Belgia); Ville de Bruxelles (Belgia); și Commune de Saint-Gilles (Belgia) (reprezentanți: P. Slegers și A. Lepièce, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei C(2009) 8120 a Comisiei din 28 octombrie 2009 privind ajutorul de stat NN 54/09 pus în aplicare de Regatul Belgiei în favoarea finanțării spitalelor publice din rețeaua IRIS din Région de Bruxelles Capitale.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia C(2009) 8120 a Comisiei din 28 octombrie 2009 privind ajutorul de stat NN 54/09 pus în aplicare de Regatul Belgiei în favoarea finanțării spitalelor publice din rețeaua IRIS din Région de Bruxelles Capitale.

               2.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Coordination bruxelloise d’institutions sociales et de santé (CBI).

               3.

               Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos, Région de Bruxelles Capitale (Belgia), Commune d’Anderlecht (Belgia), Commune d’Etterbeek (Belgia), Commune d’Ixelles (Belgia), Ville de Bruxelles (Belgia) și Commune de Saint Gilles (Belgia) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza T-550/13: Hotărârea Tribunalului din 11 noiembrie 2015 – Grecia/Comisia [„FEOGA — Secțiunea Garantare — FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțare — Termen rezonabil — Absența controalelor cheie — Extrapolarea constatărilor privind deficiențe”]

text:
               11.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/23

         Hotărârea Tribunalului din 11 noiembrie 2015 – Grecia/Comisia
   (Cauza T-550/13) (1)

   ([„FEOGA - Secțiunea Garantare - FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Termen rezonabil - Absența controalelor cheie - Extrapolarea constatărilor privind deficiențe”])
   (2016/C 007/31)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: I. Chalkias și A. Vasilopoulou, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou, K. Skelly, agenți, și N. Korogiannakis, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei de punere în aplicare 2013/433/UE a Comisiei din 13 august 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 219, p. 49).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 377, 21.12.2013.


title: Cauza T-569/14: Acțiune introdusă la 30 iulie 2014 – Laverana/OAPI (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION)

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/12

         Acțiune introdusă la 30 iulie 2014 – Laverana/OAPI (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION)
   (Cauza T-569/14)
   2014/C 361/16
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Germania) (reprezentanți: J. Wachinger, M. Zöbisch și D. Chatterjee, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 27 mai 2014 în cauza R 122/2014-4;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține elementele verbale „BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION” pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 35 – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 922 961

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               abuz de putere printr-o decizie întemeiată pe considerații legate de dreptul concurenței


title: Cauza C-498/17: Acțiune introdusă la 17 august 2017 – Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               9.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/12

         Acțiune introdusă la 17 august 2017 – Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-498/17)
   (2017/C 338/12)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Gattinara și E. Sanfrutos Cano, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pentru a închide cât mai repede posibil, în conformitate cu articolul 7 litera (g) și cu articolul 13 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (JO L 182, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 94), acele depozite de deșeuri care, în conformitate cu articolul 8 din această directivă, nu au primit o autorizație care să le permită să funcționeze în continuare sau prin neadoptarea măsurilor necesare pentru asigurarea conformității cu cerințele prevăzute de directiva menționată a depozitelor de deșeuri care au primit o autorizație care să le permită să funcționeze în continuare, fără a aduce atingere cerințelor prevăzute în anexa I punctul 1 din această directivă, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 litera (b) teza a doua și al articolului 14 litera (c) din respectiva directivă în ceea ce privește depozitele de deșeuri din: 1) Avigliano (Loc. Serre Le Brecce), 2) Ferrandina (Loc. Venita), 3) Genzano di Lucania (Loc. Matinella), 4) Latronico (Loc. Torre), 5) Lauria (Loc. Carpineto), 6) Maratea (Loc. Montescuro), 7) Moliterno (Loc. Tempa La Guarella), 8) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta: depozit de deșeuri a cărui închidere era prevăzută pentru luna septembrie 2016), 9) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta), depozit de deșeuri declarat ca nefiind utilizat niciodată, 10) Rapolla (Loc. Albero in Piano), 11) Roccanova (Loc. Serre), 12) Sant’Angelo Le Fratte (Loc. Farisi), 13) Campotosto (Loc. Reperduso), 14) Capistrello (Loc. Trasolero), 15) Francavilla (Valle Anzuca), 16) L’Aquila (Loc. Ponte delle Grotte), 17) Andria (D’Oria G.& C. s.n.c), 18) Canosa (CO.BE.MA), 19) Bisceglie (CO.GE.SER), 20) Andria (F.lli Acquaviva), 21) Trani (BAT-Igea s.r.l.), 22) Torviscosa (Società Caffaro);

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pentru a închide cât mai repede posibil, în conformitate cu articolul 7 litera (g) și cu articolul 13 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, acele depozite de deșeuri care, în conformitate cu articolul 8 din această directivă, nu au primit o autorizație care să le permită să funcționeze în continuare, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 litera (b) teza a doua din respectiva directivă în ceea ce privește depozitele de deșeuri din: 23) Atella (Loc. Cafaro), 24) Corleto Perticara (Loc. Tempa Masone), 25) Marsico Nuovo (Loc. Galaino), 26) Matera (Loc. La Martella), 27) Pescopagano (Loc. Domacchia), 28) Rionero in Volture (Loc. Ventaruolo), 29) Salandra (Loc. Piano del Governo), 30) San Mauro Forte (Loc. Priati), 31) Senise (Loc. Palomabara), 32) Tito (Loc. Aia dei Monaci), 33) Tito (Loc. Valle del Forno), 34) Capestrano (Loc. Tirassegno), 35) Castellalto (Loc. Colle Coccu), 36) Castelvecchio Calvisio (Loc. Termine), 37) Corfinio (Loc. Cannucce), 38) Corfinio (Loc. Case querceto), 39) Mosciano S. Angelo (Loc. Santa Assunta), 40) S. Omero (Loc. Ficcadenti), 41) Montecorvino Pugliano (Loc. Parapoti), 42) San Bartolomeo in Galdo (Loc. Serra Pastore), 43) Trivigano (ex Cava Zof), 44) Torviscosa (Loc. La Valletta);

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Articolul 14 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri vizează depozitele de deșeuri așa-numite „preexistente”, și anume depozitele de deșeuri autorizate sau care funcționau deja la 16 iulie 2001, data până la care Directiva 1999/31/CE trebuia transpusă în dreptul național potrivit articolului 18 alineatul (1) din directivă. În privința unor astfel de depozite de deșeuri, articolul 14 din Directiva 1999/31/CE prevede că, până la 16 iulie 2009, autoritățile competente ale statului membru procedează fie la finalizarea lucrărilor necesare planului de amenajare a depozitului pentru ca acesta să îndeplinească cerințele stabilite de directivă [articolul 14 litera (c) din directivă], fie la închiderea definitivă a depozitului [articolul 14 litera (b) teza a doua din directivă din directivă].
   Comisia consideră că din elementele furnizate de Republica Italiană în faza precontencioasă a procedurii rezultă că niciuna dintre aceste două cerințe nu a fost îndeplinită în cazul celor 44 de depozite de deșeuri preexistente, cu consecința că, în privința acestor depozite de deșeuri, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 litera (b) teza a doua și litera (c) din Directiva 1999/31/CE.


title: Cauza T-146/13: Acțiune introdusă la 13 martie 2013 — Zhejiang Sunflower Light Energy Science & Technology/Comisia

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/25

         Acțiune introdusă la 13 martie 2013 — Zhejiang Sunflower Light Energy Science & Technology/Comisia
   (Cauza T-146/13)
   2013/C 123/43
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Zhejiang Sunflower Light Energy Science & Technology LLC (Shaoxing, China) (reprezentanți: V. Akritidis și Y. Melin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolului 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a deciziei nr. H4/JN/Ref.t13.000011 a Comisiei Europene, comunicată prin scrisoarea din 3 ianuarie 2013, prin care Comisia a informat reclamanta că nu va examina cererea sa de recunoaștere a statutului de întreprindere care operează în cadrul economiei de piață, depusă în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul nr. 1225/2009 al Consiliului, în cadrul procedurii antidumping privind importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie originare din Republica Populară Chineză, deschisă la 6 septembrie 2012 (AD 590);

               —

               declararea inaplicabilității în ceea ce o privește pe reclamantă în cadrul prezentei cereri introductive, în temeiul articolului 277 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a Regulamentului (UE) nr. 1168/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 344, p. 1);

               —

               în consecință, obligarea Comisiei și a eventualilor intervenienți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic identic cu cel invocat în cauza T-143/13, Zhejiang Heda Solar Technology/Comisia.


title: Cauza T-258/16: Acțiune introdusă la 25 mai 2016 — Mediterranean Premium Spirits/EUIPO — G-Star Raw (GINRAW)

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/44

         Acțiune introdusă la 25 mai 2016 — Mediterranean Premium Spirits/EUIPO — G-Star Raw (GINRAW)
   (Cauza T-258/16)
   (2016/C 251/50)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Mediterranean Premium Spirits, SL (Barcelona, Spania) (reprezentanți: J. Mora Granell și J. Romaní Lluch, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: G-Star Raw CV (Amsterdam, Țările de Jos)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „GINRAW” — cererea de înregistrare nr. 12 431 681

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 14.3.2016 în cauza R 1583/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate prin care s-a respins înregistrarea mărcii Uniunii Europene nr. 12 431 681 „GINRAW” pentru clasele 21 și 33 și, în consecință, admiterea cererii de înregistrare a mărcii menționate;

               —

               obligarea EUIPO și, în cazul formulării unei cereri de intervenție, a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-528/07 P: Recurs introdus la 29 noiembrie 2007 de Association de la presse internationale ASBL (API) împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Marea Cameră) pronunțate la 12 septembrie 2007 în cauza T-36/04: Association de la presse internationale ASBL (API)/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/36

         Recurs introdus la 29 noiembrie 2007 de Association de la presse internationale ASBL (API) împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Marea Cameră) pronunțate la 12 septembrie 2007 în cauza T-36/04: Association de la presse internationale ASBL (API)/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-528/07 P)
   (2008/C 22/65)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: Association de la presse internationale ASBL (API) (reprezentanți: S. Völcker, Rechtsanwalt, F. Louis, avocat și C. O'Daly, Solicitor)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei
   Recurenta solicită Curții:

               —

               Anularea hotărârii din 12 septembrie 2007 a Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene în cauza T-36/04, API/Comisia, în măsura în care Tribunalul de Primă Instanță a recunoscut dreptul Comisiei de a nu divulga conținutul memoriilor sale în cauzele în care urma să se desfășoare o ședință;

               —

               anularea în parte a Deciziei Comisiei D(2003) 30621 din 20 noiembrie 2003 care nu a fost anulată anterior de Tribunalul de Primă Instanță în cauza T-36/04 sau, în subsidiar, retrimiterea cauzei în fața Tribunalului de Primă Instanță pentru continuarea judecății în lumina hotărârii Curții de Justiție; și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta susține că hotărârea atacată ar trebui anulată pentru următoarele motive:

               1.

               În primul rând, Tribunalul de Primă Instanță a interpretat în mod eronat articolul 4 alineatul (2) a doua liniuță din regulament („excepția procedurilor judiciare”) atunci când a statuat că nu era necesară o apreciere concretă din partea Comisiei cu privire la posibilitatea de a acorda sau nu accesul, anterior ședinței, la memoriile sale. Această interpretare (i) este contrară principiilor constante privind interpretarea excepției procedurilor judiciare, care au fost recunoscute într-o altă parte în considerentele hotărârii; (ii) se întemeiază pe premisa inexistenței unui drept al Comisiei de a-și apăra interesele „independent de orice influențe externe”; (iii) se întemeiază pe argumente legale vădit incorecte atunci când invocă „principiul egalității armelor”; (iv) înlătură în mod eronat semnificația regulilor urmate de alte instanțe care permit accesul la memorii anterior ședinței; și (v) se bazează în mod greșit pe necesitatea protejării effet utile al procedurilor în fața instanțelor comunitare desfășurate în ședință secretă.

               2.

               În al doilea rând, Tribunalul de Primă Instanță a interpretat în mod greșit sintagma „interes public superior” din finalul articolului 4 alineatul (2) din regulament, recunoscând că, atunci când sunt în discuție memoriile depuse la instanțe, interesul public general pentru obiectul procedurilor în fața instanțelor comunitare nu poate fi superior niciunui interes protejat prin intermediul excepției procedurilor judiciare.


title: Cauza C-83/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Thüringer Finanzgericht, Gotha — Germania) — Glückauf Brauerei GmbH/Hauptzollamt Erfurt [Armonizarea structurilor accizelor — Directiva 92/83/CEE — Articolul 4 alineatul (2) — Mică fabrică de bere independentă din punct de vedere legal și economic de orice altă fabrică de bere — Criteriul independenței legale și cel al independenței economice — Posibilitate de a suferi o influență indirectă]

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/17

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 2 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Thüringer Finanzgericht, Gotha — Germania) — Glückauf Brauerei GmbH/Hauptzollamt Erfurt
   (Cauza C-83/08) (1)

   (Armonizarea structurilor accizelor - Directiva 92/83/CEE - Articolul 4 alineatul (2) - Mică fabrică de bere independentă din punct de vedere legal și economic de orice altă fabrică de bere - Criteriul independenței legale și cel al independenței economice - Posibilitate de a suferi o influență indirectă)
   2009/C 141/27
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Thüringer Finanzgericht, Gotha — Allemagne

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Glückauf Brauerei GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Erfurt

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Thüringer Finanzgericht, Gotha (Germania) — Interpretarea art. 4 alin. (1) din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice (JO L 316, p. 21, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 152) — Calificarea drept „mică fabrică de bere independentă” în vederea aplicării de cote reduse ale accizelor — Criteriul „independenței economice” — Fabrică de bere care poate suferi o influență directă din partea altor două fabrici de bere, în temeiul raporturilor de participație și a repartizării drepturilor de vot.

      Dispozitivul

   Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice trebuie interpretat în sensul că o situație caracterizată prin existența unor legături structurale în termeni de participații și de drepturi de vot și în care se ajunge la împrejurarea ca aceeași persoană, care exercită funcții de administrator în cadrul mai multora dintre fabricile de bere în cauză, să fie în măsură, independent de comportamentul său efectiv, să exercite o influență asupra adoptării deciziilor comerciale de către respectivele fabrici de bere exclude posibilitatea de a le considera independente din punct de vedere economic una de cealaltă.

      (1)  JO C 128, 24.5.2008.


title: Cauza C-300/13: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 27 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana – Spania) – Ayuntamiento de Benferri/Consejería de Infraestructuras y Transporte, Iberdrola Distribución Eléctrica SAU (Trimitere preliminară — Directiva 85/337/CEE — Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului — Construirea unor cabluri electrice suspendate — Extinderea unei substații electrice — Neprezentarea proiectului în vederea evaluării de mediu)

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/7

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 27 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana – Spania) – Ayuntamiento de Benferri/Consejería de Infraestructuras y Transporte, Iberdrola Distribución Eléctrica SAU
   (Cauza C-300/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 85/337/CEE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului - Construirea unor cabluri electrice suspendate - Extinderea unei substații electrice - Neprezentarea proiectului în vederea evaluării de mediu))
   2014/C 151/09
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Ayuntamiento de Benferri

      Pârâte: Consejería de Infraestructuras y Transporte, Iberdrola Distribución Eléctrica SAU

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana – Interpretarea punctului 20 din anexa I și a punctului 3 litera (b) din anexa II la Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11/CE (JO L 73, p. 5, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 254) – Construirea unor cabluri electrice suspendate cu o tensiune de minimum 220 kV și o lungime mai mare de 15 km – Noțiune – Proiect vizând extinderea unei substații electrice independent de cablul suspendat existent – Reglementare națională care nu prevede ca respectivul proiect să fie supus evaluării de mediu

      Dispozitivul

   Dispozițiile punctului 20 din anexa I și ale punctului 3 litera (b) din anexa II la Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997, trebuie interpretate în sensul că un proiect precum cel în discuție în litigiul principal, care are ca obiect exclusiv extinderea unei substații de transformare a tensiunii electrice, nu se regăsește ca atare printre proiectele vizate de aceste dispoziții, cu condiția ca această extindere să nu se înscrie în cadrul construirii de cabluri electrice suspendate, fapt a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 226, 3.8.2013.


title: Cauza C-530/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu — Republica Polonă) — Inter-Mark Group Sp. z o.o., Sp. komandytowa w. Poznaniu/Minister Finansów [TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolul 52 litera (a) și articolul 56 alineatul (1) literele (b) și (g) — Locul operațiunilor taxabile — Element de legătură fiscală — Proiectare, închiriere și montare de standuri pentru târguri]

text:
               17.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 370/11

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu — Republica Polonă) — Inter-Mark Group Sp. z o.o., Sp. komandytowa w. Poznaniu/Minister Finansów
   (Cauza C-530/09) (1)

   (TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolul 52 litera (a) și articolul 56 alineatul (1) literele (b) și (g) - Locul operațiunilor taxabile - Element de legătură fiscală - Proiectare, închiriere și montare de standuri pentru târguri)
   2011/C 370/15
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Inter-Mark Group Sp. z o.o., Sp. komandytowa w. Poznaniu

      Pârât: Minister Finansów

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Wojewódzki Sąd Administracyjny — Interpretarea articolului 52 litera (a) și a articolului 56 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Editie specială, 09/vol. 3, p. 7) — Stabilirea locului de impozitare — Calificarea unei activități comerciale determinate drept prestare de servicii accesorii unor activități culturale, artistice, sportive, științifice, educative, de divertisment sau similare ori drept servicii de publicitate — Închiriere de standuri de târg către expozanți

      Dispozitivul

   Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretată în sensul că o prestare de servicii constând în proiectarea, în punerea în mod temporar la dispoziție și, dacă este cazul, în transportul și în montarea unui stand de târg sau de expoziție pentru clienți care își prezintă produsele sau serviciile în cadrul unor târguri și expoziții poate intra sub incidența:

               —

               articolului 56 alineatul (1) litera (b) din această directivă, atunci când acest stand este conceput sau utilizat în scopuri publicitare;

               —

               articolului 52 litera (a) din directiva menționată, atunci când standul menționat este proiectat și pus la dispoziție pentru un târg sau pentru o expoziție determinată cu temă culturală, artistică, sportivă, științifică, educativă, de divertisment sau similară sau atunci când corespunde unui model pentru care organizatorul unui târg sau al unei expoziții determinate a stabilit forma, dimensiunea, compoziția materială sau aspectul vizual;

               —

               articolului 56 alineatul (1) litera (g) din aceeași directivă, atunci când punerea la dispoziție în mod temporar, contra cost, a elementelor materiale constitutive ale aceluiași stand reprezintă un element determinant al prestării de servicii în cauză.

      (1)  JO C 63, 13.3.2010.


title: Cauza T-571/08: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2008 — Germania/Comisia

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/41

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2008 — Germania/Comisia
   (Cauza T-571/08)
   (2009/C 55/74)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma și B. Klein)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Comisiei Comunităților Europene din 30 octombrie 2008 privind ordinul de furnizare a informațiilor în procedura „Ajutor de Stat C 36/2007 — Ajutor de Stat pentru Deutsche Post AG”;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Acțiunea este îndreptată împotriva Deciziei C (2008) 6468 a Comisiei Comunităților Europene din 30 octombrie 2008, adoptată în cadrul procedurii privind ajutorul de stat C 36/2007 (ex NN 25/2007), prin care Comisia, în temeiul articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 (1), a solicitat Germaniei să furnizeze toate documentele, informațiile și datele necesare evaluării veniturilor și cheltuielilor Deutsche Post în perioada 1989-2007.
   Reclamanta invocă două motive.
   În primul motiv reclamanta susține că ordinul de furnizare a informațiilor constituie o încălcare a unor norme fundamentale de procedură.

               —

               nu sunt îndeplinite cerințele privind punerea efectivă în întârziere, precum și „atenționarea de acordare a unui termen suplimentar”, prevăzute la articolul 5 alineatul (2) și la articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999. În subsidiar, reclamanta atrage atenția asupra faptului că ordinul de furnizare a informațiilor este el însuși disproporționat.

               —

               în plus, ordinul de furnizare a informațiilor nu respectă protecția secretului comercial al Deutsche Post AG garantată prin articolul 287 CE, pentru că datele vor fi probabil transmise pentru analiză unei societăți externe, care poate că colaborează și cu concurenți ai Deutsche Post AG, iar Comisia refuză să furnizeze informații suplimentare în această privință.

         Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta critică faptul că ordinul de furnizare a informațiilor încalcă articolul 86 alineatul (2) CE și articolul 87 alineatul (1) CE, coroborate cu principiile proporționalității și securității juridice, întrucât datele solicitate nu sunt necesare pentru aprecierea niciuneia din cele trei măsuri statale în discuție din punct de vedere al dreptului ajutoarelor de stat.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [88 CE] (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-71/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 18 februarie 2011 — Bundesrepublik Deutschland/Y

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 18 februarie 2011 — Bundesrepublik Deutschland/Y
   (Cauza C-71/11)
   2011/C 130/21
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Bundesrepublik Deutschland

      Pârât: Y

      Alte părți: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht, Bundesbeauftragte für Asylangelegenheiten beim Bundesamt für Migration und Flüchtlinge

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 9 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2004/83/CE (1) trebuie interpretat în sensul că nu orice atingere adusă libertății de religie, care constituie o încălcare a articolului 9 din CEDO, reprezintă un act de persecuție în sensul dispoziției menționate anterior, ci există o încălcare gravă a libertății de religie ca drept fundamental al omului doar în cazul în care este afectată componenta esențială a acestui drept?

               2.

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ:

                           (a)

                           Componenta esențială a libertății de religie este limitată la declararea credinței și la practicarea acesteia în cercul familial și în proximitate sau este posibil ca un act de persecuție în sensul articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2004/83/CE să existe și atunci când exercitarea în public a libertății de religie în țara de origine generează un risc pentru integritatea corporală, pentru viață sau pentru libertatea fizică, motiv pentru care solicitantul renunță la această libertate?

                           (b)

                           În cazul în care componenta esențială a libertății de religie poate să includă și practicarea în public a convingerii religioase:

                                       În privința unei încălcări a libertății de religie, în acest caz este suficient ca solicitantul să perceapă acest act de practicare a credinței sale ca fiind indispensabil pentru păstrarea identității sale religioase

                                       sau este necesar, în plus, ca o comunitate religioasă căreia îi aparține solicitantul să considere acest act religios ca fiind o parte integrantă centrală a doctrinei sale religioase

                                       ori este posibil, în anumite împrejurări, ca raporturile generale din țara de origine să impună restricții suplimentare?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               Există o temere de persecuție bine fondată în sensul articolului 2 litera (c) din Directiva 2004/83/CE în cazul în care se stabilește că solicitantul va exercita anumite acte religioase — care nu fac parte din componenta esențială — după întoarcerea în țara sa de origine, în pofida faptului că acestea vor genera un risc pentru integritatea corporală, pentru viață sau pentru libertatea fizică sau se prezumă că solicitantul trebuie să renunțe la practicarea unor astfel de acte în viitor?

      (1)  Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52).


title: Cauza T-553/12: Acțiune introdusă la 24 decembrie 2012 — Bateaux mouches/OAPI (BATEAUX-MOUCHES)

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/20

         Acțiune introdusă la 24 decembrie 2012 — Bateaux mouches/OAPI (BATEAUX-MOUCHES)
   (Cauza T-553/12)
   2013/C 55/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Compagnie des bateaux mouches SA (Paris, Franța) (reprezentant: G. Barbaut, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că acțiunea este admisibilă;

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 octombrie 2012 în cauza R 1709/2011-2;

               —

               reformarea deciziei menționate;

               —

               obligarea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene la plata în întregime a cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: Marcă figurativă care cuprinde elementele verbale „BATEAUX-MOUCHES” pentru servicii din clasele 39, 41 și 43 — Cererea de înregistrare nr. 5 666 631

      Decizia examinatorului: Respinge în parte cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: Respinge calea de atac

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-110/08: Ordonanța președintelui Camerei a patra a Curții din 10 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/43

         Ordonanța președintelui Camerei a patra a Curții din 10 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-110/08) (1)

   2010/C 63/67

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 158, 21.6.2008.


title: Cauza C-615/15 P: Recurs introdus la 18 noiembrie 2015 de Samsung SDI Co. Ltd și de Samsung SDI (Malaysia) Bhd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 septembrie 2015 în cauza T-84/13, Samsung SDI Co. Ltd și Samsung SDI (Malaysia) Bhd/Comisia Europeană

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/24

         Recurs introdus la 18 noiembrie 2015 de Samsung SDI Co. Ltd și de Samsung SDI (Malaysia) Bhd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 septembrie 2015 în cauza T-84/13, Samsung SDI Co. Ltd și Samsung SDI (Malaysia) Bhd/Comisia Europeană
   (Cauza C-615/15 P)
   (2016/C 027/28)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Samsung SDI Co. Ltd și Samsung SDI (Malaysia) Bhd (reprezentanți: M. Struys, L. Eskenazi, A. Fall și C. Erol, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curţii:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 9 septembrie 2015 în cauza T-84/13, Samsung SDI Co. Ltd, Samsung SDI Germany GmbH şi Samsung SDI (Malaysia) Bhd/Comisia,

               —

               anularea, în consecinţă, a articolelor 2.1 litera (b) şi 2.2 litera (b) din Decizia Comisiei în ceea ce priveşte recurentele şi reducerea amenzilor aplicate acestora;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate atât în primă instanţă, cât şi în prezentul recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susţinerea recursului, recurentele invocă patru motive. Primele două privesc cartelul CPT, iar ultimele două, cartelul CDT.
   Primul motiv: Tribunalul nu a analizat argumentul formulat de SDI conform căruia vânzările de produse care nu fac obiectul înţelegerii ar fi trebuit să fie excluse de la calculul amenzii aplicate înţelegerii CPT. Chiar presupunând că motivarea Tribunalului privind existenţa unei singure încălcări continue constituie o justificare implicită pentru respingerea argumentului formulat de SDI (quod non), o astfel de justificare implicită încalcă Orientările Comisiei privind metoda de aplicare a amenzilor în conformitate cu articolul 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (1) (denumite în continuare „Orientările privind calculul amenzilor”).
   Al doilea argument: în ceea ce priveşte stabilirea datei la care a încetat înţelegerea CPT, Tribunalul a respins fără niciun motiv temeinic argumentul invocat de SDI în sensul că un comportament coluziv presupune implicarea a cel puţin două întreprinderi şi a încălcat totodată articolul 101 TFUE în măsura în care în hotărâre s-a statuat că participarea SDI în cadrul înţelegerii CPT a fost singura care a durat până la data de 15 noiembrie 2006. Mai mult, Tribunalul a încălcat principiul egalităţii de tratament întrucât a refuzat să reducă amenda aplicată SDI.
   Al treilea argument: Tribunalul a săvârşit o eroare în drept prin faptul că la calculul amenzii aplicate înţelegerii CDT a luat în considerare vânzările făcute de SDI către Samsung Electronics Corporation (SEC). Tribunalul a aplicat în mod greşit noţiunea de vânzări SEE în lumina Orientărilor privind calculul amenzilor întrucât nu a stabilit locul de desfăşurare a concurenţei.
   Al patrulea argument: Tribunalul a săvârşit o eroare în drept la analiza aplicării Comunicării privind cooperarea, care a condus la neacordarea reducerii la jumătate a amenzii aplicate SDI în legătură cu înţelegerea CDT. Concluziile Tribunalului referitoare la înţelegerea CPT sunt irelevante din punct de vedere legal în ceea ce priveşte înţelegerea CDT. Mai mult, Tribunalul a aplicat în mod greşit Comunicarea privind cooperarea şi a săvârşit o eroare confirmând constatarea Comisiei potrivit căreia neefectuarea de către SDI, în răspunsul său la comunicarea obiecţiunilor, a unei descrieri a aspectului privind împărţirea pieţei în contextul încălcării are, în sine, efecte asupra aprecierii cooperării SDI în cursul procedurii administrative.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 din 16 decembrie 2002 al Consiliului privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediţie specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauzele conexate T-568/08 și T-573/08: Hotărârea Tribunalului din 1 iulie 2010 — M6 și TF1/Comisia ( „Ajutoare de stat — Serviciul public al radiodifuziunii — Ajutor pe care Republica Franceză intenționează să îl acorde France Télévisions — Aport de capital în valoare de 150 de milioane de euro — Decizie de a nu ridica obiecții — Serviciu de interes economic general — Criteriu de proporționalitate — Lipsa unor dificultăți serioase” )

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/41

         Hotărârea Tribunalului din 1 iulie 2010 — M6 și TF1/Comisia
   (Cauzele conexate T-568/08 și T-573/08) (1)

   (Ajutoare de stat - Serviciul public al radiodifuziunii - Ajutor pe care Republica Franceză intenționează să îl acorde France Télévisions - Aport de capital în valoare de 150 de milioane de euro - Decizie de a nu ridica obiecții - Serviciu de interes economic general - Criteriu de proporționalitate - Lipsa unor dificultăți serioase)
   2010/C 221/67
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Métropole télévision (M6) (Neuilly-sur-Seine, Franța) (reprezentanți: O. Freget, N. Chahid-Nouraï, R. Lazerges și M. Potel, avocați); și Télévision française 1 SA (TF1) (Boulogne-Billancourt, Franța) (reprezentanți: J.-P. Hordies și C. Smits, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și B. Martenczuk, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantelor: Canal + (Issy-les-Moulineaux, Franța) (reprezentant: E. Guillaume, avocat)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentanți: inițial G. de Bergues și A.-L. Vendrolini, ulterior G. de Bergues și L. Butel, agenți); și France Télévisions (Paris, Franța) (reprezentanți: J.-P. Gunther, D. Tayar, A. Giraud și S. Snoeck, avocați)

      Obiectul

   Cereri de anulare a Deciziei C(2008) 3506 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind proiectul Republicii Franceze de a face un aport de capital în valoare de 150 de milioane de euro în favoarea France Télévisions SA și cereri de a adresa Comisiei un ordin de deschidere a procedurii formale de examinare

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               Obligă Métropole télévision (M6) la suportarea propriilor cheltuieli de judecată efectuate în cauza T-568/08, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană și de France Télévisions în această cauză.

               3.

               Obligă Télévision française 1 SA (TF1) la suportarea propriilor cheltuieli de judecată efectuate în cauza T-573/08, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisie și de France Télévisions în această cauză.

               4.

               Republica Franceză și Canal + vor suporta, fiecare, propriile cheltuieli de judecată în cauzele T-568/08 și T-573/08.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza C-254/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 24 mai 2012 — WIND Telecomunicazioni SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 24 mai 2012 — WIND Telecomunicazioni SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
   (Cauza C-254/12)
   2012/C 217/25
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: WIND Telecomunicazioni SpA

      Pârâtă: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile comunitare în domeniu, în special dispozițiile prevăzute de Directiva 2002/20/CE (1) trebuie interpretate în sensul că se opun normelor naționale indicate de asemenea, în special Legea nr. 266 din 2005, inclusiv în ceea ce privește modul concret de aplicare al acestor norme prin regulament?

      (1)  Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183).


title: Cauza T-499/09: Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2011 — Evonik Industries/OAPI (Dreptunghi purpuriu cu o latură convexă) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii figurative reprezentate de un dreptunghi purpuriu cu o latură convexă — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/48

         Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2011 — Evonik Industries/OAPI (Dreptunghi purpuriu cu o latură convexă)
   (Cauza T-499/09) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii figurative reprezentate de un dreptunghi purpuriu cu o latură convexă - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 269/105
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Evonik Industries AG (Essen, Germania) (reprezentant: J. Albrecht, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Stürmann, ulterior S. Stürmann și G. Schneider, în final S. Stürmann și R. Manea, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 2 octombrie 2009 (cazul R 491/2009-4) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui dreptunghi purpuriu cu o latură convexă

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Evonik Industries AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 13.02.2010.


title: Cauza C-45/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 28 ianuarie 2013 — Andreas Kainz/Pantherwerke AG

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 28 ianuarie 2013 — Andreas Kainz/Pantherwerke AG
   (Cauza C-45/13)
   2013/C 147/04
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Andreas Kainz

      Pârâtă: Pantherwerke AG

      Întrebările preliminare

               1.

               Expresia „locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă”, care figurează la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1), în materia răspunderii pentru produse defectuoase, trebuie interpretată în sensul că:

                           1.1.

                           locul în care s-a produs evenimentul cauzator al prejudiciului (locul faptei generatoare) este locul de la sediul fabricantului;

                           1.2.

                           locul în care s-a produs evenimentul cauzator al prejudiciului (locul faptei generatoare) este locul punerii în circulație a produsului;

                           1.3.

                           locul în care s-a produs evenimentul cauzator al prejudiciului (locul faptei generatoare) este locul achiziționării produsului de către utilizator?

               2.

               În cazul în care se răspunde afirmativ la întrebarea 1.2.:

                           2.1.

                           Produsul este pus în circulație atunci când a ieșit din procesul de fabricație pus în aplicare de producător și a intrat în procesul de comercializare în care este oferit publicului în scopul de a fi utilizat sau consumat;

                           2.2.

                           Produsul este pus în circulație atunci când este distribuit în mod organizat la consumatorii finali?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74)


title: Cauza C-559/12 P: Recurs introdus la 5 decembrie 2012 de Republica Franceză împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 20 septembrie 2012 în cauza T-154/10, Franța/Comisia

text:
               2.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/13

         Recurs introdus la 5 decembrie 2012 de Republica Franceză împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 20 septembrie 2012 în cauza T-154/10, Franța/Comisia
   (Cauza C-559/12 P)
   2013/C 32/18
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, J. Gstalter, D. Colas, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 20 septembrie 2012 în cauza T-154/10, Franța/Comisia;

               —

               pronunțarea definitivă asupra litigiului și anularea Deciziei 2010/605/UE a Comisiei din 26 ianuarie 2010 privind ajutorul de stat C 56/07 (ex E 15/05) acordat de Franța în favoarea La Poste (1) sau trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, guvernul francez invocă patru motive.
   Prin intermediul primului motiv, guvernul francez susține, pe de o parte, că în hotărârea atacată Tribunalul a ignorat în mod vădit sensul motivelor invocate de acest guvern atunci când a considerat că toate motivele invocate priveau, în esență, stabilirea existenței unui avantaj, iar nu și stabilirea existenței unui transfer de resurse de stat. Pe de altă parte și în consecință, Tribunalul a încălcat articolul 44 alineatul (1) litera (c), precum și articolul 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului atunci când a declarat ca fiind inadmisibil argumentul prezentat de guvernul francez întemeiat pe o încălcare a condiției privind existența unui transfer de recurse de stat.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, guvernul francez susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că Comisia a stabilit corespunzător cerințelor legale existența unei garanții de stat acordate în favoarea La Poste. Cu titlu subsidiar, acest guvern susține că Tribunalul a denaturat elementele de probă care i-au fost prezentate prin faptul că a considerat că elementele de probă prezentate de Comisie demonstrau existența unei garanții de stat.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, guvernul francez susține că Tribunalul a denaturat dreptul francez, că acesta nu și-a îndeplinit obligația de motivare și, cu titlu subsidiar, că Tribunalul a săvârșit o eroare în legătură cu calificarea juridică a faptelor, atunci când a respins cel de al doilea motiv invocat de acest guvern întemeiat pe erori de fapt și de drept în ceea ce privește existența unei garanții nelimitate de stat în favoarea La Poste. Acest motiv este format din patru aspecte.
   În primul rând, guvernul francez susține că Tribunalul a denaturat dreptul francez atunci când a considerat că Comisia a concluzionat în mod întemeiat că dreptul francez nu excludea posibilitatea statului de a conferi o garanție implicită în favoarea instituțiilor publice industriale și comerciale (denumite în continuare „IPIC”).
   În al doilea rând, guvernul francez susține că Tribunalul a denaturat dreptul francez atunci când a admis concluziile Comisiei în ceea ce privește consecințele care rezultă din aplicarea Legii nr. 80-539 din 16 iulie 1980 privind daunele cominatorii pronunțate în materie administrativă și executarea hotărârilor judecătorești de către persoanele juridice de drept public.
   În al treilea rând, guvernul francez susține că Tribunalul a denaturat dreptul francez și nu și-a îndeplinit obligația de motivare atunci când a respins aspectul motivului invocat de guvernul menționat întemeiat pe o eroare săvârșită de Comisie în măsura în care aceasta din urmă a asimilat condițiile de angajare a răspunderii statului unui mecanism de garantare.
   În al patrulea rând, guvernul francez susține că Tribunalul a denaturat dreptul francez atunci când a respins aspectul motivului invocat de acest guvern întemeiat pe o eroare săvârșită de Comisie în ceea ce privește consecințele unor eventuale transferuri ale obligațiilor unei IPIC dizolvate.
   Prin intermediul celui de al patrulea și ultimul motiv, guvernul francez susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că Comisia a stabilit corespunzător cerințelor legale existența unui avantaj care ar rezulta din pretinsa garanție de stat acordată în favoarea La Poste. Cu titlu subsidiar, guvernul francez susține că Tribunalul a denaturat elementele de probă care i-au fost prezentate atunci când a considerat că elementele prezentate de guvernul menționat nu invalidau concluzia Comisiei în ceea ce privește existența unui avantaj.

      (1)  JO L 274, p. 1.


title: Cauza T-130/11: Hotărârea Tribunalului din 25 aprilie 2013 — Gossio/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Côte d’Ivoire — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere” )

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/15

         Hotărârea Tribunalului din 25 aprilie 2013 — Gossio/Consiliul
   (Cauza T-130/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Côte d’Ivoire - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere)
   2013/C 164/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Marcel Gossio (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentanți: inițial G. Collard, ulterior S. Zokou, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și G. Étienne, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bordes și M. Konstantinidis, agenți) și Republica Côte d’Ivoire (reprezentanți: J.-P. Mignard, J.-P. Benoit și G. Merland, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC a Consiliului de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire (JO L 11, p. 36), și, pe de altă parte, a Regulamentului (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d’Ivoire] (JO L 11, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Marcel Gossio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3.

               Republica Côte d’Ivoire și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 130, 30.4.2011.


title: Cauza C-30/08: Ordonanța președintelui Curții din 9 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/32

         Ordonanța președintelui Curții din 9 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-30/08) (1)

   (2008/C 285/56)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 79, 29.3.2008.


title: Cauza T-528/14: Hotărârea Tribunalului din 2 decembrie 2015 – Information Resources/OAPI (Growth Delivered) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Growth Delivered — Marcă constituită dintr-un slogan publicitar — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/48

         Hotărârea Tribunalului din 2 decembrie 2015 – Information Resources/OAPI (Growth Delivered)
   (Cauza T-528/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Growth Delivered - Marcă constituită dintr-un slogan publicitar - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 027/60)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Information Resources, Inc. (Chicago, Illinois, Statele Unite) (reprezentant: C. Schulte, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Bonne, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 5 mai 2014 (cauza 1777/2013-4) privind o cerere e înregistrare ca marcă comunitară a semnului verbal Growth Delivered

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Information Resources, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza C-19/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Kammarrätten i Stockholm (Suedia) la 21 ianuarie 2008 — Migrationsverket/Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian, Maxime Petrosian

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/30

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Kammarrätten i Stockholm (Suedia) la 21 ianuarie 2008 — Migrationsverket/Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian, Maxime Petrosian
   (Cauza C-19/08)
   (2008/C 64/43)
   Limba de procedură: suedeza
   Instanța de trimitere
   Kammarrätten i Stockholm
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Migrationsverket

      Pârâți: Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian, Maxime Petrosian
   Întrebarea preliminară
   Articolul 20 alineatul (1) litera (d) și articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 (1) al Consiliului (Regulamentul Dublin) trebuie interpretate în sensul că răspunderea examinării unei cereri de azil revine statului membru unde a fost depusă cererea dacă transferul nu este efectuat în termen de șase luni după adoptarea unei decizii temporare de a suspenda transferul și indiferent de momentul adoptării deciziei finale cu privire la efectuarea sau neefectuarea transferului?

      (1)  JO L 50, 25.2.2003, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56.


title: Cauza C-91/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 25 februarie 2013 — Essent Energie Productie BV, cealaltă parte: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 25 februarie 2013 — Essent Energie Productie BV, cealaltă parte: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid
   (Cauza C-91/13)
   2013/C 147/18
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Essent Energie Productie BV

      Cealaltă parte: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

      Întrebările preliminare

               1.

               Într-o situație precum cea din procedura principală, un client care, în temeiul articolului 2 alineatul 1 din Wet arbeid vreemdelingen 1994, trebuie considerat angajatorul lucrătorilor turci în cauză poate invoca împotriva autorităților olandeze clauza de standstill prevăzută la articolul 13 din Decizia nr. 1/80 (1) sau pe cea prevăzută la articolul 41 din Protocolul adițional (2)?

               2.

                           (a)

                           Clauza de standstill prevăzută la articolul 13 din Decizia nr. 1/80 sau cea prevăzută la articolul 41 din Protocolul adițional trebuie interpretată în sensul că se opune introducerii unei interdicții, precum cea prevăzută la articolul 2 alineatul 1 din Wet arbeid vreemdelingen 1994, aplicabile clienților de a angaja în Țările de Jos lucrători resortisanți ai unei țări terțe, în speță Turcia, fără permis de muncă, dacă lucrătorii respectivi sunt angajați de o întreprindere germană și lucrează pentru client în Țările de Jos prin intermediul unei întreprinderi utilizatoare?

                           (b)

                           În această privință, are relevanță faptul că, înainte de intrarea în vigoare atât a clauzei de standstill prevăzute la articolul 41 din Protocolul adițional, cât și a celei prevăzute la articolul 13 din Decizia 1/80 angajatorului îi era interzis să angajeze cu contract individual de muncă un lucrător străin fără permis de muncă și că această interdicție fusese de asemenea extinsă, anterior intrării în vigoare a clauzei de standstill prevăzute la articolul 13 din Decizia nr. 1/80, la întreprinderile utilizatoare la care sunt detașați străinii?

      (1)  Decizia 1/80 din 19 septembrie 1980 a Consiliului de asociere privind dezvoltarea asocierii CEE-Turcia.

      (2)  Semnat la Bruxelles la 23 noiembrie 1970 și încheiat, aprobat și confirmat în numele Comunității prin Regulamentul (CEE) nr. 2760/72 al Consiliului din 19 decembrie 1972 (JO L 293, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 1, p. 37).


title: Cauza C-152/12: Acțiune introdusă la 29 martie 2012 — Comisia Europeană/Bulgaria

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/17

         Acțiune introdusă la 29 martie 2012 — Comisia Europeană/Bulgaria
   (Cauza C-152/12)
   2012/C 174/26
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Vasileva și H. Støvlbæk)

      Pârâtă: Republica Bulgaria

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că
                     Republica Bulgaria
                   nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (3) și al articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE (1),

               —

               obligarea Republicii Bulgaria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În cererea formulată la 16 martie 2012, Comisia Europeană (denumită în continuare „Comisia”) solicită Curții constatarea faptului că Republica Bulgaria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (3) și al articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE deoarece sistemul de tarifare al administratorului infrastructurii în Bulgaria nu este întemeiat pe costul direct imputabil exploatării serviciilor de transport feroviar conform articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2001/14/CE. De altfel, Bulgaria nu a furnizat informații că și-a întemeiat tarifele pe un sistem care urmărește recuperarea în totalitate a costurilor potrivit articolului 8 alineatul (1) din directiva menționată. Din acest motiv, Bulgaria ar fi trebuit oricum să îndeplinească exigențele prevăzute la acest articol.
   Comisia invocă următoarele argumente principale:

               1.

               Prin noțiunea de costul direct imputabil exploatării serviciilor de transport feroviar trebuie să se înțeleasă costul marginal direct imputabil utilizării reale a infrastructurii feroviare, altfel spus decât „costul direct” imputabil unui serviciu de transport feroviar specific. În consecință, acest cost variază în funcție de utilizarea sau de neutilizarea infrastructurii feroviare. Urmând aceeași logică, costul acumulat fără legătură cu utilizarea reală a infrastructurii feroviare nu poate fi considerat un cost direct, chiar dacă ar avea legătură cu activități sau cu bunuri esențiale pentru circulația trenurilor pe anumite linii de cale ferată. Acest cost este fix în sensul că se acumulează chiar dacă nu se folosește deloc infrastructura feroviară.

               2.

               Această interpretare se coroborează cu textul articolului 7 alineatul (3) care se aplică costului „direct imputabil exploatării serviciilor de transport feroviar”. Costul fix legat de întreaga rețea feroviară nu ar fi așadar „direct imputabil” ca urmare a exploatării unui serviciu de transport feroviar specific. Prin urmare, formularea „direct imputabil” se referă la costul suplimentar rezultând din exploatarea unui serviciu de transport feroviar specific. Interpretarea propusă se coroborează și cu interpretarea sistemică a articolului 7 alineatul (3). Articolul 7 reglementează principiile de tarifare, în timp ce articolul 8 cuprinde excepțiile posibile de la aceste principii. Articolul 8 alineatul (1) menționează „[…] recuperarea în totalitate a costurilor suportate de către administratorul infrastructurii […]”, ceea ce înseamnă că costul la care se referă articolul 7 alineatul (3) nu poate fi costul final al administratorului infrastructurii, ci costul direct imputabil exploatării unui serviciu de transport feroviar specific, mai precis un cost mai mic decât costul final. Această interpretare se coroborează cu considerentul (7) al Directivei 2001/14/CE care încurajează utilizarea optimă a infrastructurii feroviare pe cât posibil de cât mai mulți utilizatori, ceea ce presupune ca tarifarea să fie una scăzută.

               3.

               Comisia apreciază că administratorul infrastructurii trebuie să pună pe propria cheltuială infrastructura la dispoziția transportatorilor feroviari, iar aceștia din urmă trebuie să plătească tarifele corespunzătoare costului direct. Aceasta se poate explica prin nevoia de a face infrastructura feroviară mai atractivă în vederea utilizării sale de către un mare număr de transportatori feroviari și în vederea optimizării acestei utilizări de către fiecare dintre aceștia din urmă. Aplicarea articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE este posibilă numai atunci când condițiile pe care le prevede sunt îndeplinite, și anume: pentru toate segmentele de piață în legătură cu care administratorul infrastructurii intenționază să perceapă majorări, acesta trebuie mai întâi să stabilească dacă segmentele respective se pretează la astfel de majorări. Această interpretare rezultă din textul articolului 8 alineatul (1) primul paragraf — „[…] dacă piața permite […]” —, precum și din textul articolului 8 alineatul (1) al doilea paragraf care prevede: „Totuși, nivelul tarifelor nu trebuie să excludă utilizarea infrastructurii de către segmentele de piață care pot plăti cel puțin costul suportat direct ca urmare a exploatării serviciilor de transport feroviar […]”.

               4.

               Analiza completă a costului și a veniturilor administratorului bulgar al infrastructurii pentru anii 2005-2008 arată că 60-70 % din costul operațional direct calculat în Bulgaria se întemeiază pe elemente fixe, cu precădere pe impozitele pe salarii și pe obligațiile de asigurări sociale. Având în vedere cele ce precedă, Comisia a ajuns la concluzia că acest cost nu poate fi considerat un cost direct în sensul articolului 7 alineatul (3) din moment ce nu variază în funcție de exploatarea serviciilor de transport feroviar. În consecință, veniturile obținute din tarifele de utilizare a infrastructurii sunt cu mult mai mari decât costul operațional direct general. Comisia a concluzionat de aici că în Bulgaria tarifele nu sunt stabilite exclusiv pe baza costului direct imputabil exploatării serviciilor de transport feroviar.

               5.

               Comisia a constatat pe baza informațiilor furnizate că metoda aplicată în Bulgaria în ceea ce privește tarifarea infrastructurii feroviare nu are o legătură evidentă cu analiza costului direct în sensul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2001/14/CE.

      (1)  Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță (JO L 75, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66).


title: Cauza T-360/13: Acțiune introdusă la 8 iulie 2013 — VECCO și alții/Comisia

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/45

         Acțiune introdusă la 8 iulie 2013 — VECCO și alții/Comisia
   (Cauza T-360/13)
   2013/C 260/81
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV (VECCO) (Memmingen, Germnia) și 185 alții (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii admisibilă și întemeiată;

               —

               constatarea că Regulamentul (UE) nr. 348/2013 al Comisiei din 17 aprilie 2013 de modificare a anexei XIV la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice („REACH”) (JO L 108, p. 1) este în parte nelegal în măsura în care se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere și în măsura în care încalcă articolul 58 alineatul (2) din REACH, principiul proporționalității și dreptul la apărare (inclusiv principiile bunei administrări și excelenței consilierii științifice);

               —

               anularea în parte a Regulamentului (UE) nr. 348/2013 al Comisiei, în măsura în care, în anexa la acesta, punctul 19, coloana a cincea, la titlul „Utilizări (categorii de utilizări) exceptate”, nu prevede următoarea exceptare: „utilizarea trioxidului de crom în vederea producerii în soluție apoasă, respectând astfel valoarea de expunere maximă de 5μg/m3 (sau 0.005 mg/m3)” ori o terminologie similară având scopul de a exclude din domeniul de aplicare al actului atacat „utilizarea de trioxid de crom în procesele de galvanizare, de gravare, de electropolizare sau în alte procese și tehnologii de tratament al suprafeței, precum și de amestecare”, ori termeni utilizați în acest sens;

               —

               obligarea părții adverse să modifice Regulamentul (UE) nr. 348/2013 al Comisiei pentru a se conforma hotărârii Tribunalului și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamanții susțin că Regulamentul (UE) nr. 348/2013 al Comisiei este nelegal în măsura în care se întemeiază pe o serie de erori vădite de apreciere și că trebuie anulat, în măsura în care nu prevede o dispensă de autorizare în ceea ce privește utilizarea trioxidului de crom în industria cromajului.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanții susțin că Regulamentul (UE) nr. 348/2013 al Comisiei se întemeiază pe o apreciere subiacentă a riscului profesional legat de utilizarea trioxidului de crom în industria cromajului, care este greșită științific și juridic.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanții susțin că Regulamentul (UE) nr. 348/2013 al Comisiei încalcă articolul 58 alineatul (2) din REACH și principiul proporționalității.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanții susțin că nu au obținut accesul la documentele esențiale care au servit drept temei pentru Regulamentul (UE) nr. 348/2013 al Comisiei și că, prin urmare, pârâta ar fi încălcat dreptul la apărare al reclamanților, precum și principiile bunei administrări și excelenței consilierii științifice.


title: Cauza T-265/11: Acțiune introdusă la 19 mai 2011 — Elmaghraby/Consiliul

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/19

         Acțiune introdusă la 19 mai 2011 — Elmaghraby/Consiliul
   (Cauza T-265/11)
   2011/C 219/30
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Ahmed Alaeldin Amin Abdelmaksoud Elmaghraby (Cairo, Egipt) [reprezentanți: D. Pannick, QC (Queintermediul celui de al patrulea motiv se susține că reclamanta a suferit un prejudiciu care este o consecință directă a adoptării Deciziei 2011/172/PESC a Consiliului și a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 al Consiliului, Uniunea având obligația reparării acestuiaen's Counsel), R. Lööf, Barrister, și M. O'Kane, Solicitor]

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea, în măsura în care se aplică reclamantului, a Deciziei 2011/172/PESC a Consiliului din 21 martie 2011 privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO L 76, p. 63);

               —

               anularea, în măsura în care se aplică reclamantului, a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 al Consiliului din 21 martie 2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO L 76, p. 4), de punere în aplicare a Deciziei 2011/172/PESC a Consiliului;

               —

               obligarea pârâtului la plata unei sume de 5 000 de euro cu titlu de despăgubiri și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că articolul 29 TUE reprezintă un temei juridic eronat și/sau insuficient pentru adoptarea Deciziei 2011/172/PESC a Consiliului, dat fiind că:

                           —

                           decizia menționată nu urmărește un obiectiv de politică externă;

                           —

                           adoptarea unei astfel de decizii [precum și adoptarea Regulamentului (UE) nr. 270/2011 al Consiliului] reprezintă un abuz de putere și

                           —

                           includerea reclamantului în anexa la Decizia 2011/172/PESC a Consiliului (și la regulamentul corespunzător) era nerezonabilă.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că includerea reclamantului în domeniul de aplicare al Deciziei 2011/172/PESC a Consiliului și al Regulamentului (UE) nr. 270/2011 al Consiliului încalcă dreptul acestuia la o protecție jurisdicțională efectivă.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se susține că includerea reclamantului în domeniul de aplicare al Deciziei 2011/172/PESC a Consiliului și al Regulamentului (UE) nr. 270/2011 al Consiliului încalcă principiul proporționalității.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se susține că reclamantul a suferit un prejudiciu care este o consecință directă a adoptării Deciziei 2011/172/PESC a Consiliului și a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 al Consiliului, Uniunea având obligația reparării acestuia.


title: Cauza T-243/12: Acțiune introdusă la 29 mai 2012 — International Brands Germany/OAPI — Stuffer (ALOHA 100 % NATURAL)

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/28

         Acțiune introdusă la 29 mai 2012 — International Brands Germany/OAPI — Stuffer (ALOHA 100 % NATURAL)
   (Cauza T-243/12)
   2012/C 217/58
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: International Brands Germany GmbH & Co. KG (Paderborn, Germania) (reprezentanți: B. Hein și M. Hoffmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Stuffer SpA (Bolzano, Italia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 14 martie 2012 în cauza R 1058/2011-1 și respingerea opoziției;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în procedura căii de atac.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „ALOHA 100 % NATURAL” pentru produse din clasa 32 — cererea de înregistrare nr. 7 050 701

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Stuffer SpA

      Marca sau semnul invocat: marca verbală națională „ALOA” pentru produse din clasa 32

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-535/15: Ordonanța Tribunalului din 18 martie 2016 – CBM/OAPI – ÏD Group (Fashion ID) („Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/32

         Ordonanța Tribunalului din 18 martie 2016 – CBM/OAPI – ÏD Group (Fashion ID)
   (Cauza T-535/15) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2016/C 191/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CBM Creative Brands Marken GmbH (Zürich, Elveția) (reprezentanți: U. Lüken și J. Bärenfänger, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Hanne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în faţa Tribunalului: ÏD Group (Roubaix, Franța)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 14 iulie 2015 (cauza R 2470/2014-4) privind o procedură de opoziție între ÏD Group și CBM Creative Brands Marken GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului.

               2)

               Obligă CBM Creative Brands Marken GmbH la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 371, 9.11.2015.


title: Cauza T-345/08: Acțiune introdusă la 22 august 2008 — Helena Rubinstein/OAPI — Allergan (BOTOLIST)

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/42

         Acțiune introdusă la 22 august 2008 — Helena Rubinstein/OAPI — Allergan (BOTOLIST)
   (Cauza T-345/08)
   (2008/C 272/84)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Helena Rubinstein (Paris, Franța) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și J. Pagenberg, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Allergan, Inc. (Irvine, Statele Unite)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 mai 2008 în cauza R 863/2007-1;

               —

               respingerea recursului formulat de cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs împotriva deciziei Diviziei de anulare a OAPI din 28 martie 2007 în cauza 1118 C;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în procedura în fața camerei de recurs, și

               —

               obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în procedura de la camera de recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală comunitară „BOTOLIST” nr. 2 686 392 pentru produse din clasa 3

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: marca comunitară figurativă „BOTOX” nr. 2 015 832 pentru produse din clasa 5; marca comunitară figurativă „BOXOX” nr. 2 575 371 pentru produse din clasa 5; marca comunitară figurativă „BOTOX” nr. 1 923 986 pentru produse din clasa 5 și 16; marca comunitară verbală „BOTOX” nr. 1 999 481 pentru produse din clasa 5; diferite înregistrări ale mărcii „BOTOX” în statele membre ale Comunităților Europene.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de anulare

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94, întrucât nu există dovezi că mărcile anterioare erau de notorietate la momentul de referință, în măsura în care mărcile în conflict nu sunt suficient de similare, întrucât nu există, pe de altă parte, dovezi în sensul că utilizarea mărcii comunitare care face obiectul cererii de declarare a nulității ar genera un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare și nici nu există dovezi că reclamantul a acționat fără motiv întemeiat atunci când a adoptat marca comunitară care face obiectul cererii de declarare a nulității; încălcarea articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94 în măsura în care decizia atacată nu menționează motivele care au stat la baza acesteia.


title: Cauza C-582/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Ţările de Jos) la 11 noiembrie 2015 – Openbaar Ministerie/Gerrit van Vemde

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Ţările de Jos) la 11 noiembrie 2015 – Openbaar Ministerie/Gerrit van Vemde
   (Cauza C-582/15)
   (2016/C 027/20)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Openbaar Ministerie

      Pârât: Gerrit van Vemde

      Întrebarea preliminară

   Articolul 28 alineatul (2) prima teză din Decizia-cadru 2008/909/JAI (1) trebuie interpretat în sensul că declarația prevăzută la acest articol poate să se refere doar la hotărâri care sunt pronunțate înainte de 5 decembrie 2011, independent de data la care hotărârile au dobândit autoritate de lucru judecat, sau această dispoziție trebuie interpretată în sensul că declarația se poate referi doar la hotărâri care au devenit definitive înainte de 5 decembrie 2011?

      (1)  Decizia-cadru 2008/909/JAI a Consiliului Uniunii Europene din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană (JO L 327)


title: Cauza T-33/11: Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2012 — Peeters Landbouwmachines/OAPI — Fors MW (BIGAB) [Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală BIGAB — Motiv absolut de refuz — Lipsa relei-credințe — Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/22

         Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2012 — Peeters Landbouwmachines/OAPI — Fors MW (BIGAB)
   (Cauza T-33/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală BIGAB - Motiv absolut de refuz - Lipsa relei-credințe - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 89/35
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Peeters Landbouwmachines BV (Etten Leur, Țările de Jos) (reprezentant: P. Claassen, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Geroulakos, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: AS Fors MW (Saue, Estonia) (reprezentanți: M. Nielsen și J. Hansen, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 4 noiembrie 2010 (cauza R 210/2010-1) privind o procedură de declarare a nulității între Peeters Landbouwmachines BV și AS Fors MW

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Peeters Landbouwmachines BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 12.3.2011.


title: Cauza T-341/12 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 16 noiembrie 2012 — Evonik Degussa/Comisia ( „Procedură privind măsurile provizorii — Concurență — Publicarea unei decizii prin care Comisia constată o încălcare a dispozițiilor care interzic înțelegerile — Respingerea cererii de aplicare a regimului de confidențialitate informațiilor transmise Comisiei în cadrul punerii în aplicare a Comunicării privind cooperarea — Evaluare comparativă a intereselor — Urgență — Fumus boni juris” )

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/49

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 16 noiembrie 2012 — Evonik Degussa/Comisia
   (Cauza T-341/12 R)
   (Procedură privind măsurile provizorii - Concurență - Publicarea unei decizii prin care Comisia constată o încălcare a dispozițiilor care interzic înțelegerile - Respingerea cererii de aplicare a regimului de confidențialitate informațiilor transmise Comisiei în cadrul punerii în aplicare a Comunicării privind cooperarea - Evaluare comparativă a intereselor - Urgență - Fumus boni juris)
   2013/C 26/100
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Evonik Degussa GmbH (Essen, Germania) (reprezentanți: C. Steinle, M. Holm-Hadulla și C. von Köckritz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito, M. Kellerbauer și G. Meessen, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei C(2012) 3534 final a Comisiei din 24 mai 2012 de respingere a cererii de aplicare a regimului de confidențialitate formulată de reclamantă (cazul COMP/38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat) și cerere de măsuri provizorii pentru a se dispune menținerea regimului de confidențialitate acordat anumitor date referitoare la reclamantă cu ocazia publicării unei versiuni mai detaliate a Deciziei 2006/903/CE a Comisiei din 3 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/C.38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat) (JO L 353, p. 54)

      Dispozitivul

               1.

               Suspendă executarea Deciziei C(2012) 3534 final a Comisiei din 24 mai 2012 de respingere a cererii de aplicare a regimului de confidențialitate formulată de Evonik Degussa GmbH în temeiul articolului 8 din Decizia 2011/695/UE a președintelui Comisiei din 13 octombrie 2011 privind funcția și mandatul consilierului-auditor în anumite proceduri în domeniul concurenței (cazul COMP/38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat).

               2.

               Dispune nepublicarea de către Comisie pe site-ul său internet sau în orice alt loc a versiunii Deciziei 2006/903/CE a Comisiei din 3 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE împotriva Akzo Nobel NV, a Akzo Nobel Chemicals Holding AB, a Eka Chemicals AB, a Degussa AG, a Edison SpA, a FMC Corporation, a FMC Foret S.A., a Kemira OYJ, a L’Air Liquide SA, a Chemoxal SA, a Snia SpA, a Caffaro Srl, a Solvay SA/NV, a Solvay Solexis SpA, a Total SA, a Elf Aquitaine SA și a Arkema SA (cazul COMP/F/C.38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat) ori neacordarea de către Comisie a accesului terților la această versiune, care ar fi mai detaliată în ceea ce privește reclamanta decât cea publicată în septembrie 2007 pe site-ul internet al Direcției Generale Concurență.

               3.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.