title: Hotărârea Tribunalului (camera a doua) din 17 ianuarie 2012. # Hell Energy Magyarország kft împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative HELL - Marca comunitară verbală anterioară HELLA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea produselor și a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009. # Cauza T-522/10.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a doua) din 17 ianuarie 2012 — Hell Energy Magyarország/OAPI — Hansa Mineralbrunnen (HELL)
      (Cauza T‑522/10)
      „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative HELL — Marca comunitară verbală anterioară HELLA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea produselor și a semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”
      Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau
         similare — Risc de confuzie cu marca anterioară [Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 29,
         33, 34 și 67)

      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 5 august 2010 (cauza R 1517/2009-1) privind o procedură
                  de opoziție între Hansa Mineralbrunnen GmbH și Hell Energy Magyarország

            Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă Hell Energy Magyarország kft la plata cheltuielilor de judecată.


title: Hotărârea Tribunalului (camera a opta) din 19 mai 2010.#Outokumpu Oyj şi Luvata Oy împotriva Comisiei Europene.#Concurență - Înțelegeri - Sectorul tuburilor sanitare din cupru - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Amenzi - Mărimea pieței în cauză - Circumstanță agravantă - Încălcări repetate.#Cauza T-20/05.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 19 mai 2010 — Outokumpu și Luvata/Comisia
      (Cauza T‑20/05)
      „Concurență — Înțelegeri — Sectorul tuburilor sanitare din cupru — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Amenzi — Mărimea pieței în cauză — Circumstanță agravantă — Încălcări repetate”
      1.                     Procedură — Invocarea de motive noi pe parcursul procesului — Condiții [Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 44
            alin. (1) și art. 48 alin. (2)] (a se vedea punctele 57 și 58)
      2.                     Concurență — Amenzi — Cuantum — Stabilire — Criterii — Gravitatea încălcării — Circumstanțe agravante — Încălcări repetate
            [art. 65 CO; art. 81 CE; Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, punctul
            2] (a se vedea punctele 61-63)
      3.                     Concurență — Amenzi — Cuantum — Stabilire — Criterii — Gravitatea încălcării — Circumstanțe agravante — Încălcări repetate
            [Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, punctul 2] (a se vedea punctele
            69 și 70)
      4.                     Concurență — Amenzi — Cuantum — Stabilire — Criterii — Gravitatea încălcării — Mărimea pieței produselor în cauză — Luare
            în considerare [Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2)] (a se vedea punctul 77)
      Obiectul

               Cerere de anulare sau de reducere a amenzii aplicate reclamantelor la articolul 2 litera (j) din Decizia C(2004) 2826 a Comisiei
                  din 3 septembrie 2004 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind
                  SEE (Cazul COMP/E‑1/38.069 – Țevi sanitare din cupru)

            Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă societățile Outokumpu Oyj și Lavata Oy la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 23 ianuarie 2003. # Makedoniko Metro și Michaniki AE împotriva Elliniko Dimosio. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Dioikitiko Efeteio Athinon - Grecia. # Cauza C-57/01.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 4 mai 2006.#Massachusetts Institute of Technology.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesgerichtshof - Germania.#Regulamentul (CEE) nr. 1768/92.#Cauza C-431/04.


title: Hotărârea Curții (camera a doua) din 2 septembrie 2010.#Kirin Amgen Inc. împotriva Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Lietuvos Aukščiausiasis Teismas - Lituania.#Dreptul brevetelor - Medicamente brevetate - Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 - Articolele 7 și 19 și articolul 19a litera (e) - Certificat suplimentar de protecție pentru medicamente - Termen pentru depunerea cererii pentru un asemenea certificat.#Cauza C-66/09.

text:
      Cauza C‑66/09
      Kirin Amgen Inc.
      împotriva
      Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas)
      „Dreptul brevetelor – Medicamente brevetate – Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 – Articolele 7 și 19 și articolul 19a litera (e) – Certificat suplimentar de protecție pentru medicamente – Termen pentru depunerea cererii pentru un asemenea certificat”
      Sumarul hotărârii
      Apropierea legislațiilor – Legislații uniforme – Proprietate industrială și comercială – Drept asupra brevetului – Certificat
            suplimentar de protecție pentru medicamente – Măsuri tranzitorii în favoarea Lituaniei privind medicamentele care au obținut
            o autorizație de introducere pe piață în acest stat
      [Regulamentul nr. 1768/92 al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Actul de aderare din 2003, art. 7 și art. 19a lit.(e),
            și Regulamentul nr. 2309/93 al Consiliului]
      Articolul 7 și articolul 19a litera (e) din Regulamentul nr. 1768/92 privind instituirea unui certificat suplimentar de protecție
         pentru medicamente, astfel cum a fost modificat prin Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii
         Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii
         Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea
         Europeană, trebuie interpretate în sensul că acestea nu permit titularului unui brevet de bază valabil pentru un produs să
         solicite autorităților lituaniene competente, într‑un termen de șase luni de la data aderării la Uniunea Europeană a Republicii
         Lituania, eliberarea unui certificat suplimentar de protecție în cazul în care, cu mai mult de șase luni înainte de aderare,
         a fost obținută o autorizație de introducere pe piață pentru acest produs, în calitate de medicament, conform Regulamentului
         (CEE) nr. 2309/93 de stabilire a procedurilor comunitare de autorizare și supraveghere a medicamentelor de uz uman și de uz
         veterinar și de instituire a Agenției Europene pentru Evaluarea Medicamentelor, dar un asemenea produs nu a obținut în Lituania
         o autorizație de introducere pe piață.

      Astfel, în temeiul articolului 19a litera (e) din Regulamentul nr. 1768/92, un certificat suplimentar de protecție poate fi
         eliberat numai pentru un produs pentru care, în calitate de medicament, a fost obținută în Lituania o primă autorizație de
         introducere pe piață. Această dispoziție nu prevede nicio derogare privind produsele care au făcut deja obiectul unei autorizații
         comunitare de introducere pe piață. Întrucât dispoziția menționată are un mod de redactare clar și lipsit de ambiguitate,
         trebuie, în conformitate cu regula de interpretare strictă a dispozițiilor tranzitorii, să fie interpretată conform textului
         acesteia, care exprimă voința legiuitorului Uniunii, astfel cum rezultă aceasta din negocierile care au condus la Actul de
         aderare din 2003.

      Rezultă că, întrucât articolul 19a litera (e) din Regulamentul nr. 1768/92 prevede o excepție de la termenul prevăzut la articolul
         7 din acesta numai pentru titularul unei autorizații de introducere pe piață naționale pentru introducerea unei cereri de
         certificat suplimentar de protecție, titularul unei autorizații comunitare de introducere pe piață obținute cu cel puțin 6
         luni înainte de 1 mai 2004 nu poate să se întemeieze pe dispoziția menționată pentru obținerea unui certificat suplimentar
         de protecție în Lituania.

      (a se vedea punctele 33, 35 și 53 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
      2 septembrie 2010(*)

      „Dreptul brevetelor – Medicamente brevetate – Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 – Articolele 7 și 19 și articolul 19a litera (e) – Certificat suplimentar de protecție pentru medicamente – Termen pentru depunerea cererii pentru un asemenea certificat”
      În cauza C‑66/09,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Lietuvos Aukščiausiasis
         Teismas (Lituania), prin decizia din 10 februarie 2009, primită de Curte la 16 februarie 2009, în procedura

      Kirin Amgen Inc.
      împotriva
      Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras,
      cu participarea:
      Amgen Europe BV,
      CURTEA (Camera a doua),
      compusă din domnul J. N. Cunha Rodrigues, președinte de cameră, doamna P. Lindh, domnii A. Rosas, U. Lõhmus (raportor) și
         A. Ó Caoimh, judecători,

      avocat general: domnul Y. Bot,
      grefier: doamna C. Strömholm, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 3 februarie 2010,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru Kirin Amgen Inc., de D. Ušinskaitė-Filonovienė, advokatė, și de doamna A. Pakėnienė, consilier în proprietate industrială,
         asistate de domnul C. Birss, QC;

      –        pentru guvernul lituanian, de domnii D. Kriaučiūnas și I. Jarukaitis, precum și de doamna L. Mickienė, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul ceh, de domnul M. Smolek, în calitate de agent;
      –        pentru guvernul leton, de doamnele K. Drēviņa și E. Eihmane, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul maghiar, de doamnele R. Somssich și K. Szíjjártó, precum și de domnii M. Ficsor și M. Fehér, în calitate de
         agenți;

      –        pentru Comisia Europeană, de doamna A. Steiblytė și de domnul H. Krämer, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 25 februarie 2010,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolelor 7 și 19 din Regulamentul (CEE) nr. 1768/92
         al Consiliului din 18 iunie 1992 privind instituirea unui certificat suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 182,
         p. 1, Ediție specială, 13/vol. 11, p. 130), astfel cum a fost modificat prin Actul privind condițiile de aderare la Uniunea
         Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii
         Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe
         care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2003, L 236, p. 33, denumite în continuare, „Regulamentul nr. 1768/92” și, respectiv,
         „Actul de aderare din 2003”).

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între societatea Kirin Amgen Inc. (denumită în continuare „Kirin Amgen”),
         pe de o parte, și Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras (Oficiul Național de Brevete din Republica Lituania), pe
         de altă parte, cu privire la refuzul acestuia din urmă de a‑i elibera un certificat suplimentar de protecție (denumit în continuare
         „CSP”) pentru medicamentul său Aranesp.

       Cadrul juridic
       Actul de aderare din 2003
      3        Articolul 2 din Actul de aderare din 2003 prevede:

      „Începând cu data aderării, dispozițiile tratatelor originare și actele adoptate înainte de aderare de instituții și de Banca
         Centrală Europeană sunt obligatorii pentru noile state membre și se aplică în statele membre respective în condițiile prevăzute
         în aceste tratate și în prezentul act.”

      4        Potrivit articolului 20 din același act, „[a]ctele enumerate în anexa II la prezentul act fac obiectul adaptărilor definite
         în anexa menționată”.

      5        Capitolul 4 secțiunea C punctul II, intitulat „Certificate suplimentare de protecție”, prevăzut în anexa II la actul respectiv,
         ea însăși cu titlul „Lista prevăzută la articolul 20 din Actul de aderare [din 2003]”, introduce articolul 19a în Regulamentul
         nr. 1768/92.

       Regulamentul nr. 1768/92
      6        Al șaselea, al șaptelea și al zecelea considerent ale Regulamentului nr. 1768/92 prevăd:

      „întrucât este necesar să se prevadă o soluție uniformă la nivel comunitar și să se prevină astfel o evoluție eterogenă a
         legislațiilor interne, care ar conduce la noi disparități care ar împiedica libera circulație a medicamentelor în interiorul
         Comunității și, prin aceasta, ar afecta direct stabilirea și funcționarea pieței interne;

      întrucât se impune crearea unui [CSP] pentru medicamentele care au dat prilejul unei autorizații de introducere pe piață [denumită
         în continuare «AIP»], care se poate obține de către titularul unui brevet național sau european în aceleași condiții în toate
         statele membre; […]

      […]
      întrucât un echilibru just trebuie, de asemenea, să prevaleze în ceea ce privește stabilirea sistemului tranzitoriu; întrucât
         acest sistem trebuie să permită industriei farmaceutice comunitare să compenseze în parte întârzierea față de principalii
         concurenți care beneficiază, de mai mulți ani, de o legislație care le asigură o protecție mai adecvată, asigurându‑se în
         același timp ca acest sistem să nu compromită realizarea altor obiective legitime privind politicile urmărite în domeniul
         sănătății, atât la nivel național, cât și la nivel comunitar”.

      7        Articolul 3 din regulamentul menționat stabilește condițiile de obținere a CSP‑ului după cum urmează:

      „[CSP‑ul] se eliberează în cazul în care în statul membru în care se prezintă cererea menționată la articolul 7 și la data
         prezentei cereri:

      (a)      produsul este protejat de un brevet de bază în vigoare;
      (b)      produsul, în calitate de medicament, a obținut o [AIP] în curs de validitate în conformitate cu Directiva 65/65/CEE [a Consiliului
         din 26 ianuarie 1965 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind medicamentele (JO 1965,
         22, p. 369), astfel cum a fost modificată prin Directiva 89/341/CEE a Consiliului din 3 mai 1989 (JO L 142, p. 11)] sau Directiva
         81/851/CEE [a Consiliului din 28 septembrie 1981 privind apropierea legislativă a statelor membre cu privire la produsele
         medicamentoase veterinare (JO L 317, p. 1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 90/676/CEE a Consiliului din 13 decembrie
         1990 (JO L 373, p. 15)], după caz; […]

      (c)      produsul nu a făcut deja obiectul unui [CSP];
      (d)      autorizația menționată la litera (b) este prima [AIP] a produsului, în calitate de medicament.”
      8        Articolul 7 alineatul (1) din același regulament prevede:

      „Cererea de [CSP] trebuie depusă în termen de șase luni de la data la care produsul, în calitate de medicament, a obținut
         [AIP] menționată la articolul 3 litera (b).”

      9        Conform articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1768/92:

      „[CSP‑ul] intră în vigoare la sfârșitul duratei legale a brevetului de bază pentru o durată egală cu perioada scursă între
         data depunerii cererii de brevet de bază și data primei [AIP] în Comunitate, redusă cu o perioadă de cinci ani.”

      10      Articolele 19-22 din Regulamentul nr. 1768/92 cuprind dispoziții tranzitorii. Articolul 19 are următorul cuprins:

      „(1)      Pentru orice produs care, la data aderării, este protejat de un brevet valabil și pentru care prima [AIP], ca medicament,
         în Comunitate sau pe teritoriile Austriei, Finlandei sau Suediei, a fost obținută după 1 ianuarie 1985, se poate acorda un
         [CSP].

      În cazul [CSP‑urilor] care urmează să se acorde în Danemarca, Germania și Finlanda, data de 1 ianuarie 1985 se înlocuiește
         cu cea de 1 ianuarie 1988.

      În cazul [CSP‑urilor] care urmează să se acorde în Belgia, Italia, și Austria, data de 1 ianuarie 1985 se înlocuiește cu cea
         de 1 ianuarie 1982.

      (2)      Cererea de [CSP] menționat la alineatul (1) trebuie să fie prezentată în termen de șase luni de la data intrării în vigoare
         a prezentului regulament.”

      11      Articolul 19a din acest regulament, intitulat „Dispoziții suplimentare privind extinderea Comunității”, prevede:

      „Fără să aducă atingere altor dispoziții prevăzute în prezentul regulament, următoarele dispoziții se aplică:
      (a)      (i)   orice produs medicinal protejat de un brevet de bază valabil în Republica Cehă și pentru care prima [AIP] ca produs medicinal
         a fost obținută în Republica Cehă după 10 noiembrie 1999 poate face obiectul unui [CSP], cu condiția ca cererea de [CSP] să
         fi fost depusă în termen de șase luni de la data la care a fost obținută prima [AIP],

      (ii)      orice produs medicinal protejat de un brevet de bază valabil în Republica Cehă și pentru care prima [AIP] ca produs medicinal
         a fost obținută în Comunitate cu cel mult șase luni înainte de data aderării poate face obiectul unui [CSP], cu condiția ca
         cererea de [CSP] să fi fost depusă în termen de șase luni de la data la care a fost obținută prima [AIP];

      [...]
      (e)      orice produs medicinal protejat de un brevet de bază solicitat după 1 februarie 1994 și pentru care prima [AIP] ca produs
         medicinal a fost obținută în Lituania înainte de data aderării poate face obiectul unui [CSP], cu condiția ca cererea de [CSP]
         să fi fost depusă în termen de șase luni de la data aderării.”

       Regulamentul (CEE) nr. 2309/93
      12      Articolul 12 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (CEE) nr. 2309/93 al Consiliului din 22 iulie 1993 de stabilire
         a procedurilor comunitare de autorizare și supraveghere a medicamentelor de uz uman și de uz veterinar și de instituire a
         Agenției Europene pentru Evaluarea Medicamentelor (JO L 214, p. 1) prevede:

      „Fără să aducă atingere articolului 6 din Directiva 65/65/CEE, o [AIP] acordată în conformitate cu prezentul regulament este
         valabilă în întreaga Comunitate. Ea conferă în fiecare stat membru aceleași drepturi și obligații ca și o [AIP] acordată de
         acel stat membru în conformitate cu articolul 3 din Directiva 65/65/CEE.”

      13      Articolul 3 menționat a fost înlocuit de articolul 4 alineatul (3) și de articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE
         a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele
         de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      14      Kirin Amgen este titulara unui brevet european, solicitat la 16 august 1994, ale cărui efecte au fost extinse la Lituania
         pentru medicamentul Aranesp. La 8 iunie 2001, societatea menționată a obținut, pentru acest medicament, o AIP în conformitate
         cu Regulamentul nr. 2309/93 (denumită în continuare „AIP comunitară”). La 29 octombrie 2004, aceasta a formulat la Lietuvos
         Respublikos valstybinis patentų biuras o cerere de CSP, însoțită de AIP comunitară. CSP‑ul a fost refuzat printr‑o decizie
         a acestui oficiu, împotriva căreia au fost declarate, în mod succesiv, căi de atac la diferite instanțe naționale, care nu
         au avut însă câștig de cauză.

      15      În recursul formulat la instanța de trimitere, Kirin Amgen susține că faptul că este titulara unei AIP comunitare este suficient
         pentru obținerea unui CSP în Lituania și că nu a lăsat să expire termenul de șase luni, prevăzut la articolele 7 sau 19 din
         Regulamentul nr. 1768/92 pentru depunerea cererii sale, întrucât acest termen trebuie calculat de la 1 mai 2004, data aderării
         Republicii Lituania la Uniunea Europeană.

      16      În aceste împrejurări, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele
         întrebări preliminare:

      „1)      «Data intrării în vigoare a prezentului regulament» avută în vedere la articolul 19 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1768/92
         trebuie considerată, în privința Republicii Lituania, ca fiind data aderării acesteia la Uniunea Europeană?

      2)      În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, ce natură are raportul dintre articolele 19 și 7 din Regulamentul nr. 1768/92
         în vederea calculării termenului de șase luni și care dintre aceste articole trebuie aplicat în speță?

      3)      [AIP], în cadrul Comunității, a intrat în vigoare în mod necondiționat în Republica Lituania la data aderării acesteia la
         Uniunea Europeană?

      4)      În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare, intrarea în vigoare a [AIP] trebuie asimilată cu obținerea acesteia
         în sensul articolului 3 litera (b) din Regulamentul nr. 1768/92?”

       Cu privire la cererea având ca obiect redeschiderea procedurii orale
      17      Prin scrisoarea din 30 iunie 2010, Kirin Amgen a solicitat redeschiderea procedurii orale arătând, în esență, că poziția reținută
         în concluziile avocatului general este eronată și că au fost elaborate în acest sens noi argumente referitoare la articolele
         3, 7 și 13 din Regulamentul nr. 1768/92, în special în ceea ce privește articolul 3 litera (d) din acesta. În susținerea cererii
         formulate, Kirin Amgen invocă dreptul la o procedură contradictorie, conform articolului 6 din Convenția europeană pentru
         apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950.

      18      Ținând seama de însuși scopul contradictorialității, care este de a evita influențarea Curții prin argumente care nu ar putea
         să fie discutate între părți, din oficiu, la propunerea avocatului general sau la cererea părților, Curtea poate dispune redeschiderea
         procedurii orale, în conformitate cu articolul 61 din Regulamentul de procedură, în cazul în care consideră că nu este suficient
         lămurită sau că trebuie să soluționeze cauza în temeiul unui argument care nu a fost pus în discuția părților (a se vedea
         în special Ordonanța din 4 februarie 2000, Emesa Sugar, C‑17/98, Rec., p. I‑665, punctul 18, precum și Hotărârea din 8 septembrie
         2009, Liga Portuguesa de Futebol Profissional și Bwin International, C‑42/07, Rep., p. I‑7633, punctul 31 și jurisprudența
         citată).

      19      Cu toate acestea, în cauză, Curtea, după ascultarea avocatului general, apreciază că dispune de toate elementele necesare
         pentru a răspunde la întrebările adresate și că observațiile prezentate în fața acesteia s‑au referit la aceste elemente.

      20      Prin urmare, cererea având ca obiect redeschiderea procedurii orale trebuie respinsă.

       Cu privire la întrebările preliminare
       Observații introductive
      21      Din decizia de trimitere și în special din primele două întrebări adresate de instanța de trimitere rezultă că aceasta din
         urmă consideră că soluționarea acțiunii principale depinde, în esență, de interpretarea articolului 19 din Regulamentul nr. 1768/92.
         Or, Curtea a hotărât deja că legiuitorul Uniunii a introdus acest articol în cadrul dispozițiilor tranzitorii ale acestui
         regulament pentru a limita consecințele negative ale expirării sau ale reducerii termenului de șase luni prevăzut la articolul
         7 alineatul (1) din regulamentul menționat și pentru a permite produselor care au obținut deja o AIP în calitate de medicamente
         la data intrării în vigoare a acestui regulament să beneficieze de sistemul instituit prin acesta. Alineatul (2) al aceluiași
         articol 19 derogă, în condițiile prevăzute la alineatul (1) al acestuia, de la articolul 7 din regulamentul menționat (a se
         vedea în acest sens Hotărârea din 12 iunie 1997, Yamanouchi Pharmaceutical, C‑110/95, Rec., p. I‑3251, punctul 19, și Hotărârea
         din 11 decembrie 2003, Hässle, C‑127/00, Rec., p. I‑14781, punctul 29).

      22      Curtea a considerat de asemenea că, pentru a ține seama de diferențele de apreciere dintre statele membre, articolul 19 din
         Regulamentul nr. 1768/92 a prevăzut, cu titlu tranzitoriu, stabilirea unor date de referință diferite în funcție de statele
         membre în ceea ce privește obținerea unei prime AIP, o asemenea stabilire dovedindu‑se, așadar, justificată în măsura în care
         fiecare dintre aceste date este expresia aprecierii efectuate de fiecare stat membru în funcție în special de sistemul său
         de sănătate, a cărui organizare și finanțare variază de la un stat membru la altul (a se vedea în acest sens Hotărârea Hässle,
         citată anterior, punctele 39 și 40). Această dispoziție reflectă, așadar, rezultatul negocierilor și instituie mecanisme specifice
         pentru diferite state membre.

      23      Astfel, articolul 19 din Regulamentul nr. 1768/92 stabilea, pentru cele douăsprezece state membre ale Comunității la data
         intrării în vigoare a acestui regulament, precum și pentru cele trei state care au aderat la aceasta la 1 ianuarie 1995, o
         normă tranzitorie, care derogă de la articolul 7 din regulamentul menționat, pentru orice produs care, la data intrării în
         vigoare a regulamentului, obținuse o primă AIP în Comunitate după data precizată la respectivul articol 19.

      24      La fel ca articolul menționat, articolul 19a din același regulament, care face parte de asemenea din dispozițiile tranzitorii,
         trebuie considerat că exprimă rezultatul negocierilor desfășurate cu statele membre care au aderat la Uniune la 1 mai 2004.

      25      În consecință, rezultă că articolul 19a din Regulamentul nr. 1768/92 se aplică acestor noi state membre, în special articolul
         19a litera (e), care privește Republica Lituania. În schimb, articolul 19 din același regulament privește numai statele care
         erau membre ale Comunității Europene la data intrării în vigoare a acestui regulament, precum și statele care au aderat cu
         ocazia extinderii intervenite la 1 ianuarie 1995.

      26      Astfel, în cazul în care articolul 19 din Regulamentul nr. 1768/92 trebuia interpretat în sensul că privește în egală măsură
         și statele membre care au aderat la 1 mai 2004, rezultatul negocierilor cu acestea, exprimate la diferitele alineate ale articolului
         19a din acest regulament, ar putea să se dovedească lipsite de sens.

      27      Trebuie să se amintească faptul că, în cadrul procedurii de cooperare dintre instanțele naționale și Curte instituite prin
         articolul 267 TFUE, este de competența acesteia din urmă să ofere instanței naționale un răspuns util, care să îi permită
         să soluționeze litigiul cu care a fost sesizată. Din această perspectivă, Curtea trebuie, dacă este cazul, să reformuleze
         întrebările care îi sunt adresate. Astfel, misiunea Curții este de a interpreta toate dispozițiile dreptului comunitar care
         sunt necesare instanțelor naționale pentru a statua în cauzele cu care sunt sesizate, chiar dacă respectivele dispoziții nu
         sunt expres indicate în întrebările adresate de aceste instanțe (a se vedea Hotărârea din 26 iunie 2008, Wiedemann și Funk,
         C‑329/06 și C‑343/06, Rep., p. I‑4635, punctul 45 și jurisprudența citată).

      28      În aceste condiții și având în vedere situația de fapt din acțiunea principală, trebuie înțeles că, prin întrebările sale,
         care trebuie examinate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 7 sau articolul
         19a litera (e) din Regulamentul nr. 1768/92 trebuie interpretate în sensul că unul sau altul dintre acestea permit titularului
         unui brevet de bază valabil pentru un produs să solicite autorităților lituaniene competente, într‑un termen de șase luni
         de la data aderării la Uniune a Republicii Lituania, și anume 1 mai 2004, eliberarea unui CSP în cazul în care, cu mai mult
         de șase luni înainte de aceasta dată, a fost obținută o AIP comunitară pentru acest produs, în calitate de medicament, dar
         nu a fost obținută în Lituania o AIP națională.

       Cu privire la posibilitatea obținerii CSP‑ului în temeiul articolului 19a litera (e) din Regulamentul nr. 1768/92
      29      În temeiul articolului 19a litera (e) din Regulamentul nr. 1768/92, un CSP poate fi eliberat în Lituania pentru un medicament
         care este protejat printr‑un brevet de bază valabil, solicitat după 1 februarie 1994 și pentru care, în calitate de medicament,
         a fost obținută o primă AIP națională în Lituania înainte de 1 mai 2004, cu condiția ca cererea de [CSP] să fi fost depusă
         în termen de șase luni de la această dată.

      30      În calitate de dispoziție tranzitorie, care derogă de la articolul 7 din Regulamentul nr. 1768/92, articolul 19a litera (e)
         din același regulament, la fel ca articolul 19 din acesta, urmărește să limiteze consecințele negative ale expirării sau ale
         reducerii termenului prevăzut la respectivul articol 7 pentru solicitarea unui CSP în Lituania și permite produselor care
         au obținut deja o AIP națională, în calitate de medicamente, la data intrării în vigoare a acestui regulament să beneficieze
         de sistemul instituit prin acesta din urmă (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Hässle, citată anterior, punctul 29).

      31      Potrivit unei jurisprudențe consacrate, derogările prevăzute de actele de aderare trebuie interpretate în mod strict (a se
         vedea în acest sens Hotărârea din 5 decembrie 1996, Merck și Beecham, C‑267/95 și C‑268/95, Rec., p. I‑6285, punctul 23, precum
         și Hotărârea din 3 decembrie 1998, KappAhl, C‑233/97, Rec., p. I‑8069, punctul 18).

      32      În cauza principală, AIP în discuție, care a fost acordată societății Kirin Amgen la 8 iunie 2001, este o AIP comunitară,
         și nu o AIP națională, obținută în Lituania.

      33      Or, în temeiul articolului 19a litera (e) din Regulamentul nr. 1768/92, un CSP poate fi eliberat numai pentru un produs pentru
         care, în calitate de medicament, a fost obținută în Lituania o primă AIP. Această dispoziție nu prevede nicio derogare privind
         produsele care au făcut deja obiectul unei AIP comunitare. Întrucât dispoziția menționată are un mod de redactare clar și
         lipsit de ambiguitate, trebuie, în conformitate cu regula de interpretare strictă a dispozițiilor tranzitorii, să fie interpretată
         conform textului acesteia și care exprimă voința legiuitorului Uniunii, astfel cum rezultă aceasta din negocierile care au
         condus la Actul de aderare din 2003.

      34      În contextul dispozițiilor tranzitorii, această concluzie nu poate fi repusă în discuție de articolul 12 alineatul (1) primul
         paragraf din Regulamentul nr. 2309/93, în temeiul căruia AIP comunitară conferă în fiecare stat membru aceleași drepturi și
         obligații ca și o AIP națională acordată de acel stat membru.

      35      Rezultă că, întrucât articolul 19a litera (e) din Regulamentul nr. 1768/92 prevede o excepție de la termenul prevăzut la articolul
         7 din acesta numai pentru titularul unei AIP naționale, titularul unei AIP comunitare obținute înainte de 1 mai 2004 nu poate
         să se întemeieze pe dispoziția menționată pentru obținerea unui CSP în Lituania.

       Cu privire la posibilitatea obținerii unui CSP în temeiul articolului 7 din Regulamentul nr. 1768/92
      36      Din articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1768/92 coroborat cu articolul 3 literele (b) și (d) din acesta rezultă
         că o cerere de CSP trebuie depusă într‑un termen de șase luni de la data la care produsul, în calitate de medicament, a obținut
         o primă AIP în statul membru în care a fost formulată cererea (a se vedea Hotărârea Hässle, citată anterior, punctul 26).

      37      În temeiul articolului 12 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 2309/93, AIP comunitară conferă în fiecare stat
         membru aceleași drepturi și obligații ca și o AIP națională acordată de acel stat membru conform articolului 4 alineatul (3)
         și articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83, care au înlocuit articolul 3 din Directiva 65/65, astfel cum a fost
         modificată de Directiva 89/341.

      38      Kirin Amgen, ca și Comisia Europeană, arată că titularul unei AIP comunitare precum cea în cauză în acțiunea principală poate,
         în temeiul articolului 7 din Regulamentul nr. 1768/92, să introducă cererea sa de CSP într‑un termen de șase luni ulterior
         intrării în vigoare în Lituania a acestui regulament. În acest scop, obținerea, în sensul articolului 3 litera (b) din acest
         regulament, a unei AIP comunitare ar trebui echivalată cu intrarea în vigoare a acestei AIP, astfel încât ar trebui să se
         considere că această obținere a avut loc la 1 mai 2004.

      39      Desigur, astfel cum susține Kirin Amgen, statele membre care au depus observații scrise Curții și Comisia Europeană, o decizie
         a acesteia din urmă de acordare a unei AIP comunitare își produce efectele, în temeiul articolului 2 din Actul de aderare
         din 2003, în noul stat membru al Uniunii începând de la data aderării acestuia, astfel încât intrarea în vigoare în Lituania
         a AIP comunitare acordate societății Kirin Amgen la 8 iunie 2001 a avut loc la 1 mai 2004.

      40      Cu toate acestea, ultima dată menționată nu poate fi echivalată cu obținerea unei AIP, în înțelesul articolului 3 litera (b)
         din Regulamentul nr. 1768/92.

      41      Astfel, în absența unei definiții a noțiunii „obținere” în regulamentul menționat, dintr‑o jurisprudență constantă a Curții
         rezultă că, în vederea interpretării unei dispoziții de drept al Uniunii, trebuie să se țină seama nu numai de termenii utilizați,
         ci și de contextul în care apare aceasta, precum și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte această dispoziție
         (a se vedea în special Hotărârea din 17 noiembrie 1983, Merck, 292/82, Rec., p. 3781, punctul 12, Hotărârea din 1 martie 2007,
         Schouten, C‑34/05, Rep., p. I‑1687, punctul 25, Hotărârea din 12 februarie 2009, Klarenberg, C‑466/07, Rep., p. I‑803, punctul
         37, și Hotărârea din 3 decembrie 2009, Yaesu Europe, C‑433/08, Rep., p. I‑11487, punctul 24).

      42      În această privință, din modul de redactare a articolelor 19 și 19a din Regulamentul nr. 1768/92 rezultă cu claritate că noțiunea
         „obținere” a AIP diferă de noțiunea „intrare în vigoare” întrucât obținerea precedă aderarea statelor membre în discuție.
         Or, în majoritatea versiunilor lingvistice ale acestui regulament existente la data adoptării, noțiunea „obținere” a unei
         AIP este utilizată atât la articolul 19 cât și la articolul 3 litera (b) și la articolul 7 din acesta, și nimic nu demonstrează
         că trebuie interpretată în mod diferit în funcție de dispoziția în cuprinsul căreia este utilizată. Dimpotrivă, ea este utilizată
         în același context în toate aceste articole. Desigur, anumite versiuni lingvistice din același regulament, printre care versiunea
         engleză, utilizează o expresie diferită la articolul 3 litera (b) și la articolul 7 din acesta, respectiv „granted” („acordat”).
         Cu toate acestea, nu este mai puțin adevărat că obținerea unei AIP are loc în momentul acordării sale.

      43      Kirin Amgen arată totuși că obiectivul Regulamentului nr. 1768/92 care constă în asigurarea unei durate de protecție uniforme
         a unui medicament presupune în mod necesar că obținerea unei AIP comunitare, în înțelesul articolului 3 litera (b) din regulamentul
         menționat, ar trebui echivalată cu intrarea în vigoare în Lituania a acestei AIP. Orice altă interpretare ar genera un sistem
         de protecție juridică a proprietății intelectuale cu două viteze, după cum această protecție se aplică în statele care aderă
         la Uniune sau în vechile state membre ale acesteia. Dacă ar fi imposibil pentru titularii unei AIP comunitare să obțină un
         CSP într‑un nou stat membru, ar deveni posibile importuri paralele din acest stat membru, punând în pericol buna funcționare
         a pieței interne.

      44      Această argumentare nu poate fi admisă.

      45      Astfel, cu privire la obiectivul urmărit de Regulamentul nr. 1768/92, este desigur adevărat că instituie o soluție uniformă
         la nivelul Uniunii prin crearea unui CSP pe care îl poate obține titularul unui brevet național sau european în aceleași condiții
         în toate statele membre și prin faptul că prevede în special o durată uniformă de protecție (a se vedea, prin analogie, Hotărârea
         din 13 iulie 1995, Spania/Consiliul, C‑350/92, Rec., p. I‑1985, punctul 34, și Hotărârea Hässle, citată anterior, punctul
         37). Astfel cum rezultă din al șaselea considerent al acestui regulament, acesta din urmă urmărește, așadar, să prevină o
         evoluție eterogenă a legislațiilor interne, care ar conduce la disparități care ar împiedica libera circulație a medicamentelor
         în interiorul Comunității și, prin aceasta, ar afecta direct stabilirea și funcționarea pieței interne.

      46      Cu toate acestea, anumite state membre urmăreau, conform celui de al zecelea considerent al aceluiași regulament, să garanteze
         pentru o perioadă mai lungă realizarea altor obiective legitime legate de politica acestora în domeniul sănătății publice
         și în special să asigure stabilitatea financiară a sistemului lor de sănătate prin susținerea industriei producătorilor de
         medicamente generice (a se vedea în acest sens Hotărârea Hässle, citată anterior, punctul 38).

      47      Pentru a ține seama de aceste diferențe de apreciere, articolele 19 și 19a din Regulamentul nr. 1768/92 cuprind, cu titlu
         tranzitoriu, date de referință diferite. Stabilirea acestora în raport cu statele membre se dovedește justificată în măsura
         în care fiecare dintre aceste date exprimă aprecierea efectuată de fiecare stat membru în funcție în special de sistemul său
         de sănătate, a cărui organizare și finanțare variază de la un stat membru la altul (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Hässle,
         citată anterior, punctele 39 și 40).

      48      Din cele de mai sus rezultă că obiectivul Regulamentului nr. 1768/92 de asigurare a unei protecții uniforme pentru un medicament
         pe întreg teritoriul Uniunii nu se opune unor dispoziții tranzitorii, rezultate din negocierile de aderare, care pot conduce
         la imposibilitatea de a solicita un CSP pentru anumite medicamente în anumite state membre. Acest rezultat, care poate împiedica,
         fie și numai temporar, obiectivul mai sus menționat și funcționarea pieței interne, este justificat de obiectivele legitime
         menționate legate de politicile duse în materie de sănătate, care includ, dacă este cazul, stabilitatea financiară a sistemelor
         de sănătate ale statelor membre (a se vedea în acest sens Hotărârea Hässle, citată anterior, punctul 46).

      49      În împrejurările din acțiunea principală, ar contraveni rezultatului negocierilor care au condus la aderarea Republicii Lituania
         la Uniune să se admită ca un titular al unei AIP comunitare precum cel în cauză în acțiunea principală să se poate întemeia
         pe articolul 7 din Regulamentul nr. 1768/92 în vederea obținerii în Lituania a unui CSP. Astfel, articolul 19a litera (e)
         prevede posibilitatea de a solicita autorităților competente lituaniene eliberarea unui asemenea CSP numai în temeiul unei
         prime AIP obținute în Lituania înainte de aderarea acestui stat. Astfel cum s‑a precizat la punctul 33 din prezenta hotărâre,
         această dispoziție nu prevede nicio derogare privind produsele care au făcut deja obiectul unei AIP comunitare.

      50      În plus, în cazul în care intrarea în vigoare a unei AIP comunitare într‑un nou stat membru putea fi echivalată cu obținerea
         în acest stat membru, orice AIP comunitară ar conferi dreptul la eliberarea unui CSP, dacă CSP‑ul era solicitat într‑un termen
         de șase luni de la aderarea unui asemenea stat la Uniune, și aceasta chiar dacă data obținerii acestei AIP era anterioară
         datelor de obținere prevăzute de dispozițiile tranzitorii ale Regulamentului nr. 1768/92. Acest lucru ar contraveni de asemenea
         rezultatelor negocierilor de aderare.

      51      Astfel, cu titlu de exemplu care privește un alt stat membru, în ipoteza unei echivalări între obținerea unei AIP și intrarea
         în vigoare a acesteia, ar fi posibil pentru titularul unei AIP comunitare obținute înainte de 1 mai 2004 să solicite, în Republica
         Cehă, un CSP până la 30 noiembrie 2004, în timp ce articolul 19a litera (a) punctul (ii) din Regulamentul nr. 1768/92 prevede
         depunerea unei asemenea cereri, în ceea ce privește acest stat membru, numai în cele șase luni de la data la care a fost obținută
         prima AIP.

      52      Prin urmare, atât modul de redactare, precum și contextul articolului 3 litera (b), articolului 7 și articolului 19a litera
         (e) din Regulamentul nr. 1768/92, cât și obiectivul acestuia și în special cel urmărit de dispozițiile sale tranzitorii se
         opun faptului ca intrarea în vigoare a AIP comunitare să fie echivalată cu obținerea acesteia în sensul respectivului articol
         3 litera (b).

      53      Având în vedere toate considerațiile de mai sus, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că articolul 7 și articolul
         19a litera (e) din Regulamentul nr. 1768/92 trebuie interpretate în sensul că acestea nu permit titularului unui brevet de
         bază valabil pentru un produs să solicite autorităților lituaniene competente, într‑un termen de șase luni de la data aderării
         la Uniunea Europeană a Republicii Lituania, eliberarea unui CSP în cazul în care, cu mai mult de șase luni înainte de aderare,
         a fost obținută o AIP comunitară pentru acest produs, în calitate de medicament, conform Regulamentului nr. 2309/93, dar un
         asemenea produs nu a obținut în Lituania o AIP.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      54      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:
      Articolul 7 și articolul 19a litera (e) din Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 al Consiliului din 18 iunie 1992 privind instituirea
            unui certificat suplimentar de protecție pentru medicamente, astfel cum a fost modificat prin Actul privind condițiile de
            aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii
            Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările
            tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană, trebuie interpretate în sensul că acestea nu permit titularului unui brevet
            de bază valabil pentru un produs să solicite autorităților lituaniene competente, într‑un termen de șase luni de la data aderării
            la Uniunea Europeană a Republicii Lituania, eliberarea unui certificat suplimentar de protecție în cazul în care, cu mai mult
            de șase luni înainte de aderare, a fost obținută o autorizație comunitară de introducere pe piață pentru acest produs, în
            calitate de medicament, conform Regulamentului (CEE) nr. 2309/93 al Consiliului din 22 iulie 1993 de stabilire a procedurilor
            comunitare de autorizare și supraveghere a medicamentelor de uz uman și de uz veterinar și de instituire a Agenției Europene
            pentru Evaluarea Medicamentelor, dar un asemenea produs nu a obținut în Lituania o autorizație de introducere pe piață.
      Semnături
      * Limba de procedură: lituaniana.


Hotărârea Curții din data de 10 decembrie 1974. # Charmasson împotriva Ministre de l'économie et des finances. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Conseil d'Etat - Franța. # Cauza 48-74.


title: Hotărârea Tribunalului (camera a șasea) din 21 noiembrie 2013. # El Hogar Perfecto del Siglo XXI, SL împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat reprezentând un tirbușon - Desen sau model industrial național anterior - Motiv de nulitate - Lipsa caracterului individual - Lipsa unei impresii globale diferite - Utilizator avizat - Gradul de libertate a autorului - Articolele 4 și 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002. # Cauza T-337/12.

text:
               Părţi
               Motivele
               Dizpozitiv

            Părţi
            În cauza T‑337/12,
            El Hogar Perfecto del Siglo XXI, SL,  cu sediul în Madrid (Spania), reprezentată de C. Ruiz Gallegos și de E. Veiga Conde, avocați,
            reclamantă,
            împotriva
            Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), reprezentat de M. Ó. Mondéjar Ortuño, în calitate de agent,
            pârât,
            cealaltă parte din procedura care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului, fiind
            Wenf International Advisers Ltd, cu sediul în Tortola, Insulele Virgine Britanice (Regatul Unit), reprezentată de J. L. Rivas Zurdo, de E. Seijo Veiguela și de I. Munilla Muñoz, avocați,
            având ca obiect o acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 1 iunie 2012 (cauza R 89/2011-3), privind o procedură de declarare a nulității între Wenf International Advisers Ltd și El Hogar Perfecto del Siglo XXI, SL,
            TRIBUNALUL (Camera a șasea),
            compus din domnii H. Kanninen, președinte, G. Berardis (raportor) și C. Wetter, judecători,
            grefier: domnul E. Coulon,
            având în vedere cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 30 iulie 2012,
            având în vedere memoriul în răspuns al OAPI depus la grefa Tribunalului la 30 octombrie 2012,
            având în vedere memoriul în răspuns al intervenientei depus la grefa Tribunalului la 26 octombrie 2012,
            având în vedere că niciuna dintre părți nu a formulat, în termen de o lună de la comunicarea terminării procedurii scrise, o cerere de organizare a unei ședințe și întrucât a decis, în consecință, pe baza raportului judecătorului raportor și în temeiul articolului 135a din Regulamentul de procedură al Tribunalului, să se pronunțe fără parcurgerea fazei orale a procedurii,
            pronunță prezenta
            Hotărâre

            Motivele
            Istoricul cauzei
            1. La 22 noiembrie 2007, reclamanta, El Hogar Perfecto del Siglo XXI, SL, a depus o cerere de înregistrare a unui desen sau model industrial comunitar la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare (JO 2002, L 3, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 33, p. 70).
            2. Desenul sau modelul industrial a cărui înregistrare a fost solicitată este reprezentat după cum urmează:
            >image>1
            3. Desenul sau modelul industrial contestat urmează a fi aplicat „tirbușoanelor”, produs din clasa 07-06 în sensul Aranjamentului de la Locarno privind clasificarea internațională a desenelor și modelelor industriale din 8 octombrie 1968, cu modificările ulterioare.
            4. Desenul sau modelul industrial contestat a fost înregistrat chiar în ziua cererii de înregistrare sub numărul 000830831-0001 și publicat în Buletinul desenelor și modelelor industriale comunitare nr. 2007/191 din 14 decembrie 2007.
            5. La 16 aprilie 2009, intervenienta, Wenf International Advisers Ltd, a depus la OAPI o cerere de declarare a nulității desenului sau modelului industrial contestat. Motivul invocat în susținerea cererii era cel prevăzut la articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002, care prevede că un desen sau un model industrial comunitar trebuie declarat nul dacă nu îndeplinește condițiile stabilite de articolele 4-9 din regulamentul amintit. În cererea de declarare a nulității, intervenienta a invocat faptul că desenul sau modelul industrial contestat nu avea caracter de noutate și că era lipsit de caracter individual, în sensul articolului 4 din Regulamentul nr. 6/2002 coroborat cu articolele 5 și 6 din același regulament.
            6. În susținerea cererii de declarare a nulității, intervenienta a invocat desenul sau modelul industrial înregistrat în Spania la 7 septembrie 1994, sub numărul 131750, făcut public prin publicarea sa în Boletín Oficial de la Propiedad Industrial (Buletinul Oficial al Proprietății Industriale spaniol) la 16 octombrie 1994 și care trebuia să fie utilizat pentru „deschizătoare de sticle”. Desenul sau modelul industrial anterior este reprezentat după cum urmează:
            >image>2
            7. La 12 noiembrie 2010, divizia de anulare a OAPI a admis cererea de declarare a nulității pentru motivul că desenul sau modelul industrial contestat era lipsit de caracter individual. Aceasta a precizat că impresia generală produsă de desenul sau modelul industrial contestat nu era diferită de cea produsă de desenul sau modelul industrial anterior, date fiind numeroasele similitudini existente, precum aspectul curbat al mânerului, elementul care alcătuiește două plăci fixat printr‑un știft într‑o poziție identică și amplasarea unui cuțitaș într‑o poziție identică. Divizia de anulare a mai subliniat că aprecierea acestor similitudini era aceeași indiferent dacă instrumentele erau desfăcute sau în poziție închisă. În sfârșit, a considerat că autorul dispunea de un grad de libertate larg din moment ce, astfel cum reiese din dosar, instrumentul putea fi creat pe baza a numeroase designuri diferite.
            8. La 11 ianuarie 2011, reclamanta a formulat o cale de atac la OAPI împotriva deciziei diviziei de anulare, în temeiul articolelor 55-60 din Regulamentul nr. 6/2002.
            9. Prin Decizia din 1 iunie 2012 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera a treia de recurs a OAPI a respins calea de atac. După ce a înlăturat argumentul reclamantei întemeiat pe reaua‑credință a intervenientei, camera de recurs a examinat caracterul individual al desenului sau modelului industrial contestat. Astfel, aceasta a definit utilizatorul avizat al respectivului desen sau model industrial ca fiind atât particularul, cât și profesionistul care folosește produsele vizate de acest desen sau model industrial, și anume tirbușoane, și a considerat că gradul de libertate a autorului este larg. Astfel, deși aceste instrumente necesită anumite piese funcționale indispensabile, acestea pot fi, în opinia camerei de recurs, concepute și asociate în mai multe moduri. Potrivit camerei de recurs, cele două desene sau modele industriale în discuție au în comun aspectele lor nefuncționale, mai precis designul mânerului și amplasarea cuțitașului și, din acest motiv, nu produc o impresie globală diferită asupra utilizatorului avizat. În ceea ce privește mai precis asemănarea mânerelor, camera de recurs a precizat, pe de o parte, că forma mânerului are o influență importantă asupra aspectului general al unui tirbușon din moment ce acesta constituie piesa cea mai mare care le închide, integral sau parțial, pe celelalte și, pe de altă parte, că forma menționată joacă un rol determinant în impresia globală produsă de acest tip de produse atunci când instrumentul este închis. În această privință, camera de recurs a arătat că mânerul a fost conceput în ambele desene sau modele industriale în discuție pentru a lăsa vizibilă, atunci când tirbușonul este închis, aceeași parte a tijei și a levierului. Diferența existentă între mânerele din desenele sau modelele industriale în discuție, mai precis designul părții interioare, nu ar fi, așadar, suficientă pentru a schimba impresia globală pe care o produc asupra utilizatorului avizat.
            Concluziile părților
            10. Reclamanta solicită Tribunalului:
            – anularea deciziei atacate;
            – obligarea OAPI și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.
            11. OAPI și intervenienta solicită Tribunalului:
            – respingerea acțiunii;
            – obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
            În drept
            12. Reclamanta invocă două motive în susținerea acțiunii formulate, întemeiate, primul, pe încălcarea articolului 4 și a articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002 coroborate cu articolul 25 alineatul (1) litera (b) din același regulament în ceea ce privește noțiunea de utilizator avizat în cadrul aprecierii caracterului individual al desenului sau modelului industrial contestat și, al doilea, pe încălcarea articolului 4 și a articolului 6 alineatul (2) din Regulamentul nr. 6/2002 coroborate cu articolul 25 alineatul (1) litera (b) din același regulament în ceea ce privește gradul de libertate a autorului în elaborarea desenului sau modelului industrial contestat în cadrul aprecierii caracterului individual al acestuia.
            13. Întrucât aceste două motive vizează erori care ar fi fost săvârșite de camera de recurs la aprecierea caracterului individual al desenului sau modelului industrial contestat, Tribunalul consideră că ele trebuie analizate împreună.
            14. Reclamanta susține în esență că camera de recurs a săvârșit erori la aprecierea caracterului individual al desenului sau modelului industrial contestat. Mai precis, camera de recurs ar fi săvârșit erori la aprecierea noțiunii de utilizator avizat, care ar fi avut efecte asupra aprecierii impresiei globale produse de desenul sau modelul industrial contestat asupra respectivului utilizator și a gradului de libertate a autorului. În opinia reclamantei, diferențele dintre desenul sau modelul industrial contestat și desenul sau modelul industrial anterior sunt de așa natură încât impresia globală produsă asupra utilizatorului avizat este diferită, iar desenul sau modelul industrial contestat nu este, așadar, lipsit de caracter individual.
            15. OAPI și intervenienta contestă argumentele reclamantei.
            16. Articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002 prevede că un desen sau model industrial comunitar poate fi declarat nul numai dacă nu îndeplinește condițiile stabilite de articolele 4-9 din același regulament.
            17. Potrivit articolului 4 din Regulamentul nr. 6/2002, un desen sau model industrial este protejat printr‑un desen sau model industrial comunitar numai dacă are caracter individual și de noutate.
            18. Potrivit articolului 6 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002, se consideră că un desen sau model industrial comunitar înregistrat are caracter individual dacă impresia globală pe care o produce asupra utilizatorului avizat diferă de impresia produsă asupra unui asemenea utilizator de orice alt desen sau model care a fost făcut public înainte de data de depunere a cererii de înregistrare sau, dacă se revendică o prioritate, înainte de data de prioritate.
            19. Articolul 6 alineatul (2) din Regulamentul nr. 6/2002 precizează că, pentru aprecierea caracterului individual, trebuie să se ia în considerare gradul de libertate a autorului în elaborarea desenului sau modelului.
            20. Pentru a analiza caracterul individual al desenului sau modelului industrial contestat, trebuie, așadar, să se stabilească dacă respectiva cameră de recurs nu a săvârșit o eroare pronunțându‑se succesiv asupra noțiunii de utilizator avizat al respectivului desen sau model industrial și asupra libertății autorului în elaborarea acestuia și comparând impresiile globale produse asupra utilizatorului avizat prin desenele sau modele industriale în discuție.
            Cu privire la utilizatorul avizat
            21. Rezultă din jurisprudență că noțiunea de utilizator avizat trebuie înțeleasă ca o noțiune intermediară între cea a consumatorului mediu, aplicabilă în domeniul mărcilor, căruia nu i se cer cunoștințe specifice și care, în general, nu face o comparație directă între mărcile în conflict, și cea a specialistului expert, care deține cunoștințe tehnice aprofundate. (Hotărârea Curții din 20 octombrie 2011, PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, C‑281/10 P, Rep., p. I‑10153, punctul 53).
            22. Astfel, deși utilizatorul avizat nu este consumatorul mediu normal informat, suficient de atent și de avizat, care percepe un desen sau un model industrial în mod normal ca pe un tot și nu face o examinare a diferitor detalii ale acestuia, el nu este nici expertul sau specialistul capabil să observe în detaliu diferențele minime care pot să existe între modelele industriale sau desenele în conflict (Hotărârea PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, punctul 21 de mai sus, punctul 59).
            23. Calitatea de „utilizator” presupune ca persoana vizată să utilizeze produsul în care este încorporat desenul sau modelul industrial în conformitate cu finalitatea acestui produs [Hotărârea Tribunalului din 22 iunie 2010, Shenzhen Taiden/OAPI – Bosch Security Systems (Echipament de comunicare), T‑153/08, Rep., p. II‑2517, punctul 46]. Calificativul „avizat” sugerează totodată faptul că utilizatorul, fără a fi designer sau expert tehnic, cunoaște diversele desene sau modele industriale existente în sectorul vizat, are un anumit nivel de cunoștințe în ceea ce privește elementele pe care, de regulă, aceste desene sau modele industriale le conțin și, datorită interesului său pentru produsele respective, dă dovadă de un grad de atenție relativ ridicat atunci când le utilizează (Hotărârea PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, punctul 21 de mai sus, punctul 59, și Hotărârea Echipament de comunicare, citată anterior, punctul 47).
            24. Noțiunea de utilizator avizat poate fi, așadar, înțeleasă ca desemnând un utilizator dotat nu cu o atenție medie, ci cu o vigilență specifică, fie ca urmare a experienței sale personale, fie ca urmare a cunoștințelor sale extinse cu privire la sectorul vizat [Hotărârea PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, punctul 21 de mai sus, punctul 53, Hotărârea Tribunalului din 25 aprilie 2013, Bell & Ross/OAPI – KIN (Carcasă de ceas de mână), T‑80/10, nepublicată în Repertoriu, punctul 103].
            25. Totuși, acest lucru nu presupune ca utilizatorul avizat să fie în măsură să deosebească, mergând dincolo de experiența acumulată prin utilizarea produsului respectiv, aspectele configurației produsului care sunt dictate de funcția sa tehnică de cele care sunt arbitrare. Este vorba, așadar, despre o persoană care are un anumit nivel de cunoaștere a desenelor sau modelelor existente în sectorul vizat, fără a cunoaște însă care aspecte ale produsului în discuție sunt dictate de o funcție tehnică [Hotărârea Tribunalului Carcasă de ceas de mână, punctul 24 de mai sus, punctul 104, și Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2011, Kwang Yang Motor/OAPI – Honda Giken Kogyo (Motor cu combustie internă), T‑11/08, nepublicată în Repertoriu, punctul 26].
            26. În speță, camera de recurs a indicat mai întâi, la punctul 16 din decizia atacată, că „sectorul în cauză [era] cel al tirbușoanelor, mai precis al instrumentelor care servesc la scoaterea dopului unei sticle de vin”. Din cuprinsul punctului 19 din decizia atacată, care descrie elementele funcționale ale acestor instrumente, rezultă că, spre deosebire de cele susținute de reclamantă, camera de recurs a limitat sectorul în cauză la cel al tirbușoanelor cu levier. Aceasta a constatat în continuare, la punctul 17 din decizia atacată, că utilizatorul avizat poate fi „atât particularul care […] utilizează [aceste instrumente] acasă, cât și profesionistul (chelner, degustător) care le folosește într‑un restaurant”. În opinia sa, un astfel de utilizator este avizat, în sensul „că are cunoștințe în domeniul vinurilor și al accesoriilor pentru a se bucura de acestea și, fără a fi un designer, a acumulat anumite cunoștințe datorită interesului său și înclinației sale, în legătură cu ceea ce oferă piața în materie de deschizătoare de sticle de vin”. Altfel spus, în opinia camerei de recurs, această persoană, fără a fi un expert în desen industrial, este la curent cu ceea ce oferă piața și cu caracteristicile de bază ale produsului.
            27. Or, contrar celor pretinse de reclamantă, această definiție a utilizatorului avizat este corectă și conformă cu principiile jurisprudențiale menționate la punctele 21-25 de mai sus. Astfel, potrivit jurisprudenței amintite, utilizatorul avizat cunoaște diversele desene sau modele industriale existente în sectorul vizat, are un anumit nivel de cunoștințe în ceea ce privește elementele pe care, de regulă, aceste desene sau modele industriale le conțin și, datorită interesului său pentru produsele respective, dă dovadă de un grad de atenție relativ ridicat atunci când le utilizează, așa încât noțiunea de utilizator avizat poate fi înțeleasă ca desemnând un utilizator dotat cu o vigilență specifică, fie ca urmare a experienței sale personale, fie ca urmare a cunoștințelor sale extinse cu privire la sectorul vizat.
            28. În această privință, trebuie de asemenea subliniat că reclamanta nu numai că nu și‑a fundamentat susținerile potrivit cărora, pe de o parte, utilizatorul avizat ar fi exclusiv un „profesionist în domeniul vinului și/sau al expedierii sale” și, pe de altă parte, particularul ar utiliza rar un tirbușon cu levier precum cel în discuție, produsul respectiv nefiind de altfel oferit spre vânzare în magazinele cu amănuntul, dar nici nu a demonstrat că limitarea noțiunii de utilizator avizat doar la profesioniști ar repune în discuție definiția utilizatorului avizat reținută de camera de recurs la punctul 17 a doua teză din decizia atacată.
            29. Pe de altă parte, chiar presupunând că, astfel cum susține reclamanta, desenul sau modelul industrial contestat poate fi considerat un articol promoțional pe care producătorii de vin l‑ar oferi drept cadou după personalizarea suprafeței vizibile a mânerului, definiția utilizatorului avizat nu s‑ar schimba din moment ce ar include, la fel ca definiția reținută de camera de recurs, pe de o parte, profesionistul care achiziționează astfel de articole în scopul de a le distribui utilizatorilor finali și, pe de altă parte, acești utilizatori înșiși [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 14 iunie 2011, Sphere Time/OAPI – Punch (Ceas atașat la o curea), T‑68/10, Rep., p. II‑2275, punctul 53].
            30. Camera de recurs nu a săvârșit, așadar, o eroare atunci când a apreciat că utilizatorul avizat al respectivului desen sau model industrial era atât particularul, cât și profesionistul care folosește produsele vizate de acest desen sau model industrial.
            Cu privire la gradul de libertate a autorului
            31. Trebuie amintit că, în cadrul aprecierii caracterului individual al unui desen sau model industrial și a caracteristicilor sale vizibile și, implicit, a impresiei globale produse asupra utilizatorului avizat de respectivul desen sau model industrial, trebuie să se țină cont de gradul de libertate a autorului în elaborarea desenului sau modelului industrial în litigiu (a se vedea Hotărârea Motor cu combustie internă, punctul 25 de mai sus, punctul 31 și jurisprudența citată).
            32. Reiese din jurisprudență că gradul de libertate a autorului în realizarea unui desen sau model industrial este definit în special pe baza constrângerilor aferente caracteristicilor impuse de funcția tehnică a produsului sau a unui element al produsului ori de prevederile legale aplicabile produsului. Aceste constrângeri conduc la normalizarea anumitor caracteristici, care devin astfel comune mai multor desene sau modele aplicate produsului avut în vedere (a se vedea Hotărârea Motor cu combustie internă, punctul 25 de mai sus, punctul 32 și jurisprudența citată).
            33. Prin urmare, cu cât este mai mare libertatea autorului în elaborarea unui desen sau model industrial, cu atât mai puțin diferențele nesemnificative dintre desenele sau modelele industriale în conflict sunt suficiente pentru a‑i produce utilizatorului avizat o impresie globală diferită. Dimpotrivă, cu cât este mai limitată libertatea autorului în elaborarea unui desen sau model industrial, cu atât mai mult diferențele nesemnificative dintre desenele sau modelele industriale în conflict sunt suficiente pentru a‑i produce utilizatorului avizat o impresie globală diferită. Astfel, un grad ridicat de libertate a autorului în elaborarea unui desen sau model industrial consolidează concluzia potrivit căreia desenele sau modelele industriale care nu prezintă diferențe importante îi produc utilizatorului avizat aceeași impresie globală (a se vedea Hotărârea Motor cu combustie internă, punctul 25 de mai sus, punctul 33 și jurisprudența citată).
            34. În speță, la punctul 19 din decizia atacată, camera de recurs apreciază că, deși există unele elemente pe care un tirbușon trebuie să le aibă pentru a‑și putea îndeplini funcția, gradul de libertate a autorului unui astfel de produs rămâne mare. Astfel, faptul că un tirbușon trebuie să conțină în mod obligatoriu piese precum o tijă elicoidală care trebuie să intre în dop și să se fixeze de acesta, un mâner pentru a controla instrumentul, un levier sau două leviere pentru a sprijini instrumentul pe gâtul sticlei și un cuțitaș pentru a tăia capsula care acoperă dopul, nu ar împiedica conceperea și dispunerea acestor piese în diverse moduri, păstrându‑le în același timp funcționalitatea. Cu titlu de exemplu, camera de recurs a adăugat că respectivul cuțitaș putea fi poziționat atât pe o extremitate a instrumentului, cât și pe cealaltă și că mânerul putea avea diferite forme și putea totodată să varieze în lungime și în grosime, fără a se modifica nici funcționalitatea, nici ușurința de utilizare a instrumentului.
            35. Reclamanta contestă această apreciere. În opinia sa, caracteristicile structurale ale tirbușoanelor de acest tip ar fi deja definite și impuse de funcția pe care acestea o îndeplinesc, precum și de nevoia destinatarilor lor, care sunt, potrivit reclamantei, profesioniștii din domeniul hotelier și producătorii de vin. Mai precis, printre cele patru elemente dictate de funcția tehnică a instrumentului, și anume tija elicoidală, cele două leviere, mânerul și cuțitașul, numai aceste ultime două ar fi concepute în mod diferit. Pe de altă parte, în ceea ce privește cuțitașul, reclamanta susține că orice amplasare diferită pe mânerul tipului de tirbușon în discuție l‑ar face, în final, ineficient, nefuncțional și periculos. Marja de libertate a autorului unui tirbușon cu levier dublu ar fi astfel redusă.
            36. În această privință, trebuie arătat că este, desigur, adevărat că anumite elemente ale tirbușoanelor cu levier sunt esențiale și trebuie să se regăsească în orice tirbușon de acest tip pentru ca acesta să își poată îndeplini funcția. Totuși, astfel cum a subliniat în mod întemeiat OAPI și intervenienta, constrângerile de natură funcțională referitoare la prezența anumitor elemente într‑un tirbușon cu levier nu pot influența într‑un mod semnificativ forma și aspectul său general (a se vedea în acest sens Hotărârea Carcasă de ceas de mână, punctul 24 de mai sus, punctul 118), singurele constrângeri tehnice care trebuie respectate fiind dimensiunile levierului, indiferent dacă este compus dintr‑o singură piesă sau din două piese, existența unor crestături la o extremitate a acestuia, precum și dispunerea tijei și distanța sa în raport cu levierul. Astfel, în special, mânerul, care, după cum a precizat în mod întemeiat camera de recurs, constituie elementul central și cel mai mare al unui tirbușon, poate avea diferite forme și poate varia ca dimensiuni, iar cuțitașul poate fi poziționat în mod diferit.
            37. Astfel, după cum reiese din dosarul de pe rolul OAPI transmis Tribunalului, există desene sau modele industriale privind tirbușoane cu levier în forme și cu configurații variabile, care diferă de cele utilizate în desenul sau modelul industrial contestat. Cu titlu de exemplu, trebuie remarcat mai întâi că se pot constata diferențe în ceea ce privește dimensiunile și forma mânerului, care poate fi rectiliniu sau curbat, rotunjit sau rectangular, și în ceea ce privește partea vizibilă a celorlalte elemente ale tirbușonului care pot fi închise în mâner. Există de asemenea diferențe în ceea ce privește prezența, precum și poziționarea unui deschizător sau a unui cuțitaș. În această privință, trebuie constatat că reclamanta nu a prezentat elemente care să îi susțină afirmația potrivit căreia dispunerea cuțitașului pe o altă parte a mânerului l‑ar face nefuncțional și chiar periculos.
            38. Rezultă că designul și forma mânerului, precum și amplasarea elementelor sus‑menționate nu sunt dictate de cerințe funcționale. În consecință, existența unor constrângeri tehnice nu determină aspectul general al tirbușonului, care poate varia în mod semnificativ.
            39. Prin urmare, camera de recurs a apreciat în mod întemeiat, în esență, la punctul 19 din decizia atacată, că marja de libertate creativă a autorului unui tirbușon este largă.
            Cu privire la compararea impresiilor globale produse de desenele sau modelele industriale în discuție asupra utilizatorului avizat
            40. În opinia camerei de recurs, impresia globală produsă asupra utilizatorului avizat de desenul sau modelul industrial contestat nu diferă de cea produsă de desenul sau modelul industrial anterior, în esență, din cauza similitudinilor de formă, de poziție și de dimensiune ale diverselor elemente ale tirbușonului.
            41. Camera de recurs a considerat, în esență, că impresia globală produsă asupra utilizatorului avizat este în principal determinată de aspectul mânerului, dar și de poziția anumitor elemente ale tirbușonului. Aceasta a adăugat că, având în vedere caracteristicile respectivului tip de tirbușoane, a căror particularitate esențială este de a fi închise și puse în buzunar, designul și forma mânerului au un rol determinant în impresia globală produsă de ele.
            42. Reclamanta contestă această apreciere. Mai întâi, aceasta reproșează camerei de recurs că a săvârșit o eroare de apreciere prin faptul că a examinat desenele sau modelele industriale în discuție exclusiv în poziție închisă, iar nu în poziție deschisă sau de utilizare. În continuare, aceasta arată că, în momentul utilizării instrumentului, se pot observa diferențe la nivelul mânerului, al cuțitașului, al tijei elicoidale și al levierului dublu. Reclamanta face astfel o analiză detaliată a desenelor sau modelelor industriale în discuție, susținând că acestea nu prezintă caracteristici identice și că, în consecință, impresiile globale pe care le produc sunt diferite dacă sunt examinate în poziție deschisă.
            43. Primo , trebuie arătat că obiecția potrivit căreia camera de recurs ar fi analizat în mod eronat aspectul exterior general al desenelor sau modelelor industriale în discuție exclusiv pe baza poziției lor închise este consecința unei interpretări eronate a deciziei atacate. Astfel, din cuprinsul acesteia rezultă că, de la punctul 21 litera (a) la punctul 24 din decizia atacată, camera de recurs a făcut trimitere în mod incidental la produsul în discuție în poziție închisă numai în scopul de a corobora teza privind lipsa unor diferențe importante legate de designul mânerelor reprezentate de desenele sau modelele industriale în discuție, care ar lăsa vizibile aceleași părți ale tijei și ale levierului atunci când sunt pliate. În fond, trebuie de asemenea observat că din cuprinsul punctului 5 al deciziei atacate rezultă că divizia de anulare a considerat că aprecierea numeroaselor similitudini dintre cele două desene sau modele industriale în discuție ar fi fost aceeași, indiferent dacă instrumentele sunt desfăcute sau în poziție închisă. Această concluzie nu a fost contestată de reclamantă în fața camerei de recurs. Potrivit jurisprudenței, atunci când camera de recurs confirmă decizia organului inferior al OAPI în totalitate, această decizie a diviziei de anulare, precum și motivarea ei fac parte din contextul în care a fost adoptată decizia atacată, context cunoscut de reclamant și care permite instanței să își exercite pe deplin controlul de legalitate în privința temeiniciei aprecierii caracterului individual al desenului sau modelului industrial în discuție [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 6 octombrie 2011, Industrias Francisco Ivars/OAPI – Motive (Reductor mecanic de viteză), T‑246/10, nepublicată în Repertoriu, punctul 20, și Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2012, Sport Eybl & Sports Experts/OAPI – Seven (SEVEN SUMMITS), T‑179/11, nepublicată în Repertoriu, punctul 50]. În consecință, este necesar să se aprecieze că, spre deosebire de ceea ce pretinde reclamanta, la aprecierea similitudinilor dintre desenele sau modelele industriale în discuție, camera de recurs, la fel ca și divizia de anulare, a avut în vedere instrumentul atât în poziție deschisă, cât și în poziție închisă.
            44. În această privință, trebuie subliniat, mai întâi, că lungimea mânerului din desenul sau modelul industrial contestat nu este decât puțin mai mică decât cea a mânerului din desenul sau modelul industrial anterior și că nu se poate constata nicio diferență importantă în ceea ce privește dimensiunile globale, precum și proporțiile și amplasarea diferitor elemente în jurul mânerului, între desenele sau modelele industriale în discuție, indiferent dacă sunt în poziție deschisă sau închisă. Compararea directă a eșantioanelor produselor reale care se regăsesc în dosarul OAPI transmis Tribunalului, pe care a sugerat‑o reclamanta, nu permite de altfel repunerea în discuție a acestei constatări.
            45. Pe de altă parte, dacă ar trebui să se țină cont, astfel cum pretinde reclamanta, exclusiv de impresiile globale produse de cele două desene sau modele industriale asupra utilizatorului avizat atunci când utilizează produsul în discuție, și anume când acesta ar fi în poziție deschisă, trebuie remarcat că, în momentul utilizării sale, care începe mai întâi cu deplierea tirbușonului, acesta este întotdeauna ținut în mână de utilizator. Prin urmare, este necesar să se considere, în vederea aprecierii impresiei globale produse de desenele sau modelele industriale în discuție, că utilizatorul avizat, în momentul în care utilizează tirbușoanele corespunzătoare desenelor sau modelelor industriale în conformitate cu finalitatea lor, va vedea întotdeauna o parte minimă a acestora, care corespunde, în esență, levierului dublu și deschizătorului care este integrat în acesta, precum și cuțitașului și tijei elicoidale. Or, într‑o astfel de ipoteză, detaliile evocate de reclamantă ale produselor reprezentate de desenele sau modelele industriale în discuție vor fi scăpate din vedere de utilizator, din cauza modalităților concrete de utilizare ale acestora și, din acest motiv, nu vor putea exercita decât o influență redusă asupra percepției pe care acesta o are cu privire la desenele sau modelele industriale respective (a se vedea în acest sens Hotărârea Carcasă de ceas de mână, punctul 24 de mai sus, punctele 133 și 134).
            46. În aceste împrejurări, ținând seama de faptul că aprecierea trebuie, astfel cum s‑a precizat în jurisprudență, să vizeze impresia globală produsă asupra utilizatorului avizat de un desen sau model industrial, inclusiv modul în care este utilizat produsul reprezentat de desenul sau modelul industrial (a se vedea în acest sens Hotărârile Echipament de comunicare, punctul 23 de mai sus, punctul 66, și Ceas atașat la o curea, punctul 29 de mai sus, punctul 78), nu s‑ar putea reproșa camerei de recurs, date fiind caracteristicile tirbușoanelor cu levier, care sunt concepute tocmai pentru a se putea plia, că a ținut cont și de impresia produsă de desenele sau modelele industriale în discuție asupra utilizatorului avizat atunci când tirbușoanele care le reproduc sunt în poziție închisă. De altfel, din dosarul OAPI transmis Tribunalului reiese că, în sectorul industrial vizat, produsele în cauză sunt în principal și uneori exclusiv reprezentate în poziție închisă, aceasta fiind de regulă poziția de bază a oricărui tirbușon cu levier. Astfel, numai atunci când este în această poziție va fi posibilă perceperea formei globale a desenului sau modelului industrial care îl reprezintă.
            47. Secundo , trebuie arătat că diferențele dintre desenele sau modelele industriale în discuție, invocate de reclamantă și care presupun o examinare a produselor reprezentate de acestea în poziție deschisă, sunt fie irelevante, fie neglijabile. Situația este aceeași în ceea ce privește detaliile funcționale evocate de reclamantă, care nu sunt suficient de importante pentru a influența impresia globală produsă de respectivele desene sau modele industriale.
            48. În primul rând, în ceea ce privește mânerul, este adevărat că, astfel cum arată și camera de recurs la punctul 24 din decizia atacată, există o diferență între desenele sau modelele industriale în cauză legată îndeosebi de designul părții interioare a acestuia, care, în desenul sau modelul industrial anterior, prezintă mici crestături, în timp ce, în desenul sau modelul industrial contestat, este neted. Totuși, importanța acestei diferențe nu este foarte mare, dat fiind că, pe de o parte, curbura mânerului produsului reprezentat de desenul sau modelul industrial contestat și cea a produsului reprezentat de desenul sau modelul industrial anterior sunt foarte asemănătoare, chiar dacă cea dintâi este mai puțin accentuată, iar, pe de altă parte, dispunerea diferitor elemente în jurul mânerului este identică în desenele sau modelele industriale în discuție, ca și partea acestora care rămâne vizibilă atunci când mânerul este în poziție închisă. În consecință, trebuie constatat că designul ușor diferit al mânerului din desenul sau modelul industrial contestat nu poate fi, astfel cum a subliniat în mod întemeiat camera de recurs, o contrapondere la similitudinile constatate și deci nu este suficient pentru a conferi caracter individual respectivului desen sau model industrial.
            49. În al doilea rând, în ceea ce privește cuțitașul, contrar celor susținute de reclamantă, trebuie constatat mai întâi că din compararea desenelor sau modelelor industriale în discuție nu rezultă că cuțitașul desenului sau modelului industrial anterior este, în esență, mai mic sau mai puțin vizibil sau că are o formă diferită de cea a desenului sau modelului industrial contestat. Apoi, în ceea ce privește partea ascuțită a cuțitașului, este suficient să se arate că nu rezultă cu claritate din imaginile desenului sau modelului industrial anterior că lama cuțitașului care este reprodusă în acesta este netedă sau, în orice caz, lipsită de zimți. În schimb, dacă se examinează, astfel cum sugerează reclamanta, eșantioanele unor produse reale pe care le‑a depus la dosarul OAPI transmis Tribunalului, rezultă că cuțitașul din desenul sau modelul industrial anterior nu este deloc neted, ci posedă, la fel ca cel care figurează în desenul sau modelul industrial contestat, un aspect lateral zimțat pe partea sa ascuțită. În orice caz, nu se poate observa nicio diferență importantă între cuțitașele produselor reproduse prin desenele sau modelele industriale în discuție.
            50. În al treilea rând, în ceea ce privește tijele elicoidale ale produselor reprezentate prin desenele sau modelele industriale în discuție, reclamanta pretinde că există, pe de o parte, o diferență de culoare între ele și, pe de altă parte, o diferență în ceea ce privește materialul din care acestea ar fi făcute sau cu care ar fi acoperite. În opinia reclamantei, aceste diferențe decurg și dintr‑o comparare a eșantioanelor unor produse reale pe care le‑a depus la dosarul OAPI transmis Tribunalului. În această privință, trebuie subliniat că faptul că tija desenului sau modelului industrial contestat este de culoare neagră, pe când cea a desenului sau modelului industrial anterior este albă, nu este important, dat fiind că nu s‑a revendicat nicio culoare pentru desenul sau modelul industrial contestat (a se vedea în acest sens Hotărârea Ceas atașat la o curea, punctul 29 de mai sus, punctul 82). În orice caz, trebuie remarcat că, spre deosebire de cele susținute de reclamantă, din compararea eșantioanelor produselor reale rezultă că tija este de culoare neagră atât în produsul care corespunde desenului sau modelului industrial contestat, cât și în cel care corespunde desenului sau modelului industrial anterior. Situația este aceeași în ceea ce privește materialul din care ar fi făcute sau cu care ar fi acoperite cele două tije.
            51. În al patrulea rând, în ceea ce privește levierul dublu, trebuie apreciat că diferențele legate de finisajele de pe cele două suprafețe de susținere crestate pe care le‑a evocat reclamanta nu rezultă cu claritate dintr‑o comparare a imaginilor desenelor sau modelelor industriale în discuție. În orice caz, ele sunt atât de imperceptibile încât doar o analiză tehnică foarte detaliată și minuțioasă a celor două produse reale – care nu ar corespunde, astfel cum s‑a precizat la punctul 22 de mai sus, celei efectuate de utilizatorul avizat – ar permite eventual decelarea lor. În ceea ce privește diferența legată de aspectul suprafeței celor două leviere, care ar fi netedă în desenul sau modelul industrial contestat și canelată în desenul sau modelul industrial anterior, trebuie arătat că lipsa de caneluri în desenul sau modelul industrial contestat nu ar putea avea un impact semnificativ asupra impresiei globale produse asupra utilizatorului avizat și nu ar fi suficientă, în sine, să confere caracter individual respectivului desen sau model industrial.
            52. În al cincilea rând, în ceea ce privește inconvenientele sau dificultățile legate de utilizarea mânerului, a cuțitașului, a tijei, precum și a levierului dublu din desenul sau modelul industrial anterior pretins rezolvate prin designul desenului sau modelului industrial contestat, trebuie arătat că, presupunând că ar fi probate, astfel de inconveniente sau dificultăți legate de utilizare nu sunt relevante pentru a dovedi caracterul individual al desenului sau modelului industrial contestat. Astfel, caracterul individual al unui desen sau model industrial se apreciază, conform articolului 6 din Regulamentul nr. 6/2002, prin compararea impresiilor globale produse de desenele sau modelele industriale în conflict asupra utilizatorului avizat și ținând cont de gradul de libertate a autorului. În consecință, criteriul invocat de reclamantă, referitor la inconvenientele sau la diferitele dificultăți legate de utilizare ale desenului sau modelului industrial anterior, pretins rezolvate în desenul sau modelul industrial contestat, nu se numără printre cele care pot fi luate în considerare pentru a aprecia caracterul individual al unui desen sau model industrial. În fond, astfel cum reiese din cuprinsul articolelor 1 și 3 din Regulamentul nr. 6/2002, dreptul protejat prin desenele sau modelele industriale vizează imaginea unui produs, iar nu designul modalităților sale de utilizare sau de funcționare. În sfârșit și în orice caz, trebuie remarcat, pe de o parte, că reclamanta nu și‑a fundamentat argumentația și, pe de altă parte, că nicio considerație referitoare la calitățile legate de utilizarea sau de funcționarea produselor reprezentate prin desenele sau modelele industriale în discuție nu pot rezulta, în speță, dintr‑o simplă comparare a acestora din urmă.
            53. Celelalte diferențe invocate de reclamantă în ceea ce privește anumite caracteristici ale părții operative a mânerului, ale cuțitașului, ale deschizătorului, ale zonei de fixare a spiralei, precum și ale așa‑zisei zone de deschidere sunt nesemnificative în impresia globală produsă de desenele sau modelele industriale în discuție. Astfel, aceste diferențe nu sunt suficient de pronunțate pentru a se realiza o distincție între cele două instrumente în percepția utilizatorului avizat, care, după cum s‑a precizat la punctul 22 de mai sus, nu va depăși un anumit nivel de examinare și de detaliu.
            54. În consecință, camera de recurs nu a săvârșit nicio eroare prin faptul că a apreciat, la punctul 26 din decizia atacată, că desenul sau modelul industrial contestat și desenul sau modelul industrial anterior nu produc o impresie globală diferită asupra utilizatorului avizat și că a concluzionat că desenul sau modelul industrial contestat este lipsit de caracter individual în sensul articolului 6 din Regulamentul nr. 6/2002.
            55. Având în vedere ansamblul considerațiilor de mai sus, acțiunea trebuie respinsă în totalitate.
            Cu privire la cheltuielile de judecată
            56. Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
            57. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor OAPI și ale intervenientei.

            Dizpozitiv
            Pentru aceste motive,
            TRIBUNALUL (Camera a șasea)
            declară și hotărăște:
            1) Respinge acțiunea.
            2) Obligă El Hogar Perfecto del Siglo XXI, SL la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 20 iulie 2016.#HL împotriva Comisia Europeană.#Funcție publică – Funcționari – Articolul 45 din statut – Exercițiul de promovare 2014 – Dispozițiile generale de aplicare a articolului 45 din statut – Lista funcționarilor propuși pentru promovare de directorii generali și de șefii de servicii – Omiterea numelui reclamantului – Posibilitatea contestării listei funcționarilor propuși pentru promovare în fața comitetului paritar de promovare – Analiză comparativă a meritelor funcționarilor promovabili – Avize adoptate de o instanță paritară – Obligația de motivare.#Cauza F-112/15.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 16 februarie 2000. # The Procter & Gamble Company împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale). # Marcă comunitară - Motive absolute de refuz. # Cauza T-122/99.


Hotărârea Curții din data de 10 noiembrie 1971. # Eugen Höhn împotriva Caisse régionale d'assurance vieillesse des travailleurs salariés de Strasbourg. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale et de la mutualité sociale agricole du Bas-Rhin - Franța. # Cauza 28-71.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 4 mai 2006. # Comisia Comunităților Europene împotriva Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandai de Nord. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Admisibilitate - Directivă 85/337/CEE - Sarcina probei. # Cauza C-508/03.


Hotărârea Trbunalului (Camera de recursuri) din 6 februarie 2015.#BQ împotriva Curții de Conturi a Uniunii Europene.#Recurs – Funcție publică – Funcționari – Raport de evaluare – Hărțuire morală – Respingerea în parte a acțiunii în despăgubire în primă instanță – Denaturarea elementelor de fapt – Obligație de motivare a Tribunalului Funcției Publice – Proporționalitate – Repartizarea cheltuielilor de judecată.#Cauza T-7/14 P.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 27 septembrie 2006. # Anne Koistinen împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Remunerație. # Cauza T-259/04.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 12 decembrie 1996. # Paolo Mozzaglia împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari. # Cauza T-137/95.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 12 decembrie 1996. # Peter Gammeltoft împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Cauza T-132/95.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) din data de 14 iulie 2006. # Endesa, SA împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Concurență - Regulamentul (CE) nr. 139/2004 - Sarcina probei. # Cauza T-417/05.


title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a șaptea) din data de 16 septembrie 2009. # Promomadrid Desarrollo Internacional de Madrid, SA împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a două mărci comunitare figurative OFFSHORE LEGENDS, una în negru și alb și cealaltă în albastru, negru și verde - Marcă națională figurativă anterioară OFFSHORE 1 - Motive relative de refuz - Risc de confuzie - Similitudine a produselor și a semnelor - Lipsa solicitării de a face dovada utilizării serioase a mărcii anterioare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009] - Articolul 43 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 coroborat cu articolul 15 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 [devenite articolul 42 alineatele (2) și (3) și articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009]. # Cauza T-180/07.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 septembrie 2009 — Promomadrid/OAPI (MADRIDEXPORTA)
      (Cauza T‑180/07)
      „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative MADRIDEXPORTA — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009]”

      Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive absolute de refuz — Mărci compuse exclusiv din semne sau indicații ce pot să servească pentru a desemna caracteristicile unui produs [Regulamentul
         nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (c)] (a se vedea punctele 26 și 38)

      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 7 martie 2007 (cauza R 1130/2006‑1) privind o cerere
                  de înregistrare a mărcii figurative MADRIDEXPORTA ca marcă comunitară

            Date privind cauza

               Solicitantul mărcii comunitare:

               Promomadrid Desarrollo Internacional de Madrid, SA

               Marca comunitară vizată:

               Marca combinată MADRIDEXPORTA pentru produse și servicii din clasele 16, 35, 36, 38, 39, 41 și 42 (cererea nr. 4659553)

               Decizia examinatorului:

               Respinge cererea de înregistrare

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge recursul

      Dispozitivul

                  1)

                  	Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
                     (OAPI) din 7 martie 2007 (cauza R 1130/2006‑1).

                  2)

                  	Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 6 iunie 1990. # Unifert Handels GmbH împotriva Hauptzollamt Münster. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesfinanzhof - Germania. # Cauza C-11/89.


Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 1 aprilie 1993. # Société Hewlett Packard France împotriva Directeur général des douanes. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunal d'instance de Paris 7ème - Franța. # Cauza C-250/91.