title: Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 13 martie 2008.#Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG împotriva Finanzamt Göttingen.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Niedersächsisches Finanzgericht - Germania.#A șasea directivă TVA - Persoană impozabilă care desfășoară în același timp activități economice, taxate sau scutite, și activități neeconomice - Drept de deducere a TVA-ului aferent intrărilor - Cheltuieli în legătură cu emisiunea de acțiuni și de titluri de participare atipice - Repartizarea TVA-ului aferent intrărilor în funcție de caracterul economic al activității - Calcularea proporției deductibile.#Cauza C-437/06.

text:
      Cauza C‑437/06
      Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG
      împotriva
      Finanzamt Göttingen
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Niedersächsisches Finanzgericht)
      „A șasea directivă TVA – Persoană impozabilă care desfășoară în același timp activități economice, taxate sau scutite, și activități neeconomice – Drept de deducere a TVA‑ului aferent intrărilor – Cheltuieli în legătură cu emisiunea de acțiuni și de titluri de participare atipice – Repartizarea TVA‑ului aferent intrărilor în funcție de caracterul economic al activității – Calcularea pro rata de deducere”
      Sumarul hotărârii
      1.        Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată
            – Deducerea taxei achitate în amonte – Persoană impozabilă care desfășoară în același timp activități economice și activități
            neeconomice
      (Directiva 77/388 a Consiliului, art. 2 punctul 1)
      2.        Dispoziții fiscale – Armonizarea legislațiilor – Impozite pe cifra de afaceri – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată
            – Deducerea taxei achitate în amonte – Persoană impozabilă care desfășoară în același timp activități economice și activități
            neeconomice
      (Directiva 77/388 a Consiliului)
      1.        Dacă o persoană impozabilă exercită în același timp activități economice, taxate sau scutite, și activități neeconomice, care
         nu fac parte din sfera de aplicare a Celei de a șasea directive 77/388 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare
         la impozitele pe cifra de afaceri, deducerea taxei pe valoarea adăugată aferente cheltuielilor în legătură cu emisiunea de
         acțiuni și de titluri de participare tacite atipice nu se admite decât în măsura în care aceste cheltuieli pot fi imputate
         activității economice a persoanei impozabile în sensul articolului 2 punctul 1 din directiva menționată.

      (a se vedea punctul 31 și dispozitiv 1)
      2.        Stabilirea metodelor și a criteriilor de alocare a valorii taxei pe valoarea adăugată achitate în amonte între activități
         economice și activități neeconomice în sensul Celei de a șasea directive 77/388 privind armonizarea legislațiilor statelor
         membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri ține de puterea de apreciere a statelor membre, care, în exercitarea
         acestei puteri, trebuie să țină seama de finalitatea și de economia acestei directive și, astfel, să prevadă un mod de calcul
         care să reflecte în mod obiectiv partea reală a cheltuielilor în amonte imputată fiecăreia dintre aceste două activități.

      Statele membre sunt abilitate să aplice, dacă este cazul, fie o cheie de repartizare în funcție de natura investiției, fie
         o cheie de repartizare în funcție de natura operațiunii, fie orice altă cheie adecvată, fără a fi obligate să se limiteze
         la o singură metodă dintre acestea.

      (a se vedea punctele 38 și 39 și dispozitiv 2)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
      13 martie 2008(*)

      „A șasea directivă TVA – Persoană impozabilă care desfășoară în același timp activități economice, taxate sau scutite, și activități neeconomice – Drept de deducere a TVA‑ului aferent intrărilor – Cheltuieli în legătură cu emisiunea de acțiuni și de titluri de participare atipice – Repartizarea TVA‑ului aferent intrărilor în funcție de caracterul economic al activității – Calcularea pro rata de deducere”
      În cauza C‑437/06,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Niedersächsisches
         Finanzgericht (Germania), prin Decizia din 5 octombrie 2006, primită de Curte la 24 octombrie 2006, în procedura

      Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG
      împotriva
      Finanzamt Göttingen,

      CURTEA (Camera a patra),
      compusă din domnul K. Lenaerts, președinte de cameră, doamna R. Silva de Lapuerta (raportor), domnii E. Juhász, J. Malenovský
         și T. von Danwitz, judecători,

      avocat general: domnul J. Mazák,
      grefier: domnul R. Grass,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG, de R. Jouvenal, Rechtsanwalt;
      –        pentru guvernul german, de domnii M. Lumma și C. Blaschke, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul portughez, de domnii L. Fernandes și R. Laires, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul Regatului Unit, de doamna Z. Bryanston‑Cross, în calitate de agent, asistată de domnul P. Harris, barrister;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnul D. Triantafyllou, în calitate de agent,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 11 decembrie 2007,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 2 punctul 1 și a articolului 17 alineatul
         (5) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare
         la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1,
         denumită în continuare „A șasea directivă”) și în special a articolului 4 din aceasta.

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement
         AG (denumită în continuare „Securenta”), pe de o parte, și Finanzamt Göttingen (denumit în continuare „Finanzamt”), pe de
         altă parte, având ca obiect întinderea dreptului de deducere a sumei taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”).

       Cadrul juridic
       Reglementarea comunitară
      3        Articolul 2 din A șasea directivă prevede:

      „Sunt supuse taxei pe valoarea adăugată:
      1.      livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate cu titlu oneros pe teritoriul ţării de către o persoană impozabilă
         care acționează ca atare;

      […]” [traducere neoficială]
      4        Articolul 4 din A șasea directivă prevede:

      „(1) «Persoană impozabilă» înseamnă orice persoană care, în mod independent, desfășoară în orice loc orice activitate economică
         menționată la alineatul (2), indiferent de scopul sau rezultatele activității respective.

      (2) Activitățile economice menționate la alineatul (1) cuprind toate activitățile producătorilor, comercianților sau persoanelor
         care prestează servicii, inclusiv activitățile miniere și activitățile agricole și activitățile prestate în cadrul profesiunilor
         liberale. Exploatarea bunurilor corporale sau necorporale în scopul obținerii de venituri cu caracter de continuitate este
         de asemenea considerată activitate economică.

      […]” [traducere neoficială]
      5        Conform articolului 13 secțiunea B din A șasea directivă:

      „Fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare, statele membre scutesc, în anumite condiții pe care acestea le stabilesc
         în scopul de a asigura aplicarea corectă și directă a scutirilor de mai jos și de a preveni orice posibilă evaziune, fraudă
         sau abuz:

      […]
      (d) următoarele operațiuni:
      [...]
      5.       operațiuni, inclusiv negocierea, dar exceptând gestionarea sau păstrarea, cu acțiuni, titluri de participare, obligațiuni
         și alte valori mobiliare […]

      […]” [traducere neoficială]
      6        Articolul 17 din A șasea directivă are următorul cuprins:

      „[…]
      (2)      În măsura în care bunurile și serviciile sunt utilizate în scopul operațiunilor taxabile ale unei persoane impozabile, persoana
         impozabilă are dreptul de a deduce din valoarea TVA, pe care are obligația de a o plăti:

      (a)      taxa pe valoarea adăugată datorată sau achitată în statul membru în cauză pentru bunurile care îi sunt sau care urmează a-i
         fi livrate sau pentru serviciile care îi sunt sau urmează a-i fi prestate de o altă persoană impozabilă;

      (b)      taxa pe valoarea adăugată datorată sau achitată pentru bunurile importate;
      (c)      taxa pe valoarea adăugată datorată în temeiul articolului 5 alineatul (7) litera (a) și al articolului 6 alineatul (3).
      (3)      Statele membre pot de asemenea acorda oricărei persoane impozabile dreptul la deducerea sau la restituirea taxei pe valoarea
         adăugată menționată la alineatul (2), în măsura în care bunurile și serviciile sunt utilizate în cadrul:

      (a)      unor operațiuni legate de activitățile economice menționate la articolul 4 alineatul (2), desfășurate în altă țară, care ar
         îndeplini condițiile pentru deducerea impozitului dacă s‑ar desfășura pe teritoriul statului membru;

      […]
      (5)      În cazul bunurilor și serviciilor utilizate de o persoană impozabilă atât pentru operațiunile care dau drept de deducere […],
         cât și pentru operațiuni care nu dau drept de deducere, deducerea este permisă numai pentru partea din taxa pe valoarea adăugată
         care poate fi atribuită primelor operațiuni.

      Pro rata de deducere se stabilește, pentru toate operațiunile desfășurate de persoana impozabilă, conform articolului 19.
      Totuși, statele membre pot:
      (a)      să autorizeze persoana impozabilă să stabilească o pro rata pentru fiecare sector al activității sale, cu condiția să țină
         evidențe contabile distincte pentru fiecare sector;

      (b)      să oblige persoana impozabilă să stabilească o pro rata pentru fiecare sector al activității sale și să țină evidențe contabile
         distincte pentru fiecare sector;

      (c)      să autorizeze sau să oblige persoana impozabilă să efectueze deducerea pe baza utilizării tuturor bunurilor și serviciilor
         sau a unei părți a acestora;

      (d)      să autorizeze sau să oblige persoana impozabilă să efectueze deducerea în conformitate cu norma stabilită la primul paragraf,
         pentru toate bunurile și serviciile utilizate pentru toate operațiunile prevăzute la paragraful menționat anterior;

      (e)      să prevadă ca, atunci când taxa pe valoarea adăugată care nu poate fi dedusă de persoana impozabilă este nesemnificativă,
         aceasta să fie considerată nulă.

      […]” [traducere neoficială]
      7        Potrivit articolului 19 din A șasea directivă:

      „(1) Pro rata de deducere, prevăzută la articolul 17 alineatul (5) primul paragraf, este compusă dintr un raport cuprinzând
         următoarele sume:

      –        la numărător, valoarea totală, fără taxa pe valoarea adăugată, a cifrei de afaceri anuale aferente operațiunilor care dau
         drept de deducere conform articolului 17 alineatul (2) și (3);

      –        la numitor, valoarea totală, fără taxa pe valoarea adăugată, a cifrei de afaceri anuale aferente operațiunilor incluse la
         numărător și operațiunilor care nu dau drept de deducere […]

      Pro rata de deducere se determină anual, se stabilește ca procent și se rotunjește la o cifră care nu depășește următorul
         număr întreg.

      (2) Prin derogare de la dispoziţiile alineatului (1), este exclusă de la calculul pro rata de deducere valoarea cifrei de
         afaceri aferente livrărilor de bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfăşurării activităţii sale
         economice. Este de asemenea exclusă valoarea cifrei de afaceri aferente operaţiunilor imobiliare şi financiare accesorii [...].

      (3) Pro rata provizorie pentru un an este cea calculată pe baza operaţiunilor anului anterior. În absenţa oricăror astfel
         de operaţiuni sau atunci când acestea sunt nesemnificative ca valoare, proporţia este estimată provizoriu, sub controlul autorităţilor
         fiscale, de către persoana impozabilă pe baza previziunilor proprii. Cu toate acestea, statele membre pot continua să aplice
         normele actuale.

      Deducerile efectuate pe baza pro rata provizorie sunt regularizate la stabilirea pro rata definitivă, în cursul anului următor.”
         [traducere neoficială]

       Reglementarea națională
      8        Articolul 1 alineatul 1 din Legea din 1993 privind impozitul pe cifra de afaceri (Umsatzsteuergesetz 1993, BGBl. 1993 I, p. 565,
         denumită în continuare „UStG”) supune plății TVA‑ului operațiunile efectuate cu titlu oneros pe teritoriul statului de către
         un întreprinzător în cadrul activității sale.

      9        Conform articolului 4 alineatul 8 literele e) și f) din UStG, sunt scutite operațiunile, inclusiv negocierea, dar exceptând
         păstrarea și gestionarea, cu privire la valori mobiliare, precum și operațiunile și negocierile cu titluri de participare
         în societăți sau în alte grupări de persoane.

      10      Articolul 15 din UStG prevede:

      „1)      Persoana impozabilă poate deduce următoarele valori ale taxei aferente intrărilor:
      1.      taxa menționată separat pe facturi […], pe care i le‑au furnizat alte persoane impozabile pentru livrări de bunuri sau prestări
         de servicii efectuate în scopul desfășurării activității sale […];

      2.      taxa pe cifra de afaceri plătită la import pentru bunurile care au fost importate în interiorul țării în scopul desfășurării
         activității sale […];

      3.      taxa pentru achiziția intracomunitară de bunuri pentru activitatea sa.
      […]
      2)      Se exclude de la deducerea impozitului aferent intrărilor taxa pentru livrările, importul și achiziția intracomunitară de
         bunuri sau celelalte prestații pe care persoana impozabilă le utilizează în vederea următoarelor operațiuni:

      1.      operațiunile scutite,
      […]
      4)      Dacă persoana impozabilă utilizează un bun livrat, importat sau achiziționat în interiorul Comunității în scopul desfășurării
         activității sale sau o altă prestație numai parțial în vederea realizării operațiunilor care exclud deducerea impozitului
         aferent intrărilor, nu este deductibilă partea din valorile impozitului aferent intrărilor care este imputabilă din punct
         de vedere economic operațiunilor menționate. Persoana impozabilă poate stabili sumele parțial nedeductibile procedând la o
         evaluare obiectivă.

      […]”.
       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      11      Securenta desfășura, în cursul anului 1994, avut în vedere în acțiunea principală, activități de achiziționare, de gestionare
         și de exploatare de bunuri imobiliare, de valori mobiliare, precum și de titluri de participare și de plasamente de orice
         natură. Făcând ofertă publică de vânzare, această societate colecta capitalul necesar pentru aceste activități emițând acțiuni
         și titluri de participare tacite atipice. Prin aceasta, Securenta integra un număr mare de asociați taciți, acționând ca o
         societate care făcea ofertă publică de vânzare. Persoanele astfel asociate aduceau capitaluri pe care Securenta le reinvestea.

      12      În cursul anului 1994, Securenta a realizat operațiuni impozabile care se ridicau la 2 959 800 DEM. Cifra de afaceri globală
         a Securenta se ridica la 6 480 006 DEM. Această sumă includea dividende în valoare de 226 642 DEM și venituri obținute din
         vânzarea de valori mobiliare în sumă de 1 389 930 DEM, în total 1 616 572 DEM. Din sumele corespunzătoare TVA‑ului aferent
         intrărilor, în total 6 838 535 DEM, cea mai mare parte a acestora, și anume 6 161 679 DEM, nu era imputabilă unor anumite
         operațiuni în aval.

      13      Cu ocazia procedurii administrative privind stabilirea obligațiilor fiscale ale Securenta, aceasta din urmă a afirmat că toate
         sumele plătite ca TVA aferent intrărilor pentru cheltuielile în legătură cu achiziționarea de noi capitaluri erau deductibile
         pe motiv că emisiunea de acțiuni a avut legătură cu întărirea capitalului său și că această operațiune a adus beneficii activității
         sale economice în general.

      14      Finanzamt a refuzat deducerea, pe de o parte, a valorii TVA‑ului aferent intrărilor pentru cheltuielile în legătură cu emisiunea
         de titluri de participare tacite atipice, respectiv 4 171 424 DEM, precum și, pe de altă parte, a valorii TVA‑ului aferent
         intrărilor pentru operațiunile de închiriere realizate de Securenta, respectiv 676 856 DEM. În consecință, Finanzamt a evaluat
         la 1 990 254 DEM valoarea TVA‑ului aferent intrărilor care nu se referă în mod direct la operațiuni în aval determinate. Pe
         această bază, Finanzamt a stabilit o cotă‑parte utilizând o cheie de repartizare de aproximativ 45 %, rezultând din aplicarea
         unui criteriu în legătură cu întinderea plasamentelor realizate, astfel încât suma TVA‑ului deductibil aferent intrărilor
         se ridica la 1 567 616 DEM, iar sumele rambursabile aferente anului 1994 la 1 123 647 DEM.

      15      Prin urmare, Securenta a introdus o acțiune în justiție împotriva acestei decizii. Prin Hotărârea din 18 octombrie 2001, Niedersächsisches
         Finanzgericht a respins acțiunea.

      16      Securenta a atacat această decizie la Bundesfinanzhof, care, printr‑o hotărâre din 18 noiembrie 2004, a anulat hotărârea pronunțată
         de Niedersächsisches Finanzgericht.

      17      Niedersächsisches Finanzgericht, sesizat din nou cu litigiul, a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții
         următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Dacă o persoană impozabilă exercită în același timp o activitate profesională și [o activitate] privată, dreptul de deducere
         a [TVA‑ului] aferent intrărilor se stabilește în funcție de raportul care există între operațiunile impozabile și persoanele
         impozabile, pe de o parte, și operațiunile impozabile și cele scutite, pe de altă parte, sau deducerea acestei taxe nu se
         admite decât în măsura în care cheltuielile efectuate în legătură cu emisiunea de acțiuni și de titluri de participare tacite
         se referă la activitatea economică în sensul articolului 2 punctul 1 din [A șasea] directivă [...]?

      2)      În ipoteza în care deducerea [TVA‑ului] aferent intrărilor nu ar fi admisă decât în măsura în care cheltuielile efectuate
         în legătură cu emisiunea de acțiuni și de titluri de participare tacite se referă la activitatea economică, valorile corespunzătoare
         [TVA‑ului] aferent intrărilor trebuie să fie repartizate între partea profesională și partea privată a activității utilizând
         «o cheie de repartizare în funcție de natura investiției» sau trebuie să se considere că o «cheie de repartizare în funcție
         de natura operațiunii» este deopotrivă obiectivă, [aceasta] prin analogie cu articolul 17 alineatul (5) din [A șasea] directivă
         [...]?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Observațiile prezentate Curții
      18      Securenta susține că toate sumele TVA‑ului aferent intrărilor pentru cheltuielile în legătură cu achiziționarea de capitaluri
         sunt deductibile, dat fiind că o emisiune de acțiuni servește la creșterea resurselor financiare ale unei societăți în beneficiul
         activității sale economice în general. Pentru a stabili întinderea dreptului de deducere, ar trebui să se definească raportul
         care există între operațiunile impozabile și persoanele impozabile, pe de o parte, și operațiunile impozabile și cele scutite,
         pe de ală parte.

      19      Guvernul german consideră că deducerea TVA‑ului aferent intrărilor nu este admisă decât în măsura în care cheltuielile în
         legătură cu emisiunea de acțiuni și de titluri de participare tacite se referă la o activitate profesională. Acest guvern
         arată că, în cauza principală, o parte din capitalul obținut astfel a fost alocată unor domenii în care nu se exercita nicio
         activitate profesională, și anume realizarea de participații financiare. Ar trebui, așadar, să se efectueze o repartizare
         a TVA‑ului aferent intrărilor între activitatea profesională și activitatea privată utilizând o cheie de repartizare în funcție
         de natura investiției.

      20      Guvernul portughez arată că TVA‑ul aferent intrărilor nu este deductibil decât în privința operațiunilor efectuate în cadrul
         unei activități profesionale și că o cheie de repartizare în funcție de natura investiției reprezintă metoda de repartizare
         cea mai adecvată.

      21      Guvernul Regatului Unit subliniază că proporția din costurile generale suportate în amonte care se află în legătură cu o activitate
         neeconomică nu intră în calculul privind deducerea TVA‑ului aferent intrărilor. În ceea ce privește metoda de repartizare,
         guvernul menționat consideră că aceasta nu este reglementată de A șasea directivă, astfel încât ține de puterea de apreciere
         a statelor membre.

      22      Comisia Comunităților Europene precizează că tratamentul fiscal al unei activități profesionale depinde de aplicabilitatea
         unuia dintre faptele generatoare de scutire. În timp ce operațiunile cu privire la titluri sunt scutite de TVA, livrările
         de bunuri imobiliare ar putea fi, dacă este cazul, impozitate. În aceste condiții, ar reveni instanței de trimitere obligația
         să efectueze o examinare a naturii diferitelor activități desfășurate de Securenta. În această privință, Comisia preconizează
         o cheie de repartizare în funcție de caracteristicile investiției, care ar trebui să fie suficient de calificată pentru a
         reflecta realitatea economică.

       Răspunsul Curții
      Cu privire la prima întrebare
      23      Prin intermediul primei întrebări formulate, instanța de trimitere urmărește să afle cum trebuie să se stabilească dreptul
         de deducere a TVA‑ului aferent intrărilor în cazul unei persoane impozabile care exercită în același timp activități economice
         și activități neeconomice.

      24      Pentru a răspunde la întrebarea adresată, trebuie să reamintim mai întâi că dreptul de deducere face parte integrantă din
         mecanismul care guvernează TVA‑ul, că, în principiu, acesta nu poate fi limitat și că se exercită pentru totalitatea taxelor
         aferente operațiunilor impozabile efectuate în amonte (a se vedea Hotărârea din 6 iulie 1995, BP Soupergaz, C‑62/93, Rec.,
         p. I‑1883, punctul 18, și Hotărârea din 21 martie 2000, Gabalfrisa și alții, C‑110/98-C‑147/98, Rec., p. I‑1577, punctul 43).

      25      Regimul de deduceri instituit prin A șasea directivă vizează, într‑adevăr, eliberarea integrală a întreprinzătorului de sarcina
         TVA‑ului datorat sau achitat în cadrul tuturor activităților sale economice. Sistemul comun privind TVA‑ul garantează, prin
         urmare, neutralitatea în ceea ce privește sarcina fiscală, indiferent de finalitatea sau de rezultatele acestor activități
         (a se vedea Hotărârea din 14 februarie 1985, Rompelman, 268/83, Rec., p. 655, punctul 19, Hotărârea din 15 ianuarie 1998,
         Ghent Coal Terminal, C‑37/95, Rec., p. I‑1, punctul 15, și Hotărârea din 21 februarie 2006, University of Huddersfield, C‑223/03,
         Rec., p. I‑1751, punctul 47).

      26      Din precizările furnizate de instanța de trimitere reiese că Securenta exercită trei tipuri de activități, și anume, în primul
         rând, activități neeconomice, care nu fac parte din sfera de aplicare a Celei de a șasea directive, în al doilea rând, activități
         economice, care fac parte, în consecință, din sfera de aplicare a acestei directive, dar sunt scutite de TVA și, în al treilea
         rând, activități economice impozitate. În acest context, se pune întrebarea dacă și, dacă este cazul, în ce măsură o astfel
         de persoană impozabilă are dreptul de a deduce TVA‑ul aferent intrărilor pentru cheltuielile care nu pot fi asociate unor
         activități în aval determinate.

      27      În ceea ce privește cheltuielile efectuate în cadrul unei emisiuni de acțiuni sau de titluri de participare tacite atipice,
         trebuie arătat că, pentru ca TVA‑ul aferent intrărilor și aflat în legătură cu o astfel de operațiune să poată da naștere
         unui drept de deducere a cheltuielilor efectuate în acest context, trebuie să facă parte din elementele constitutive ale prețului
         operațiunilor taxate în aval care dau naștere unui drept de deducere (a se vedea Hotărârea din 22 februarie 2001, Abbey National,
         C‑408/98, Rec., p. I‑1361, punctul 28, Hotărârea din 27 septembrie 2001, Cibo Participations, C‑16/00, Rec., p. I‑6663, punctul
         31, și Hotărârea din 8 februarie 2007, Investrand, C‑435/05, Rep., p. I‑1315, punctul 23).

      28      În aceste condiții, TVA‑ul aferent intrărilor pentru cheltuielile în legătură cu emisiunea de acțiuni și de titluri de participare
         tacite atipice poate da naștere unui drept de deducere numai în condițiile în care capitalul astfel achiziționat a fost alocat
         pentru activitățile economice ale persoanei în cauză. Curtea a statuat, într‑adevăr, că regimul deducerilor stabilit de A
         șasea directivă se referă la ansamblul activităților economice ale unei persoane impozabile, indiferent de scopul și de rezultatele
         acestei activități, cu condiția ca, în principiu, activitățile menționate să fie ele însele supuse plății TVA‑ului (a se vedea
         Hotărârea Gabalfrisa, citată anterior, punctul 44, Hotărârea din 8 iunie 2000, Midland Bank, C‑98/98, Rec., p. I‑4177, punctul
         19, și Hotărârea Abbey National, citată anterior, punctul 24).

      29      Astfel cum a remarcat instanța de trimitere, în cauza principală, cheltuielile în legătură cu prestațiile realizate în cadrul
         emisiunii de acțiuni și de titluri de participare financiare nu erau în exclusivitate imputabile unor activități economice
         efectuate în aval de Securenta și nu făceau, așadar, parte din elementele constitutive ale prețurilor operațiunilor în legătură
         cu activitățile menționate. În schimb, dacă s‑ar fi întâmplat astfel, prestațiile vizate ar fi avut o legătură directă și
         imediată cu activitățile economice ale persoanei impozabile (a se vedea Hotărârile citate anterior Abbey National, punctele
         35 și 36, precum și Cibo Participations, punctul 33). Cu toate acestea, din dosarul prezentat Curții reiese că cheltuielile
         efectuate de Securenta pentru operațiunile financiare în cauză în acțiunea principală erau, cel puțin în parte, destinate
         efectuării de activități neeconomice.

      30      Or, TVA‑ul aferent intrărilor pentru cheltuielile efectuate de o persoană impozabilă nu poate da naștere unui drept de deducere
         decât în măsura în care acesta se referă la activități care, având în vedere caracterul lor neeconomic, nu intră în sfera
         de aplicare a Celei de a șasea directive.

      31      Trebuie, așadar, să răspundem la prima întrebare că, dacă o persoană impozabilă exercită în același timp activități economice,
         taxate sau scutite, și activități neeconomice, care nu fac parte din sfera de aplicare a Celei de a șasea directive, deducerea
         TVA‑ului aferent cheltuielilor în legătură cu emisiunea de acțiuni și de titluri de participare tacite atipice nu se admite
         decât în măsura în care aceste cheltuieli pot fi imputate activității economice a persoanei impozabile în sensul articolului
         2 punctul 1 din directiva menționată.

      Cu privire la a doua întrebare
      32      Prin intermediul celei de a doua întrebări formulate, instanța de trimitere urmărește să afle dacă, în ipoteza în care deducerea
         TVA‑ului aferent intrărilor nu este admisă decât în măsura în care cheltuielile efectuate de persoana impozabilă pot fi imputate
         unor activități economice, trebuie reținută o cheie de repartizare în funcție de natura investiției sau, în cazul unei aplicări
         prin analogie a articolului 17 alineatul (5) din A șasea directivă, în funcție de natura operațiunii, pentru a repartiza valorile
         TVA‑ului care a grevat aceste cheltuieli.

      33      Pentru a răspunde la această întrebare, trebuie arătat că dispozițiile din A șasea directivă nu cuprind norme privind criteriile
         pe care statele membre sunt obligate să le aplice atunci când adoptă dispoziții care permit o repartizare a valorii TVA‑ului
         aferent intrărilor după cum cheltuielile corespunzătoare se referă la activități economice sau la activități neeconomice.
         Într‑adevăr, astfel cum a arătat Comisia, normele prevăzute la articolul 17 alineatul (5) și la articolul 19 din A șasea directivă
         se referă la TVA‑ul aferent intrărilor pentru cheltuielile care au legătură exclusiv cu activități economice, operând o repartizare,
         în rândul activităților menționate, între cele taxate, care dau naștere unui drept de deducere, și cele scutite, care nu dau
         naștere unui astfel de drept.

      34      În aceste condiții și pentru ca persoanele impozabile să poată efectua calculele necesare, revine statelor membre obligația
         de a stabili metode și criterii adecvate în acest scop, cu respectarea principiilor care stau la baza sistemului comun privind
         TVA‑ul.

      35      În această privință, Curtea a statuat că, întrucât A șasea directivă nu cuprinde indicațiile necesare pentru astfel de calcule
         numerice, statele membre sunt obligate să își exercite puterea menționată ținând seama de finalitatea și de economia acestei
         directive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 septembrie 2006, Wollny, C‑72/05, Rec., p. I‑8297, punctul 28).

      36      În special, astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 47 din concluzii, măsurile pe care statele membre sunt chemate
         să le adopte în această privință trebuie să respecte principiul neutralității fiscale, care stă la baza sistemului comun privind
         TVA‑ul.

      37      Prin urmare, statele membre trebuie să își exercite puterea lor de apreciere astfel încât să garanteze că deducerea nu se
         efectuează decât pentru partea de TVA care este proporțională cu valoarea aferentă operațiunilor care dau naștere unui drept
         de deducere. Acestea trebuie, așadar, să se asigure că respectivul calcul al proporției între activități economice și activități
         neeconomice reflectă în mod obiectiv partea reală a cheltuielilor în amonte imputată fiecăreia dintre aceste două activități.

      38      Trebuie adăugat că, în cadrul exercitării puterii menționate, statele membre sunt abilitate să aplice, dacă este cazul, fie
         o cheie de repartizare în funcție de natura investiției, fie o cheie de repartizare în funcție de natura operațiunii, fie
         orice altă cheie adecvată, fără a fi obligate să se limiteze la o singură metodă dintre acestea.

      39      Trebuie, așadar, să se răspundă la a doua întrebare că stabilirea metodelor și a criteriilor de alocare a valorii TVA‑ului
         achitat în amonte între activități economice și activități neeconomice în sensul Celei de a șasea directive ține de puterea
         de apreciere a statelor membre, care, în exercitarea acestei puteri, trebuie să țină seama de finalitatea și de economia Celei
         de a șasea directive și, astfel, să prevadă un mod de calcul care să reflecte în mod obiectiv partea reală a cheltuielilor
         în amonte imputată fiecăreia dintre aceste două activități.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      40      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
      1)      Dacă o persoană impozabilă exercită în același timp activități economice, taxate sau scutite, și activități neeconomice, care
            nu fac parte din sfera de aplicare a Celei de a șasea directive 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea
            legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată:
            baza unitară de evaluare, deducerea taxei pe valoarea adăugată aferente cheltuielilor în legătură cu emisiunea de acțiuni
            și de titluri de participare tacite atipice nu se admite decât în măsura în care aceste cheltuieli pot fi imputate activității
            economice a persoanei impozabile în sensul articolului 2 punctul 1 din directiva menționată.
      2)      Stabilirea metodelor și a criteriilor de alocare a valorii taxei pe valoarea adăugată achitate în amonte între activități
            economice și activități neeconomice în sensul Celei de a șasea directive ține de puterea de apreciere a statelor membre, care,
            în exercitarea acestei puteri, trebuie să țină seama de finalitatea și de economia Celei de a șasea directive și, astfel,
            să prevadă un mod de calcul care să reflecte în mod obiectiv partea reală a cheltuielilor în amonte imputată fiecăreia dintre
            aceste două activități.
      Semnături
      * Limba de procedură: germana.


Hotărârea Curții din data de 17 noiembrie 1992. # Comisia Comunităților Europene împotriva Regatului Unit. # Pescuit. # Cauza C-279/89.


Hotărârea Curții (Marea Cameră) din data de 4 iulie 2006.#Konstantinos Adeneler și alții împotriva Ellinikos Organismos Galaktos (ELOG).#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Monomeles Protodikeio Thessalonikis - Grecia.#Directivă 1999/70/CE.#Cauza C-212/04.


Hotărârea Curții din data de 31 martie 1965. # Macchiorlati Dalmas & Figli împotriva Înaltei Autorități a CECO. # Cauza 21-64.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 8 iulie 2004. # Dalmine SpA împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Concurență - Amenzi. # Cauza T-50/00.


Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 10 iunie 1982. # Compagnie Interagra SA împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Cauza 217/81.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 12 iulie 1984. # SARL Prodest împotriva Caisse primaire d'assurance maladie de Paris. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale et de la mutualité sociale agricole de Paris - Franța. # Libera circulație a lucrătorilor. # Cauza 237/83.


Hotărârea Tribunalului (camera a opta) din 11 iulie 2013. # Belgische Vereniging van handelaars in- en uitvoerders geslepen diamant (BVGD) împotriva Comisiei Europene. # Cauze conexate T-104/07 și T-339/08.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 1 aprilie 2004. # Freiburger Kommunalbauten GmbH Baugesellschaft & Co. KG împotriva Ludger Hofstetter și Ulrike Hofstetter. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesgerichtshof - Germania. # Directivă 93/13/CEE. # Cauza C-237/02.


title: Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 17 iulie 2008. # Franco Campoli împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Recurs - Funcționari - Remunerație - Pensie - Aplicarea coeficientului corector calculat în funcție de costul mediu al vieții în țara de reședință - Regim tranzitoriu introdus prin regulamentul de modificare a Statutului funcționarilor - Excepția de ilegalitate. # Cauza C-71/07 P.

text:
      HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
      17 iulie 2008
      Cauza C‑71/07 P
      Franco Campoli
      împotriva
      Comisiei Comunităților Europene
      „Recurs – Funcționari – Remunerație – Pensie – Aplicarea coeficientului corector calculat în funcție de costul mediu al vieții în țara de reședință – Regim tranzitoriu introdus prin regulamentul de modificare a Statutului funcționarilor – Excepție de nelegalitate”
      Obiectul: Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 29 noiembrie 2006, Campoli/Comisia
         (T‑135/05, RecFP, p. I‑A‑2-297 și II‑A-2-1527), prin care se urmărește anularea acestei hotărâri. Recurs incident introdus
         de Comisie

      Decizia: Respinge recursul principal și recursul incident.

      Sumarul hotărârii
      1.        Recurs – Recurs incident – Obiect – Declararea inadmisibilității recursului principal – Inadmisibilitate
      (Statutul Curții de Justiție, art. 56 al doilea paragraf și art. 61)
      2.        Funcționari – Pensii – Coeficient corector
      [Statutul funcționarilor, art. 82 alin. (1) și (3); anexa XIII, art. 20 alin. (1) și art. 24 alin. (2); Regulamentul nr. 723/2004
            al Consiliului]
      3.        Funcționari – Pensii – Coeficient corector
      [Statutul funcționarilor, art. 83 alin. (1) primul paragraf; anexa XIII, art. 20; Regulamentul nr. 723/2004 al Consiliului]
      1.        Rezultă din articolul 61 din Statutul Curții de Justiție că orice recurs trebuie să urmărească anularea în tot sau în parte
         a unei hotărâri a Tribunalului, Curtea putând, în cazul anulării, fie să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul atunci
         când acesta este în stare de judecată, fie să trimită cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia.

      Prin urmare, este inadmisibil un recurs incident care nu urmărește anularea hotărârii atacate, ci declararea ca inadmisibil
         a recursului principal introdus.

      2.        Un coeficient corector unic pe țară aplicat pensiilor funcționarilor poate constitui un indicator adecvat pentru a reflecta,
         în mod absolut aproximativ, costul vieții în interiorul unui stat membru.

      Având în vedere caracterul absolut aproximativ al unui coeficient corector unic pe țară, scopul garantării unei anumite echivalențe
         a puterii de cumpărare între foștii funcționari care au reședința în diferite state membre trebuie, într‑adevăr, considerat
         îndeplinit în măsura în care acest coeficient corector unic este stabilit conform criteriilor care îi garantează caracterul
         reprezentativ. Or, mecanismul de calcul al acestor coeficienți corectori potrivit raportului dintre costul vieții în statul
         membru de reședință și cel din Belgia („metoda țară”) reflectă costul vieții în interiorul unui stat într‑un mod cel puțin
         la fel de reprezentativ precum calcularea acestor coeficienți corectori potrivit raportului dintre costul vieții în capitala
         țării de reședință și cel din Bruxelles („metoda capitală”).

      Întrucât „metoda țară” constituie, prin urmare, un mod de calcul adecvat pentru a asigura, pe cât posibil, echivalența puterii
         de cumpărare dintre pensionari, legiuitorul comunitar nu a încălcat principiul egalității de tratament atunci când, adoptând
         Regulamentul nr. 723/2004 de modificare a Statutului funcționarilor, precum și a Regimului aplicabil celorlalți agenți, a
         înlocuit „metoda capitală” cu „metoda țară” pentru stabilirea coeficienților corectori în cadrul sistemului tranzitoriu de
         pensii.

      3.        Decizia legiuitorului comunitar de reformare a sistemului de pensii prin eliminarea coeficienților corectori pentru drepturile
         de pensie dobândite începând cu 1 mai 2004, concretizată prin Regulamentul nr. 723/2004 de modificare a Statutului funcționarilor,
         precum și a Regimului aplicabil celorlalți agenți, nu este incompatibilă cu principiul egalității de tratament. Deși este
         adevărat că vechiul sistem de pensii, întemeiat pe un sistem de coeficienți corectori și, prin urmare, pe o anumită compensare
         a puterii de cumpărare în funcție de statul membru de reședință al pensionarului, constituia un mijloc adecvat pentru punerea
         în aplicare a respectivului principiu, nu se poate deduce de aici că orice alt sistem este incompatibil cu acest principiu.

      Astfel, un sistem de pensii care urmărește echivalența puterii de cumpărare nu este decât unul dintre mijloacele posibile
         de asigurare a principiului egalității de tratament. Acest principiu este în aceeași măsură respectat de un sistem în cadrul
         căruia pensionarii primesc, la o contribuție echivalentă, o pensie nominală egală.

      Introducerea în cadrul sistemului tranzitoriu a unui coeficient corector minim de 100 % nu face decât să anticipeze, pentru
         o parte a pensionarilor, eliminarea coeficienților corectori prevăzută de sistemul definitiv.

      Dat fiind că sistemul definitiv de pensii care rezultă din noul statut, în măsura în care nu mai urmărește obiectivul garantării
         unei anumite echivalențe a puterii de cumpărare dintre pensionari indiferent de locul lor de reședință, este, prin urmare,
         compatibil cu principiul egalității de tratament, sistemul tranzitoriu, care nu face decât să anticipeze principiul unei pensii
         cu cuantum „unic”, în beneficiul pensionarilor pentru care acest principiu este favorabil, nu poate constitui o discriminare.