title: Cauza T-418/18: Acțiune introdusă la 6 iulie 2018 – PT/Banca Europeană de Investiții (BEI)

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/11

      Acțiune introdusă la 6 iulie 2018 – PT/Banca Europeană de Investiții (BEI)
      (Cauza T-418/18)
      (2018/C 373/12)
      Limba de procedură: suedeza

         Părțile

         Reclamant: PT (reprezentant: E. Nordh, avocat)

         Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (BEI)

         Concluziile

                  —

                  anularea deciziei BEI din 4 aprilie 2018 de concediere a reclamantului;

                  —

                  obligarea pârâtei la despăgubirea reclamantului pentru prejudiciul material care se ridică în prezent la suma de 2 240,31 EUR și pentru prejudiciul moral evaluat la 50 000 EUR și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare.

                              —

                              Reclamantul pretinde că pârâta nu i-a acordat oportunitatea de a se apăra în cele mai bune condiții împotriva susținerilor acesteia. Reclamantul consideră că dreptul său la o bună administrare a fost, prin urmare, încălcat.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere.

                              —

                              Reclamantul susține că, în legătură cu încălcarea dreptului său la apărare, aceasta a săvârșit, de asemenea, mai multe erori de apreciere.


title: Cauza T-517/18: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2018 – Zott/EUIPO – TSC Food Products (Produse de brutărie)

text:
               15.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/19

      Acțiune introdusă la 3 septembrie 2018 – Zott/EUIPO – TSC Food Products (Produse de brutărie)
      (Cauza T-517/18)
      (2018/C 373/22)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Zott SE & Co. KG (Mertingen, Germania) (reprezentanți: E. Schalast, R. Lange și C. Böhler, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: TSC Food Products GmbH (Wels, Austria)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

         Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial comunitar nr. 2487983-0001

         Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 27 iunie 2018 în cauza R 1341/2017-3

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 4 coroborat cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 din Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza C-619/18: Acțiune introdusă la 2 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/30

      Acțiune introdusă la 2 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Polonă
      (Cauza C-619/18)
      (2018/C 427/39)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Banks, H. Krämer, S. Kaleda, agenți)

         Pârâtă: Republica Polonă

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Constatarea faptului că, prin reducerea vârstei de pensionare a judecătorilor Curții Supreme și prin aplicarea acesteia judecătorilor numiți la Curtea Supremă până la 3 aprilie 2018 precum și prin acordarea Președintelui Republicii Polone a puterii discreționare de prelungire a funcției judiciare active a judecătorilor Curții Supreme, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor combinate ale articolului 19 alineatul (1) al doilea paragraf din Tratatul privind Uniunea Europeană și ale articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

                  —

                  obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În primul rând, Comisia susține că dispozițiile Legii din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă referitoare la reducerea vârstei de pensionare a judecătorilor în exercițiu, numiți la Curtea Supremă înainte de data de intrare în vigoare a legii menționate (3 aprilie 2018), aduc atingere principiului inamovibilității judecătorilor.
      În al doilea rând, Comisia susține că dispozițiile Legii privind Curtea Supremă prin care se acordă Președintelui Republicii Polone puterea discreționară de prelungire a funcției judiciare active a judecătorilor Curții Supreme aduc atingere principiului independenței judecătorilor.


title: Cauza T-589/18: Acțiune introdusă la 1 octombrie 2018 – Vins el Cep/EUIPO – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien (MIM NATURA)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/96

      Acțiune introdusă la 1 octombrie 2018 – Vins el Cep/EUIPO – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien (MIM NATURA)
      (Cauza T-589/18)
      (2018/C 427/126)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Vins el Cep, SL (Sant Sadurní d’Anoia, Spania) (reprezentanți: J. Vázquez Salleras și G. Ferrer Gonzalvez, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH (Eltville, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă MIM NATURA– cererea de înregistrare nr. 15 322 761

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 12 iulie 2018 în cauza R 2270/2017-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea cererii împotriva deciziei atacate;

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-150/17: Hotărârea Tribunalului din 4 octombrie 2018 – Asolo/EUIPO – Red Bull (FLÜGEL) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală FLÜGEL — Mărcile naționale verbale anterioare…VERLEIHT FLÜGEL și RED BULL VERLEIHT FLÜÜÜGEL — Motive relative de refuz — Limitare a drepturilor ca urmare a toleranței — Articolul 54 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 61 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Lipsa unui risc de confuzie — Lipsa similitudinii produselor — Articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001] — Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001]”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/52

      Hotărârea Tribunalului din 4 octombrie 2018 – Asolo/EUIPO – Red Bull (FLÜGEL)
      (Cauza T-150/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală FLÜGEL - Mărcile naționale verbale anterioare…VERLEIHT FLÜGEL și RED BULL VERLEIHT FLÜÜÜGEL - Motive relative de refuz - Limitare a drepturilor ca urmare a toleranței - Articolul 54 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 61 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Lipsa unui risc de confuzie - Lipsa similitudinii produselor - Articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001] - Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001]”)
      (2018/C 427/67)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Asolo LTD (Limassol, Cipru) (reprezentanți: W. Pors și N. Dorenbosch, avocați)

         Pârât: Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: M. Capostagno, A. Folliard-Monguiral și D. Walicka, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Austria) (reprezentanți: A. Renck și S. Petivlasova, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 17 noiembrie 2016 (cauza R 282/2015-5) privind o procedură de declarare a nulității între Red Bull și Asolo

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 17 noiembrie 2016 (cauza R 282/2015-5), în măsura în care respinge calea de atac formulată împotriva deciziei diviziei de anulare de declarare a nulității mărcii Uniunii Europene verbale FLÜGEL pentru produsele „băuturi alcoolice (cu excepția berii)” și „esențe alcoolice; extracte alcoolice; extracte din fructe cu alcool” care fac parte din clasa 33, în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Obligă EUIPO și Red Bull GmbH să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Asolo Ltd.

         (1)  JO C 129, 24.4.2017.


title: Cauza T-590/18: Acțiune introdusă la 2 octombrie 2018 – Antonakopoulos/Parlamentul

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/97

      Acțiune introdusă la 2 octombrie 2018 – Antonakopoulos/Parlamentul
      (Cauza T-590/18)
      (2018/C 427/127)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Leonidas Antonakopoulos (Atena, Grecia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei de a-l suspenda din funcții;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a principiului bunei administrări, întrucât administrația nu l-a ascultat anterior adoptării deciziei, deși o audiere ar fi fost posibilă fără a aduce atingere nici interesului anchetei, nici al serviciului.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, întrucât imputarea unei abateri grave pe care se întemeiază decizia contestată este laconică, vagă și nu este nici justificată, nici susținută de elemente de precise care să evidențieze existența unor suspiciuni suficiente care ar putea conduce la concluzia că reclamantul nu și-ar fi îndeplinit obligațiile statutare.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității prin faptul că administrația ar fi putut să adopte măsuri mai puțin severe asigurând în același timp satisfacerea nevoilor anchetei.

                  4.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de diligență întrucât, pe de o parte, administrația nu a evaluat comparativ interesele reclamantului și cele ale serviciului și în special faptul că reclamantul lucrează de aproape 30 de ani pentru Parlament, are relații excelente cu superiorii săi ierarhici și are rapoarte de evaluare foarte bune, și, pe de altă parte, întrucât această decizie care a fost rapid mediatizată aduce atingere personalității și reputației sale.


title: Cauza T-186/17: Hotărârea Tribunalului din 3 octombrie 2018 – Unipreus/EUIPO – Wallapop (wallapop) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene wallapop — Marcă națională figurativă anterioară wala w — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Similitudinea serviciilor”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/53

      Hotărârea Tribunalului din 3 octombrie 2018 – Unipreus/EUIPO – Wallapop (wallapop)
      (Cauza T-186/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene wallapop - Marcă națională figurativă anterioară wala w - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Similitudinea serviciilor”)
      (2018/C 427/68)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Unipreus, SL (Lleida, Spania) (reprezentant: C. Rivadulla Oliva, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: D. Bernabeu, D. Gája și J. Crespo Carrillo, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Wallapop, SL (Barcelona, Spania) (reprezentanți: X. Fàbrega Sabaté și J. Sánchez Sánchez-Crespo, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 ianuarie 2017 (cauza R 2350/2015–5), privind o procedură de opoziție între Unipreus și Wallapop

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 ianuarie 2017, în măsura în care prin aceasta s-a constatat că serviciile în discuție în cauza R 2350/2015-5 erau diferite.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  EUIPO suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Unipreus, SL.

                  4)

                  Wallapop, SL suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 161, 22.5.2017.


title: Cauza C-483/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Opolu (Polonia) la 24 iulie 2018 – Profi Credit Polska S.A. z siedzibą w Bielsku- Białej/OH

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Opolu (Polonia) la 24 iulie 2018 – Profi Credit Polska S.A. z siedzibą w Bielsku- Białej/OH
      (Cauza C-483/18)
      (2018/C 427/11)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Opolu

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Profi Credit Polska S.A. z siedzibą w Bielsku- Białej

         Intimată: OH

         Întrebarea preliminară

      Dispozițiile Directivei 93/13/CEE din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1), cu modificările ulterioare, în special articolul 3 alineatele (1) și (2), articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din aceasta, precum și dispozițiile Directivei 2008/48/CE din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE (2) a Consiliului, cu modificările ulterioare, în special articolul 22 alineatul (3) din aceasta, trebuie interpretate în sensul că se opun unei interpretări a articolului 10 coroborat cu articolul 17 din Legea din 28 aprilie 1936 privind biletele la ordin, potrivit căreia nu este permis ca o instanță să acționeze din oficiu în cazul în care are convingerea puternică și legitimă, bazată pe elemente de probă care nu provin de la părți, că contractul care stă la baza raportului juridic fundamental este, cel puțin parțial, nul, reclamantul își întemeiază pretențiile pe un bilet la ordin în alb, iar pârâtul nu ridică obiecții și adoptă un comportament pasiv?

         (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273.

         (2)  JO 2008, L 133, p. 66.


title: Cauza T-219/17: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2018 – M J Quinlan & Associates/EUIPO – Intersnack Group (Forma unui cangur) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marcă tridimensională prezentând forma unui cangur — Declararea decăderii — Utilizare serioasă a mărcii — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Dovada utilizării serioase — Natura utilizării”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/54

      Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2018 – M J Quinlan & Associates/EUIPO – Intersnack Group (Forma unui cangur)
      (Cauza T-219/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marcă tridimensională prezentând forma unui cangur - Declararea decăderii - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Dovada utilizării serioase - Natura utilizării”)
      (2018/C 427/69)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: M J Quinlan & Associates Pty Ltd (Hope Island, Queensland, Australia) (reprezentanți: M. Freiherr von Welser și A. Bender, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: A. Söder și D. Hanf, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Intersnack Group GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: T. Lampel, J. Heidenreich și M. Pfaff, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 27 ianuarie 2017 (cauza R 218/2016-2) privind o procedură de decădere între M J Quinlan & Associates Pty și Intersnack Group

         Dispozivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă M J Quinlan & Associates Pty Ltd la plata cheltuielilor de judecată .

         (1)  JO C 178, 6.6.2017


title: Cauza T-715/17: Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2018 – Hermann Biederlack/EUIPO (Feeling home) („Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Feeling home — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Acțiune vădit nefondată”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/74

      Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2018 – Hermann Biederlack/EUIPO (Feeling home)
      (Cauza T-715/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Feeling home - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Acțiune vădit nefondată”)
      (2018/C 427/99)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Hermann Biederlack GmbH & Co. KG (Greven, Germania) (reprezentant: A. Söder, agent)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: A. Söder, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei din 14 iunie 2017 a Camerei a cincea de recurs a EUIPO (cauza R 252/2017-5) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal Feeling home ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea

                  2)

                  Obligă Hermann Biederlack GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 412, 4.12.2017.


title: Cauza T-854/16: Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2018 – Barata/Parlamentul („Funcție publică – Funcționari – Promovare – Exercițiul de promovare 2015 – Procedură de certificare – Excludere din lista definitivă a funcționarilor autorizați să urmeze programul de formare – Articolul 45a din statut – Obligația de motivare – Eroare vădită de apreciere – Egalitate de tratament – Dreptul la apărare”)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/39

      Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2018 – Barata/Parlamentul
      (Cauza T-854/16) (1)

      ((„Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2015 - Procedură de certificare - Excludere din lista definitivă a funcționarilor autorizați să urmeze programul de formare - Articolul 45a din statut - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Egalitate de tratament - Dreptul la apărare”))
      (2019/C 25/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: João Miguel Barata (Evere, Belgia) (reprezentanți: G. Pandey, D. Rovetta, avocați, și J. Grayston, solicitor)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: D. Nessaf și Í. Ní Riagáin Düro, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect anularea, în primul rând, a deciziei Parlamentului din 29 ianuarie 2016 și a deciziei de confirmare din 29 martie 2016 de a nu îl înscrie pe reclamant pe lista funcționarilor autorizați să participe în 2015 la programul de formare pentru exercițiul de certificare din anul 2015, în al doilea rând, a deciziei din 25 august 2016 de respingere a reclamației, în al treilea rând, a anunțului de concurs intern 2015/023, distribuit personalului la 18 septembrie 2015, și, în al patrulea rând, a proiectului listei funcționarilor selectați pentru a participa la programul de formare în discuție

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul João Miguel Barata la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 38, 6.2.2017


title: Cauza C-580/18 P: Recurs introdus la 18 septembrie 2018 de Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 iulie 2018 în cauza T-41/17, Lotte Co. Ltd/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/15

      Recurs introdus la 18 septembrie 2018 de Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 iulie 2018 în cauza T-41/17, Lotte Co. Ltd/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-580/18 P)
      (2019/C 25/18)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH (reprezentanți: Dr. A. Jaeger-Lenz, Rechtsanwältin, C. Elkemann, Rechtsanwältin, Dr. A. Lambrecht, Rechtsanwalt)

         Celelalte părţi din procedură: Lotte Co. Ltd, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 iulie 2018 (T-41/17), și respingerea acțiunii formulate împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 28 octombrie 2016 (cauza R-0250/2016-5);

                  —

                  cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare după anularea hotărârii Tribunalului;

                  —

                  obligarea reclamantei (Lotte Co. Ltd) la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta invocă următoarele motive de recurs:

                  1.

                  Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept în exercitarea competenței sale de modificare în conformitate cu articolul 65 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 (1), deși camera de recurs nu a făcut constatări suficiente cu privire la problema frecvenței și a constanței în timp a utilizării. Prin aceasta se aduce atingere intereselor recurentei, deoarece constatările Tribunalului sunt insuficiente și nu iau în considerare probele pertinente. În cazul în care camera de recurs ar fi făcut deja astfel de constatări, recurenta le-ar fi putut ataca cu o acțiune în fața Tribunalului.

                  2.

                  La aprecierea „utilizării serioase” în sensul articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009, Tribunalul se întemeiază în mare măsură pe faptul că cifrele de afaceri din facturi sunt prea mici în comparație cu cifrele de afaceri care rezultă din declarația depusă sub jurământ. Cu toate acestea, Tribunalul ar fi putut să ia în considerare, în orice caz, capacitățile obiective de producție și de distribuție din acest sector. Raporturile subiective actuale ale întreprinderii individuale nu pot juca niciun rol în privința întinderii utilizării. În plus, utilizarea unei mărci trebuie să fie considerată serioasă, chiar și atunci când nu este semnificativă în termeni cantitativi. Nu există nicio limită inferioară absolută. Nu trebuie să se procedeze la o apreciere a strategiei comerciale și a succesului comercial al produselor în cauză. Este relevantă simpla existență a unei utilizări pur simbolice.

                  3.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la interpretarea criteriului „utilizării serioase” potrivit articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care s-a întemeiat pe dimensiunea pieței în ansamblu, fără a lua în considerare capacitățile obiective de producție și de distribuție ale sectorului și gradul de diversificare a întreprinderilor de pe piața în cauză.

                  4.

                  Tribunalul a denaturat faptele referitoare la utilizarea serioasă a mărcii anterioare, omițând informații determinate din conținutul declarației sub jurământ, în special cu privire la constanța în timp a utilizării.

                  5.

                  Faptul că, la aprecierea utilizării adecvate, Tribunalul s-a întemeiat în mare măsură pe raporturile subiective ale deținătorului licenței acordate de recurentă și în special pe volumul activității comerciale, precum și pe capacitățile de producție și de distribuție ale acestuia ar încălca principiul general al egalității de tratament.

                  6.

                  O încălcare a principiului general al egalității de tratament ar rezulta și din faptul că Tribunalul s-a îndepărtat de la deciziile anterioare ale Tribunalului și ale Curții de Justiției în care Tribunalul sau Curtea au confirmat existența unei utilizări serioase în situații comparabile.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (versiune codificată) (JO 2009, L 78, p. 1)


title: Cauza T-672/18: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2018 – Pyke/EUIPO – Paglieri (CLIOMAKEUP)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/50

      Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2018 – Pyke/EUIPO – Paglieri (CLIOMAKEUP)
      (Cauza T-672/18)
      (2019/C 25/65)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Pyke Srl (Milano, Italia) (reprezentanți: P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta și R. Perotti, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Paglieri SpA (Alessandria, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: Reclamanta

         Marca în litigiu: Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale CLIOMAKEUP – Cerere de înregistrare nr. 11 698 446

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 28/08/2018 în cauza R 2675/2017-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  obligarea Paglieri la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;


title: Cauza T-674/18: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2018 – Vattenfall Europe Nuclear Energy/Comisia

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/51

      Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2018 – Vattenfall Europe Nuclear Energy/Comisia
      (Cauza T-674/18)
      (2019/C 25/66)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Vattenfall Europe Nuclear Energy GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: U. Karpenstein și R. Sangi, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea scrisorii Comisiei Europene din 4 iulie 2018 în procedura de ajutor de stat SA. 51169 (2018/PN) – a 16-a lege de modificare a legii privind energia nucleară (16. AtG-Novelle);

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă motivele ce urmează.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE [coroborat cu articolul 108 alineatul (3) TFUE]
                  Reclamanta afirmă că scrisoarea atacată încalcă dispozițiile coroborate ale articolului 107 alineatul (1) și a articolului 108 alineatul (3) TFUE în măsura în care – în cazul în care ar fi obligatorie – ar exclude o lege națională de despăgubire de la aplicarea obligației de a declara ajutoarele de stat, deși această lege, în temeiul unei hotărâri a Bundesverfassungsgericht (Curtea Constituțională, Germania) privilegiază în mod selectiv, cu ajutorul resurselor publice, un concurent al reclamantei care nu are dreptul la despăgubire.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (1)

                  Reclamanta afirmă că Regulamentul 2015/1589, în ipoteza în care un stat consideră că o măsură pe care a introdus-o nu este ajutor de stat, prevede o declarație formală în temeiul articolului 288 TFUE în cazul în care Comisia ajunge la concluzia, pe baza unei analize preliminare, că măsura comunicată nu este ajutor de stat. Scrisoarea atacată încalcă această prevedere.

         (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea 'Uniunii Europene (JO 2015 L 248, p. 9).


title: Cauzele conexate C-626/15 și C-659/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 noiembrie 2018 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene (C-626/15), Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene (C-659/16) [Acțiune în anulare – Decizie a Comitetului Reprezentanților Permanenți (Coreper) – Decizie prin care se aprobă supunerea unui document de reflecție unui organism internațional – Admisibilitate – Act atacabil – Competență exclusivă, partajată sau complementară a Uniunii Europene – Acțiune exclusivă a Uniunii în cadrul unui organism internațional sau participare a statelor membre alături de aceasta – Conservarea resurselor biologice ale mării – Pescuit – Protecția mediului – Cercetare – Zone marine protejate (ZMP) – Tratatul privind Antarctica – Convenția privind conservarea faunei și florei marine din Antarctica – Marea Weddell și Marea Ross]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 noiembrie 2018 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene (C-626/15), Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene (C-659/16)
      (Cauzele conexate C-626/15 și C-659/16) (1)

      ([Acțiune în anulare - Decizie a Comitetului Reprezentanților Permanenți (Coreper) - Decizie prin care se aprobă supunerea unui document de reflecție unui organism internațional - Admisibilitate - Act atacabil - Competență exclusivă, partajată sau complementară a Uniunii Europene - Acțiune exclusivă a Uniunii în cadrul unui organism internațional sau participare a statelor membre alături de aceasta - Conservarea resurselor biologice ale mării - Pescuit - Protecția mediului - Cercetare - Zone marine protejate (ZMP) - Tratatul privind Antarctica - Convenția privind conservarea faunei și florei marine din Antarctica - Marea Weddell și Marea Ross])
      (2019/C 25/02)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         (C-626/15)

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, E. Paasivirta și C. Hermes, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți:A. Westerhof Löfflerová, R. Liudvinaviciute-Cordeiro și M. Simm, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtului: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, J. Möller, K. Stranz și S. Eisenberg, agenți), Republica Elenă (reprezentanți: G. Karipsiadis și K. Boskovits, agenți), Regatul Spaniei (reprezentant: M. A. Sampol Pucurull, agent), Republica Franceză (reprezentanți: F. Fize, D. Colas, G. de Bergues și B. Fodda, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: M. Gijzen, M. Bulterman și M. Noort, agenți), Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo și M. L. Duarte, agenți), Republica Finlanda (reprezentant: J. Heliskoski, agent), Regatul Suediei (reprezentant: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, L. Zettergren și L. Swedenborg, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: C. Brodie, agent, asistată de J. Holmes, QC)

         (C-659/16)

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, E. Paasivirta și C. Hermes, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Westerhof Löfflerová, R. Liudvinaviciute-Cordeiro și M. Simm, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtului: Regatul Belgiei (reprezentanți: J. Van Holm, C. Pochet și L. Van den Broeck, agenți), Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, J. Möller și S. Eisenberg, agenți), Regatul Spaniei (reprezentant: M. A. Sampol Pucurull, agent), Republica Franceză (reprezentanți: D. Colas și B. Fodda, agenți), Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentant: D. Holderer, agent), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: B. Koopman, M. Bulterman și M. Noort, agenți), Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo și L. Medeiros, agenți), Republica Finlanda (reprezentant: J. Heliskoski, agent), Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev și L. Zettergren, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: C. Brodie și G. Brown, agenți, asistate de J. Holmes, QC, și de J. Gregory, barrister)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunile.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Regatul Belgiei, Republica Federală Germania, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Marele Ducat al Luxemburgului, Regatul Țărilor de Jos, Republica Portugheză, Republica Finlanda, Regatul Suediei, precum și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 59, 15.2.2016.

         JO C 38, 6.2.2017.


title: Cauza C-648/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria – Italia) – Fortunata Silvia Fontana/Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria [Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 273 – Rectificarea impunerii – Metodă de evaluare a bazei de impozitare prin inducție – Drept de deducere a TVA ului – Prezumție – Principiile neutralității și proporționalității – Lege națională care bazează calcularea TVA ului pe cifra de afaceri prezumată]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/3

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria – Italia) – Fortunata Silvia Fontana/Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria
      (Cauza C-648/16) (1)

      ([Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 273 - Rectificarea impunerii - Metodă de evaluare a bazei de impozitare prin inducție - Drept de deducere a TVA ului - Prezumție - Principiile neutralității și proporționalității - Lege națională care bazează calcularea TVA ului pe cifra de afaceri prezumată])
      (2019/C 25/03)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Fortunata Silvia Fontana

         Pârâtă: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria

         Dispozitivul

      Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, precum și principiile neutralității fiscale și proporționalității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care autorizează o administrație fiscală, în caz de neconcordanțe grave între veniturile declarate și veniturile estimate pe baza unor studii sectoriale, să recurgă la o metodă inductivă, întemeiată pe astfel de studii sectoriale, pentru a determina cuantumul cifrei de afaceri realizate de o persoană impozabilă și să efectueze, în consecință, o rectificare a impunerii, care să oblige la plata unui cuantum suplimentar de taxă pe valoarea adăugată (TVA), cu condiția ca această reglementare și aplicarea acesteia să permită persoanei impozabile, cu respectarea principiilor neutralității fiscale și proporționalității, precum și a dreptului la apărare, să conteste rezultatele obținute prin această metodă, pe baza tuturor probelor contrare de care dispune, și să își exercite dreptul de deducere în conformitate cu dispozițiile care figurează în titlul X din Directiva 2006/112, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 86, 20.3.2017.


title: Cauza C-679/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresním soudem v Ostravě (Republica Cehă) la 5 noiembrie 2018 – OPR-Finance s.r.o./GK

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresním soudem v Ostravě (Republica Cehă) la 5 noiembrie 2018 – OPR-Finance s.r.o./GK
      (Cauza C-679/18)
      (2019/C 25/33)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Okresní soud v Ostravě

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: OPR-Finance s.r.o.

         Pârât: GK

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Prevederile articolului 8 coroborate cu cele ale articolului 23 din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (1) se opun unei legislații naționale care prevede că sancțiunea pentru neîndeplinirea obligației creditorului de a evalua bonitatea consumatorului înainte de încheierea unui contract de credit constă în nulitatea contractului de credit însoțită de o obligație în sarcina consumatorului de a restitui creditorului suma principală într-un termen care corespunde posibilităților financiare ale consumatorului, în condițiile în care respectiva sancțiune (nulitatea contractului de credit) este aplicabilă doar în cazul în care consumatorul o invocă (cu alte cuvinte, solicită constatarea nulității contractului) în interiorul unui termen de prescripție de trei ani?

                  2)

                  Prevederile articolului 8 coroborate cu cele ale articolului 23 din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului obligă o instanță națională să aplice din oficiu sancțiunea prevăzută în legislația națională pentru neîndeplinirea obligației creditorului de a evalua bonitatea consumatorului (cu alte cuvinte, chiar și în cazul în care consumatorul nu invocă sancțiunea în mod activ)?

         (1)  JO 2008, L 133, p. 66.


title: Cauza C-664/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Alba Iulia – România) – Lucreţiu Hadrian Vădan/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba (Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – Directiva 2006/112/CE – Articolele 167, 168, 178 și 273 – Sfera de aplicare a dreptului de deducere – Lipsa facturilor – Recurgere la o expertiză judiciară – Sarcina probei privind dreptul de deducere – Principiile neutralității fiscale și proporționalității)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/4

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Alba Iulia – România) – Lucreţiu Hadrian Vădan/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba
      (Cauza C-664/16) (1)

      ((Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolele 167, 168, 178 și 273 - Sfera de aplicare a dreptului de deducere - Lipsa facturilor - Recurgere la o expertiză judiciară - Sarcina probei privind dreptul de deducere - Principiile neutralității fiscale și proporționalității))
      (2019/C 25/04)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Lucreţiu Hadrian Vădan

         Pârâte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba

         Dispozitivul

      Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, în special articolul 167, articolul 168, articolul 178 litera (a) și articolul 179 din aceasta, precum și principiile neutralității taxei pe valoarea adăugată (TVA) și proporționalității trebuie interpretate în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, o persoană impozabilă care nu este în măsură să furnizeze proba cuantumului TVA ului pe care l-a achitat în amonte prin prezentarea unor facturi sau a oricăror alte documente nu poate beneficia de un drept de deducere a TVA ului exclusiv pe baza unei estimări rezultate dintr-o expertiză dispusă de o instanță națională.

         (1)  JO C 104, 3.4.2017.


title: Cauza T-790/17: Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2018 – St. Andrews Links/EUIPO (ST ANDREWS) [„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale ST ANDREWS – Motiv absolut de refuz – Caracter descriptiv – Proveniență geografică – Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/40

      Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2018 – St. Andrews Links/EUIPO (ST ANDREWS)
      (Cauza T-790/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale ST ANDREWS - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Proveniență geografică - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2019/C 25/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: St. Andrews Links Ltd (St. Andrews, Regatul Unit) (reprezentant: B. Hattier, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: K. Kompari, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei de recurs a EUIPO din 2 octombrie 2017 (cauza R 92/2017-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal ST ANDREWS ca marcă a Uniunii Europene.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă St. Andrews Links Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 42, 5.2.2018.


title: Cauza C-646/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Mercantil de Gerona (Spania) la 15 octombrie 2018 – OD/Ryanair D.A.C.

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Mercantil de Gerona (Spania) la 15 octombrie 2018 – OD/Ryanair D.A.C.
      (Cauza C-646/18)
      (2019/C 25/22)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Mercantil de Gerona

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: OD

         Pârâtă: Ryanair D.A.C.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Noțiunea de prorogare implicită a competenței prevăzută și reglementată la articolul 26 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 (1) impune existența vreunui element obiectiv de legătură între, pe de o parte, obiectul litigiului sau domiciliul reclamantului și, pe de altă parte, instanța căreia îi este înaintată cererea?

                  2)

                  Noțiunea de prorogare implicită a competenței prevăzută și reglementată la articolul 26 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 impune, în toate aspectele sale, o interpretare autonomă și [Or 13] comună pentru toate statele membre și, prin urmare, nu poate fi condiționată de limitările prevăzute de normele de competență judiciară internă din statele membre, cum ar fi, de exemplu, lipsa sa de validitate în cauzele care, dată fiind suma modică reclamată, trebuie soluționate prin procedura simplificată, în conformitate cu Ley de Enjuiciamiento Civil (Codul spaniol de procedură civilă)?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1)


title: Cauza T-675/18: Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2018 – Trifolio-M și alții/EFSA

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/52

      Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2018 – Trifolio-M și alții/EFSA
      (Cauza T-675/18)
      (2019/C 25/67)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Trifolio-M GmbH (Lahnau, Germania), Oxon Italia SpA (Milano, Italia) și Mitsui AgriScience International (Woluwe-Saint-Pierre, Belgia) (reprezentanți: C. Mereu și S. Englebert, avocați)

         Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA)

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei EFSA din 11 septembrie 2018 privind examinarea cererilor reclamantelor de tratare în regim de confidențialitate a concluziei evaluării inter pares a riscului legat de utilizarea ca pesticid a substanței active azadirachtine;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 63 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 (1).

                              —

                              Reclamantele susțin că pârâta a interpretat în mod eronat ceea ce reprezintă informații care privesc secretul industrial și comercial care necesită tratament confidențial și a încălcat articolul 63 din Regulamentul nr. 1107/2009 ca urmare a unei erori vădite de apreciere a cererilor reclamantelor de tratare în regim de confidențialitate.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiilor fundamentale de drept al Uniunii în măsura în care pârâta nu și-a motivat decizia, nu s-a conformat aplicării uniforme a dreptului Uniunii și nu a respectat principiul proporționalității.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului (JO 2009, L 309, p. 1).


title: Cauza C-688/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 6 noiembrie 2018 – Procedură penală privind pe TX și UW

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 6 noiembrie 2018 – Procedură penală privind pe TX și UW
      (Cauza C-688/18)
      (2019/C 25/35)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Părțile din procedura principală

      TX și UW

         Întrebarea preliminară

      Dreptul inculpatului de a fi prezent la proces, în conformitate cu articolul 8 alineatele (1) și (2) coroborat cu considerentele (35) și (44) ale Directivei (UE) 2016/343 (1), este încălcat în cazul în care una dintre ședințele de judecată din cadrul procedurii penale a avut loc în lipsa inculpatului, iar acesta a fost citat, a fost informat cu privire la consecințele neprezentării și a fost apărat de un avocat ales de acesta, atunci când:

                  a)

                  inculpatul nu s-a prezentat pentru un motiv care îi este imputabil (și anume, a decis să nu participe la respectiva ședință);

                  b)

                  inculpatul nu s-a prezentat pentru un motiv care nu îi este imputabil (și anume, pe motiv de boală), și, ulterior, a fost informat cu privire la măsurile adoptate în lipsa sa și, în cunoștință de cauză, a decis și a declarat că:

                              —

                              nu pune în discuție legalitatea acestor măsuri invocând neprezentarea sa și nu solicită reluarea acestora în prezența sa;

                              —

                              dorește să participe la aceste măsuri, motiv pentru care instanța a efectuat o audiere suplimentară a persoanei indicate de inculpat și a dat inculpatului posibilitatea de a participa în mod adecvat la această audiere.

         (1)  Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale (JO 2016, L 65, p. 1).


title: Cauza T-791/17: Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2018 – St. Andrews Links/EUIPO (ST ANDREWS) [„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale ST ANDREWS – Motiv absolut de refuz – Caracter descriptiv – Proveniență geografică – Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/41

      Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2018 – St. Andrews Links/EUIPO (ST ANDREWS)
      (Cauza T-791/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale ST ANDREWS - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Proveniență geografică - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2019/C 25/52)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: St. Andrews Links Ltd (St. Andrews, Regatul Unit) (reprezentant: B. Hattier, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: K. Kompari, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 2 octombrie 2017 (cauza R 93/2017–4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal ST ANDREWS ca marcă a Uniunii Europene.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă St. Andrews Links Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 42, 5.2.2018.


title: Cauza T-678/18: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2018 – Società agricola Giusti Dal Col/EUIPO – DMC (GIUSTI WINE)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/53

      Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2018 – Società agricola Giusti Dal Col/EUIPO – DMC (GIUSTI WINE)
      (Cauza T-678/18)
      (2019/C 25/68)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Società agricola Giusti Dal Col Srl (Nervesa della Battaglia, Italia) (reprezentanți: M. Pizzigati și A. Mayr, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DMC Srl (San Vendemiano, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale GIUSTI WINE

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 3 septembrie 2018 în cauza R 1154/2017-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului;


title: Cauza T-831/17: Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – DRH Licensing & Managing/EUIPO – Merck (Flexagil) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de decădere – Marcă a Uniunii Europene figurativă Flexagil – Utilizare serioasă a mărcii – Articolul 18 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) și articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Formă care diferă prin elemente care nu alterează caracterul distinctiv”]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/41

      Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – DRH Licensing & Managing/EUIPO – Merck (Flexagil)
      (Cauza T-831/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marcă a Uniunii Europene figurativă Flexagil - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 18 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) și articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Formă care diferă prin elemente care nu alterează caracterul distinctiv”])
      (2019/C 25/53)
      Limba de procedură: germana

         Părţile

         Reclamantă: DRH Licensing & Managing AG (Zürich, Elveția) (reprezentant: S. Salomonowitz, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: W. Schramek și M. Fischer, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Merck KGaA (Darmstadt, Germania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 17 octombrie 2017 (cauza R 2043/2016-4) privind o procedură de decădere între DRH Licensing & Managing și Merck

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă DRH Licensing & Managing AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza C-689/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Dioikitiko Protodikeio Patron (Grecia) la 5 noiembrie 2018 – XT/Elliniko Dimosio

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Dioikitiko Protodikeio Patron (Grecia) la 5 noiembrie 2018 – XT/Elliniko Dimosio
      (Cauza C-689/18)
      (2019/C 25/36)
      Limba de procedură: greaca

         Instanța de trimitere

      Dioikitiko Protodikeio Patron (Grecia)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: XT

         Pârâtă: Elliniko Dimosio

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile articolului 44 alineatul 1 litera b) din Legea nr. 4111/2013, în versiunea în vigoare în cursul exercițiului financiar 2013 (anul 2012), potrivit căruia sunt scutiți de taxa pe bunuri de lux proprietarii sau posesorii de autovehicule de uz privat (cu capacitate cilindrică de cel puțin 1 929 centimetri cubi) mai vechi de 10 ani începând cu anul în care au fost introduse pentru prima dată în circulație în Grecia, iar nu cu anul unei eventuale precedente (prime) introduceri în circulație în alt stat membru al Uniunii Europene, constituie o taxă cu efect echivalent unei taxe vamale între statele membre ale Uniunii Europene în sensul dispozițiilor articolelor 28-30 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, aceleași dispoziții citate constituie un impozit intern (indirect) pe produse importate din alte state membre ale Uniunii Europene mai mare decât cele care se aplică produselor naționale similare în sensul articolului 110 din același tratat?


title: Cauza C-151/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 noiembrie 2018 (cerere de decizie]preliminară formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit) – Swedish Match AB/Secretary of State for Health [Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun – Directiva 2014/40/UE – Articolul 1 litera (c) și articolul 17 – Interdicția introducerii pe piață a produselor din tutun pentru uz oral – Validitate]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/6

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 noiembrie 2018 (cerere de decizie]preliminară formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit) – Swedish Match AB/Secretary of State for Health
      (Cauza C-151/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun - Directiva 2014/40/UE - Articolul 1 litera (c) și articolul 17 - Interdicția introducerii pe piață a produselor din tutun pentru uz oral - Validitate])
      (2019/C 25/07)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Swedish Match AB

         Pârât: Secretary of State for Health

         Cu participarea: New Nicotine Alliance,

         Dispozitivul

      Examinarea întrebării adresate nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 1 litera (c) și a articolului 17 din Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE.

         (1)  JO C 161, 22.5.2017.


title: Cauza T-679/18: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2018 – Showroom/EUIPO – E-Gab (SHOWROOM)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/53

      Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2018 – Showroom/EUIPO – E-Gab (SHOWROOM)
      (Cauza T-679/18)
      (2019/C 25/69)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

         Părțile

         Reclamantă: Showroom sp. z o.o. (Varșovia, Polonia) (reprezentant: M. Janicka – Kapłon, radca prawny)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: E-Gab NV (Ternat, Belgia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului/cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală SHOWROOM – cererea de înregistrare 11110376

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 5 septembrie 2018 în cauza R 1834/2017-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;
                  obligarea EUIPO și a E-GAB (dacă aceasta solicită să intervină în procedură) la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor suportate de reclamantă în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs și al diviziei de opoziție ale Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001.


title: Cauza C-703/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 12 noiembrie 2018 – Healthspan Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 12 noiembrie 2018 – Healthspan Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Cauza C-703/18)
      (2019/C 25/37)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Healthspan Limited

         Intimată: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cazul în care un client încheie contracte (a) cu un furnizor în vederea cumpărării unor bunuri și (b) cu societăți de livrare terțe (denumite în continuare „societăți de livrare”) în vederea expedierii și livrării bunurilor, sunt bunurile respective considerate a fi livrate din locul unde se găsesc la momentul la care începe expedierea sau transportul acestora către client, astfel încât să fie întotdeauna aplicabil articolul 32 (1) (iar nu articolul 33)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, sunt bunurile transportate „de furnizor sau în numele acestuia” atunci când un client încheie un contract cu o societatea de livrare și este îndeplinită una dintre următoarele condiții, și, dacă aceasta este situația, care:

                              a)

                              consumatorul nu are altă alternativă practică decât să recurgă la societatea de livrare;

                              b)

                              clientul are contact doar cu furnizorul, iar nu cu societate de livrare;

                              c)

                              furnizorul și societatea de livrare convin asupra prețului care va fi aplicat de societatea de livrare, fără nicio intervenție din partea clientului;

                              d)

                              furnizorul reduce taxa de livrare aplicată clientului printr-o reducere a prețului bunurilor;

                              e)

                              furnizorul colectează taxele de livrare de la client și le transferă societății terțe de livrare;

                              f)

                              condițiile contractuale care stabilesc momentul la care proprietatea bunurilor este transferată clientului nu au sens din punct de vedere comercial, dar acest lucru nu este relevant în practică, deoarece furnizorul despăgubește clientul pentru orice deteriorare a bunurilor în timpul livrării;

                              g)

                              în ceea ce privește taxele de livrare în cazul în care există o problemă cu livrarea inițială:

                                          i)

                                          potrivit contractului încheiat cu clientul, furnizorul este obligat să restituie taxele plătite deja de client;

                                          ii)

                                          potrivit contractului său cu clientul, furnizorul nu este obligat să restituie aceste taxe, dar procedează astfel în practică;

                                          iii)

                                          în ambele cazuri, furnizorul (iar nu societatea de livrare) suportă costul acestor rambursări și/sau

                                          iv)

                                          potrivit contractului său cu clientul, furnizorul este obligat sa plătească atât costurile de expediere a bunurilor de înlocuire, cât și taxa de livrare aferentă sau

                                          v)

                                          potrivit contractului său cu clientul, furnizorul este obligat să plătească costul de expediere a bunurilor de înlocuire, dar nu și costul pentru livrarea acestora, dar procedează astfel în practică [?]

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la cea de a doua întrebare, acționează societatea de livrare în numele furnizorului dacă mai mult de unul dintre punctele de mai sus sunt întrunite? Dacă aceasta este situația, ce factori trebuie luați în considerare și ce pondere trebuie dată fiecărui factor?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua și la cea de a treia întrebare, acționează societatea de livrare în numele furnizorului atunci când furnizorul intervine direct sau indirect în transportul sau expedierea bunurilor, astfel cum va fi cazul începând cu anul 2021 conform Directivei 2017/2455 (2)? Cu alte cuvinte, modificările introduse de această directivă se limitează să exprime în limbaj mai clar înțelesul articolului 33 în formularea sa actuală?

         (1)  Articolul 32 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).

         (2)  Directiva (UE) 2017/2455 a Consiliului din 5 decembrie 2017 de modificare a Directivei 2006/112/CE și a Directivei 2009/132/CE în ceea ce privește anumite obligații privind taxa pe valoarea adăugată pentru prestările de servicii și vânzările de bunuri la distanță (JO 2017, L 348, p. 7).


title: Cauza T-680/18: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2018 – SLL Service/EUIPO – Elfa International (LUMIN8)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/54

      Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2018 – SLL Service/EUIPO – Elfa International (LUMIN8)
      (Cauza T-680/18)
      (2019/C 25/70)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: SLL Service GmbH (Köln, Germania) (reprezentant: C: Schmitt, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Elfa International AB (Västervik, Suedia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii LUMIN8 – Înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 276 543

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 28 august 2018 în cauza R 2752/2017-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-704/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad – (Bulgaria) la 12 noiembrie 2018 – Procedură penală privind pe LD, ME, NF, OG, PH și RI

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad – (Bulgaria) la 12 noiembrie 2018 – Procedură penală privind pe LD, ME, NF, OG, PH și RI
      (Cauza C-704/18)
      (2019/C 25/38)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Părțile din procedura principală

      LD, ME, NF, OG, PH și RI

         Întrebarea preliminară

      Articolul 267 TFUE trebuie interpretat în sensul că permite unei instanțe naționale să înlăture aplicarea unei hotărâri pronunțate cu titlu preliminar în cadrul cauzei principale în care a fost pronunțată această hotărâre, invocând împrejurări de fapt care au fost luate în considerare de Curte atunci când a statuat cu titlu preliminar?


title: Cauza C-648/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bucureşti (România) la data de 17 octombrie 2018 – Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE) / Societatea de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bucureşti (România) la data de 17 octombrie 2018 – Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE) / Societatea de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA
      (Cauza C-648/18)
      (2019/C 25/23)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Bucureşti

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE)

         Pârâtă: Societatea de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA

         Întrebările preliminare

      Se opune articolul 35 TFUE unei interpretări a articolului 23 alineatul (1) şi a articolului 28 litera c) din Legea energiei electrice şi a gazelor naturale nr. 123/2012 conform căreia producătorii de energie electrică din România sunt obligaţi să tranzacţioneze întreaga cantitate de energie electrică produsă, exclusiv prin intermediul unei pieţe concurențiale, centralizate din România, în condiţiile în care există posibilitatea exportării energiei, dar nu direct, ci prin intermediul unor firme de trading?


title: Cauzele conexate T-202/10 RENV II și T-203/10 RENV II: Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – Stichting Woonlinie și alții/Comisia [„Ajutoare de stat – Locuințe sociale – Schemă de ajutor în favoarea societăților din domeniul locuințelor sociale – Ajutoare existente – Angajamente ale statului membru – Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă – Articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 – Serviciu de interes economic general – Articolul 106 alineatul (2) TFUE – Definiția misiunii de serviciu public”]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/31

      Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – Stichting Woonlinie și alții/Comisia
      (Cauzele conexate T-202/10 RENV II și T-203/10 RENV II) (1)

      ([„Ajutoare de stat - Locuințe sociale - Schemă de ajutor în favoarea societăților din domeniul locuințelor sociale - Ajutoare existente - Angajamente ale statului membru - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă - Articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Serviciu de interes economic general - Articolul 106 alineatul (2) TFUE - Definiția misiunii de serviciu public”])
      (2019/C 25/39)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Părțile

         Reclamante în cauza T-202/10 RENV II: Stichting Woonlinie (Woudrichem, Țările de Jos), Woningstichting Volksbelang (Wijk bij Duurstede, Țările de Jos) și Stichting Woonstede (Ede, Țările de Jos) (reprezentanți: L. Hancher, E. Besselink, J. de Kok, Y. de Vries și F. van Orden, avocați)

         Reclamante în cauza T-203/10 RENV II: Stichting Woonpunt (Maastricht, Țările de Jos), Woningstichting Haag Wonen (Haga, Țările de Jos) și Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (Eindhoven, Țările de Jos) (reprezentanți: L. Hancher, E. Besselink, J. de Kok, Y. de Vries și F. van Orden, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Noë și P.J. Loewenthal, agenți)

         Intervenient în susținerea reclamantelor: Regatul Belgiei (reprezentanţi: J.-C. Halleux și L. Van den Broeck, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) (Voorburg, Țările de Jos) (reprezentanţi: M. Meulenbelt și B. Natens, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea în parte a Deciziei C(2009) 9963 final a Comisiei din 15 decembrie 2009 referitoare la ajutoarele de stat E 2/2005 și N 642/2009 – Țările de Jos – Ajutor existent și ajutor specific pentru proiecte în favoarea societăților din domeniul locuințelor

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunile.

                  2)

                  Obligă Stichting Woonlinie, Woningstichting Volksbelang și Stichting Woonstede să suporte propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană în cauzele T-202/10, T-202/10 RENV, T-202/10 RENV II, C-133/12 P și C-414/15 P, precum și pe cele efectuate de Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) în cauzele T-202/10, T-202/10 RENV și T-202/10 RENV II.

                  3)

                  Obligă Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen și Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl să suporte propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisie în cauzele T-203/10, T-203/10 RENV, T-203/10 RENV II, C-132/12 P și C-415/15 P, precum și pe cele efectuate de IVBN în cauzele T-203/10, T-203/10 RENV și T-203/10 RENV II.

                  4)

                  Obligă Regatul Belgiei să suporte propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 179, 3.7.2010.


title: Cauza C-245/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Spania) – Pedro Viejobueno Ibáñez, Emilia de la Vara González/Consejería de Educación de Castilla-La Mancha (Trimitere preliminară – Directiva 1999/70/CE – Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP – Clauza 4 – Principiul nediscriminării – Reglementare națională care permite rezilierea contractelor de muncă pe durată determinată atunci când motivul care a stat la baza recrutării își încetează existența – Profesori angajați pentru anul școlar – Rezilierea raportului de muncă la data încheierii cursurilor – Organizarea timpului de lucru – Directiva 2003/88/CE)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/7

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Spania) – Pedro Viejobueno Ibáñez, Emilia de la Vara González/Consejería de Educación de Castilla-La Mancha
      (Cauza C-245/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Directiva 1999/70/CE - Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauza 4 - Principiul nediscriminării - Reglementare națională care permite rezilierea contractelor de muncă pe durată determinată atunci când motivul care a stat la baza recrutării își încetează existența - Profesori angajați pentru anul școlar - Rezilierea raportului de muncă la data încheierii cursurilor - Organizarea timpului de lucru - Directiva 2003/88/CE))
      (2019/C 25/08)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Pedro Viejobueno Ibáñez, Emilia de la Vara González

         Pârât: Consejería de Educación de Castilla-La Mancha

         Dispozitivul

                  1)

                  Clauza 4 punctul 1 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată încheiat la 18 martie 1999, anexat la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite unui angajator să pună capăt, la data încheierii cursurilor, raportului de muncă pe durată determinată al profesorilor recrutați pentru un an școlar ca funcționari interimari, pentru motivul că condițiile de necesitate și de urgență cărora le era subordonată recrutarea lor nu mai sunt îndeplinite la această dată, în timp ce raportul de muncă pe durată nedeterminată al profesorilor care au calitatea de funcționari de carieră continuă.

                  2)

                  Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite să se pună capăt, la data încheierii cursurilor, raportului de muncă pe durată determinată al profesorilor recrutați pentru un an școlar ca funcționari interimari, chiar dacă prin aceasta profesorii sunt privați de zile de concediu de vară anual plătit aferent acestui an școlar, cu condiția ca profesorii respectivi să primească pentru aceasta o indemnizație financiară.

         (1)  JO C 382, 13.11.2017.


title: Cauza C-658/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di Bologna (Italia) la 22 octombrie 2018 – UX/Governo della Repubblica italiana

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di Bologna (Italia) la 22 octombrie 2018 – UX/Governo della Repubblica italiana
      (Cauza C-658/18)
      (2019/C 25/24)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Giudice di pace di Bologna

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: UX

         Pârât: Governo della Repubblica italiana

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Judecătorul de pace, în calitate de instanță de trimitere, este cuprins în noțiunea de instanță europeană de drept comun competentă să adreseze o cerere de decizie preliminară în temeiul articolului 267 TFUE, inclusiv în cazul în care ordinea juridică internă nu îi recunoaște, dată fiind precaritatea sa profesională, condiții de încadrare echivalente cu cele ale magistraților de profesie, deși îndeplinește aceleași funcții jurisdicționale și face parte din sistemul judiciar național, cu încălcarea garanțiilor de independență și de imparțialitate a instanței europene de drept comun, menționate de Curtea de Justiție în Hotărârea Wilson (EU:C:2006:587, punctele 47 53), în Hotărârea Associação Sindical dos Juízes Portugueses (EU:C:2018:117, punctul 32 și punctele 41 45), și în Hotărârea Minister for Justice and Equality (EU:C:2018:586, punctele 50 54)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, activitatea de serviciu a judecătorului de pace reclamant este cuprinsă în noțiunea „lucrător pe durată determinată” prevăzută în dispozițiile coroborate ale articolului 1 alineatul (3) și ale articolului 7 din Directiva 2003/88 (1), ale clauzei 2 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, pus în aplicare prin Directiva 1999/70 (2), și ale articolului 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, astfel cum au fost interpretate de Curtea de Justiție în Hotărârea O’Brien (EU:C:2012:110), și în Hotărârea King (EU:C:2017:914), și, în cazul unui răspuns afirmativ, magistratul de drept comun sau de profesie poate fi considerat lucrător pe durată nedeterminată comparabil cu lucrătorul pe durată determinată „judecător de pace”, în vederea aplicării acelorași condițiile de încadrare prevăzute în clauza 4 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, pus în aplicare prin Directiva 1999/70?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima și la a doua întrebare, având în vedere jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene în materia răspunderii statului italian pentru încălcarea vădită a reglementării comunitare de către instanța de ultim grad, și anume Hotărârea Köbler (EU:C:2003:513), Hotărârea Traghetti del Mediterraneo, (EU:C:2006:391), și Hotărârea Comisia/Italia (EU:C:2011:775), articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene coroborat cu articolul 267 TFUE se opune articolului 2 alineatele 3 și 3 bis din Legea nr. 117 din 13 aprilie 1988 privind răspunderea civilă a magistraților, care prevede răspunderea judecătorului pentru fapte săvârșite cu intenție sau din culpă gravă „în cazul încălcării vădite a legii și a dreptului Uniunii Europene” și care pune instanța națională în fața alegerii – care, indiferent cum ar fi exercitată, angajează răspunderea civilă și disciplinară față de stat în cauzele în care parte pe fond este însăși administrația publică, în special atunci când instanța în cauză este un judecător de pace încadrat pe durată determinată, care nu dispune de o protecție efectivă juridică, economică și de securitate socială –, precum în speța dedusă judecății, între a încălca reglementarea internă prin neaplicarea acesteia și prin aplicarea dreptului Uniunii Europene, astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție, sau, dimpotrivă, a încălca dreptul Uniunii Europene prin aplicarea normelor interne care împiedică recunoașterea protecției efective și care contravin articolului 1 alineatul 3 și articolului 7 din Directiva 2003/88, clauzelor 2 și 4 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, pus în aplicare prin Directiva 1999/70, și articolului 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

                  4)

                  Potrivit articolului 2, articolului 4 alineatele (2) și (3), articolului 6 alineatul (1), articolului 9, articolului 10 alineatul (1) și articolului 17 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană, coroborate cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, constituie o încălcare gravă de natură să întemeieze acțiunea în răspundere extracontractuală împotriva Uniunii Europene prevăzută la articolul 340 al doilea paragraf TFUE comportamentul Comisiei Europene, care refuză să inițieze o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor sau să sesizeze Curtea de Justiție cu o acțiune în neîndeplinirea obligațiilor ca urmare a încălcării dreptului Uniunii de către un stat, atunci când, precum în speță, au fost constatate următoarele situații:

                              —

                              prin Comunicarea DG EMPL/B2/DA MAT/sk (2016), primită de autoritățile publice italiene la 10 iunie 2016, Comisia, în luna iunie 2016, a închis cu soluție negativă, preanunțând următoarea deschidere a unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, cazul EU Pilot 7779/15/EMPL, constatând incompatibilitatea cu dreptul Uniunii Europene a legislației naționale care reglementează serviciul prestat de magistrații onorifici, cu privire la reiterarea abuzivă a contractelor pe durată determinată, la diferențele de tratament în raport cu magistrații de drept comun sau de profesie în ceea ce privește remunerația, concediul anual și concediul de maternitate, procedură care nu a fost inițiată nici până în prezent;

                              —

                              în Comunicarea C(2016) 8600 final din 21 decembrie 2016, tot Comisia a precizat că are puterea discreționară de a hotărî dacă și când să inițieze o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor sau să sesizeze cu privire la un anumit caz Curtea de Justiție, a cărei jurisprudență recunoaște faptul că acțiunile formulate de persoane fizice împotriva Comisiei nu vor avea succes în cazurile în care aceasta refuză să lanseze o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor?

                  5)

                  Independent de răspunsurile la cele patru întrebări care precedă, având în vedere articolul 2, articolul 4 alineatele (2) și (3), articolul 6 alineatul (1), articolul 9, articolul 10 alineatul (1) și articolul 17 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană, coroborate cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, articolul 268, articolul 274 și articolul 340 al doilea paragraf TFUE pot fi interpretate în sensul că acțiunea în răspundere extracontractuală împotriva Uniunii nu poate fi exclusă din competența instanțelor naționale într-o speță precum cea dedusă judecății, în care neaplicarea în ordinea juridică internă a dreptului Uniunii care garantează principiul independenței și imparțialității instanțelor a avut drept cauză concurentă încălcarea gravă de către Comisie a sarcinilor și a obligațiilor care decurg din rolul de gardian al tratatelor și puterea discreționară a Comisiei de a hotărî dacă și când să inițieze o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor sau să sesizeze cu privire la un anumit caz Curtea de Justiție, a cărei jurisprudență recunoaște faptul că acțiunile formulate de persoane fizice împotriva Comisiei nu vor avea succes în cazurile în care aceasta refuză să lanseze o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, având astfel drept consecință lipsirea de efecte a competenței Curții de Justiție de a soluționa în mod exclusiv litigiile având ca obiect răspunderea extracontractuală a Uniunii?

         (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).

         (2)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza T-207/10: Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – Deutsche Telekom/Comisia („Ajutoare de stat – Schema fiscală care permite întreprinderilor cu domiciliul fiscal în Spania să amortizeze fondul comercial rezultat din achiziționarea unor titluri de participare în întreprinderi cu domiciliul fiscal în străinătate – Decizie prin care se declară ajutorul incompatibil cu piața comună și se dispune recuperarea parțială a acestuia – Dispoziție prin care se permite continuarea aplicării în parte a schemei – Cerere de nepronunțare asupra fondului – Persistența interesului de a exercita acțiunea – Încredere legitimă – Asigurări precise date de Comisie – Legitimitatea încrederii – Domeniul de aplicare în timp al încrederii legitime”)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/32

      Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – Deutsche Telekom/Comisia
      (Cauza T-207/10) (1)

      ((„Ajutoare de stat - Schema fiscală care permite întreprinderilor cu domiciliul fiscal în Spania să amortizeze fondul comercial rezultat din achiziționarea unor titluri de participare în întreprinderi cu domiciliul fiscal în străinătate - Decizie prin care se declară ajutorul incompatibil cu piața comună și se dispune recuperarea parțială a acestuia - Dispoziție prin care se permite continuarea aplicării în parte a schemei - Cerere de nepronunțare asupra fondului - Persistența interesului de a exercita acțiunea - Încredere legitimă - Asigurări precise date de Comisie - Legitimitatea încrederii - Domeniul de aplicare în timp al încrederii legitime”))
      (2019/C 25/40)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Deutsche Telekom AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: inițial A. Cordewener și J. Schönfeld, ulterior J. Schönfeld, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Martenczuk, T. Maxian Rusche și C. Urraca Caviedes, ulterior T. Maxian Rusche, C. Urraca Caviedes și, în sfârșit, T. Maxian Rusche, C. Urraca Caviedes și K. Blanck-Putz, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Ebro Foods, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: inițial J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan și R. Calvo Salinero, ulterior J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro și R. Calvo Salinero, avocați), Banco Santander, SA (Santander, Spania) (reprezentanți: inițial J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan și R. Calvo Salinero, ulterior J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro și R. Calvo Salinero), Iberdrola, SA (Bilbao, Spania) (reprezentanți: inițial J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller și J. Domínguez Pérez, ulterior J. Ruiz Calzado, J. Domínguez Pérez și S. Völcker, avocați) și Telefónica, SA (Madrid) (reprezentanți: inițial J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller și J. Domínguez Pérez, ulterior J. Ruiz Calzado, J. Domínguez Pérez și S. Völcker, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea articolului 1 alineatele (2) și (3) din Decizia 2011/5/CE a Comisiei din 28 octombrie 2009 privind amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare străine C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) pusă în aplicare de Spania (JO 2011, L 7, p. 48)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Deutsche Telekom AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 195, 17.7.2010.


title: Cauza T-36/18: Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2018 – Asahi Intecc/ EUIPO – Celesio (Celeson) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Înregistrare internațională care desemnează Uniunii Europeană – Marca verbală Celeson – Marca internațională verbală anterioară CELESIO – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/42

      Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2018 – Asahi Intecc/ EUIPO – Celesio (Celeson)
      (Cauza T-36/18) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Uniunii Europeană - Marca verbală Celeson - Marca internațională verbală anterioară CELESIO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”])
      (2019/C 25/54)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Asahi Intecc Co., Ltd (Nagoya, Japonia) (reprezentant: T. Schmidpeter, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: M. Rajh și D. Walicka, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Celesio AG (Stuttgart, Germania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20 noiembrie 2017 (cauza R 1004/2017-4) privind o procedură de opoziție între Celesio și Asahi Intecc

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Asahi Intecc la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 104, 19.3.2018.


title: Cauza C-452/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de commerce de Liège – Belgia) – Zako SPRL/Sanidel SA [Trimitere preliminară – Agenți comerciali independenți – Directiva 86/653/CEE – Articolul 1 alineatul (2) – Noțiunea „agent comercial” – Intermediar independent care își desfășoară activitatea din întreprinderea comitentului – Îndeplinirea altor sarcini decât cele legate de negocierea vânzării sau a cumpărării mărfurilor pentru comitent]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/9

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de commerce de Liège – Belgia) – Zako SPRL/Sanidel SA
      (Cauza C-452/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Agenți comerciali independenți - Directiva 86/653/CEE - Articolul 1 alineatul (2) - Noțiunea „agent comercial” - Intermediar independent care își desfășoară activitatea din întreprinderea comitentului - Îndeplinirea altor sarcini decât cele legate de negocierea vânzării sau a cumpărării mărfurilor pentru comitent])
      (2019/C 25/10)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de commerce de Liège

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Zako SPRL

         Pârâtă: Sanidel SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1986 privind coordonarea legislației statelor membre referitoare la agenții comerciali independenți trebuie interpretat în sensul că împrejurarea că o persoană a cărei sarcină permanentă constă fie în negocierea vânzării sau a cumpărării de mărfuri pentru o altă persoană, fie în negocierea și încheierea respectivelor tranzacții în numele și pe seama acesteia își desfășoară activitatea de la sediul celei din urmă nu se opune ca aceasta să poată fi calificată drept „agent comercial”, în sensul dispoziției menționate, cu condiția ca această împrejurare să nu împiedice persoana respectivă să își desfășoare activitatea în mod independent, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653 trebuie interpretat în sensul că împrejurarea că o persoană desfășoară nu numai activități care constau fie în negocierea vânzării sau a cumpărării de mărfuri pentru o altă persoană, fie în negocierea și încheierea respectivelor tranzacții în numele și pe seama acesteia, ci și activități de altă natură pentru aceeași persoană, fără ca acestea din urmă să fie secundare în raport cu cele dintâi, nu se opune ca aceasta să fie calificată drept „agent comercial” în sensul directivei menționate, cu condiția ca această împrejurare să nu o împiedice să desfășoare în mod independent cele dintâi activități, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.