title: Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 16 septembrie 2013. # Golden Balls Ltd împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GOLDEN BALLS - Marca comunitară verbală anterioară BALLON D’OR - Similitudinea semnelor - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Cerere de anulare formulată de intervenientă - Articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului - Întinderea examinării care trebuie realizată de camera de recurs - Obligația de a se pronunța asupra căii de atac în întregul său - Articolul 8 alineatul (5), articolul 64 alineatul (1) și articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009. # Cauza T-437/11.

text:
               Părţi
               Motivele
               Dizpozitiv

            Părţi
            În cauza T‑437/11,
            Golden Balls Ltd,  cu sediul în Londra (Regatul Unit), reprezentată de M. Edenborough, QC, și de S. Smith, solicitor,
            reclamantă,
            împotriva
            Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) , reprezentat de A. Folliard‑Monguiral, în calitate de agent,
            pârât,
            cealaltă parte în procedura care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului, fiind
            Intra‑Presse,  cu sediul în Boulogne‑Billancourt (Franța), reprezentată de P. Péters, de T. de Haan și de M. Laborde, avocați,
            având ca obiect o acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 26 mai 2011 (cauza R 1310/2010‑1), privind o procedură de opoziție între Intra‑Presse și Golden Balls Ltd,
            TRIBUNALUL (Camera întâi),
            compus din domnii J. Azizi (raportor) și S. Frimodt Nielsen și doamna M. Kancheva, judecători,
            grefier: doamna T. Weiler, administrator,
            având în vedere cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 5 august 2011,
            având în vedere memoriul în răspuns al OAPI depus la grefa Tribunalului la 19 decembrie 2011,
            având în vedere memoriul în răspuns al intervenientei depus la grefa Tribunalului la 12 decembrie 2011,
            având în vedere memoriul în replică depus la grefa Tribunalului la 26 martie 2012,
            în urma ședinței din 30 aprilie 2013,
            pronunță prezenta
            Hotărâre

            Motivele
            Istoricul cauzei
            1. La 1 octombrie 2007, reclamanta, Golden Balls Ltd, a formulat o cerere de înregistrare a unei mărci comunitare la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), cu modificările ulterioare [înlocuit prin Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)].
            2. Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul verbal GOLDEN BALLS.
            3. Produsele pentru care a fost solicitată înregistrarea fac parte din clasele 16, 21 și 24 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și cu modificările ulterioare, și corespund, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri:
            – clasa 16: „Hârtie, carton și produse din aceste materiale, neincluse în alte clase; tipărituri; articole de legătorie; fotografii; papetărie; adezivi pentru papetărie sau menaj; materiale pentru artiști; pensule; mașini de scris și articole de birou (cu excepția mobilierului); material didactic sau pentru învățământ (cu excepția aparatelor); materiale plastice pentru ambalaj (neincluse în alte clase); caractere tipografice; forme de tipar”;
            – clasa 21: „Ustensile și recipiente de menaj sau de bucătărie; piepteni și bureți; perii; materiale pentru perii; materiale de curățare; lână metalică; sticlă brută sau semiprelucrată (cu excepția sticlei folosite în construcții); sticlărie, porțelan și faianță neincluse în alte clase”;
            – clasa 24: „Țesături și produse textile neincluse în alte clase; cuverturi de pat și de masă”.
            4. Cererea de înregistrare a mărcii comunitare a fost publicată în Buletinul mărcilor comunitare nr. 8/2008 din 18 februarie 2008.
            5. La 16 mai 2008, intervenienta, Intra‑Presse, a formulat opoziție, în temeiul articolului 42 din Regulamentul nr. 40/94 (devenit articolul 41 din Regulamentul nr. 207/2009), la cererea de înregistrare a mărcii solicitate pentru produsele menționate la punctul 3 de mai sus.
            6. Opoziția s‑a întemeiat în special pe marca comunitară verbală anterioară BALLON D’OR, depusă la 24 decembrie 2004 și înregistrată la 7 noiembrie 2006 cu numărul 4226148, care desemnează produsele și serviciile din clasele 9, 14, 16, 18, 25, 28, 38 și 41 și care corespunde, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri:
            – clasa 9: „Aparate și instrumente de uz științific (altele decât cele de uz medical), nautic, topografic, pentru fotografie, cinematografie, optică, cântărire, măsurare, semnalizare, verificare, salvare; aparate și instrumente pentru învățământ; aparate pentru înregistrarea, transmiterea și reproducerea sunetului sau imaginii; discuri compacte (CD), suporturi magnetice și optice de înregistrare, discuri acustice; casete video, casete audio, aparate de radio, televizoare, aparate telefonice, automate de vânzare și mecanisme pentru aparate care funcționează cu fise; case de marcat, mașini de calculat; extinctoare; aparate și echipamente de prelucrare a datelor, calculatoare, programe de calculator înregistrate, aparate și instrumente de telecomunicație, aparate și instrumente pentru transmiterea și recepționarea de imagini, de sunete și de date, agende electronice, măști pentru scafandri, articole de optică, ochelari de optică, ochelari de soare”;
            – clasa 14: „Metale prețioase și aliaje ale acestora, altele decât cele dentare; bijuterii, pietre prețioase; ceasuri și instrumente de măsurare a timpului, ceasuri de mână, ceasornice, ceasuri deșteptătoare, cronometre, broșe (bijuterie), cadrane solare, medalii, figurine (statuete) din metale prețioase, tabachere pentru țigări de foi, pentru țigarete și brichete din metale prețioase, scrumiere (din metale prețioase), tabachere pentru țigarete (din metale prețioase), portchei decorative”;
            – clasa 16: „Hârtie și carton (brut, semiprelucrat sau pentru papetărie); tipărituri; articole pentru legătorie; fotografii; papetărie; adezivi pentru papetărie sau menaj; materiale pentru artiști; pensule; mașini de scris și articole de birou (cu excepția mobilierului); material didactic sau pentru învățământ (cu excepția aparatelor); hârtie pentru ambalaj; saci, săculeți și folii de ambalare din hârtie sau din material plastic; caractere tipografice; forme de tipar, ziare, cărți, reviste, magazine”;
            – clasa 18: „Piele și imitații de piele și produse din aceste materiale care nu sunt incluse în alte clase; geamantane și valize, umbrele și bastoane, bice și articole de șelărie”;
            – clasa 25: „Articole de îmbrăcăminte (îmbrăcăminte), încălțăminte (cu excepția încălțămintei ortopedice); articole pentru acoperirea capului; îmbrăcăminte pentru automobiliști; costume și bonete de baie; halate de baie; berete; bluze; body‑uri; bonete; cizme; bretele; chiloți; caschete; centuri (îmbrăcăminte); șaluri; capoate; pulovere groase; pălării; șosete; papuci; încălțăminte de fotbal; încălțăminte de schi; încălțăminte de sport; cămăși; bluze cu guler; colanți; combinezoane de schi nautic; costume; îmbrăcăminte pentru cicliști; eșarfe; espadrile; fulare; gabardine; veste; pantofi de gimnastică; impermeabile; lenjerie de corp; maiouri de corp; mantouri; pantaloni; papuci; pardesie; parkas [mantouri scurte 3/4]; capoate; pulovere; pijamale; rochii; capoate; saboți (încălțăminte); șorțuri (îmbrăcăminte); uniforme; veste; echipament de gimnastică; articole de îmbrăcăminte din piele sau din imitație de piele; cozoroace (articole pentru acoperirea capului)”;
            – clasa 28: „Jocuri, jucării; articole de gimnastică și de sport (cu excepția articolelor de îmbrăcăminte, a încălțămintei și a covoarelor); decorațiuni pentru pomul de Crăciun; deltaplane; camere de aer pentru mingi destinate jocurilor sportive; pistoale cu aer (jucării); momeli artificiale pentru pescuit; capse detonante (jucării); jucării pentru animale domestice; inele de jucărie; decorațiuni pentru pomul de Crăciun (cu excepția articolelor de iluminat și a dulciurilor); suporturi pentru pomi de Crăciun; pomi de Crăciun din materiale sintetice; materiale pentru tir cu arcul; arcuri de tir; dispozitive pentru farse și scamatorii; balansoare; mingi și baloane pentru jocuri sportive; mănuși de baseball; bazine (piscine, articole de joacă sau de sport); biciclete fixe de antrenament; bile, tacuri, mese de biliard; bile pentru jocuri; boburi; bile de joc; mănuși de box; racordaj de rachete; undițe; crose de golf; măști de carnaval; zmeie; camere de păpuși; căluți‑balansoar; ținte; jocuri de construcție; aparate pentru exerciții fizice; saci de crichet; crose de golf; saci pentru crose de golf cu sau fără roți; crose de hochei; aparate pentru cultură fizică; joc de dame; zaruri; discuri pentru sport; jocuri de domino; jocuri de șah; arme; mănuși și măști de scrimă; centuri de cățărare; extensoare; plase (articole de sport); legături de schi; săgeți pentru jocul de Darts; florete; plute pentru pescuit; mese pentru fotbal de masă; lansatoare de harpoane (articole de sport); mănuși de golf; haltere; cârlige de undiță; jucărioare pentru sugari; jetoane pentru jocuri; jocuri automate și electronice altele decât cele cu fisă și cele concepute spre a fi utilizate doar cu receptor tv; mahjonguri; marionete; modele de vehicule la scară redusă [miniaturi]; labe pentru înotători; urși de pluș; parapante; patine de gheață; patine cu rotile; echipament de pescuit; planșe cu rotile [skateboarduri]; planșe de windsurfing; planșe de surfing; păpuși; căptușeli de protecție (părți de îmbrăcăminte de sport); apărători de cot, de genunchi și de tibie (articole de sport); popice (jocuri); rachete; schiuri; schiuri nautice; schiuri pentru surfing; jocuri de societate; mese pentru tenis de masă; tobogane (joc); titirezuri (jucării); sănii (articole de sport); trambuline (articole de sport); trotinete; vehicule (jucării); fluturași [badminton]; îmbrăcăminte de păpuși; cărți de joc”;
            – clasa 38: „Telecomunicații”; transmitere de imagini, de sunete și de date prin telefon, prin terminale de calculator, prin o rețea globală de comunicare mondială (internet) sau locală (intranet), prin satelit, mesaje electronice; prelucrarea, supravegherea, emiterea și recepția de date, de semnale, de imagini și de informații prelucrate de calculatoare sau de aparate și instrumente de telecomunicații; transmisia de informații din bănci de date și de imagini; servicii de difuzare de informații prin mijloace electronice, prin agenții de presă și de informații (știri); comunicații prin rețele de fibră optică; comunicații prin radio, prin telegraf sau telefonice; difuzare de programe de televiziune; emisiuni radiofonice; emisiuni televizate, expediere de telegrame; radiodifuziune; transmisii prin satelit; telematică; televiziune prin cablu”;
            – clasa 41: „Educație; instruire; divertisment; activități sportive și culturale; cronometrarea manifestărilor sportive, organizarea de competiții sportive și acordarea de trofee, cluburi de divertisment și cluburi sportive, divertisment radiofonic și televizat, exploatarea instalațiilor sportive, exploatarea parcurilor de divertisment și de distracții; publicare de cărți, de magazine, de reviste și de ziare, montaj de programe radiofonice și de televiziune, închiriere de echipament pentru sport (cu excepția vehiculelor); organizarea și conducerea de conferințe, forumuri și colocvii; învățarea gimnasticii, parcuri de distracții, organizare de concursuri (educative sau pentru divertisment), producție de spectacole, stagii (campusuri) de perfecționare sportivă, producție de filme, închirierea de stadioane”.
            7. Motivele invocate în susținerea opoziției au fost cele prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (b) și la articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 [devenite articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009].
            8. La 19 mai 2010, divizia de opoziție a respins opoziția în totalitate. Produsele și serviciile desemnate de semnele în conflict ar fi în parte identice și în parte diferite. Semnele ar fi diferite din punct de vedere vizual și fonetic și în mică măsură similare din punct de vedere conceptual pentru o parte a publicului relevant. Întrucât semnele sunt în ansamblu diferite, nu ar exista un risc de confuzie între semne în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009. În ceea ce privește motivul întemeiat pe renumele mărcii anterioare, articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 nu ar fi aplicabil întrucât semnele sunt diferite.
            9. La 15 iulie 2010, intervenienta a formulat la OAPI o cale de atac împotriva deciziei diviziei de opoziție, în temeiul articolelor 58-64 din Regulamentul nr. 207/2009.
            10. Prin decizia din 26 mai 2011 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera întâi de recurs a OAPI a admis în parte calea de atac, și anume pentru produsele din clasa 16, și a respins‑o în parte, și anume pentru produsele din clasele 21 și 24. În special, Camera întâi de recurs a OAPI a reținut următoarele:
            – publicul relevant ar fi publicul larg din Uniunea Europeană (punctul 12 din decizia atacată);
            – în ceea ce privește compararea produselor, camera de recurs s‑a raliat aprecierii diviziei de opoziție, care nu a fost contestată de părți. Astfel, aceasta a considerat produsele din clasa 16 desemnate de marca solicitată ca fiind identice cu cele din aceeași clasă desemnate de marca anterioară, iar produsele din clasele 21 și 24 ca fiind diferite de cele desemnate de marca anterioară (punctele 13-16 din decizia atacată);
            – în ceea ce privește compararea vizuală și fonetică a semnelor, camera de recurs s‑a raliat raționamentului diviziei de opoziție, considerând că semnele sunt diferite din punct de vedere vizual și fonetic (punctul 18 din decizia atacată). În ceea ce privește compararea conceptuală, spre deosebire de divizia de opoziție, camera de recurs a concluzionat că există o identitate „sau cel puțin” o mare similitudine conceptuală (punctul 22 din decizia atacată);
            – având în vedere elementele care precedă, camera de recurs a concluzionat că există un risc de confuzie sau de asociere între semnele în conflict pentru produsele identice, și anume pentru produsele din clasa 16, și că nu există un risc de confuzie pentru produsele diferite din clasele 21 și 24 (punctele 23-32 din decizia atacată);
            – referitor la articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009, camera de recurs a apreciat că nu era necesară examinarea acestuia (punctul 33 din decizia atacată).
            Concluziile părților
            11. Reclamanta solicită Tribunalului:
            – anularea deciziei atacate în ceea ce privește produsele din clasa 16;
            – obligarea OAPI sau, cu titlu subsidiar, a intervenientei, la plata cheltuielilor de judecată.
            12. În memoriul în replică depus în conformitate cu articolul 135 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, reclamanta mai solicită Tribunalului „să respingă memoriul în răspuns” al intervenientei, depus în conformitate cu articolul 134 alineatul (3) din regulamentul menționat.
            13. OAPI solicită Tribunalului:
            – respingerea în totalitate a acțiunii;
            – obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
            14. Intervenienta solicită Tribunalului:
            – respingerea în totalitate a acțiunii;
            – anularea deciziei atacate în ceea ce privește respingerea opoziției îndreptate împotriva produselor desemnate de marca solicitată din clasele 21 și 24;
            – obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor necesare aferente procedurii care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI.
            În drept
            Elemente introductive
            15. În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009. În plus, în susținerea cererii în anulare formulate în temeiul articolului 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, intervenienta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (5), a articolului 64 alineatul (1) și a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.
            Cu privire la motivul invocat de reclamantă, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009
            16. În susținerea acțiunii, reclamanta invocă încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
            17. În esență, reclamanta contestă concluzia camerei de recurs potrivit căreia există un risc de confuzie între semnele în conflict pentru produsele din clasa 16. În special, aceasta contestă similitudinea conceptuală și globală dintre semnele în conflict reținută de camera de recurs în decizia atacată.
            18. OAPI și intervenienta contestă temeinicia motivului invocat de reclamantă și susțin existența unui risc de confuzie între semnele în conflict pentru produsele identice din clasa 16.
            19. Tribunalul amintește că, potrivit articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, la opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când, din cauza identității sau asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau asemănării produselor sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie în percepția publicului de pe teritoriul în care este protejată marca anterioară. Riscul de confuzie include riscul de asociere cu marca anterioară.
            20. Astfel cum s‑a recunoscut în jurisprudența constantă, constituie un risc de confuzie în sensul dispoziției citate anterior riscul ca publicul să creadă că produsele sau serviciile în cauză provin de la aceeași întreprindere sau de la întreprinderi legate din punct de vedere economic. Riscul de confuzie trebuie apreciat în mod global, în funcție de percepția pe care o are publicul relevant asupra semnelor și asupra produselor sau serviciilor în discuție și ținând seama de toți factorii pertinenți din cauză, în special de interdependența dintre similitudinea semnelor și cea a produselor sau a serviciilor desemnate [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2003, Laboratorios RTB/OAPI – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Rec., p. II‑2821, punctele 30-33 și jurisprudența citată].
            21. Pentru aplicarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, un risc de confuzie presupune în același timp o identitate sau o similitudine între mărcile aflate în conflict și o identitate sau o similitudine între produsele sau serviciile pe care le desemnează acestea. Aceste condiții sunt cumulative [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2009, Commercy/OAPI – easyGroup IP Licencing (easyHotel), T‑316/07, Rep., p. II‑43, punctul 42 și jurisprudența citată].
            22. Aprecierea riscului de confuzie în percepția publicului relevant depinde de numeroși factori și trebuie să se facă în mod global ținând cont de toți factorii pertinenți din cazul în speță. Această apreciere globală trebuie să se întemeieze, în ceea ce privește similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală a mărcilor în cauză, pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând cont în special de elementele lor distinctive și dominante (a se vedea Hotărârea Curții din 12 iunie 2007, OAPI/Shaker, C‑334/05 P, Rep., p. I‑4529, punctele 34 și 35, și Hotărârea din 3 septembrie 2009, Aceites del Sur‑Coosur/Koipe, C‑498/07 P, Rep., p. I‑7371, punctele 59 și 60 și jurisprudența citată). În plus, aceasta implică o anumită interdependență între factorii luați în considerare, astfel încât un grad redus de similitudine între produsele sau serviciile desemnate poate fi compensat printr‑un grad ridicat de similitudine între mărci și invers (Hotărârea Curții din 17 aprilie 2008, Ferrero Deutschland/OAPI, C‑108/07 P, nepublicată în Repertoriu, punctele 44 și 45, și Hotărârea easyHotel, punctul 21 de mai sus, punctul 41).
            Cu privire la publicul relevant
            23. Astfel cum s‑a admis în jurisprudență, în cadrul aprecierii globale a riscului de confuzie, este necesar să se ia în considerare consumatorul mediu al categoriei de produse sau de servicii vizate, normal informat și suficient de atent și de avizat. De asemenea, este necesar să se ia în considerare faptul că nivelul atenției consumatorului mediu poate să varieze în funcție de categoria de produse sau de servicii în cauză [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 13 februarie 2007, Mundipharma/OAPI – Altana Pharma (RESPICUR), T‑256/04, Rep., p. II‑449, punctul 42 și jurisprudența citată].
            24. În această privință, reclamanta reproșează camerei de recurs că a definit nivelul de atenție al publicului relevant ca fiind mai scăzut decât cel normal, în timp ce aceasta ar fi trebuit să rețină un nivel normal de atenție.
            25. Or, trebuie constatat, asemenea OAPI și intervenientei, că acest motiv se întemeiază pe o interpretare eronată a deciziei atacate de către reclamantă.
            26. Astfel, camera de recurs a arătat la punctul 12 din decizia atacată că publicul relevant pentru produsele din clasele 16, 21 și 24 se compune din consumatori medii, normal informați și suficient de atenți și de avizați și că anumite produse, respectiv „materiale pentru artiști” din clasa 16, precum și „materiale pentru perii” și „sticlă brută sau semiprelucrată” din clasa 21 se adresează și profesioniștilor. Ulterior, aceasta a constatat că, în cazul în care publicul relevant se compune atât din consumatori medii, cât și din profesioniști, riscul de confuzie trebuie apreciat în raport cu partea de public care are cel mai scăzut nivel de atenție, și anume consumatorii medii din Uniune, iar nu profesioniștii, după cum s‑a admis de asemenea în jurisprudență [Hotărârea Tribunalului din 15 februarie 2011, Yorma's/OAPI – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (YORMA’S), T‑213/09, nepublicată în Repertoriu, punctul 25].
            27. Astfel, în realitate, camera de recurs a considerat –în mod întemeiat – că publicul relevant se compune în speță din consumatori medii din Uniune, normal informați și suficient de atenți și de avizați. Prin urmare, aceasta s‑a întemeiat, contrar celor susținute de reclamantă, pe un public cu un nivel normal de atenție.
            28. În consecință, este necesar să se constate că aprecierea camerei de recurs referitoare la publicul relevant și la nivelul său de atenție nu este eronată.
            Cu privire la compararea produselor
            29. Potrivit unei jurisprudențe constante, pentru a aprecia similitudinea dintre produsele sau serviciile în cauză, trebuie să se ia în considerare toți factorii pertinenți care caracterizează raportul dintre aceste produse sau servicii. Acești factori includ în special natura, destinația, utilizarea acestora, precum și caracterul lor concurent sau complementar. Se poate ține seama și de alți factori, precum canalele de distribuție pentru produsele respective [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2007, El Corte Inglès/OAPI – Bolaños Sabri (PiraÑAM diseño original Juan Bolaños), T‑443/05, Rep., p. II‑2579, punctul 37 și jurisprudența citată].
            30. În decizia atacată, camera de recurs s‑a raliat aprecierii diviziei de opoziție cu privire la compararea produselor vizate de semnele în conflict, care de altfel nu a fost contestată de părți. Astfel, produsele din clasa 16 desemnate de semnele în conflict ar fi identice, pe când cele din clasele 21 și 24 ar fi diferite (punctele 13-16 din decizia atacată).
            31. În speță, concluziile camerei de recurs referitoare la compararea produselor, în special în ceea ce privește produsele în discuție din clasa 16, nu sunt contestate de părți. Din moment ce, pe de altă parte, niciun element din dosar nu permite să se pună la îndoială această apreciere, ea trebuie reținută.
            Cu privire la compararea semnelor
            32. S‑a admis în jurisprudență că două mărci sunt similare atunci când, din punctul de vedere al publicului relevant, există între ele o identitate cel puțin parțială în ceea ce privește unul sau mai multe aspecte pertinente [Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2002, Matratzen Concord/OAPI – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Rec., p. II‑4335, punctul 30, confirmată de Ordonanța Curții din 28 aprilie 2004, Matratzen Concord/OAPI, C‑3/03 P, Rec., p. I‑3657]. Astfel cum s‑a constatat în jurisprudență, sunt pertinente aspectele de ordin vizual, auditiv și conceptual (Hotărârea Curții din 11 noiembrie 1997, SABEL, C‑251/95, Rec., p. I‑6191, punctul 23, și Hotărârea Curții din 22 iunie 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rec., p. I‑3819, punctul 25).
            33. Aprecierea globală a riscului de confuzie trebuie să se întemeieze, în ceea ce privește similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală dintre semnele în conflict, pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând cont în special de elementele lor distinctive și dominante. Percepția asupra mărcilor pe care o are consumatorul mediu al produselor sau serviciilor în cauză joacă un rol determinant în aprecierea globală a riscului amintit. În această privință, consumatorul mediu percepe o marcă în mod normal ca pe un tot și nu face o examinare a diferitor detalii ale acesteia (a se vedea Hotărârea OAPI/Shaker, punctul 22 de mai sus, punctul 35 și jurisprudența citată).
            34. În speță, camera de recurs a considerat semnele în conflict ca fiind diferite din punct de vedere vizual și fonetic, împărtășind raționamentul diviziei de opoziție (punctul 18 din decizia atacată). Cu toate acestea, din punct de vedere conceptual, semnele în conflict ar fi identice sau cel puțin similare în mare măsură (punctul 22 din decizia atacată). Termenii „golden” și „balls” ar face parte din vocabularul elementar al limbii engleze, cunoscut de o mare parte a publicului relevant, și ar fi înțelese ca însemnând o „minge aurită” sau chiar o „minge de aur” sau „din aur” (punctul 21 din decizia atacată).
            35. Reclamanta confirmă lipsa similitudinii vizuale sau fonetice dintre semnele în conflict, însă contestă similitudinea lor conceptuală constatată de camera de recurs în decizia atacată. În opinia reclamantei, chiar cea mai neatentă sau mai puțin informată persoană ar percepe marca solicitată ca fiind de limbă engleză și marca anterioară ca fiind de limbă franceză. Această diferență fundamentală ar garanta că, indiferent de împrejurare, o marcă nu ar putea fi niciodată confundată cu cealaltă. În plus, niciunul dintre semnele în conflict nu ar constitui o transcriere și nici o traducere exactă a celuilalt. Astfel, mai întâi, termenul englez „balls” ar fi la plural și ar induce ideea de mai multe mingi, în timp ce termenul francez „ballon” ar fi la singular și ar crea ideea unei singure mingi. În continuare, termenul francez „ballon”, care ar putea să însemne și „dirijabil”, nu ar fi echivalentul exact al termenului englez „ball” și semnele nu ar fi identice. În sfârșit, marca anterioară BALLON D’OR s‑ar traduce în limba engleză prin „balloon of gold” sau prin „ball of gold”, iar nu prin „golden ball”.
            36. OAPI și intervenienta nu contestă diferențele vizuale și fonetice dintre semnele în conflict, însă invocă, spre deosebire de reclamantă, o identitate sau o cvasiidentitate conceptuală între semnele în conflict și o similitudine globală între aceste semne.
            37. Tribunalul constată că aprecierea camerei de recurs cu privire la compararea vizuală și fonetică a semnelor în conflict este corectă și, de altfel, nu este contestată de părți.
            38. Astfel, din punct de vedere vizual, semnele în conflict au în comun numai grupul de litere „ball”, care este plasat la începutul semnului în marca anterioară și la sfârșitul semnului în marca solicitată. În rest, semnele menționate diferă din punct de vedere vizual. Astfel, pe lângă grupul de litere „ball”, marca anterioară conține grupul de litere „on” și elementul „d'or” la sfârșitul semnului, iar marca solicitată începe cu elementul „golden” și se termină cu litera „s”. În consecință, semnele în conflict sunt, în ansamblu, diferite din punct de vedere vizual.
            39. Din punct de vedere fonetic, semnele în conflict se pronunță complet diferit, în limbi diferite, și sunt, așadar, de asemenea diferite.
            40. În consecință, trebuie să se confirme aprecierea camerei de recurs potrivit căreia semnele în conflict sunt diferite din punct de vedere vizual și fonetic.
            41. În ceea ce privește, în continuare, aprecierea camerei de recurs potrivit căreia semnele în conflict sunt identice din punct de vedere conceptual sau cel puțin similare în mare măsură, Tribunalul arată, mai întâi, că semnele menționate evocă, desigur, din punct de vedere obiectiv și făcând abstracție de anumite diferențe de detaliu (a se vedea punctul 47 de mai jos), în principiu, același conținut semantic sau aceeași idee, și anume o minge aurită sau o sferă aurită sau din aur. În acest context, trebuie constatat că reclamanta nu a putut, ca răspuns la o întrebare adresată de Tribunal în ședință, să citeze niciun alt exemplu de traducere a expresiei „ballon d'or” din ziare engleze decât expresia „golden ball”.
            42. Cu toate acestea, pentru aprecierea similitudinii conceptuale în percepția publicului relevant, în special a publicului anglofon și francofon mediu, trebuie să se țină seama în mod corespunzător de faptul că marca anterioară este de limbă franceză, în timp ce marca solicitată este de limbă engleză, astfel încât semnele în conflict se disting în ceea ce privește limba care permite accesul la înțelegerea conceptuală respectivă.
            43. În această privință, o diferență lingvistică între semne nu poate fi, spre deosebire de ceea ce pare să sugereze reclamanta, în mod automat suficientă pentru a exclude existența unei similitudini conceptuale din punctul de vedere al consumatorilor relevanți. Nu este mai puțin adevărat că o astfel de diferență – în măsura în care este necesară o traducere în percepția consumatorului – poate să împiedice o apropiere conceptuală imediată în percepția publicului relevant într‑o măsură mai mare sau mai mică, în funcție, în special, de cunoștințele lingvistice ale publicului relevant, de gradul de înrudire dintre limbile respective și de termenii propriu‑ziși utilizați de semnele în cauză [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2011, Oetker Nahrungsmittel/OAPI – Bonfait (Buonfatti), T‑471/09, nepublicată în Repertoriu, punctul 82, și Hotărârea din 26 septembrie 2012, Serrano Aranda/OAPI – Burg Groep (LE LANCIER), T‑265/09, nepublicată în Repertoriu, punctul 66].
            44. În aceste condiții, trebuie să se constate că, în speță, nu s‑a demonstrat că semnificația mărcii solicitate, constituită din termenii „golden” și „balls”, ar fi înțeleasă imediat de publicul relevant, și anume publicul larg din Uniune, și în special de publicul francofon, care înțelege expresia „ballon d'or” ce constituie marca anterioară.
            45. Astfel, chiar admițând, asemenea camerei de recurs, că termenii „golden” și „ball” fac parte din vocabularul elementar al limbii engleze și că sunt ca atare inteligibili pentru consumatorul mediu, inclusiv pentru consumatorul mediu francofon, aceasta nu înseamnă că consumatorul menționat, care are, după cum admit părțile, o cunoaștere în general redusă a limbii engleze, va înțelege termenii respectivi în combinația lor specifică „golden balls” în mod spontan drept o traducere în limba engleză a expresiei franceze „ballon d'or”, care constituie marca anterioară.
            46. În această privință, este necesar să se arate că diferențele dintre semnele în conflict militează împotriva unei astfel de apropieri conceptuale imediate.
            47. În primul rând, în măsura în care reclamanta susține că semnul GOLDEN BALLS nu constituie o traducere exactă a semnului BALLON D’OR, întrucât termenul francez „ballon” nu este echivalentul exact al termenului englez „ball” și întrucât expresia franceză „ballon d'or” se traduce corect mai degrabă prin expresia engleză „gold ball” sau „ball of gold” decât prin expresia engleză „golden ball”, trebuie să se considere, asemenea OAPI și intervenientei, că aceste inexactități de traducere, chiar presupunând că exist ă, sunt lipsite de relevanță din moment ce astfel de subtilități lingvistice ar scăpa percepției publicului relevant, în special consumatorului francofon care are o cunoaștere limitată a limbii engleze. Cu toate acestea, Tribunalul apreciază că, spre deosebire de aprecierea camerei de recurs, situația este diferită în ceea ce privește faptul că semnul GOLDEN BALLS se distinge de semnul BALLON D’OR prin utilizarea pluralului. Este vorba despre un element gramatical elementar care poate fi cunoscut și perceput inclusiv de publicul francofon, cu atât mai mult cu cât, astfel cum reclamanta a arătat în mod întemeiat, pluralul cuvintelor se formează în același mod atât în engleză, cât și în franceză. Astfel, un consumator mediu, în special francofon, care are, după cum susțin OAPI și intervenienta, o cunoaștere limitată a limbii engleze, dar suficientă pentru a înțelege cuvintele „golden” și „balls”, va sesiza de asemenea utilizarea pluralului.
            48. În al doilea rând, trebuie remarcată poziția diferită a elementelor „golden” și „d'or”, unul la începutul semnului și celălalt la sfârșit, precum și originile net diferite ale termenului englez „gold”, la care face trimitere primul element, și ale termenului francez „or”, la care face trimitere cel de al doilea element. Deși, în mod cert, aceste diferențe îngreunează oarecum traducerea în limba franceză a termenului englez menționat și traducerea în limba engleză a termenului francez, astfel de diferențe pot să facă însă mai dificilă, atât pentru consumatorul francofon, cât și pentru consumatorul anglofon cu atenție medie, descoperirea spontană a sensului ascuns similar al semnelor în conflict.
            49. Astfel, chiar presupunând că consumatorii francofoni au, în principiu, o cunoaștere suficientă a limbii engleze pentru a înțelege sensul expresiei „golden balls” și încep, în pofida faptului că este vorba despre un act de achiziție simplă a unor produse de consum curent, prin a traduce semnul menționat pentru a‑l apropia de sensul subiacent al mărcii BALLON D’OR, este puțin probabil ca rezultatul unei astfel de analize să apară în mod spontan în percepția consumatorului mediu interesat (a se vedea în acest sens Hotărârea Buonfatti, punctul 43 de mai sus, punctul 82).
            50. În consecință, trebuie să se concluzioneze că în mod greșit camera de recurs a considerat că semnele în conflict ar prezenta o similitudine ridicată sau o identitate din punct de vedere conceptual. Semnele menționate prezintă astfel cel mult un grad redus de similitudine conceptuală – chiar foarte redus – pentru publicul relevant, în special francofon, mediu informat și atent.
            51. Având în vedere cele ce precedă, este necesar să se constate că nu există în speță nicio similitudine vizuală sau fonetică între semnele în discuție și că există o similitudine conceptuală cel mult redusă, care necesită o traducere prealabilă.
            52. Prin urmare, trebuie să se aprecieze în ansamblu dacă, în speță, această similitudine conceptuală este suficientă pentru a crea un risc de confuzie, astfel cum a reținut camera de recurs [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 9 martie 2005, Osotspa/OAPI – Distribution & Marketing (Hai), T‑33/03, Rec., p. II‑763, punctul 62, și Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2012, Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias/OAPI – Garmo (HELLIM), T‑534/10, punctul 43].
            Cu privire la aprecierea globală a riscului de confuzie între semnele în conflict
            53. Trebuie amintit, pe de o parte, că, astfel cum s‑a recunoscut în jurisprudența constantă, riscul de confuzie este cu atât mai ridicat cu cât caracterul distinctiv al mărcii anterioare se dovedește a fi important. Prin urmare, nu se poate exclude ca similitudinea conceptuală care decurge din faptul că cele două mărci utilizează semne concordante din punctul de vedere al conținutului lor semantic să poată crea un risc de confuzie în cazul în care marca anterioară are un caracter distinctiv special fie în mod intrinsec, fie grație notorietății acesteia pe piață [Hotărârea SABEL, punctul 32 de mai sus, punctul 24, și Hotărârea Tribunalului din 18 februarie 2004, Koubi/OAPI – Flabesa (CONFORFLEX), T‑10/03, Rec., p. II‑719, punctul 50; a se vedea Hotărârea Hai, punctul 52 de mai sus, punctul 56 și jurisprudența citată].
            54. Pe de altă parte, și astfel cum a fost recunoscut în cadrul aceleiași jurisprudențe, simpla similitudine conceptuală între mărci nu este totuși suficientă pentru a crea un risc de confuzie în împrejurări în care marca anterioară nu se bucură de o notorietate deosebită și constă într‑un semn care prezintă puține elemente imaginare (Hotărârea SABEL, punctul 32 de mai sus, punctul 25, și Hotărârea Hai, punctul 52 de mai sus, punctul 55).
            55. Camera de recurs a considerat, la punctele 31 și 32 din decizia atacată, că identitatea produselor în cauză, conjugată cu o identitate sau cu o similitudine conceptuală foarte puternică este de natură să compenseze diferențele vizuale și fonetice și că, în consecință, există un risc de confuzie sau de asociere, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, între semnele în conflict pentru produsele identice din clasa 16 desemnate de marca solicitată. În această privință, observând că intervenienta a prezentat un număr cel puțin impresionant de documente pentru a dovedi reputația mărcii BALLON D’OR în legătură cu un „concurs pe teme sportive”, camera de recurs a constatat că, la analiza riscului de confuzie în sensul dispoziției menționate, reputația și, dincolo de aceasta, caracterul distinctiv al mărcii nu erau luate în considerare decât atunci când reputația respectivă era stabilită față de produsele în cauză (punctele 27 și 28 din decizia atacată).
            56. Reclamanta contestă existența unui risc de confuzie între semnele în conflict. În special, aceasta invocă un caracter distinctiv normal al mărcii anterioare pentru produsele din clasa 16 și contestă identitatea sau similitudinea conceptuală ridicată a semnelor în conflict.
            57. OAPI și intervenienta contestă argumentele reclamantei. În plus, intervenienta invocă un caracter distinctiv ridicat și renumele mărcii anterioare.
            58. În ceea ce privește aprecierea globală a riscului de confuzie, Tribunalul arată, mai întâi, astfel cum s‑a statuat la punctele 50 și 51 de mai sus, că semnele în cauză nu prezintă o identitate sau o similitudine conceptuală ridicată, ci, cel mult, o similitudine redusă. Astfel, contrar aprecierilor camerei de recurs de la punctul 31 din decizia atacată, este necesar să se arate că, având în vedere identitatea produselor în discuție, această similitudine conceptuală redusă – chiar foarte redusă –, care necesită o traducere prealabilă, nu poate fi suficientă pentru a compensa diferențele vizuale și fonetice existente.
            59. În acest context, rezultă, într‑adevăr, din jurisprudența constantă, astfel cum a fost amintită la punctele 53 și 54 de mai sus, că posibilitatea ca o simplă similitudine conceptuală între două mărci să creeze un risc de confuzie în cazul în unei similitudini a produselor nu poate fi exclusă, cu condiția totuși ca marca anterioară să aibă un caracter distinctiv ridicat. Or, este suficient să se constate că un astfel de caracter distinctiv special al mărcii BALLON D’OR nu a fost stabilit în speță în ceea ce privește produsele respective. În plus, chiar presupunând că această marcă se bucură de un caracter distinctiv ridicat și luând în considerare caracterul identic al produselor în discuție, similitudinea conceptuală foarte redusă, care necesită o traducere prealabilă, nu poate fi suficientă, în împrejurările speței, pentru a crea, singură, un risc de confuzie în percepția publicului vizat (Hotărârea Hai, punctul 52 de mai sus, punctele 61, 64 și 65).
            60. Prin urmare, este necesar să se constate că în mod greșit camera de recurs a constatat existența unui risc de confuzie în percepția publicului relevant pentru produsele identice din clasa 16 desemnate de semnele în conflict. Într‑adevăr, ca urmare a limbilor diferite ale semnelor în conflict, se creează între acestea o diferență evidentă astfel încât, după cum s‑a arătat la punctele 44-48 de mai sus, consumatorul mediu nu le asociază imediat, fără un proces intelectual de traducere (a se vedea în acest sens Hotărârea Buonfatti, punctul 43 de mai sus, punctul 87).
            61. În consecință, trebuie să se concluzioneze că decizia atacată trebuie anulată în ceea ce privește primul punct al dispozitivului, în măsura în care prin aceasta s‑a anulat decizia diviziei de opoziție și s‑a admis opoziția pentru produsele din clasa 16 desemnate de marca solicitată, pentru încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
            Cu privire la motivul invocat de intervenientă, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (5), a articolului 64 alineatul (1) și a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009
            62. Intervenienta a formulat o cerere întemeiată pe articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură.
            63. În esență, în susținerea cererii în anularea deciziei atacate, intervenienta invocă un motiv independent, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (5), a articolului 64 alineatul (1) și a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât, la punctul al doilea din dispozitivul acesteia, s‑a respins opoziția pentru produsele din clasele 21 și 24 desemnate de marca solicitată. Potrivit intervenientei, camera de recurs ar fi trebuit să aprecieze motivul întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (5) din regulamentul menționat cu privire la aceste produse din clasele 21 și 24. Ar fi vorba atât despre încălcarea unei norme fundamentale de procedură, cât și despre o eroare de drept.
            64. Reclamanta contestă argumentele intervenientei. Camera de recurs ar fi considerat în mod întemeiat că nu era necesar să se pronunțe cu privire la argumentul invocat de intervenientă întemeiat pe articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât acest argument era vădit nefondat.
            65. OAPI, care nu s‑a prevalat de posibilitatea de a depune un memoriu pentru a răspunde la concluziile formulate și la motivele invocate pentru prima dată în memoriul în răspuns al intervenientei, în temeiul articolului 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, a admis în esență în ședință că nepronunțarea camerei de recurs asupra motivului întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 constituie o încălcare a unei norme fundamentale de procedură.
            66. Tribunalul constată că, prin cererea de respingere a acțiunii reclamantei și de anulare a deciziei atacate în măsura în care aceasta respinge opoziția intervenientei îndreptată împotriva înregistrării mărcii solicitate pentru produsele din clasele 21 și 24, intervenienta uzează de posibilitatea, care îi este acordată prin articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, de a formula, în memoriul în răspuns, concluzii care vizează anularea deciziei atacate în privința unui punct care nu a fost indicat în cerere [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 21 februarie 2006, Royal County of Berkshire Polo Club/OAPI – Polo/Lauren (ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB), T‑214/04, Rec., p. II‑239, punctul 50].
            67. În măsura în care intervenienta invocă, în cadrul prezentului motiv, încălcarea articolului 8 alineatul (5), a articolului 64 alineatul (1) și a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, aceasta contestă legalitatea deciziei atacate întrucât camera de recurs nu a examinat motivul de opoziție întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.
            68. În speță, camera de recurs a considerat, spre deosebire de divizia de opoziție, că semnele în conflict sunt în ansamblu similare și a constatat, în aplicarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, existența unui risc de confuzie pentru produsele identice din clasa 16. Cu privire la această concluzie, camera de recurs a considerat că nu este necesar să examineze motivele invocate de intervenientă în temeiul articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 (punctul 33 din decizia atacată), în pofida faptului că obiectul litigiului viza de asemenea produse diferite din clasele 21 și 24 desemnate de marca solicitată, neacoperite de aprecierea riscului de confuzie în ceea ce privește produsele considerate identice din clasa 16.
            69. În această privință, trebuie amintit că, potrivit articolului 64 alineatul (1) prima teză din Regulamentul nr. 207/2009, „[î]n urma examenului de fond asupra căii de atac, camera de recurs se pronunță asupra acesteia”. Camera de recurs este chemată să efectueze o nouă examinare completă pe fond a opoziției, atât în drept, cât și în fapt [Hotărârea Curții din 13 martie 2007, OAPI/Kaul, C‑29/05 P, Rep., p. I‑2213, punctul 57, și Hotărârea Tribunalului din 22 martie 2007, Sigla/OAPI – Elleni Holding (VIPS), T‑215/03, Rep., p. II‑711, punctul 96]. S‑a admis în jurisprudență că obligația de a examina fondul căii de atac trebuie înțeleasă în sensul că revine camerei de recurs sarcina de a se pronunța asupra fiecăruia dintre capetele de cerere cu care este sesizată, în ansamblul lor, fie prin admiterea lor, fie prin respingerea lor ca inadmisibile, fie prin respingerea lor pe fond. În măsura în care nerespectarea acestei obligații poate avea efect asupra conținutului deciziei camerei de recurs, ea constituie o încălcare a unei norme fundamentale de procedură [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2011, Ergo Versicherungsgruppe/OAPI – DeguDent (ERGO), T‑382/09, nepublicată în Repertoriu, punctul 15 și jurisprudența citată].
            70. Cu toate acestea, trebuie subliniat în speță că rezultă din textul articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 că identitatea sau similitudinea semnelor în conflict constituie de asemenea una dintre cele trei condiții cumulative ale aplicării articolului menționat [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 25 mai 2005, Spa Monopole/OAPI – Spa‑Finders Travel Arrangements (SPA‑FINDERS), T‑67/04, Rec., p. II‑1825, punctul 30].
            71. Trebuie de asemenea amintit că rezultă din jurisprudență că atingerile prevăzute la articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009, atunci când au loc, sunt consecința unui anumit grad de similitudine între mărcile în conflict, din cauza căruia publicul vizat realizează o apropiere între aceste mărci care îl determină să stabilească o legătură între acestea (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 27 noiembrie 2008, Intel Corporation, C‑252/07, Rep., p. I‑8823, punctul 30 și jurisprudența citată).
            72. Or, având în vedere aprecierile formulate la punctele 41-51 de mai sus, este necesar să se constate că semnele în conflict sunt lipsite de similitudinea necesară pentru a fi aplicabil articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009. Prin urmare, camera de recurs ar fi fost oricum obligată să respingă opoziția privind produsele din clasele 21 și 24, chiar dacă ar fi examinat motivul întemeiat de intervenientă pe încălcarea acestei dispoziții.
            73. Rezultă că opoziția trebuia, în orice caz, să fie respinsă în totalitate pentru lipsa atât a unui risc de confuzie în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b), cât și a unui risc de legătură în sensul articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.
            74. În aceste condiții, chiar considerând că în mod greșit a omis camera de recurs să se pronunțe cu privire la motivul întemeiat pe o încălcare a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 în ceea ce privește produsele din clasele 21 și 24 desemnate de marca solicitată, al doilea punct al dispozitivului deciziei atacate nu trebuie anulat din moment ce această eroare nu putea, în împrejurările speciale ale speței, să aibă efect asupra părții menționate a dispozitivului deciziei atacate (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2008, Alitalia/Comisia, T‑301/01, Rep., p. II‑1753, punctul 307 și jurisprudența citată).
            75. În consecință, motivul întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (5), a articolului 64 alineatul (1) și a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, invocat de intervenientă în susținerea cererii de anulare în parte a deciziei atacate în ceea ce privește produsele din clasele 21 și 24 desemnate de marca solicitată, trebuie înlăturat ca inoperant. Prin urmare, cererea de anulare formulată de intervenientă trebuie respinsă.
            76. Rezultă din tot ceea ce precedă că este necesar să se anuleze numai primul punct al dispozitivului deciziei atacate.
            Cu privire la cheltuielile de judecată
            77. Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
            78. Pe de o parte, întrucât OAPI a căzut în pretenții, se impune ca, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, să fie obligat să suporte și cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă, conform concluziilor acesteia din urmă. Pe de altă parte, este necesar să se decidă ca intervenienta, care a căzut în pretenții în ceea ce privește cererea sa de anulare întemeiată pe articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, să suporte atât propriile cheltuieli de judecată, cât și pe cele efectuate de reclamantă în legătură cu cererea menționată, conform concluziilor acesteia din urmă.

            Dizpozitiv
            Pentru aceste motive,
            TRIBUNALUL (Camera întâi)
            declară și hotărăște:
            1) Anulează primul punct al dispozitivului Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 26 mai 2011 (cauza R 1310/2010‑1).
            2) Respinge cererea de anulare formulată de Intra‑Presse.
            3) OAPI suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Golden Balls Ltd, cu excepția cheltuielilor efectuate de aceasta din urmă în legătură cu cererea de anulare întemeiată pe articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
            4) Intra‑Presse suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Golden Balls Ltd în legătură cu cererea de anulare întemeiată pe articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură.


title: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 septembrie 2013.#M. G. și N. R. împotriva Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie.#Cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State (Țările de Jos).#Vize, azil, imigrare și alte politici legate de libera circulație a persoanelor – Politica de imigrare – Imigrație clandestină și ședere ilegală – Repatrierea persoanelor aflate în situație de ședere ilegală – Directiva 2008/115/CE – Returnarea resortisanților unor țări terțe aflați în situație de ședere ilegală – Procedura de îndepărtare – Măsură de luare în custodie publică – Prelungirea măsurii de luare în custodie publică – Articolul 15 alineatele (2) și (6) – Dreptul la apărare – Dreptul de a fi ascultat – Încălcare – Consecințe.#Cauza C-383/13 PPU.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
      10 septembrie 2013 (
            *1
         )
      „Vize, azil, imigrare și alte politici legate de libera circulație a persoanelor — Politica de imigrare — Imigrație clandestină și ședere ilegală — Repatrierea persoanelor aflate în situație de ședere ilegală — Directiva 2008/115/CE — Returnarea resortisanților unor țări terțe aflați în situație de ședere ilegală — Procedura de îndepărtare — Măsură de luare în custodie publică — Prelungirea măsurii de luare în custodie publică — Articolul 15 alineatele (2) și (6) — Dreptul la apărare — Dreptul de a fi ascultat — Încălcare — Consecințe”
      În cauza C‑383/13 PPU,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Raad van State (Țările de Jos), prin decizia din 5 iulie 2013, primită de Curte în aceeași zi, în procedura

         M. G.,

         N. R.

      împotriva

         Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie,

      CURTEA (Camera a doua),
      compusă din doamna R. Silva de Lapuerta, președinte de cameră, domnii G. Arestis, J.‑C. Bonichot (raportor), A. Arabadjiev și J. L. da Cruz Vilaça, judecători,
      avocat general: domnul M. Wathelet,
      grefier: domnul M.‑A. Gaudissart, șef de unitate,
      având în vedere cererea instanței de trimitere din 5 iulie 2013, primită de Curte în aceeași zi, de judecare a trimiterii preliminare potrivit procedurii de urgență, conform articolului 107 din Regulamentul de procedură al Curții,
      având în vedere decizia din 11 iulie 2013 a Camerei a doua prin care această cerere a fost admisă,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 8 august 2013,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru domnul G., de N. C. Blomjous și de M. Strooij, advocaten;

               —

               pentru domnul R., de L. M. Weber și de R. M. Seth Paul, advocaten;

               —

               pentru guvernul olandez, de J. Langer și de M. Bulterman, în calitate de agenți;

               —

               pentru guvernul polonez, de K. Pawłowska și de M. Arciszewski, în calitate de agenți;

               —

               pentru Comisia Europeană, de M. Condou‑Durande, precum și de A. Bouquet și R. Troosters, în calitate de agenți,

         după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 15 alineatul (6) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, p. 98) și a articolului 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”).

               2

               Această cerere a fost prezentată în cadrul unor litigii între domnii G. și R., pe de o parte, și Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (secretarul de stat pentru securitate și justiție), pe de altă parte, cu privire la legalitatea deciziilor de prelungire a măsurilor de luare în custodie publică în scopul îndepărtării adoptate împotriva lor.

         Cadrul juridic

         Reglementarea Uniunii

               3

               Considerentele (11), (13) și (16) ale Directivei 2008/115 au următorul cuprins:

                        „(11)

                        Ar trebui stabilit un set comun minim de garanții juridice cu privire la deciziile referitoare la returnare, care să garanteze protecția efectivă a intereselor persoanelor în cauză. […]

                  […]

                        (13)

                        Folosirea măsurilor coercitive ar trebui să facă în mod expres obiectul principiilor proporționalității și eficienței în privința mijloacelor adoptate și a obiectivelor urmărite. […] Statele membre ar trebui să poată recurge la diverse posibilități de supraveghere a returnării forțate.

                  […]

                        (16)

                        Folosirea luării în custodie publică în scopul îndepărtării ar trebui limitată și ar trebui să facă obiectul aplicării principiului proporționalității în privința mijloacelor utilizate și a obiectivelor urmărite. Luarea în custodie publică este justificată numai pentru pregătirea returnării sau în efectuarea procesului de îndepărtare și dacă aplicarea unor măsuri mai puțin coercitive nu ar fi suficientă.”

               4

               Articolul 1 din Directiva 2008/115 prevede:
               „Prezenta directivă stabilește standarde și proceduri comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, în conformitate cu drepturile fundamentale ca principii generale ale dreptului comunitar, precum și cu dreptul internațional, inclusiv obligațiile în materie de protecție a refugiaților și de drepturi ale omului.”

               5

               Articolul 2 din Directiva 2008/115 prevede:
               „(1)   Prezenta directivă se aplică resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru.
               […]”

               6

               Potrivit articolului 15 din Directiva 2008/115:
               „(1)   Cu excepția cazului în care se pot aplica în mod eficient alte măsuri suficiente, dar mai puțin coercitive într‑un caz concret, statele membre pot ține în custodie publică un resortisant al unei țări terțe care face obiectul unor proceduri de returnare doar în vederea pregătirii procesului de returnare și/sau în vederea desfășurării procesului de îndepărtare, în special în cazul în care:

                        (a)

                        există riscul de sustragere sau

                        (b)

                        resortisantul în cauză al unei țări terțe evită sau împiedică pregătirea returnării sau procesul de îndepărtare.

                  Orice măsură de luare în custodie publică este pentru o perioadă cât mai scurtă cu putință și se menține numai pe durata desfășurării și executării, în mod adecvat, a dispozițiilor de îndepărtare.
               (2)   Autoritățile administrative sau judiciare dispun măsurile de luare în custodie publică.
               Luarea în custodie publică se ordonă în scris, menționându‑se motivele de fapt și de drept.
               Atunci când luarea în custodie publică a fost dispusă de autoritățile administrative, statele membre:

                        (a)

                        fie asigură un control judiciar rapid al legalității luării în custodie publică, asupra căreia se pronunță într‑un termen cât mai scurt de la începerea luării în custodie publică,

                        (b)

                        fie acordă resortisantului în cauză al unei țări terțe dreptul de a intenta o acțiune în justiție în virtutea căreia legalitatea măsurii de luare în custodie publică face obiectul unui control judiciar rapid inițiat cât mai rapid posibil de la inițierea procedurilor pertinente. În acest caz, statele membre informează imediat resortisanții în cauză ai țărilor terțe asupra posibilității intentării unei astfel de acțiuni.

                  Resortisantul în cauză al unei țări terțe este eliberat imediat în cazul în care luarea în custodie publică nu este legală.
               (3)   În toate cazurile, luarea în custodie publică face obiectul unor revizuiri la intervale rezonabile de timp, fie la cererea resortisantului în cauză al unei țări terțe, fie din oficiu. În cazul unor perioade prelungite de luare în custodie publică, revizuirile fac obiectul controlului judiciar.
               (4)   În cazul în care există indicii conform cărora nu mai există posibilitatea rezonabilă a îndepărtării din motive legale sau de altă natură sau există indicii privind încetarea condițiilor stabilite la alineatul (1), luarea în custodie publică nu mai este justificată și persoana în cauză este eliberată imediat.
               (5)   Luarea în custodie publică se menține pe toată durata în care se îndeplinesc condițiile stabilite la alineatul (1) și în măsura în care este necesar pentru a asigura punerea în aplicare cu succes a măsurii de îndepărtare. Fiecare stat membru stabilește o perioadă limitată de custodie publică, care nu poate depăși șase luni.
               (6)   Statele membre nu pot extinde perioada menționată la alineatul (5) decât cu o perioadă limitată de timp, care să nu depășească o perioadă suplimentară de 12 luni, în conformitate cu legislația […] națională, în cazurile în care, în pofida tuturor eforturilor rezonabile depuse de către acestea, este probabil ca operațiunea de îndepărtare să dureze mai mult, datorită:

                        (a)

                        lipsei de cooperare a resortisantului în cauză al unei țări terțe sau

                        (b)

                        întârzierilor în obținerea documentației necesare din partea țărilor terțe.”

         Reglementarea olandeză

               7

               În temeiul articolul 2:1 alineatul 1 din Legea generală în materie administrativă (Algemene wet bestuursrecht), orice persoană poate fi asistată sau reprezentată de un mandatar pentru a‑și apăra interesele în relațiile cu administrația.

               8

               Potrivit articolului 4:8 alineatul 1 din legea menționată, înainte de a lua o decizie care va cauza, probabil, un prejudiciu unei persoane interesate care nu a solicitat această decizie, administrația îi permite să își expună punctul de vedere în cazul în care, pe de o parte, decizia menționată se întemeiază pe elemente referitoare la fapte și la interese care privesc persoana interesată și, pe de altă parte, aceste elemente nu au fost comunicate de persoana interesată însăși.

               9

               Articolul 59 alineatul 1 formula introductivă și litera a) din Legea din 2000 privind străinii (Vreemdelingenwet 2000, denumită în continuare „Vw 2000”) prevede că străinul care nu se află în situație de ședere legală poate, dacă interese de ordine publică sau de securitate națională o impun, să fie luat în custodie publică de Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie în vederea îndepărtării acestuia sub escortă.

               10

               Potrivit articolului 59 alineatul 5 din Vw 2000, luarea în custodie prevăzută la alineatul 1 al acestui articol nu poate să depășească șase luni.

               11

               În temeiul alineatului 6 al articolului 59 menționat, perioada prevăzută la alineatul 5 menționat poate fi prelungită cu o perioadă suplimentară de 12 luni în cazul în care, în pofida tuturor eforturilor rezonabile, este probabil ca îndepărtarea sub escortă să dureze mai mult, întrucât străinul nu cooperează la aceasta sau întrucât documentele necesare în acest scop care provin din țări terțe lipsesc încă.

               12

               Articolul 94 alineatul 4 din Vw 2000 prevede că Rechtbank declară întemeiată acțiunea împotriva unei măsuri de luare în custodie publică în cazul în care constată că punerea în aplicare a acesteia este contrară Vw 2000 sau că, după o evaluare comparativă a tuturor intereselor în cauză, aceasta nu se dovedește în mod rezonabil justificată. În această situație, Rechtbank dispune retragerea măsurii.

               13

               Articolul 106 alineatul 1 din Vw 2000 permite Rechtbank să acorde străinului o indemnizație din partea statului în cazul în care dispune retragerea unei măsuri privative de libertate sau dacă privarea de libertate a fost retrasă deja anterior examinării cererii de retragere a acestei măsuri.

               14

               Alineatul 2 al acestui articol 106 prevede că alineatul 1 al aceluiași articol se aplică mutatis mutandis în cazul în care Secția de contencios administrativ a Raad van State dispune retragerea măsurii privative de libertate.

               15

               Articolul 5.1a alineatul 1 din Ordinul din 2000 privind străinii (Vreemdelingenbesluit 2000) prevede că străinul care nu se află în situație de ședere legală poate, pentru motivul că interese de ordine publică sau de securitate națională o impun, să fie luat în custodie publică dacă:

                        „a)

                        există riscul ca străinul să se sustragă

                  sau

                        b)

                        străinul evită sau împiedică pregătirea returnării sau procedura de îndepărtare sub escortă.”

         Acțiunile principale și întrebările preliminare

               16

               La 24 octombrie și la 11 noiembrie 2012, domnii G. și, respectiv, R. au fost luați în custodie publică de autoritățile olandeze în cadrul unei proceduri de îndepărtare. Prin deciziile din 19 aprilie 2013, în ceea ce îl privește pe primul, și din 29 aprilie 2013, în ceea ce îl privește pe cel de al doilea, luarea acestora în custodie a fost prelungită cu o perioadă de maximum 12 luni pentru motivul, printre altele, al lipsei de cooperare a persoanelor interesate în cadrul procedurii de îndepărtare.

               17

               Domnii G. și R. au introdus, fiecare, câte o acțiune judecătorească împotriva deciziei de prelungire luate în privința lor. Prin hotărârile din 22 și din 24 mai 2013, Rechtbank Den Haag, instanță de prim grad, a constatat încălcarea dreptului la apărare, însă a respins aceste acțiuni, apreciind că această neregularitate nu determina anularea deciziilor de prelungire. Împotriva acestor hotărâri, domnii G. și R. au formulat apel la Raad van State.

               18

               Potrivit acestei instanțe, situația de fapt din litigiile principale intră în domeniul de aplicare al Directivei 2008/115. Este de asemenea cert că dreptul la apărare a fost încălcat, întrucât persoanele interesate nu au fost ascultate în mod legal, în raport cu condițiile prevăzute de legea națională, anterior adoptării deciziilor de prelungire în discuție în litigiul principal.

               19

               Aceasta precizează că, potrivit dreptului național, instanțele determină consecințele juridice ale unei asemenea încălcări ținând seama de interesele garantate prin prelungirea măsurii de luare în custodie publică și că acestea nu sunt, în consecință, obligate să anuleze o decizie de prelungire adoptată fără ca persoana interesată să fi fost ascultată în prealabil dacă interesul menținerii sale în custodie publică este considerat prioritar.

               20

               Instanța de trimitere se întreabă însă dacă o astfel de jurisprudență este conformă cu dreptul Uniunii. Aceasta precizează de asemenea că, în dreptul olandez, dacă o instanță națională constată că o decizie de luare în custodie publică trebuie să fie anulată, autoritățile competente nu au posibilitatea de a adopta o nouă decizie și că persoana interesată trebuie, în aceste condiții, să fie pusă imediat în libertate.

               21

               Acesta este contextul în care Raad van State a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

                        „1)

                        O încălcare de către administrația națională a principiului general al respectării dreptului la apărare, exprimat de asemenea la articolul 41 alineatul (2) din [cartă], săvârșită la elaborarea unei decizii de prelungire în sensul articolului 15 alineatul (6) din Directiva 2008/115 […], implică în mod necondiționat și în toate situațiile retragerea măsurii de luare în custodie publică?

                        2)

                        Acest principiu general al respectării dreptului la apărare permite să se procedeze la o evaluare comparativă a intereselor în cadrul căreia, pe lângă gravitatea încălcării respectivului principiu și atingerile aduse intereselor străinului care decurg din aceasta, se ține seama și de interesele statului membru garantate prin prelungirea măsurii de luare în custodie publică?”

         Cu privire la cererea de decizie preliminară

         Cu privire la procedura de urgență

               22

               Raad van State a solicitat, în temeiul dispozițiile ultimului paragraf al articolului 267 TFUE și al articolului 107 din Regulamentul de procedură al Curții, ca prezenta trimitere preliminară să fie judecată potrivit procedurii preliminare de urgență.

               23

               Instanța de trimitere a motivat această cerere arătând că resortisanții unor țări terțe în cauză în litigiile cu care este sesizată se află în custodie publică, iar situația lor intră sub incidența dispozițiilor titlului V din Tratatul FUE, referitoare la spațiul de libertate, securitate și justiție. În cazul în care s‑ar impune un răspuns afirmativ la prima întrebare, măsurile de luare în custodie publică ar trebui să fie retrase imediat. Dacă răspunsul la prima întrebare ar fi negativ, rezultă că o evaluare comparativă a intereselor ar fi efectiv posibilă, iar Raad van State ar trebui să o efectueze și să examineze cu diligență dacă această evaluare comparativă trebuie sau nu trebuie să determine retragerea măsurilor de luare în custodie publică.

               24

               În această privință, trebuie arătat, în primul rând, că prezenta trimitere preliminară privește interpretarea Directivei 2008/115, care intră sub incidența părții a treia titlul V din tratat. Aceasta este, așadar, susceptibilă de a fi judecată potrivit procedurii preliminare de urgență, prevăzută la articolul 23a din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și la articolul 107 din Regulamentul de procedură.

               25

               În al doilea rând, trebuie să se constate, astfel cum subliniază instanța de trimitere, că reclamanții din litigiile principale sunt în prezent lipsiți de libertate și că soluționarea litigiilor principale poate avea ca efect încetarea imediată a acestei privări de libertate.

               26

               Având în vedere cele ce precedă, Camera a doua a Curții a decis, la 11 iulie 2013, la propunerea judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, să admită cererea instanței de trimitere privind judecarea prezentei trimiteri preliminare potrivit procedurii de urgență.

         Cu privire la întrebările preliminare

               27

               Prin intermediul întrebărilor adresate, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă dreptul Uniunii, în special articolul 15 alineatele (2) și (6) din Directiva 2008/115, trebuie interpretat în sensul că, atunci când, în cadrul unei proceduri administrative, prelungirea unei măsuri de luare în custodie publică a fost decisă cu încălcarea dreptului de a fi ascultat, măsura luării în custodie publică trebuie să înceteze imediat sau instanța națională însărcinată să controleze legalitatea acestei decizii de prelungire poate să o mențină în cazul în care, după evaluarea comparativă a intereselor în cauză, apreciază că aceasta este în continuare justificată.

               28

               Trebuie să se constate că instanța de trimitere consideră stabilit faptul că, în împrejurările litigiilor cu care este sesizată, deciziile de prelungire a măsurilor de luare în custodie publică au fost adoptate cu încălcarea dreptului de a fi ascultat. Prin urmare, în cadrul prezentei proceduri preliminare de urgență, Curtea nu trebuie să se pronunțe cu privire la condițiile de existență a unei încălcări a obligației de a asigura dreptul de a fi ascultat în raport cu dreptul Uniunii, ci numai să indice instanței de trimitere care sunt consecințele pe care o astfel de încălcare le are în temeiul acestui drept.

               29

               În această privință, trebuie arătat că, în capitolul III, intitulat „Garanții procedurale”, Directiva 2008/115 stabilește condițiile de formă pe care trebuie să le respecte deciziile de îndepărtare, care trebuie în special să fie emise în formă scrisă și să fie motivate, și obligă statele membre să instituie căi efective de atac împotriva acestor decizii. Această directivă, în cadrul capitolului IV consacrat luării în custodie publică în scopul îndepărtării, prevede, printre altele, la articolul 15 alineatul (2), că aceasta este dispusă de autoritățile administrative sau judiciare printr‑un act scris care menționează motivele de fapt și de drept care stau la baza măsurii luării în custodie publică și precizează condițiile controlului jurisdicțional al acestei decizii atunci când ea este dispusă de autoritatea administrativă. Articolul 15 alineatul (2) ultimul paragraf din Directiva 2008/115 prevede, în plus, că resortisantul în cauză al unei țări terțe este eliberat imediat în cazul în care luarea în custodie publică nu este legală.

               30

               Mai trebuie arătat că, deși articolul 15 alineatul (6) din aceeași directivă prevede că statele membre pot prelungi, în conformitate cu legislația națională, durata măsurii luării în custodie publică în scopul îndepărtării cu o perioadă determinată care să nu depășească 12 luni suplimentare atunci când sunt îndeplinite anumite condiții de fond, această dispoziție nu conține nicio normă de procedură.

               31

               Trebuie, prin urmare, să se constate că, deși autorii Directivei 2008/115 au înțeles astfel să stabilească în mod detaliat cadrul garanțiilor acordate resortisanților unor țări terțe în cauză în ceea ce privește atât decizia de îndepărtare, cât și pe cea de luare în custodie publică, aceștia nu au precizat în schimb dacă și în ce condiții trebuie asigurată respectarea dreptului acestor resortisanți de a fi ascultați și nici consecințele pe care ar trebui să le aibă încălcarea acestui drept, în afară de cerința, cu caracter general, de eliberare în cazul în care luarea în custodie nu ar fi legală.

               32

               Potrivit unei jurisprudențe constante, dreptul la apărare, care cuprinde dreptul de a fi ascultat și dreptul de acces la dosar, figurează printre drepturile fundamentale care fac parte integrantă din ordinea juridică a Uniunii și sunt consacrate de cartă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iulie 2013, Comisia și alții/Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P și C‑595/10 P, punctele 98 și 99, precum și jurisprudența citată). Este de asemenea adevărat că respectarea acestui drept se impune chiar în cazul în care reglementarea aplicabilă nu prevede în mod expres o astfel de formalitate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 noiembrie 2012, M., C‑277/11, punctul 86 și jurisprudența citată).

               33

               Curtea a considerat însă deja că drepturile fundamentale, precum respectarea dreptului la apărare, nu sunt prerogative absolute, ci pot presupune restricții, cu condiția ca acestea să răspundă efectiv unor obiective de interes general urmărite prin măsura în cauză și să nu constituie, în raport cu obiectivul urmărit, o intervenție disproporționată și intolerabilă care ar aduce atingere substanței înseși a drepturilor astfel garantate (Hotărârea din 15 iunie 2006, Dokter și alții, C-28/05, Rec., p. I-5431, punctul 75).

               34

               În plus, existența unei încălcări a dreptului la apărare trebuie apreciată în funcție de împrejurările specifice fiecărei spețe (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 octombrie 2011, Solvay/Comisia, C-110/10 P, Rep., p. I-10439, punctul 63), în special de natura actului în cauză, de contextul adoptării sale și de normele juridice care reglementează materia respectivă (Hotărârea Comisia și alții/Kadi, citată anterior, punctul 102 și jurisprudența citată).

               35

               Obligația de a respecta dreptul la apărare al destinatarilor unor decizii care afectează în mod sensibil interesele acestora revine astfel în principiu administrațiilor statelor membre atunci când acestea adoptă măsuri care intră în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii. Atunci când, precum în prezenta cauză, nici condițiile în care trebuie asigurată respectarea dreptului la apărare al resortisanților unor țări terțe aflați în situație ilegală, nici consecințele încălcării acestor drepturi nu sunt stabilite de dreptul Uniunii, aceste condiții și aceste consecințe intră în sfera dreptului național, cu condiția ca măsurile luate în acest sens să fie de aceeași natură ca și cele de care beneficiază particularii în situații de drept național comparabile (principiul echivalenței) și să nu facă în practică imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea dreptului conferit de ordinea juridică a Uniunii (principiul efectivității) (a se vedea în acest sens în special Hotărârea din 18 decembrie 2008, Sopropé, C-349/07, Rep., p. I-10369, punctul 38, precum și Hotărârea din 19 mai 2011, Iaia și alții, C-452/09, Rep., p. I-4043, punctul 16).

               36

               Cu toate acestea, deși statele membre pot permite exercitarea dreptului la apărare al acestor resortisanți potrivit acelorași modalități precum cele reținute pentru a se aplica situațiilor interne, aceste modalități trebuie să fie conforme dreptului Uniunii și în special să nu repună în discuție efectul util al Directivei 2008/115.

               37

               Contextul de ansamblu al jurisprudenței referitoare la respectarea dreptului la apărare și al sistemului Directivei 2008/115 este, așadar, cel în care statele membre, în cadrul autonomiei lor procedurale, trebuie, pe de o parte, să determine condițiile în care trebuie asigurată respectarea dreptului resortisanților unor țări terțe aflați în situație ilegală de a fi ascultați și, pe de altă parte, să stabilească consecințelor încălcării acestui drept.

               38

               În ceea ce privește întrebările adresate de instanța de trimitere, trebuie arătat că, potrivit dreptului Uniunii, o încălcare a dreptului la apărare, în special a dreptului de fi ascultat, nu determină anularea deciziei luate în urma procedurii administrative în cauză decât dacă, în lipsa acestei neregularități, această procedură ar fi putut avea un rezultat diferit (a se vedea în acest sens în special Hotărârea din 14 februarie 1990, Franța/Comisia, C-301/87, Rec., p. I-307, punctul 31, Hotărârea din 5 octombrie 2000, Germania/Comisia, C-288/96, Rec., p. I-8237, punctul 101, Hotărârea din 1 octombrie 2009, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/Consiliul, C-141/08 P, Rep., p. I-9147, punctul 94, și Hotărârea din 6 septembrie 2012, Storck/OAPI, C‑96/11 P, punctul 80).

               39

               Rezultă că, pe de o parte, nu orice neregularitate în exercitarea dreptului la apărare în cadrul unei proceduri administrative de prelungire a măsurii de luare în custodie publică a unui resortisant al unei țări terțe în scopul îndepărtării sale poate constitui o încălcare a acestui drept. Pe de altă parte, nu orice încălcare, printre altele, a dreptului de a fi ascultat este, prin urmare, de natură să conducă sistematic la nelegalitatea deciziei luate, în sensul articolului 15 alineatul (2) ultimul paragraf din Directiva 2008/115, și să impună, așadar, în mod automat eliberarea resortisantului în cauză.

               40

               Pentru ca o astfel de nelegalitate să fie constatată, revine astfel instanței naționale sarcina de a verifica, atunci când apreciază că este în prezența unei neregularități care afectează dreptul de a fi ascultat, dacă, în raport cu circumstanțele de fapt și de drept specifice cauzei, procedura administrativă respectivă ar fi putut avea un rezultat diferit datorită faptului că resortisanții unor țări terțe în cauză ar fi putut invoca elemente de natură să justifice încetarea măsurii de luare în custodie publică dispuse împotriva lor.

               41

               A nu recunoaște o astfel de putere de apreciere instanței naționale și a impune ca orice încălcare a dreptului de a fi ascultat să determine în mod automat anularea deciziei de prelungire a măsurii de luare în custodie publică și retragerea acesteia, chiar și în cazul în care o astfel de neregularitate ar putea, în realitate, să nu aibă incidență asupra acestei decizii de prelungire, iar luarea în custodie publică ar îndeplini condițiile de fond prevăzute la articolul 15 din Directiva 2008/115, riscă să aducă atingere efectului util al acestei directive.

               42

               Trebuie astfel amintit că, pe de o parte, potrivit considerentului (2) al directivei menționate, aceasta urmărește instituirea unei politici eficiente de îndepărtare și de returnare, întemeiată pe standarde comune, pentru ca persoanele în cauză să fie returnate într‑o manieră umană și cu respectarea drepturilor lor fundamentale și a demnității lor. Totodată, potrivit considerentului (13) al aceleiași directive, folosirea măsurilor coercitive trebuie să fie condiționată în mod expres de respectarea nu numai a principiului proporționalității, ci și a principiului eficienței în privința mijloacelor adoptate și a obiectivelor urmărite.

               43

               Pe de altă parte, îndepărtarea oricărui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală constituie o prioritate a statelor membre, conform sistemului Directivei 2008/115 (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 decembrie 2011, Achughbabian, C‑329/11, punctul 38).

               44

               Controlul instanței naționale cu privire la o pretinsă încălcare a dreptului de a fi ascultat în cadrul unei proceduri administrative de adoptare a unei decizii de prelungire a unei măsuri de luare în custodie publică în sensul articolului 15 alineatul (6) din Directiva 2008/115 trebuie, așadar, să constea în a verifica, în funcție de circumstanțele de fapt și de drept specifice fiecărei cauze, dacă neregularitățile procedurale i‑au privat efectiv pe cei care le invocă de posibilitatea unei apărări mai bune într‑o asemenea măsură încât această procedură ar fi putut avea un rezultat diferit.

               45

               Având în vedere cele de mai sus, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că dreptul Uniunii, în special articolul 15 alineatele (2) și (6) din Directiva 2008/115, trebuie interpretat în sensul că, atunci când prelungirea unei măsuri de luare în custodie publică a fost decisă în cadrul unei proceduri administrative cu încălcarea dreptului de a fi ascultat, instanța națională însărcinată să aprecieze legalitatea acestei decizii nu poate acorda retragerea măsurii de luare în custodie publică decât dacă consideră, având în vedere ansamblul circumstanțelor de fapt și de drept ale fiecărei cauze, că această încălcare l‑a privat efectiv pe cel care o invocă de posibilitatea unei apărări mai bune într‑o asemenea măsură încât această procedură ar fi putut avea un rezultat diferit.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               46

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:

                     Dreptul Uniunii, în special articolul 15 alineatele (2) și (6) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, trebuie interpretat în sensul că, atunci când prelungirea unei măsuri de luare în custodie publică a fost decisă în cadrul unei proceduri administrative cu încălcarea dreptului de a fi ascultat, instanța națională însărcinată să aprecieze legalitatea acestei decizii nu poate acorda retragerea măsurii de luare în custodie publică decât dacă consideră, având în vedere ansamblul circumstanțelor de fapt și de drept ale fiecărei cauze, că această încălcare l‑a privat efectiv pe cel care o invocă de posibilitatea unei apărări mai bune într‑o asemenea măsură încât această procedură ar fi putut avea un rezultat diferit.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: neerlandeza.


title: Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 15 februarie 2011. # Yorma’s AG împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative care conține elementul verbal "yorma's" - Marcă comunitară verbală anterioară NORMA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) lietra (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]. # Cauza T-213/09.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 15 februarie 2011 — Yorma’s/OAPI – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (YORMA’S)
      (Cauza T‑213/09)
      „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative care conține elementul verbal «yorma’s» — Marcă comunitară verbală anterioară NORMA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009”

      Marcă comunitară — Definiția și dobândirea mărcii comunitare — Motive relative de refuz — Opoziție a titularului unei mărci anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau
         similare — Risc de confuzie cu marca anterioară [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele
         26, 55, 86 și 88)

      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 februarie 2009 (cauza R 1879/2007‑1), privind o
                  procedură de opoziție între Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG și Yorma’s AG

            Date privind cauza

               Solicitantul mărcii comunitare:

               Yorma’s AG

               Marca comunitară vizată:

               Marca figurativă care conține elementul verbal „yorma's”, pentru servicii din clasele 35 și 42 – cererea de înregistrare nr. 2048205

               Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției:

               Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG

               Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției:

               Marca verbală NORMA (marca comunitară nr. 213769) pentru produse din clasele 3, 5, 8, 16, 18, 21, 25 și 28-36, precum și denumirea
                  socială NORMA utilizată în comerț în Germania și elementul figurativ NORMA.

               Decizia diviziei de opoziție:

               Respinge opoziția

               Decizia camerei de recurs:

               Anulează decizia atacată și respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare

         Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă Yorma’s AG la plata cheltuielilor de judecată.