title: Cauza C-138/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Handelsgericht Wien (Austria) la 7 martie 2016 – Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger Reg. Gen. mbH (AKM)/Zürs.net Betriebs GmbH

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Handelsgericht Wien (Austria) la 7 martie 2016 – Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger Reg. Gen. mbH (AKM)/Zürs.net Betriebs GmbH
   (Cauza C-138/16)
   (2016/C 222/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Handelsgericht Wien

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger Reg. Gen. mbH (AKM)

      Pârâtă: Zürs.net Betriebs GmbH

      Întrebările preliminare

   Articolul 3 alineatul (1) sau articolul 5 din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (1) și, respectiv, articolul 11bis alineatul (1) punctul 2 din Convenția de la Berna pentru protecția operelor literare și artistice, astfel cum a fost revizuită la Stockholm în 1967 și la Paris în 1971, trebuie interpretate în sensul că o reglementare contravine dreptului Uniunii sau Convenției de la Berna care, fiind un acord internațional, face parte din dreptul Uniunii, care prevede că transmiterea de programe de radiodifuziune prin intermediul unor „instalații de antene colective”, precum cele ale pârâtei din procedura principală,

               a)

               nu se consideră o nouă radiodifuzare atunci când la instalația respectivă nu sunt racordați mai mult de 500 de abonați și/sau

               b)

               este considerată o parte a radiodifuzării inițiale atunci când este vorba despre transmiterea concomitentă, integrală și nemodificată a unor programe de radiodifuziune ale Österreichischer Rundfunk cu ajutorul unor servicii prestate pe teritoriul național (Austria),

         iar aceste utilizări nu sunt acoperite de un alt drept exclusiv de comunicare publică la distanță, în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE, nu sunt supuse autorizării de către autor și nici nu există o obligație de remunerare?

      (1)  JO L 167, p. 10, Ediţie specială, 17/vol. 1, p. 230.


title: Cauza T-430/13 P: Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2015 – CESE/Achab [„Recurs — Funcție publică — Funcționari — Remunerație — Indemnizaţie de expatriere — Naturalizare — Articolul 4 alineatul (1) literele (a) și (b) din anexa VII la statut — Restituirea plății nedatorate — Articolul 85 primul paragraf din statut”]

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/23

         Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2015 – CESE/Achab
   (Cauza T-430/13 P) (1)

   ([„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Remunerație - Indemnizaţie de expatriere - Naturalizare - Articolul 4 alineatul (1) literele (a) și (b) din anexa VII la statut - Restituirea plății nedatorate - Articolul 85 primul paragraf din statut”])
   (2015/C 127/31)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Comitetul Economic și Social European (CESE) (reprezentanți: inițial M. Arsène, ulterior M. Pascua Mateo și L. Camarena Januzec, agenți, asistați de D. Waelbroeck și de A. Duron, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Mohammed Achab (Bruxelles, Begia) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice al Uniunii Europene (Camera a treia) din 26 iunie 2011, Achab/CESE (F-21/12, RecFP, EU:F:2013:95), având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Comitetul Economic și Social European (CESE) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Mohammed Achab în cadrul prezentei instanțe.

      (1)  JO C 325, 9.11.2013.


title: Cauza T-43/11: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2011 — Singapore Airlines și Singapore Airlines Cargo PTE/Comisia

text:
               19.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/21

         Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2011 — Singapore Airlines și Singapore Airlines Cargo PTE/Comisia
   (Cauza T-43/11)
   2011/C 89/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Singapore Airlines Ltd și Singapore Airlines Cargo PTE Ltd (reprezentanți: J. Kallaugher, Solicitor, J. P. Poitras, Solicitor, J. R. Calzado și É. Barbier de la Serre, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Comisiei din 9 noiembrie 2010 în cazul COMP/39.258 — Transport aerian de mărfuri;

               —

               cu titlu suplimentar sau subsidiar, reducerea cuantumului amenzii impuse reclamantelor și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamantele arată că decizia încalcă normele fundamentale de procedură, în special:

                           —

                           dreptul la o instanță independentă și imparțială;

                           —

                           dreptul la securitate juridică și la sancțiuni previzibile și

                           —

                           dreptul la apărare al reclamantelor, deoarece societății Singapore Airlines Cargo PTE Ltd nu i s-a acordat acces la răspunsurile la comunicarea privind obiecțiunile, răspunsuri depuse de celelalte întreprinderi cărora le fusese adresată comunicarea privind obiecțiunile, și nici la alte informații relevante aflate în posesia Comisiei, invocate în cuprinsul deciziei.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele arată că decizia este afectată de mai multe erori de fapt și de drept în privința aplicării articolului 101 TFUE, în legătură cu natura și cu domeniul presupusului „cartel”, întrucât:

                           —

                           decizia este afectată de o motivare inadecvată deoarece nu explică temeiul principalelor sale constatări și nu definește piețele relevante;

                           —

                           decizia este afectată de erori de apreciere în legătură cu natura și cu domeniul presupusului „cartel”. În special, contactele invocate în decizie nu constituie o rețea mondială unică, iar constatarea unui „obiectiv comun” al acestor contracte nu este susținută de probe;

                           —

                           Comisia a săvârșit o eroare de drept în cadrul definirii elementelor unei pretinse încălcări complexe;

                           —

                           Comisia a apreciat în mod greșit pretinsa încălcare complexă în legătură cu lipsa impunerii unor suprataxe;

                           —

                           Comisia a săvârșit erori de drept și de apreciere prin faptul că a considerat că cele trei pretinse „elemente” ale încălcării constituie o încălcare unică.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantele invocă săvârșirea de către Comisie a unor erori de drept și de fapt în cadrul aplicării articolului 101 TFUE în cazul unui comportament în legătură cu operațiunile comerciale din zonele de competență din străinătate, întrucât:

                           —

                           Comisia a săvârșit erori de drept și de fapt atunci când a aplicat articolul 101 TFUE în cazul unui comportament care afectează piețele din afara Uniunii Europene, încălcând astfel normele care limitează competența Uniunii Europene referitoare la asemenea comportamente și

                           —

                           Comisia a săvârșit erori de drept și de apreciere atunci când a refuzat să ia în considerare faptul că, în privința zonelor de competență din străinătate, care ocupă un loc preponderent, în decizie nu se evidențiază adecvat că acest comportament a fost supus unui control activ și solicitat în mod efectiv de agențiile guvernamentale.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamantele invocă săvârșirea de către Comisie a unor erori prin faptul că a reținut pretinsa încălcare în sarcina Singapore Airlines Cargo PTE Ltd, întrucât:

                           —

                           Comisia a săvârșit mai multe erori de drept și erori de apreciere atunci când a analizat și a luat în considerare contactele anterioare datei de 1 mai 2004, contactele privind cereri de plată a comisioanelor din partea agenților de expediții, contactele privind suprataxele de siguranță, contactele privind suprataxele pe carburant în afara Uniunii Europene și contacteele privind suprataxele pe carburant în Uniunea Europeană;

                           —

                           Comisia a săvârșit erori de drept și erori de apreciere privind utilizarea contactelor din cadrul acordului WOW pentru a stabili participarea Singapore Airlines Cargo PTE Ltd la pretinsa încălcare și

                           —

                           Comisia nu a demonstrat că Singapore Airlines Cargo PTE Ltd avea sau ar fi trebuit să aibă cunoștință despre pretinsa încălcare sau despre elementele sale constitutive.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, reclamantele invocă încălcarea de către Comisie a obligației sale, rezultată din principiul bunei administrări, de a examina cu atenție și cu imparțialitate toate elementele din cauză.

               6.

               Prin intermediul celui de al șaselea motiv, reclamantele arată că decizia conține mai multe erori de drept și erori de apreciere în privința stabilirii amenzii aplicate reclamatelor, întrucât:

                           —

                           Comisia a încălcat Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (JO 2006 C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264), principiul proporționalității și principiul egalității în cadrul stabilirii valorii operațiunilor comerciale, deoarece nu a luat în considerare:

                                       —

                                       faptul că cifra de afaceri realizată din transporturile la întoarcere nu se raportează la operațiunile comerciale din cadrul SEE;

                                       —

                                       domeniul de aplicare geografic limitat al comportamentului în raport cu care decizia constată o încălcare;

                                       —

                                       rolul fiecărei reclamante și

                                       —

                                       faptul că presupusa coordonare a avut în vedere doar suprataxe;

                           —

                           Comisia nu a acordat ponderea adecvată întinderii și duratei pretinsei participări la încălcare din partea Singapore Airlines Cargo PTE și

                           —

                           faptul că în decizie nu s-a acordat o reducere pentru participarea limitată din partea Singapore Airlines Cargo PTE Ltd constituie o încălcare a principiului egalității de tratament.


title: Cauza C-215/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Markkinaoikeus (Suomi) la 15 iunie 2009 — Mehiläinen Oy, Suomen Terveystalo Oyj/Oulun kaupunki

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Markkinaoikeus (Suomi) la 15 iunie 2009 — Mehiläinen Oy, Suomen Terveystalo Oyj/Oulun kaupunki
   (Cauza C-215/09)
   2009/C 193/19
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Markkinaoikeus

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Mehiläinen Oy, Suomen Terveystalo Oyj

      Pârât: Oulun kaupunki

      Întrebările preliminare

               1)

               Luat în considerare în ansamblu, un acord potrivit căruia o autoritate contractantă municipală încheie cu o întreprindere privată sub forma unei societăți independente un contract privind înființarea unei noi întreprinderi sub forma unei societăți pe acțiuni, în cadrul căreia capitalul și puterea de control sunt împărțite în mod egal între cele două părți și de la care, la înființarea acestei societăți, autoritatea contractantă se angajează să achiziționeze serviciile de sănătate și de bunăstare la locul de muncă pentru proprii angajați, este supus procedurilor de achiziții publice pentru motivul că acordul contractual global se prezintă ca o atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii în sensul Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii sau acest acord trebuie considerat crearea unei întreprinderi comune și transferul activităților unei regii municipale, caz în care directiva sus-menționată și obligația de a lansa o cerere de ofertă pe care aceasta o impune nu ar fi aplicabile?

               2)

               Pe de altă parte, trebuie considerat relevant în speță faptul că

                           a)

                           în calitate de autoritate contractantă municipală, orașul Oulu s-a angajat să achiziționeze cu titlu oneros prestațiile sus-menționate pentru o perioadă de tranziție de patru ani, la expirarea căreia, conform deciziei sale, intenționează să lanseze din nou o cerere de ofertă pentru furnizarea serviciilor de sănătate la locul de muncă necesare?

                           b)

                           anterior acordului în discuție, cifra de afaceri a regiei municipale, care era un organism ce depindea din punct de vedere organizatoric de orașul Oulu, rezulta în mare parte din alte prestații decât serviciile de sănătate la locul de muncă furnizate angajaților municipali?

                           c)

                           noua întreprindere este creată prin transferul, cu titlu de aport în natură, al activităților regiei municipale, care constau în servicii de sănătate la locul de muncă furnizate atât angajaților municipali cât și unor clienți particulari?


title: Cauza C-275/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 3 iunie 2011 — GfBk Gesellschaft für Börsenkommunikation mbH/Finanzamt Bayreuth

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/24

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 3 iunie 2011 — GfBk Gesellschaft für Börsenkommunikation mbH/Finanzamt Bayreuth
   (Cauza C-275/11)
   2011/C 269/45
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: GfBk Gesellschaft für Börsenkommunikation mbH

      Pârât: Finanzamt Bayreuth

      Întrebarea preliminară

   Pentru interpretarea noțiunii „administrarea de fonduri comune de plasament” în sensul articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 6 din Directiva 77/388/CEE (1):
   prestația unui gestionar terț al unui fond comun de plasament nu reprezintă o prestație suficient de specifică și nu beneficiază, prin urmare, de scutirea de impozit decât:

               (a)

               în cazul în care respectivul terț exercită și activități de administrare, nu doar de consiliere sau

               (b)

               în cazul în care prin natura sa, prestația se distinge de alte prestații printr-o particularitate care, potrivit dispoziției menționate, este specifică scutirii de impozit sau

               (c)

               în cazul în care respectivul terț acționează în temeiul delegării funcțiilor potrivit articolului 5g din Directiva 85/611/CEE (2) cu modificările ulterioare?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre privind impozitele pe cifra de afaceri — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).

      (2)  Directiva 2001/107/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 ianuarie 2002 de modificare a Directivei 85/611/CEE a Consiliului privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) în vederea reglementării societăților de gestionare și a prospectelor de emisiune simplificate (JO L 41, p. 20, Ediție specială 06/vol. 4, p. 149).


title: Cauza C-539/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Employment Tribunal, Leicester – Regatul Unit) – Z.J.R. Lock/British Gas Trading Limited „Politica socială — Organizarea timpului de lucru — Directiva 2003/88/CE — Dreptul la concediu anual plătit — Componența remunerației — Salariu de bază și comision în funcție de cifra de afaceri realizată”

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Employment Tribunal, Leicester – Regatul Unit) – Z.J.R. Lock/British Gas Trading Limited
   (Cauza C-539/12) (1)

   („Politica socială - Organizarea timpului de lucru - Directiva 2003/88/CE - Dreptul la concediu anual plătit - Componența remunerației - Salariu de bază și comision în funcție de cifra de afaceri realizată”)
   2014/C 253/10
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Employment Tribunal, Leicester

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Z.J.R. Lock

      Pârâtă: British Gas Trading Limited

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Employment Tribunal, Leicester, Regatul Unit – Interpretarea art. 7 din Directiva 93/104/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 307, p. 18), astfel cum a fost modificat prin Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 (JO L 299, p.9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3) – Consultant care primește un salariu de bază, precum și prime lunare în funcție de cifra de afaceri realizată și de numărul de contracte de vânzare încheiate, plătite la scadență – Menținerea salariului de bază pe timpul concediului anual, însă nu și a primelor, cu excepția celor legate de prestații efectuate înainte de concediu

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții și unor practici naționale în temeiul cărora un lucrător a cărui remunerație se compune, pe de o parte, dintr-un salariu de bază și, pe de altă parte, dintr-un comision al cărui cuantum este stabilit în funcție de contractele încheiate de angajator ca rezultat al vânzărilor realizate de acest lucrător nu are dreptul, pentru concediul anual plătit, decât la o remunerație compusă exclusiv din salariul de bază.

               2)

               Metodele de calcul al comisionului la care un lucrător, precum reclamantul din litigiul principal, are dreptul pentru concediul anual trebuie apreciate de instanța națională, pe baza normelor și a criteriilor stabilite de jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene și în lumina obiectivului urmărit la articolul 7 din Directiva 2003/88.

      (1)  JO C 46, 16.2.2013


title: Cauza T-684/15 P: Recurs introdus la 27 noiembrie 2015 de Roderich Weissenfels împotriva Hotărârii din 24 septembrie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-92/14, Weissenfels/Parlamentul

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/26

         Recurs introdus la 27 noiembrie 2015 de Roderich Weissenfels împotriva Hotărârii din 24 septembrie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-92/14, Weissenfels/Parlamentul
   (Cauza T-684/15 P)
   (2016/C 059/28)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Roderich Weissenfels (Freiburg, Germania) (reprezentant: G. Maximini, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               Admiterea acțiunii formulate în primă instanță și

               —

               În consecință, obligarea Parlamentului la plata despăgubirilor solicitate pentru repararea prejudiciului moral, la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri, inclusiv cele aferente procedurii prealabile, precum și toate cheltuielile necesare suportate de recurent.

      Motivele și principalele argumente

   Prin recursul formulat, recurentul solicită anularea Hotărârii din 24 septembrie 2015 a Tribunalului Funcției Publice Weissenfels/Parlamentul (F-92/14, RepFP, EU:F:2015:110).
   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv: încălcarea obligației de imparțialitate (articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
               Recurentul susține că atât procedura judiciară care a condus la pronunțarea hotărârii atacate, cât și hotărârea însăși sunt afectate de încălcări recurente ale obligației de imparțialitate. Aceste încălcări sunt evidente atât în actele de procedură subsidiare, cât și în erorile de drept relevante din hotărâre.

               2.

               Al doilea motiv: denegare de dreptate, încălcarea principiilor logicii și denaturarea faptelor în ceea ce privește refuzul de a încuviința examinarea comiterii unor infracțiuni.

               3.

               Al treilea motiv: încălcarea principiilor logicii, denaturarea faptelor și apreciere vădit eronată în legătură cu afirmația defăimătoare în litigiu, cuprinsă în e-mailul din 10 aprilie 2002.

               4.

               Al patrulea motiv: denaturarea faptelor și a obiectului litigiului, încălcarea principiilor logicii, ignorarea legii și erori de drept în ceea ce privește transmiterea datelor personale ale recurentului.


title: Cauza C-366/09: Ordonanța președintelui Curții din 3 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/19

         Ordonanța președintelui Curții din 3 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-366/09) (1)

   ()
   2010/C 301/28
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 256, 24.10.2009


title: Cauza T-384/11 R: Ordonanța judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii din 28 septembrie 2011 — Safa Nicu Sepahan/Consiliul ( „Măsuri provizorii — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Cerere de măsuri provizorii — Lipsa urgenței” )

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/34

         Ordonanța judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii din 28 septembrie 2011 — Safa Nicu Sepahan/Consiliul
   (Cauza T-384/11 R)
   (Măsuri provizorii - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa urgenței)
   2011/C 347/61
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Safa Nicu Sepahan Co. (Isfahan, Iran) (reprezentant: A. Bahrami, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial A. Vitro și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, ulterior R. Liudvinaviciute-Cordeiro și I. Gurov, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii, printre care suspendarea executării rubricii 19 din tabelul B al anexei I la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 503/2011 al Consiliului din 23 mai 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 136, p. 26), în măsura în care lista persoanelor și a entităților ale căror fonduri și resurse economice sunt înghețate vizează o entitate denumită „Safa Nicu”

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-79/10: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Colt Télécommunications France/Comisia ( „Ajutoare de stat — Compensarea costurilor de serviciu public în cadrul unui proiect de rețea de comunicații electronice de mare viteză în departamentul Hauts-de-Seine — Decizie prin care se constată lipsa unui ajutor — Lipsa deschiderii procedurii oficiale de investigație — Dificultăți serioase” )

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/16

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Colt Télécommunications France/Comisia
   (Cauza T-79/10) (1)

   (Ajutoare de stat - Compensarea costurilor de serviciu public în cadrul unui proiect de rețea de comunicații electronice de mare viteză în departamentul Hauts-de-Seine - Decizie prin care se constată lipsa unui ajutor - Lipsa deschiderii procedurii oficiale de investigație - Dificultăți serioase)
   2013/C 336/31
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Colt Télécommunications France (Paris, Franța) (reprezentant: M. Debroux, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentanți: inițial G. de Bergues și J. Gstalter, ulterior D. Colas, J. Bousin și J.-S. Pilczer, agenți), Sequalum SAS (Puteaux, Franța) (reprezentant: L. Feldman, avocat) și departamentul Hauts-de-Seine (Franța) (reprezentanți: J.-D. Bloch și G. O’Mahony, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2009) 7426 final a Comisiei din 30 septembrie 2009 privind proiectul de acordare a unei compensări a costurilor de serviciu public în valoare de 59 milioane de euro pentru instituirea și exploatarea unei rețele de comunicații electronice de mare viteză în departamentul Hauts-de-Seine (ajutorul de stat N 331/2008 — Franța)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Colt Télécommunications France va suporta, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Republica Franceză, Sequalum SAS și departamentul Hauts-de-Seine vor suporta propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza C-494/13 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 22 ianuarie 2015 – GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Villiger Söhne GmbH (Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Marcă figurativă în culori, care conține elementele verbale „LIBERTE american blend” pe fond albastru — Opoziția titularului mărcii figurative comunitare care conține elementele verbale „La LIBERTAD” — Refuz de înregistrare)

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/6

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 22 ianuarie 2015 – GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Villiger Söhne GmbH
   (Cauza C-494/13 P) (1)

   ((Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Marcă figurativă în culori, care conține elementele verbale „LIBERTE american blend” pe fond albastru - Opoziția titularului mărcii figurative comunitare care conține elementele verbale „La LIBERTAD” - Refuz de înregistrare))
   (2015/C 146/08)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (reprezentanți: I. Memmler și S. Schulz, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Walicka, agent), Villiger Söhne GmbH (reprezentant: B. Pikolin, avocat)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 325, 9.11.2013.


title: Cauza T-795/16: Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2016 – Krasnyiy oktyabr/EUIPO – Kondyterska korporatsiia „Roshen” (CRABS)

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/54

         Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2016 – Krasnyiy oktyabr/EUIPO – Kondyterska korporatsiia „Roshen” (CRABS)
   (Cauza T-795/16)
   (2017/C 006/67)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Moscow Confectionery Factory „Krasnyiy oktyabr” OAO (Moscova, Rusia) (reprezentanți: O. Spuhler și M. Geitz, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia „Roshen” (Kiev, Ucraina)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative care cuprinde elementul verbal „CRABS”- cererea de înregistrare nr. 1 186 110

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 11 august 2016 în cauza R 2507/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-136/09: Acțiune introdusă la 7 aprilie 2009 — Comisia/Galor

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/49

         Acțiune introdusă la 7 aprilie 2009 — Comisia/Galor
   (Cauza T-136/09)
   2009/C 141/102
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A.-M. Rouchaud-Joët, F. Mirza, agenți, assisted by B. Katan și M. van der Woude, avocați)

      Pârât: Benjamin Galor

      Concluziile reclamantei

               —

               Obligarea Galor să plătească Comunității suma de 205 611 euro, majorată cu dobânzi de întârziere, în aplicarea articolului 6119 DCC începând cu 1 martie 2003 și până la data plății integrale către Comunitate;

               —

               Obligarea Galor să plătească Comunității dobânzi de întârziere, în aplicarea articolului 6119 DCC pentru suma de 9 231,25 euro, începând cu 2 septembrie 2003 (sau, alternativ, începând cu 10 martie 2007) și până la data plății integrale către Comunitate;

               —

               obligarea Galor la plata cheltuielilor cu prezenta procedură, estimate provizoriu la 17 900 de euro, majorată cu dobânzi de întârziere în aplicarea articolului 6119 DCC de la data pronunțării hotărârii și până la plata integrală către Comunitate.

      Motivele și principalele argumente

   La 23 decembrie 1997, Comunitatea Europeană, reprezentantă de Comisie, a încheiat un contract IN/004/97 cu domnul Benjamin Galor și cu trei societăți comerciale pentru executarea proiectului „Self-Upgrading of Old-Design Gas Turbines in Land & Marine Industries by Energy-Saving Clean Jet-Engine Technologies”, în cadrul activităților Comunității în domeniul energiei ne-nucleare (1). În executarea clauzelor contractului, Comisia a plătit un avans din contribuția sa la proiect către contractori. Plata a fost încasată de liderul de proiect, domnul Benjamin Galor.
   Ca urmare a dificultăților contractorilor de a găsi un contractor asociat pentru acest proiect și deoarece nu s-a înregistrat nici un progres în implementarea proiectului, Comisia a decis să înceteze contractul. În scrisoare către contractanți, Comisia a menționat că nu poate fi plătită (sau păstrată de către contractori) contribuția Comunității decât în măsura în care acesta se referă la proiect și este justificată prin raportul tehnic și financiar final.
   Raportul final depus de contractori nu a fost aprobat de Comsie și aceasta a început procedura de recuperare a avansului.
   În cererea sa, Comisia susține că pârâtul nu a restituit avansul încasat, ci a solicitat Comisiei să-i plătească o contribuție stipulată în contract minus avansul. Mai mult, pârâtul a declanșat o procedură în fața instanțelor olandeze pentru recuperarea acestei sume. Comisia a contestat competența instanțelor olandeze în temeiul clauzei de jurisdicție din contract care stabilește competența Tribunalului de Primă Instanță pentru soluționarea litigiilor dintre părțile contractante.
   În cererea sa, Comisia solicită restituirea avansului achitat. Comisia susține că a fost îndreptățită să înceteze contractul în aplicarea clauzelor contractuale, întrucât pârâtul și-a încălcat obligațiile contractuale dat fiind că, printre altele: a existat o întârziere importantă în începerea proiectului iar proiectul nu a avansat, pârâtul nu a fost în măsură să pună la dispoziție mijloacele tehnice necesare pentru cercetare pentru care a fost avansată finanțarea, iar raportul tehnic și financiar nu a îndeplinit cerințele contractuale.
   Prin urmare, Comisia susține că este îndreptățită să solicite restituirea avansului achitat.

      (1)  Decizia Consiliului 94/806 din 23 noiembrie 1994 de adoptarea a programului specific de cercetare și dezvoltarea tehnologică, inclusiv demonstrare, în domeniul energiei ne-nucleare (1994-1998) (JO L 334, p. 87)


title: Cauza C-404/11 P: Recurs introdus la 29 iulie 2011 de Elf Aquitaine SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 17 mai 2011 în cauza T-299/08, Elf Aquitaine/Comisia

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/15

         Recurs introdus la 29 iulie 2011 de Elf Aquitaine SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 17 mai 2011 în cauza T-299/08, Elf Aquitaine/Comisia
   (Cauza C-404/11 P)
   2011/C 298/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Elf Aquitaine SA (reprezentanți: E. Morgan de Rivery și E. Lagathu, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

                     cu titlu principal:

                           —

                           anularea în tot, în temeiul articolului 256 TFUE și al articolului 56 din Protocolul nr. 3 privind Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, a Hotărârii Tribunalului din 17 mai 2011, Elf Aquitaine/Comisia (T-299/08);

                           —

                           admiterea cererilor formulate în prima instanță la Tribunal;

                           —

                           în consecință, anularea articolului 2 litera (f), a articolului 2 literele (c) și (e) și a articolelor 3 și 4 din Decizia C(2008) 2626 final a Comisiei din 11 iunie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 din Tratatul CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.695 — Clorat de sodiu);

               —

                     cu titlu subsidiar
                  : reformarea, în temeiul articolului 261 TFUE, a amenzii de 22 700 000 de euro aplicate Arkema SA în solidar cu Elf Aquitaine prin articolul 2 litera (c) din Decizia C(2008) 2626 final a Comisiei din 11 iunie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 din Tratatul CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.695 — Clorat de sodiu), precum și a amenzii de 15 890 000 de euro aplicată Elf Aquitaine cu titlu personal prin articolul 2 litera (e) din aceeași decizie pe baza competenței sale de fond, ca urmare a unor vicii obiective, în motivarea și în considerațiile Hotărârii din 17 mai 2011 în cauza T-299/08, astfel cum sunt evidențiate în cele șase motive cuprinse în prezentul recurs;

               —

                     în orice caz
                  , obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de Elf Aquitaine la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului sunt invocate șase motive cu titlu principal și un motiv cu titlu subsidiar.
   Prin intermediul primului motiv, Elf Aquitaine SA invocă încălcarea de către Tribunal a articolului 5 TUE prin faptul că acesta ar fi validat principiul răspunderii automate a societăților-mamă, aplicat în speță de Comisie și justificat prin noțiunea de întreprindere în sensul articolului 101 TFUE. O asemenea abordare ar fi incompatibilă sau cel puțin disproporționată în raport cu principiile atribuirii de competențe (primul aspect) și proporționalității (al doilea aspect).
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta invocă o interpretare vădit eronată a dreptului național și a noțiunii de întreprindere, prin faptul că, în mod special, Tribunalul ar fi conferit o valoare juridică inexactă principiului autonomiei persoanei juridice.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta susține, în esență, că Tribunalul ar fi refuzat în mod intenționat să se conformeze naturii penale a sancțiunilor în dreptul concurenței și noilor obligații care decurg din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Astfel, Tribunalul ar fi aplicat în mod abuziv și eronat conceptul de întreprindere în dreptul Uniunii, în detrimentul prezumției autonomiei, care se află la baza dreptului național al societăților și, deopotrivă, al naturii penale a sancțiunilor în dreptul concurenței. Mai mult, recurenta susține că Tribunalul ar fi trebuit să invoce din oficiu nelegalitatea sistemului actual al procedurii administrative desfășurate la Comisie.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta invocă o încălcare a dreptului la apărare ce rezultă dintr-o interpretare eronată a principiilor echității și egalității armelor. Astfel, Tribunalul ar fi apreciat acțiunea Comisiei prin prisma unei probatio diabolica și ar fi săvârșit o eroare prin faptul că s-a pronunțat în sensul că independența unei filiale trebuie apreciată în mod general, prin prisma legăturii acesteia cu societatea-mamă în raport de capitalul deținut, deși ar trebui apreciată prin prisma unui comportament pe o anumită piață.
   Prin intermediul celui de al cincilea motiv, recurenta invocă încălcarea obligației de motivare prin faptul că Tribunalul ar fi constatat în mod succint respingerea argumentației sale de către Comisie în lipsa unei analize a argumentelor invocate de aceasta din urmă (primul aspect). Mai mult, Elf Aquitaine critică Tribunalul pentru nemotivarea prezumției imputabilității (al doilea aspect), precum și pentru motivarea insuficientă în privința amenzii ce i-a fost impusă cu titlu personal (al treilea aspect).
   Prin intermediul celui de al șaselea motiv, recurenta invocă nelegalitatea amenzii impuse cu titlu personal, determinată de aplicarea eronată a Orientărilor privind calcularea amenzilor (primul aspect), de constituirea unui temei juridic eronat pentru impunerea unei amenzi cu titlu personal (al doilea aspect) și de contrarietatea de motive dintre motivarea hotărârii atacate, întemeiată pe noțiunea de întreprindere unică, și impunerea unei amenzi cu titlu personal (al treilea aspect).
   Prin intermediul celui de al șaptelea și ultim motiv (subsidiar), recurenta susține că valoarea amenzii care i-a fost impusă cu titlu personal în scopuri disuasive ar fi disproporționată și ar justifica reformarea acesteia.


title: Cauza C-146/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Albert Collée, în calitate de având-cauză cu titlu universal al societății Collée KG/Finanzamt Limburg an der Lahn (A șasea directivă TVA — Articolul 28c secțiunea A litera (a) primul paragraf — Livrare intracomunitară — Refuz de scutire — Proba livrării prezentată tardiv)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Albert Collée, în calitate de având-cauză cu titlu universal al societății Collée KG/Finanzamt Limburg an der Lahn
   (Cauza C-146/05) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 28c secțiunea A litera (a) primul paragraf - Livrare intracomunitară - Refuz de scutire - Proba livrării prezentată tardiv)
   (2007/C 297/03)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesfinanzhof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Albert Collée, în calitate de având-cauză cu titlu universal al societății Collée KG

      Pârâtă: Finanzamt Limburg an der Lahn
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 28c secțiunea A litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1), astfel cum a fost modificată — Refuzul scutirii de impozitul pe cifra de afaceri pentru o livrare intracomunitară de bunuri — Depunerea tardivă a facturii care dovedește caracterul intracomunitar al operațiunii
   Dispozitivul
   Articolul 28c secțiunea A litera (a) primul paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/680/CEE a Consiliului din 16 decembrie 1991, trebuie interpretat în sensul că nu permite ca administrația fiscală a unui stat membru să refuze scutirea de taxa pe valoarea adăugată a unei livrări intracomunitare, care a avut loc în mod efectiv, numai pentru motivul că proba unei astfel de livrări nu a fost făcută în timp util.
   Cu ocazia analizării dreptului la scutirea de taxa pe valoarea adăugată aferentă unei astfel de livrări, instanța de trimitere nu trebuie să ia în considerare faptul că persoana impozabilă a disimulat, inițial și în deplină cunoștință de cauză, existența unei livrări intracomunitare, decât dacă există un risc de pierderi de venituri fiscale și dacă acesta nu a fost eliminat în mod complet de către persoana impozabilă.

      (1)  JO C 143, 11.6.2005.


title: Cauza T-123/09: Hotărârea Tribunalului din 28 martie 2012 — Ryanair/Comisia ( „Ajutoare de stat — Împrumut acordat unei companii aeriene și care poate fi încorporat în capitalurile proprii — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună — Vânzare de active ale unei companii aeriene — Decizie de constatare a inexistenței unui ajutor ca urmare a fazei preliminare de examinare — Acțiune în anulare — Calitate procesuală activă — Parte interesată — Admisibilitate — Dificultăți serioase — Competență — Obligația de motivare” )

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/15

         Hotărârea Tribunalului din 28 martie 2012 — Ryanair/Comisia
   (Cauza T-123/09) (1)

   (Ajutoare de stat - Împrumut acordat unei companii aeriene și care poate fi încorporat în capitalurile proprii - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună - Vânzare de active ale unei companii aeriene - Decizie de constatare a inexistenței unui ajutor ca urmare a fazei preliminare de examinare - Acțiune în anulare - Calitate procesuală activă - Parte interesată - Admisibilitate - Dificultăți serioase - Competență - Obligația de motivare)
   2012/C 138/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Ryanair Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida și I.-G. Metaxas-Maragkidis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, D. Grespan și E. Righini, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri și P. Gentili, avocați); și Alitalia — Compagnia Aerea Italiana SpA (Fiumicino, Italia) (reprezentanți: G. M. Roberti, G. Bellitti, I. Perego, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2009/155/CE a Comisiei din 12 noiembrie 2008 privind împrumutul de 300 de milioane de euro acordat de Italia companiei Alitalia [C 26/08 (ex NN 31/08)] (JO 2009, L 52, p. 3) și o cerere de anulare a deciziei C(2008) 6745 final a Comisiei din 12 noiembrie 2008 având ca obiect ajutorul de stat N 510/2008 — Italia — Vânzare de active ale companiei aeriene Alitalia.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Ryanair Ltd la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor efectuate de Comisia Europeană și de Alitalia — Compagnia Aerea Italiana SpA.

               3.

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 141, 20.6.2009.


title: Cauza F-33/08: Acțiune introdusă la 4 martie 2008 — V/Comisia Comunităților Europene

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/26

         Acțiune introdusă la 4 martie 2008 — V/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-33/08)
   (2008/C 158/47)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: V (reprezentant: C. Ronzi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei Comisiei din 15 mai 2007, prin care reclamantul a fost informat că nu este apt din punct de vedere fizic să își exercite atribuțiile în cadrul Comisiei Europene, retragerea din dosarului său personal a unui număr de expertize, și o cerere de reparare a prejudiciului moral și material
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 15 mai 2007, prin care reclamantul a fost informat că nu este apt din punct de vedere fizic să își exercite atribuțiile în cadrul Comisiei Europene;

               —

               în măsura în care se va dovedi necesar, anularea deciziei din 12 iulie 2007 de respingere a reclamației formulate la 1 iunie 2007;

               —

               dispunerea retragerii din dosarul personal al reclamantului a expertizelor efectuate la 15 septembrie 2006, 21 septembrie 2006 și 28 martie 2007 și, prin urmare, să se constate că trebuie avut în vedere avizul medical inițial din 26 iunie 2006, prin care reclamantul a fost declarat apt de muncă;

               —

               obligarea pârâtei la plata de daune interese pentru prejudiciul material și moral suferit de către reclamant, evaluat în mod provizoriu ex aequo et bono la 170 900 euro (la care se adaugă rata dobânzii, calculată în funcție de rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru operațiile principale de refinanțare, majorată cu două puncte, începând cu 1 august 2006);

               —

               ca măsură provizorie, dispunerea prelungirii listei de rezervă în care este figurează numele reclamantului, dacă hotărârea Tribunalului Funcției Publice se va pronunța după luna februarie 2009 (data limită de validitate a listei de rezervă);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-654/15: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – České centrum pro investigativní žurnalistiku/Parlamentul

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/67

         Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – České centrum pro investigativní žurnalistiku/Parlamentul
   (Cauza T-654/15)
   (2016/C 048/75)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: České centrum pro investigativní žurnalistiku o.p.s. (Praga, Republica Cehă) (reprezentant: N. Pirc Musar, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei A(2015)8681 C a Parlamentului European din 14 septembrie 2015 prin care s-a respins cererea de confirmare formulată de reclamantă pentru accesul la anumite documente referitoare la informații cu privire la cheltuielile de deplasare ale unor membri ai Parlamentului European, la indemnizațiile de ședere, la cele pentru cheltuieli generale și la cheltuielile cu angajarea colaboratorilor;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă, în temeiul articolelor 134 și 140 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, inclusiv cele efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 (1) coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001 (2), întrucât datele cu caracter personal solicitate nu sunt protejate potrivit legislației Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001, întrucât accesul la informațiile solicitate a fost refuzat în pofida îndeplinirii condițiilor necesare pentru divulgare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației generale, potrivit articolelor 2 și 4 din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborate cu articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001, de efectuare a unei examinări pentru fiecare document în parte.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât refuzul de acordare a unui acces parțial la documentele solicitate nu a fost justificat.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, astfel cum impun articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Parlamentul nu a analizat toate argumentele reclamantei.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).


title: Cauza T-491/08 P: Recurs introdus la 17 noiembrie 2008 de Philippe Bui Van împotriva Hotărârii pronunțate la 11 septembrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-51/07, Bui Van/Comisia

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/39

         Recurs introdus la 17 noiembrie 2008 de Philippe Bui Van împotriva Hotărârii pronunțate la 11 septembrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-51/07, Bui Van/Comisia
   (Cauza T-491/08 P)
   (2009/C 32/76)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Philippe Bui Van (Hettange-Grande, Franța) (reprezentant: P. Nelissen Grade, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Declararea cererii ca admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 11 septembrie 2008 (Camera a doua) pronunțate în cauza F-51/07;

               —

               anularea Deciziei autorității împuternicite să facă numiri (AIPN) din 5 martie 2007 de respingere a reclamației recurentului;

               —

               anularea Deciziei directorului general al CCR din 4 octombrie 2006 în măsura în care recurentul este reîncadrat în gradul AST 3 treapta a 2-a, după ce inițial fusese încadrat în gradul AST 4 treapta a 2-a;

               —

               confirmarea Deciziei din 28 iunie 2006 de numire a recurentului în gradul AST 4 treapta a 2-a;

               —

               comunicarea către AIPN a efectelor determinate de anularea deciziilor atacate și în special a încadrării în gradul AST 4 treapta a 2-a, precum și de retroactivitatea numirii în gradul AST 4 treapta a 2-a de la data preluării atribuțiilor;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezentul recurs, recurentul solicită anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (TFP) din 11 septembrie 2008 pronunțate în cauza Bui Van/Comisia, F-51/07, prin care TFP a obligat Comisia la plata către recurent a sumei de 1 500 EUR cu titlu de daune-interese și a respins celelalte capete de cerere ale acțiunii având ca obiect anularea deciziei prin care recurentul a fost reîncadrat în gradul AST 3 după ce inițial fusese încadrat în gradul AST 4.
   În susținerea recursului formulat, recurentul invocă trei motive.
   În primul rând, hotărârea atacată ar trebui anulată în măsura în care se consideră, recunoscând totodată încălcarea de către Comisie a dreptului la apărare al recurentului, că faptul că recurentul nu a fost ascultat nu are consecințe asupra legalității deciziei atacate a Comisiei.
   În al doilea rând, în ceea ce privește motivul invocat de recurent în primă instanță, întemeiat pe o eroare de apreciere și pe încălcarea principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime, TFP ar fi confirmat în mod eronat Decizia administrativă din 4 octombrie 2006 de retrogradare a recurentului din gradul AST 4 în gradul AST 3 considerând greșit că nu se justifică încrederea legitimă — invocată de recurent — în actul de numire în gradul AST 4, pentru motivul că recurentul ar fi trebuit să știe, prin intermediul unei note de subsol care figura în anunțul de concurs, că numirea sa în gradul AST 4 este nelegală și că i s-ar putea opune noul Statut al funcționarilor Comunităților Europene, aplicabil după publicarea anunțului de concurs. Recurentul arată că respectiva notă de subsol nu ar putea modifica dispozițiile statutului în vigoare la momentul anunțului de concurs.
   În al treilea rând, TFP ar fi înlăturat în mod eronat încălcarea principiului egalității de tratament în timp ce AIPN — retrogradând totodată recurentul la gradul AST 3 — ar fi admis reclamațiile formulate de alți trei funcționari care în esență se aflau în aceeași situație.


title: Cauza T-324/10: Acțiune introdusă la 11 august 2010 — Van Parys/Comisia

text:
               9.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/26

         Acțiune introdusă la 11 august 2010 — Van Parys/Comisia
   (Cauza T-324/10)
   ()
   2010/C 274/41
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Léon Van Parys NV (Antwerpen, Belgia) (reprezentanți: P. Vlaemminck și A. Hubert, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 6 mai 2010, adoptată în dosarul REC 07/07, prin care se constată că înscrierea ulterioară în evidența contabilă a taxelor la import este justificată într-un caz specific și că remiterea acestor taxe este justificată în raport cu un debitor vamal, însă nu este justificată în raport cu un alt debitor vamal;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În perioada cuprinsă între 22 iunie 1998 și 8 noiembrie 1999, reclamanta și comisarul său în vamă ar fi prezentat autorităților vamale din Antwerpen certificate AGRIM spaniole falsificate pentru importul de banane din Ecuador. În consecință, s-ar fi beneficiat în mod nelegal de aplicarea tarifului preferențial.
   Reclamanta a obținut toate certificatele spaniole pretins falsificate, care au ocazionat recuperarea ulterioară a taxelor la import, de la intermediarul său portughez, în calitatea acestuia de reprezentant fiscal, cu care filiala italiană a reclamantei purta tratative de mai mulți ani pentru cumpărarea de certificate spaniole și portugheze.
   Administrația belgiană a vămilor și a accizelor a introdus la Comisia Europeană o cerere având ca obiect nerecuperarea ulterioară și/sau remiterea taxelor la import recuperate ulterior. În ceea ce privește importurile din anul 1999, Comisia Europeană a adoptat o decizie negativă împotriva căreia reclamanta a introdus prezenta acțiune în anulare.
   Reclamanta se întemeiază pe șase motive pentru anularea deciziei menționate.
   În primul rând, reclamanta invocă o încălcare a articolului 239 din Codul vamal comunitar, a Regulamentului (CEE) nr. 1442/93 și a Regulamentului (CE) nr. 2362/98, precum și a practicilor comerciale recunoscute, astfel cum acestea sunt descrise de OMC (Organizația Mondială a Comerțului). Potrivit reclamantei, Comisia a încălcat aceste dispoziții, care permiteau dobândirea dreptului de utilizare a certificatelor potrivit metodei comerciale aplicate de reclamantă, atunci când a decis în mod greșit că reclamanta a acționat cu neglijență.
   În al doilea rând, reclamantă invocă o încălcare a articolului 239 din Codul vamal comunitar și a principiului proporționalității. Comisia a decis că falsificarea constatată a certificatelor spaniole depășește riscul comercial normal și că trebuie considerată o situație specială. Reclamanta contestă însă faptul că nu a acționat ca un comerciant diligent și că, prin urmare, condițiile articolului 239 din Codul comunitar vamal nu sunt îndeplinite.
   În al treilea rând, potrivit reclamantei, Comisia a încălcat articolul 239 din Codul vamal comunitar, articolul 211 din Tratatul CE, principiul încrederii legitime și principiul general patere legem quam ipse fecisti. Comisia a impus reclamantei obligații de diligență mai stricte decât cele cerute de reglementare și care sunt obișnuite în acest sector, deși Comisia și autoritățile spaniole nu și-au îndeplinit propriile obligații legale.
   În al patrulea rând, reclamanta invocă o încălcare a articolului 239 din Codul vamal comunitar și a principiului egalității de tratament întrucât, în mod greșit, Comisia a aplicat importurilor din anul 1998 un alt tratament decât cel aplicat importurilor din anul 1999.
   În al cincilea rând, potrivit reclamantei, a fost încălcat articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Codul vamal comunitar. Nu este posibil să se stabilească fără nicio dificultate că autoritățile vamale spaniole nu au săvârșit o eroare în sensul articolului 220 alineatul (2) litera (b) din Codul vamal comunitar.
   În al șaselea rând, reclamanta invocă o încălcare a normelor fundamentale de procedură și, în special, a dreptului său la apărare.


title: Cauza T-570/08 RENV: Hotărârea Tribunalului din 12 noiembrie 2013 — Deutsche Post/Comisia ( „Ajutoare de stat — Serviciul poștal — Decizie privind ordinul de furnizare a informațiilor — Caracterul adecvat al termenului — Obligația de motivare — Relevanța informațiilor solicitate” )

text:
               21.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 377/11

         Hotărârea Tribunalului din 12 noiembrie 2013 — Deutsche Post/Comisia
   (Cauza T-570/08 RENV) (1)

   (Ajutoare de stat - Serviciul poștal - Decizie privind ordinul de furnizare a informațiilor - Caracterul adecvat al termenului - Obligația de motivare - Relevanța informațiilor solicitate)
   2013/C 377/24
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Post AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: J. Sedemund, T. Lübbig și M. Klasse, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Martenczuk și T. Maxian Rusche, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 30 octombrie 2008 privind ordinul de furnizare a informațiilor în cadrul procedurii de ajutor de stat în favoarea Deutsche Post AG [C 36/2007 (ex NN 25/2007)]

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea

               2.

               Obligă Deutsche Post AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza T-133/09: Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2012 — I Marchi Italiani și Basile/OAPI — Osra (B. Antonio Basile 1952) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară figurativă B. Antonio Basile 1952 — Marca națională verbală anterioară BASILE — Motiv relativ de refuz — Limitarea drepturilor ca urmare a toleranței — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 54 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009]” ]

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/14

         Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2012 — I Marchi Italiani și Basile/OAPI — Osra (B. Antonio Basile 1952)
   (Cauza T-133/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară figurativă B. Antonio Basile 1952 - Marca națională verbală anterioară BASILE - Motiv relativ de refuz - Limitarea drepturilor ca urmare a toleranței - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 54 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009])
   2012/C 243/25
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamanți: I Marchi Italiani Srl (Napoli, Italia) și Antonio Basile (Giugliano in Campania) (reprezentanți: G. Militerni, L. Militerni și F. Gimmelli, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial A. Sempio, ulterior P. Bullock, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Osra SA (Rovereta, San Marino) (reprezentanți: A. Masetti Zannini de Concina, R. Cartella și G. Petrocchi, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 9 ianuarie 2009 (cauza R 502/2008 2) privind o procedură de declarare a nulității între Osra SA și I Marchi Italiani Srl.

      Dispozitivul

               1.

               În cauza T-133/09, radiază numele celui de al doilea reclamant, Antonio Basile, din lista reclamanților.

               2.

               Respinge acțiunea.

               3.

               Obligă I Marchi Italiani Srl la plata cheltuielilor de judecată, cu excepția celor aferente renunțării la judecată.

               4.

               Domnul Basile suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 141, 20.6.2009


title: Cauza C-178/11: Acțiune introdusă la 14 aprilie 2011 — Comisia Europeană/Republica Malta

text:
               18.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/12

         Acțiune introdusă la 14 aprilie 2011 — Comisia Europeană/Republica Malta
   (Cauza C-178/11)
   2011/C 179/23
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și K. Mifsud-Bonnici, agenți)

      Pârâtă: Republica Malta

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin omisiunea de a stabili hărți acustice strategice pentru drumurile principale și aglomerarea identificate de Malta în raportul său întocmit în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2002/49/CE (1), de a le disemina și a le pune la dispoziția publicului și de a trimite Comisiei informațiile din aceste hărți acustice strategice, Malta nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (1) primul paragraf, al articolului 9 alineatul (1) și al articolului 10 alineatul (2) din Directiva 2002/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental și

               —

               obligarea Republicii Malta la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit raportului prezentat de Malta în 2006 în temeiul articolului 7 alineatul (1) al doilea paragraf din directiva menționată, o aglomerare precum și 43 de drumuri principale de pe teritoriul Maltei intră în domeniul de aplicare al directivei. Rezultă că hărțile acustice strategice pentru această aglomerare și pentru drumurile principale în cauză ar fi trebuit să fie elaborate până la 30 iunie 2007 și ar fi trebuit să fie diseminate și puse la dispoziția publicului. În plus, informații din aceste hărți acustice strategice și rezumate ale planurilor locale de acțiune ar fi trebuit trimise Comisiei până la 30 decembrie 2007.
   Rezultă că, la momentul actual, din cauza obstacolelor interne legate de procedurile naționale de atribuire, Malta nu și-a îndeplinit obligațiile de a elabora hărți acustice strategice pentru aglomerarea și drumurile principale în cauză, de a disemina hărțile acustice strategice și de a le pune la dispoziția publicului, precum și de a comunica Comisiei informațiile relevante.

      (1)  Directiva 2002/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental — Declarația Comisiei în cadrul comitetului de conciliere referitoare la Directiva privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental (JO L 189, p. 12, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 196).


title: Cauza T-312/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 octombrie 2008 — Di Bucci/Comisia ( Acțiune în anulare — Acțiune în despăgubiri — Funcție publică — Promovare — Atribuire a punctelor de prioritate )

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 octombrie 2008 — Di Bucci/Comisia
   (Cauza T-312/04) (1)

   („Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubiri - Funcție publică - Promovare - Atribuire a punctelor de prioritate’)
   (2008/C 313/43)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Vittorio Di Bucci (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial M. van der Woude și V. Landes, ulterior M. van der Woude)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: inițial H. Tserepa-Lacombe și V. Joris, ulterior V. Joris și G. Berscheid, agenți, assistați de D. Waelbroeck, avocat)
   Obiectul
   Cerere de anulare:

               —

               a deciziei directorului general al serviciului juridic al Comisiei de a atribui reclamantului un singur punct de prioritate de la direcția generală în temeiul exercițiului de promovare 2003, comunicată la 2 iulie 2003 și confirmată printr-o decizie a autorității împuternicite să facă numiri notificată la 16 decembrie 2003;

               —

               a deciziei autorității împuternicite să facă numiri de a nu atribui reclamantului niciun punct de prioritate special pentru activitățile suplimentare în interesul instituției în cadrul exercițiului de promovare 2003, notificată prin sistemul Sysper 2, la 16 decembrie 2003;

               —

               a deciziilor următoare: decizia autorității împuternicite să facă numiri de a atribui reclamantului un număr total de 20 de puncte în cadrul exercițiului de promovare 2003; lista de merit a funcționarilor de grad A 5 în cadrul exercițiului de promovare 2003, publicată în Informații administrative nr. 69-2003 din 13 noiembrie 2003; lista funcționarilor promovați în gradul A 4 în cadrul exercițiului de promovare 2003, publicată în Informații administrative nr. 73-2003 din 27 noiembrie 2003; în orice caz, decizia de a nu include numele reclamantului pe listele menționate;

               —

               în măsura în care este necesar, a deciziei autorității împuternicite să facă numiri din 15 iunie 2004 prin care se respinge reclamația formulată de reclamant la 12 februarie 2004;

               —

               a deciziei din 11 aprilie 2007, notificată la 16 aprilie 2007, prin care autoritatea împuternicită să facă numiri a decis să se atribuie reclamantului un singur punct de prioritate suplimentar în cadrul exercițiului de promovare 2003, pentru un număr de două puncte de prioritate și un număr total de 21 de puncte

         și având ca obiect constatarea inexistenței tuturor deciziilor adoptate în cursul exercițiului de promovare 2003, contestate în cadrul prezentei acțiuni și care nu au fost înlocuite în anul 2007 și, în special, lista de merit a funcționarilor de grad A 5 în cadrul exercițiului de promovare 2003, publicată în Informații administrative nr. 69-2003 din 13 noiembrie 2003 și lista funcționarilor promovați în gradul A 4 în cadrul exercițiului de promovare 2003, publicată în Informații administrative nr. 73-2003, din 27 noiembrie 2003, precum și obținerea unor despăgubiri de 5 000 de euro.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează deciziile Comisiei prin care se stabilește la 21 de puncte numărul total de puncte de promovare ale reclamantului și prin care se refuză înscrierea acestuia pe lista funcționarilor promovați în gradul A 4 în cadrul exercițiului de promovare 2003.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 262, 23.10.2004.


title: Cauza T-364/10: Acțiune introdusă la 2 septembrie 2010 — Duravit și alții/Comisia

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/59

      Acțiune introdusă la 2 septembrie 2010 — Duravit și alții/Comisia
      (Cauza T-364/10)
      ()
      (2010/C 288/108)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamante: Duravit AG (Hornberg, Germania); Duravit SA (Bischwiller, Franța) și Duravit BeLux BVBA (Overijse, Belgia) (reprezentanți: R. Bechtold, U. Soltész și C. von Köckritz, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea articolului 1 alineatul (1) și a articolelor 2 și 3 din Decizia Comisiei Europene din 23 iunie 2010, C(2010) 4185 final adoptată în cazul COMP/39092 — Instalații sanitare, conform articolului 263 al patrulea paragraf din TFUE, în măsura în care decizia privește reclamantele;

                  —

                  în subsidiar, reducerea cuantumului amenzii aplicate reclamantelor la articolul 2 punctul 9 din decizie;

                  —

                  obligarea Comisiei Europene, în conformitate cu articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

         Motivele și principalele argumente

      Reclamantele contestă Decizia Comisiei Europene din 23 iunie 2010, C(2010) 4185 final adoptată în cazul COMP/39092 — Instalații sanitare. Prin decizia atacată au fost aplicate amenzi reclamantelor și altor întreprinderi pentru încălcarea articolului 101 din TFUE, precum și a articolului 53 din Acordul privind SEE. În opinia Comisiei, reclamantele au participat la un acord continuu sau la practici concertate în sectorul instalațiilor sanitare în Belgia, în Germania, în Italia, în Țările de Jos și în Austria.
      În motivarea acțiunii, reclamantele invocă nouă motive.
      Prin intermediul primului motiv se reproșează pârâtei că nu a prezentat suficiente elemente de probă pentru dovedirea unei participări a reclamantelor la stabilirea prețurilor sau la alte comportamente anticoncurențiale. Potrivit reclamantelor, Comisia a încălcat, în cadrul procedurilor desfășurate în fața sa, sarcina probei și condițiile pentru dovedirea unei încălcări a articolului 101 TFUE și a impus reclamantelor obligații excesive de motivare și de probă.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele arată că, din cauza participării la pretinsele „întâlniri ale cartelului” unei federații germane de fabricanți a numeroase produse din sector, Comisia a considerat că reclamantele sunt răspunzătoare pentru totalitatea încălcării în legătură cu numeroase produse, fără a dovedi participarea acestora la acordurile privind astfel de produse. În această privință, reclamantele arată că discuțiile din cadrul federației germane au fost calificate, în mod greșit și precipitat, drept restrângere intenționată a concurenței, fără a se lua în considerare cadrul economic și juridic al acestora.
      Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantele arată că, în plus, Comisia nu a dovedit încălcările normelor de concurență de pe piața germană a ceramicii sanitare. În acest context, reclamantele critică faptul că discuțiile din cadrul unei asociații profesionale germane de producători din industria ceramicii au fost calificate de către Comisie, în mod greșit din punct de vedere juridic, drept stabilire a prețurilor și restrângere intenționată a concurenței și că, prin deducerea unor concluzii incriminatorii inadmisibile din elemente de probă nerelevante, aceasta a încălcat dreptul reclamantelor la un proces corect și imparțial.
      Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamantele arată că nu au participat la o stabilire a prețurilor în Franța sau în Belgia. În opinia reclamantelor, Comisia a calificat în mod greșit discuțiile din cadrul asociațiilor belgiene și franceze de producători din industria ceramicii drept stabilire a prețurilor, a apreciat în mod eronat durata pretinselor încălcări și, astfel, a aplicat în mod greșit articolul 101 TFUE.
      Potrivit celui de al cincilea motiv al reclamantelor, Comisia a calificat în mod greșit acțiunile de pe piața articolelor de robinetărie, a incintelor de duș și a ceramicii ca o încălcare unică și continuată și astfel a aplicat în mod eronat articolul 101 TFUE. În acest context, reclamantele critică faptul că nu sunt îndeplinite criteriile dezvoltate în jurisprudență pentru admiterea unei încălcări unice și continuate.
      Prin intermediul celui de al șaselea motiv, reclamantele arată că, prin durata excesiv de lungă a procedurii și prin înlocuirea, după desfășurarea audierii, a tuturor persoanelor implicate în interiorul Comisiei în procesul decizional, Comisia a încălcat, în mod relevant pentru adoptarea deciziei, dreptul lor la apărare și dreptul la audiere în conformitate cu articolele 12 și 14 din Regulamentul (CE) nr. 773/2004 (1).
      Potrivit celui de al șaptelea motiv al reclamantelor, în mod greșit a întemeiat Comisia modul de calcul al amenzii pe Orientările privind calcularea amenzilor (2) deoarece, de la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, aceste orientări sunt nule în măsura în care încalcă articolul 290 alineatul (1) TFUE și articolul 53 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
      Prin intermediul celui de al optulea motiv, reclamantele arată că modul în care Comisia a calculat amenda este greșit deoarece la stabilirea cuantumului de bază al amenzii aceasta nu a luat în considerare gravitatea mai redusă a presupusei participări a reclamantelor la săvârșirea faptei, ci a apreciat gravitatea încălcării în mod uniform pentru toate întreprinderile. În opinia reclamantelor, în acest mod se încalcă principiul răspunderii personale.
      În sfârșit, în cadrul celui de al nouălea motiv se critică faptul că nivelul amenzii aplicate încalcă principiul proporționalității și al egalității de tratament deoarece reclamantele nu ar fi participat la cele mai grave încălcări ale normelor de concurență.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE (JO L 123, p. 18, Ediție specială, 8/vol. 01, p. 242).

         (2)  Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264).


title: Cauza C-242/11 P: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 16 mai 2013 — Caixa Geral de Depósitos, SA/Comisia Europeană, Republica Portugheză [Recurs — Articolele 149 și 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) — Subvenție globală de sprijin al investițiilor locale în Portugalia — Reducerea sprijinului financiar — Nepronunțare asupra fondului — Inadmisibilitate vădită]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/39

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 16 mai 2013 — Caixa Geral de Depósitos, SA/Comisia Europeană, Republica Portugheză
   (Cauza C-242/11 P) (1)

   (Recurs - Articolele 149 și 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) - Subvenție globală de sprijin al investițiilor locale în Portugalia - Reducerea sprijinului financiar - Nepronunțare asupra fondului - Inadmisibilitate vădită)
   2013/C 225/67
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Recurentă: Caixa Geral de Depósitos, SA (reprezentant: N. Ruiz, advogado)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Steiblytė, L. Flynn și P. Guerra e Andrade, agenți), Republica Portugheză (reprezentant: L. Inez Fernandes, agent)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 3 martie 2011, Caixa Geral de Depósitos/Comisia (T-401/07), prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă o cerere de anulare în parte a Deciziei C(2007) 3772 privind reducerea contribuției financiare din Fondul European de Dezvoltare Regională (FEDR) referitoare la o subvenție globală de sprijin al investițiilor locale în Portugalia în temeiul Deciziei C(95) 1769 a Comisiei din 28 iulie 1995 și o cerere de obligare a Comisiei la plata soldului sprijinului în temeiul articolului 238 CE

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Caixa Geral de Depósitos, SA și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente prezentului recurs.

               3.

               Republica Portugheză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 219, 23.7.2011.


title: Cauza T-716/15: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2015 – Gallardo Blanco/OAPI – Expasa Agricultura y Ganadería (Reprezentarea părții din fier dintr-o zăbală de cal în formă de H)

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/36

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2015 – Gallardo Blanco/OAPI – Expasa Agricultura y Ganadería (Reprezentarea părții din fier dintr-o zăbală de cal în formă de H)
   (Cauza T-716/15)
   (2016/C 059/41)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Juan Gallardo Blanco (Los Barrios, Spania) (reprezentant: E. Estella Garbayo, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Expasa Agricultura y Ganadería, SA (Jerez de la Frontera, Spania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: reclamantul

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă (Reprezentarea părții metalice dintr-o zăbală de cal în formă de H) – Cererea de înregistrare nr. 10 424 323

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 septembrie 2015 în cauza R 1502/2014-2

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei adoptate de Camera a doua de recurs a OAPI din 29 septembrie 2015;

               —

               anularea deciziei adoptate de divizia de opoziție a OAPI la 14 aprilie 2014;

               —

               modificarea deciziilor anterioare, încuviințând în totalitate cererile de înregistrare a mărcii comunitare nr. 10 424 323;

               —

               rambursarea către reclamant a cheltuielilor de judecată din prezenta procedură, precum și din procedura de opoziție și din cea a căii de atac de pe rolul OAPI .

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 4, a articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-557/08: Acțiune introdusă la 18 decembrie 2008 — mPAY24 GmbH/OAPI — Ultra (MPAY)

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/35

         Acțiune introdusă la 18 decembrie 2008 — mPAY24 GmbH/OAPI — Ultra (MPAY)
   (Cauza T-557/08)
   (2009/C 55/65)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: mPAY24 GmbH (Viena, Austria) (reprezentant: H.Z. Zeiner, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ultra d.o.o. Proizvodnja elektronskih naprav (Zagorje ob Savi, Slovenia)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de Recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 221/2007-1 în măsura în care opoziția formulată de reclamantă a fost respinsă; și

               —

               obligarea pârâtului și celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă „MPAY” pentru bunuri și servicii din clasele 9, 16, 35, 36 și 38

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Marca comunitară verbală nr. 2 061 656 „MPAY24” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35, 36 și 38; marca verbală austriacă nr. 200 373 „MPAY24” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35, 36 și 38

      Decizia diviziei de opoziție: Respinge în totalitate cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: Respinge în parte recursul

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatele (1) și (4) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, pentru motivul că respectiva cameră de recurs a săvârșit o eroare de apreciere în ceea ce privește riscul de confuzie între mărcile în discuție


title: Cauza T-210/10: Acțiune introdusă la 5 mai 2010 — Condé/Consiliul

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/39

         Acțiune introdusă la 5 mai 2010 — Condé/Consiliul
   (Cauza T-210/10)
   ()
   2010/C 234/72
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mamoudou Condé (reprezentant: J.-C. Tchikaya, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Regulamentului (UE) nr. 1284/2009 al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva Republicii Guineea, în măsura în care îl privește pe reclamant;

               —

               obligarea Consiliul la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul solicită anularea Regulamentului (UE) nr. 1284/2009 al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva Republicii Guineea (1), în măsura în care reclamantul este inclus pe lista persoanelor fizice și juridice, entităților și organismelor ale căror fonduri și resurse economice sunt înghețate în temeiul articolului 6 din regulamentul menționat.
   În susținerea acțiunii formulate, reclamantul invocă trei motive întemeiate pe:

               —

               o încălcare a dreptului la un recurs efectiv, întrucât reclamantul nu a fost informat în ceea ce privește căile de atac de care dispunea;

               —

               o încălcare a dreptului la apărare, întrucât reclamantul nu a fost informat în ceea ce privește faptele imputate;

               —

               o încălcare a principiului proporționalității și a dreptului de proprietate al reclamantului.

      (1)  JO L 346, p. 26.


title: Cauza T-830/14: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2016 – Farahat/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor — Eroare de apreciere”)

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/31

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2016 – Farahat/Consiliul
   (Cauza T-830/14) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor - Eroare de apreciere”))
   (2016/C 392/38)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Mohamed Farahat (Cairo, Egipt) (reprezentanți: B. Kennelly, barrister, P. Saini, QC, și N. Sheikh, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: B. Driessen și A. Vitro, agenți)

      Obiectul

   Acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei de punere în aplicare 2014/730/PESC a Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2014, L 301, p. 36) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1105/2014 al Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2014, L 301, p. 7), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia de punere în aplicare 2014/730/PESC a Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1105/2014 al Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care îl privesc pe domnul Mohamed Farahat.

               2)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Farahat.

      (1)  JO C 96, 23.3.2015.


title: Cauza C-408/15 P: Recurs introdus la 24 iulie 2015 de Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG, Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, Deutsche Saatveredelung AG, Ernst Benary, Samenzucht GmbH, Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, Nordsaat Saatzuchts GmbH, Peter Franck-Oberaspach, P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG, Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, Strube Research GmbH & Co. KG, Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR, W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 18 mai 2015 în cauza T-559/14, Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG și alții/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               5.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/5

         Recurs introdus la 24 iulie 2015 de Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG, Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, Deutsche Saatveredelung AG, Ernst Benary, Samenzucht GmbH, Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, Nordsaat Saatzuchts GmbH, Peter Franck-Oberaspach, P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG, Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, Strube Research GmbH & Co. KG, Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR, W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 18 mai 2015 în cauza T-559/14, Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG și alții/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-408/15 P)
   (2015/C 328/05)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG, Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, Deutsche Saatveredelung AG, Ernst Benary, Samenzucht GmbH, Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, Nordsaat Saatzuchts GmbH, Peter Franck-Oberaspach, P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG, Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, Strube Research GmbH & Co. KG, Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR, W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (reprezentanți: P. de Jong, P. Vlaemminck și B. Van Vooren, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, în Ordonanța pronunțată în cauza T-559/14, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin constatarea că recurentele nu sunt vizate în mod individual de Regulamentul (UE) nr. 511/2014 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 16 aprilie 2014 privind măsurile de conformitate destinate utilizatorilor prevăzute în Protocolul de la Nagoya privind accesul la resursele genetice și împărțirea corectă și echitabilă a beneficiilor care rezultă din utilizarea acestora în Uniune;

               —

               anularea în totalitate a Ordonanței Tribunalului pronunțată în cauza T-559/14 și declararea faptului că recurentele sunt vizate în mod direct și individual de regulamentul în litigiu și, prin urmare, declararea acțiunii în anulare ca admisibilă;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru a se pronunța cu privire la fond.

      Motivele și principalele argumente

      Primul motiv de recurs - Recurentele arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin constatarea că acestea nu sunt vizate în mod individual de regulamentul în litigiu. Ele arată că sunt vizate în mod individual, în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, întrucât există un conflict de drept între două tratate internaționale la care Uniunea este parte (Convenția internațională privind protecția noilor soiuri de plante și Protocolul de la Nagoya la Convenția privind diversitatea biologică), primul dintre acestea transpunând articolul 13 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (Carta Uniunii Europene) privind libertatea cercetării științifice. Ulterior, ambele tratate internaționale au fost transpuse de Uniune în două regulamente cu efect direct: Regulamentul 2100/94, anterior, prin care este recunoscută această libertate fundamentală de cercetare în beneficiul recurentelor, Regulamentul nr. 511/2014 în litigiu, ulterior, prin care este redusă drastic. În temeiul fiecărui regulament, nu este cerută sau cel puțin permisă, potrivit dreptului Uniunii, intervenția legislativă la nivel de stat membru, și nu urmează să fie adoptate la nivelul Uniunii acte de punere în aplicare sau acte delegate.
   În acest cadru juridic, recurentele arată că sunt vizate în mod individual (și direct) în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, întrucât sunt îndeplinite următoarele condiții: sunt membre ale unei categorii juridice de persoane definite printr-un „atribut juridic specific” (în calitate de beneficiare ale unui drept pozitiv de acces gratuit la materialul vegetal comercial, mai precis ale scutirii amelioratorilor), care nu se găsește în însuși regulamentul în litigiu, ci într-un alt regulament cu efect direct, care nu necesită nicio altă transpunere la nivel național; în care regulamentul în litigiu contravine unor norme juridice superioare, și anume articolului 13 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și unui acord internațional la care Uniunea este parte; în care categoria juridică este compactă și absolută, ceea ce determină ca recurentele să nu fie afectate în mod individual din punct de vedere socio-economic, ci din punct de vedere juridic, întrucât este vorba despre o singură scutire fundamentală a amelioratorilor, fără afectarea unor drepturi „similare”.

      Al doilea motiv de recurs - Recurentele arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu s-a pronunțat cu privire la aspectul dacă legiuitorul Uniunii a fost obligat să aibă în vedere în mod special situația recurentelor în temeiul prevederilor exprese ale unor norme juridice de rang superior, în care regulamentul în litigiu obligă recurentele să intre într-o relație contractuală care încalcă norma juridică de rang superior, mai precis articolul 13 din Carta Uniunii Europene.

      Al treilea motiv de recurs - Recurentele arată că o constatare a inadmisibilității ar duce la o lacună în sistemul protecției judiciare a Uniunii, care încalcă articolul 47 din Carta Uniunii Europene. Pe de o parte, dreptul amelioratorilor de plante reiese direct din Regulamentul CPVR, care reprezintă punerea în aplicare de către Uniune a articolului 13 din Carta Uniunii Europene și a obligațiilor internaționale ale Uniunii în temeiul Convenției UPOV. Pe de altă parte, Regulamentul nr. 511/2014 în litigiu impune o obligație de diligență necesară, în timp ce însuși regulamentul în litigiu reprezintă punerea în aplicare a Protocolului de la Nagoya, în care Uniunea este parte contractantă. În ambele cazuri, nu este necesară sau cel puțin permisă în mod legal conform dreptului Uniunii absolut nicio altă transpunere de către nicio instituție a Uniunii (sub forma unor acte normative ale Uniunii) sau de către statele membre în dreptul lor intern. Prin urmare, articolul 267 TFUE nu este o posibilitate reală de control jurisdicțional, la fel cum nu vor fi nici actele normative în înțelesul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE. Recurentele arată că, atunci când se aplică criteriul de la punctul 92 din Hotărârea Inuit (C-583/11 P) în cazul în care nivelul corespunzător al controlului jurisdicțional este legat de răspunderea pentru punerea în aplicare a măsurii atacate, singura concluzie trebuie să fie aceea că, în această situație, acțiunea directă în temeiul articolului 263 TFUE este singura cale procedurală de control jurisdicțional disponibilă și adecvată.

      (1)  JO L 150, p. 59


title: Cauza T-402/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 decembrie 2011 — Preparados Alimenticios del Sur/Comisia ( „Măsuri provizorii — Cerere de remitere a taxelor la import pentru anumite produse alimentare — Decizie de trimitere a unui dosar autorităților naționale — Cereri de măsuri provizorii — Inadmisibilitate — Lipsa urgenței” )

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/15

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 decembrie 2011 — Preparados Alimenticios del Sur/Comisia
   (Cauza T-402/11 R)
   (Măsuri provizorii - Cerere de remitere a taxelor la import pentru anumite produse alimentare - Decizie de trimitere a unui dosar autorităților naționale - Cereri de măsuri provizorii - Inadmisibilitate - Lipsa urgenței)
   2012/C 39/30
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Preparados Alimenticios del Sur, SL (Murcia, Spania) (reprezentant: I. Acero Campos, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și L. Bouyon, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii, printre care suspendarea executării scrisorii Comisiei din 29 iunie 2011 de informare a reclamantei cu privire la trimiterea către autoritățile spaniole a dosarului referitor la cererea sa de remitere a taxelor la import, pentru ca aceste autorități să se pronunțe asupra cererii menționate

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.