title: Cauza C-105/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 29 februarie 2012 — Staat der Nederlanden/Essent NV și Essent Nederland BV

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 29 februarie 2012 — Staat der Nederlanden/Essent NV și Essent Nederland BV
   (Cauza C-105/12)
   2012/C 151/26
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

   Recurent: Staat der Nederlanden
   Intimate:

               Essent NV

               Essent Nederland BV

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 345 TFUE trebuie interpretat în sensul că, în sfera noțiunii „regimul proprietății în statele membre” intră și regimul interdicției absolute de privatizare din speță, astfel cum este prevăzut de Besluit aandelen netbeheerder [Regulamentul privind acțiunile deținute la operatorii de rețea] coroborat cu articolul 93 din Elektriciteitswet [Legea privind electricitatea] din 1998 și cu articolul 85 din Gaswet [Legea privind gazul], care presupune că transferul acțiunilor deținute la un operator de rețea nu este permis decât exclusiv în cadrul sferei autorităților publice?

               2.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea I este afirmativ, consecința acestui fapt este că dispozițiile cu privire la libera circulație a capitalurilor nu sunt aplicabile interdicției de apartenență la grup și interzicerii activităților accesorii sau cel puțin că aceste interdicții nu trebuie examinate prin raportare la dispozițiile privind libera circulație a capitalurilor?

               3.

               Obiectivele urmărite și prin intermediul Won [Legea privind gestionarea independentă a rețelelor (Wet onafhankelijk netbeheer)], care au în vedere, prin combaterea subvențiilor încrucișate în sens extins (inclusiv prin schimbul de informații strategice), asigurarea transparenței pe piața energiei și prevenirea denaturării concurenței, sunt interese pur economice sau pot fi considerate de asemenea ca fiind interese cu caracter neeconomic care, în funcție de împrejurări, pot reprezenta motive imperative de interes general care justifică o limitare a liberei circulații a capitalurilor?


title: Cauza C-495/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) la 2 decembrie 2009 — Nokia Corporation/Her Majesty's Commisioners of Revenue and Customs

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) la 2 decembrie 2009 — Nokia Corporation/Her Majesty's Commisioners of Revenue and Customs
   (Cauza C-495/09)
   2010/C 37/26
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Nokia Corporation

      Pârât: Her Majesty's Commisioners of Revenue and Customs

      Întrebarea preliminară

   Mărfurile necomunitare ce poartă o marcă comunitară care sunt supuse supravegherii vamale într-un stat membru și care se află în tranzit provenind dintr-un stat terț și destinate unui alt stat terț pot constitui „mărfuri contrafăcute” în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1383/2003 (1) dacă nu există probe care să sugereze faptul că aceste mărfuri vor fi introduse pe piață în Comunitatea Europeană, fie în conformitate cu un regim vamal, fie printr-o deturnare ilegală?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1383/2003 al Consiliului din 22 iulie 2003 privind intervenția autorităților vamale împotriva mărfurilor suspectate de a aduce atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală, precum și măsurile care trebuie aplicate mărfurilor care aduc atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală (JO L 196, p. 7, Ediție specială, 02/vol. 16, p. 18).


title: Cauza T-241/03 REV: Ordonanța Tribunalului din 11 septembrie 2012 — Marcuccio/Comisia ( „Procedură — Acțiune în revizuire — Consecințele unei hotărâri ulterioare a Tribunalului — Fapt nou — Lipsă — Inadmisibilitate” )

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/23

      Ordonanța Tribunalului din 11 septembrie 2012 — Marcuccio/Comisia
      (Cauza T-241/03 REV) (1)

      (Procedură - Acțiune în revizuire - Consecințele unei hotărâri ulterioare a Tribunalului - Fapt nou - Lipsă - Inadmisibilitate)
      (2012/C 331/43)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și J. Baquero Cruz, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

         Obiectul

      Cerere de revizuire a Ordonanței Tribunalului din 17 mai 2006, Marcuccio/Comisia (T-241/03, RecFP, p. I-A-2-111 și II-A-2-517)

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge ca inadmisibilă cererea de revizuire.

                  2.

                  Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 200, 23.8.2003.


title: Cauza C-476/07: Ordonanța președintelui Curții din 3 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Berlin — Germania) — M.C.O. Congres/Suxess GmbH

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/11

         Ordonanța președintelui Curții din 3 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Berlin — Germania) — M.C.O. Congres/Suxess GmbH
   (Cauza C-476/07) (1)

   (2008/C 247/21)

      Limba de procederă: germana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza C-286/07: Acțiune introdusă la 13 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/17

         Acțiune introdusă la 13 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-286/07)
   (2007/C 211/32)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: B. Stromsky, agent)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, întrucât impune în vederea înmatriculării vehiculelor înmatriculate anterior în alte state membre, prezentarea unui extras al înregistrării vânzătorului în registrul comerțului, în condițiile în care un astfel de extras nu este necesar pentru vehiculele înmatriculate anterior în Luxemburg, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 din Tratatul de instituire a Comunității Europene;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea sa, Comisia formulează obiecții împotriva condițiilor impuse de pârât pentru înmatricularea vehiculelor de ocazie înmatriculate anterior într-un alt stat membru.
   Întrucât supune înmatricularea în Luxemburg a acestor vehicule unor verificări suplimentare de documente și în special condiției de a prezenta un extras oficial al înregistrării vânzătorului vehiculului în registrul comerțului, pârâtul ar face de fapt mai puțin atrăgătoare importarea vehiculelor înmatriculate anterior în alte state membre și, ca urmare a acestui fapt, ar crea un obstacol în calea liberei circulații a acestor mărfuri.
   Interzis de articolul 28 CE, acest obstacol ar fi cu atât mai grav cu cât s-ar aplica mai ales vehiculelor importate, iar vehiculele de ocazie înmatriculate anterior în Luxemburg nu par să fie supuse acelorași verificări de documente.
   În plus, justificările acestui obstacol invocate de pârât nu ar fi deloc credibile, mai ales în măsura în care acesta din urmă ar dispune deja de mijloace importante de control pentru a se asigura că vehiculele respective nu au făcut obiectul unui trafic și, în orice caz, ar putea fi preconizate măsuri mai puțin radicale decât refuzul înmatriculării, în cazul în care nu a fost furnizat extrasul din registrul comerțului, solicitat în momemntul de față, precum, spre exemplu, suspendarea procedurii de înmatriculare pe perioada necesară pentru verificarea efectuată de autoritățile administrative.


title: Cauza T-99/10: Acțiune introdusă la 2 martie 2010 — Meica/OAPI — Tofutown.com (TOFUKING)

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/66

         Acțiune introdusă la 2 martie 2010 — Meica/OAPI — Tofutown.com (TOFUKING)
   (Cauza T-99/10)
   2010/C 113/99
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (Edewecht, Germania) (reprezentant: S. Russlies, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Tofutown.com GmbH (Wiesbaum/Vulkaneifel, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 7 ianuarie 2010 (cauza R 63/2009-4);

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Tofutown.com GmbH

      Marca comunitară vizată: marca verbală „TOFUKING” pentru produse din clasele 29, 30 și 32 (cererea de înregistrare nr. 5 027 016)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală germană „King” (marca nr. 30 404 434), marca verbală comunitară „Curry King” (marca nr. 2 885 077) și marca verbală germană „Curry King” (marca nr. 39 902 969), toate trei mărcile fiind înregistrate pentru produse din clasele 29 și 30

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât există un risc de confuzie între mărcile aflate în opoziție.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-138/07: Acțiune introdusă la 4 mai 2007 — Schindler Holding și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/27

         Acțiune introdusă la 4 mai 2007 — Schindler Holding și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-138/07)
   (2007/C 155/52)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: Schindler Holding Ltd (Hergiswil, Suedia), Schindler Management AG (Ebikon, Suedia), S.A. Schindler N.V. (Bruxelles, Belgia), Schindler Sàrl (Luxemburg, Luxemburg), Schindler Liften B.V. ('s-Gravenhage, Țările de Jos) și Schindler Deutschland Holding GmbH (Berlin, Germania) (reprezentanți: R. Bechtold, W. Bosch, U. Soltész și S. Hirsbrunner, Rechtsanwälte)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               anularea, în temeiul articolului 231 alineatul (1) CE, a Deciziei din 21 februarie 2007 (cauza COMP/E-1/38.823 — PO/Ascensoare și scări rulante);

               —

               în subsidiar, reducerea amenzii aplicate prin această decizie;

               —

               obligarea Comisiei, în temeiul articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantele contestă Decizia C(2007) 512 final a Comisiei din 21 februarie 2007 în cauza COMP/E-1/38.823 — PO/Ascensoare și scări rulante. În decizia atacată au fost aplicate amenzi reclamantelor și altor întreprinderi pentru participarea acestora la o înțelegere referitoare la instalarea și întreținerea unor ascensoare și scări rulante în Belgia, Germania, Luxemburg și Țările de Jos. În opinia Comisiei, întreprinderile respective au încălcat articolul 81 CE.
   În sprijinul acțiunii lor, reclamantele invocă următoarele motive:

               —

               Încălcarea principiului securității juridice de către articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1) în măsura în care această dispoziție conferă Comisiei o marjă de apreciere nelimitată la stabilirea cuantumului amenzilor;

               —

               Nerespectarea interdicției efectului retroactiv de amenda aplicată de Comisie;

               —

               Lipsa de eficacitate a Orientărilor privind metoda de stabilire a amenzilor („Orientările din 1998”) (2) întrucât, prin stabilirea unei legături între cuantumul de bază al amenzii și încălcare, acestea nu țin cont în mod corespunzător de circumstanțele individuale și acordă Comisiei o marjă de apreciere prea mare în stabilirea cuantumului amenzilor;

               —

               Ilegalitatea administrării probelor aduse de martori principali în temeiul Comunicării privind imunitatea la amendă și reducerea amenzilor (3) din cauza încălcării principiului nemo tenetur, respectiv a dreptului de nu se autoincrimina, a principiului in dubio pro reo și a principiului proporționalității și din cauza modului în care Comisia și-a depășit competențele adoptând această regulă;

               —

               Încălcarea principiului separării puterilor și a dreptului la un proces echitabil;

               —

               Ilegalitatea deciziei atacate, din prisma dreptului internațional public, din cauza caracterului expropriator al amenzilor aplicate;

               —

               Încălcarea Orientărilor din 1998 prin aceea că, în raport cu încălcările efectiv comise, cuantumurile de bază utilizate pentru calcularea amenzilor sunt excesiv de mari;

               —

               Încălcarea Orientărilor din 1998 prin aceea că nu s-a ținut cont în mod adecvat sau nu s-a ținut cont deloc de circumstanțele atenuante;

               —

               Încălcarea regulilor din 2002 referitoare la martorii principali, prin acordarea unor reduceri extrem de mici sau prin refuzarea nejustificată a unor astfel de reduceri;

               —

               Lipsa proporționalității nivelului amenzilor;

               —

               Ilegalitatea deciziei atacate în măsura în care privește Schindler Holding Ltd și Schindler Management AG pentru motivul că, în lipsa unui acord de drept internațional public cu Elveția, nu a fost comunicată în mod valabil acestor întreprinderi;

               —

               Absența condițiilor pentru răspunderea solidară a Schindler Holding Ltd;

               —

               Încălcarea articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 pentru motivul că au fost depășite limitele maximale ale amenzilor.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Comisiei din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurenţă prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1).

      (2)  Orientări privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 şi articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECO (JO 1998, C 9, p. 3).

      (3)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amendă și reducerea amenzilor în cazurile cartelurilor (JO 2002, C 45, p. 3).


title: Cauza C-188/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Franța) la 3 aprilie 2007 — Commune de Mesquer/Total France SA, Total International Ltd

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/9

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Franța) la 3 aprilie 2007 — Commune de Mesquer/Total France SA, Total International Ltd
   (Cauza C-188/07)
   (2007/C 129/16)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour de cassation
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Commune de Mesquer

      Pârâte: Total France SA, numită anterior Total raffinage distribution, și Total International Ltd
   Întrebările preliminare

               1)

               Păcura grea, produs rezultat dintr-un proces de rafinare și care corespunde specificațiilor utilizatorului, destinat de către producător comercializării drept combustibil și prevăzut în Directiva 68/414/CEE din 20 decembrie 1968 (1), modificată prin Directiva 98/93/CE din 14 decembrie 1998 (2) privind resursele strategice a căror stocare este obligatorie, poate fi considerată ca fiind deșeu în sensul articolului 1 din Directiva 75/442/CEE din 15 iulie 1975 (3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE din 18 martie 1991 (4) și codificată prin Directiva 2006/12/CE (5)?

               2)

               O încărcătură de păcură grea, transportată cu un vapor și deversată accidental în mare constituie prin ea însăși, sau ca urmare a amestecării sale cu apa și cu sedimente, un deșeu în sensul rubricii Q4 din anexa I a Directivei 2006/12/CE?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare și pozitiv la cea de-a doua, producătorul păcurii grele (Total raffinage) și/sau vânzătorul și navlositorul (Total International Ltd) pot fi considerați, în sensul articolului 1 literele (b) și (c) din Directiva 2006/12/CE și în vederea aplicării articolului 15 din aceeași directivă, ca producător și/sau deținător al deșeului dacă la momentul accidentului care l-a transformat în deșeu produsul era transportat de către un terț?

      (1)  Directiva 68/414/CEE a Consiliului din 20 decembrie 1968 privind obligaţia statelor membre ale CEE de a menţine stocuri minime de ţiţei şi/sau produse petroliere (JO L 308, p. 14).

      (2)  Directiva 98/93/CE a Consiliului din 14 decembrie 1998 de modificare a Directivei 68/414/CEE privind obligaţia statelor membre ale CEE de a menţine stocuri minime de ţiţei şi/sau produse petroliere (JO L 358, p. 100).

      (3)  Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39).

      (4)  Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991 de modificare a Directivei 75/442/CEE privind deșeurile (JO L 78, p. 32).

      (5)  Directiva 2006/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 privind deșeurile (JO L 114, p. 9).


title: Cauza C-589/14: Acțiune introdusă la 19 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/15

      Acțiune introdusă la 19 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei
      (Cauza C-589/14)
      (2015/C 073/21)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și W. Roels, agenți)

         Pârât: Regatul Belgiei

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Să se constate că, prin menținerea unor dispoziții potrivit cărora

                              —

                              în materie de dobânzi aferente creanțelor nereprezentate prin titluri, o societate de investiții stabilită într-un alt stat membru al Uniunii sau într-un stat aparținând SEE este supusă perceperii impozitului pe bunuri mobile asupra acestor dobânzi, în timp ce o societate de investiții stabilită în Belgia beneficiază de o scutire de la acest impozit și

                              —

                              în materie de dobânzi aferente creanțelor reprezentate prin titluri de origine belgiană, aceste dobânzi sunt supuse perceperii impozitului pe bunuri mobile atunci când titlurile sunt depuse sau înregistrate în cont la o instituție financiară stabilită într-un alt stat membru al Uniunii sau într-un stat aparținând SEE, în timp ce, atunci când titlurile sunt depuse sau înregistrate în cont la o instituție financiară stabilită în Belgia, dobânzile respective sunt scutite de la impozitul pe bunuri mobile,
                              Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 56 și 63 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolelor 36 și 40 din Acordul privind Spațiul Economic European.

                  —

                  obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Comisia apreciază că diferite dispoziții ale Decretului regal de punere în aplicare a Codului belgian privind impozitele pe venit din 1992 supun eventuale scutiri de la impozitul pe bunuri mobile aplicabil dobânzilor unor condiții care nu sunt compatibile cu libertățile fundamentale garantate prin tratate, și anume prin articolele 56 și 63 TFUE.
      În primul rând, în ceea ce privește dobânzile aferente creanțelor nereprezentate prin titluri, o societate de investiții stabilită într-un alt stat membru al Uniunii sau într-un stat aparținând SEE ar fi supusă perceperii impozitului pe bunuri mobile asupra acestor dobânzi, în timp ce o societate de investiții stabilită în Belgia ar beneficia de o scutire de la acest impozit.
      În al doilea rând, în ceea ce privește dobânzile aferente creanțelor reprezentate prin titluri de origine belgiană, aceste dobânzi ar fi supuse perceperii impozitului pe bunuri mobile atunci când titlurile sunt depuse sau înregistrate în cont la o instituție financiară stabilită într-un alt stat membru al Uniunii sau într-un stat aparținând SEE, în timp ce, atunci când titlurile sunt depuse sau înregistrate în cont la o instituție financiară stabilită în Belgia, dobânzile respective ar fi scutite de la impozitul pe bunuri mobile.


title: Cauza C-424/07: Acțiune introdusă la 13 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/19

         Acțiune introdusă la 13 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-424/07)
   (2007/C 283/35)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Braun și A. Nijenhuis, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin adăugarea articolului 3 punctul 12b și a articolului 9a în Legea privind telecomunicațiile (Telekommunikationsgesetz) prin Legea de modificare a dispozițiilor privind telecomunicațiile (Gesetz zur Änderung telekommunikationsrechtlicher Vorschriften) din 18 februarie 2007, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 6, 7, al articolului 15 alineatul (3), al articolului 16 și al articolului 8 alineatele (1) și (2) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (1), al articolului 8 alineatul (4) din Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (2) și al articolului 17 alineatul (2) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (3);

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Cadrul de reglementare comunitar pentru rețelele de comunicații electronice stabilit în anul 2002 ar atribui obiective autorităților naționale de reglementare și ar prevedea măsurile pe care autoritățile le pot adopta în vederea îndeplinirii acestor obiective. Prin acordarea unei marje de apreciere de la caz la caz, acest cadru de reglementare ar permite autorităților naționale de reglementare ca, după o analiză minuțioasă a pieței, să acționeze ținând cont de particularitățile fiecărui caz. Potrivit dispozițiilor comunitare, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să definească piețele relevante corespunzătoare circumstanțelor naționale, în conformitate cu principiile dreptului concurenței și ținând seama în cea mai mare măsură de recomandarea și de liniile directoare ale Comisiei. Ar reveni așadar autorităților de reglementare naționale și nu legiuitorului național sau altei instituții naționale să stabilească o definiție a piețelor relevante. Având în vedere independența autorităților naționale de reglementare care ar fi obligate să își exercite competențele în mod imparțial și transparent, acesta ar fi un element structural central în cadrul procedurii de definire a pieței care nu ar fi lăsat la discreția legiuitorului. În plus, dacă este cazul, autoritățile naționale de reglementare ar realiza analize ale pieței și ar decide dacă trebuie impuse remedii și, în caz afirmativ, care sunt acestea. Definirea și analiza pieței ar fi însoțite de un mecanism de consultare.
   Contrar procedurilor de reglementare comunitare privind definirea și analiza pieței, legiuitorul german ar stabili definiția „noilor piețe” și ar determina în avans condițiile în care autoritatea de reglementare poate, în mod excepțional, să reglementeze noi piețe, în loc să lase această apreciere autorității de reglementare. În plus, acesta ar atribui autorității de reglementare un obiectiv de reglementare căruia trebuie să îi acorde o atenție deosebită. Aceste dispoziții ale legii germane privind telecomunicațiile ar fi incompatibile cu dispozițiile Directivelor 2002/19/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE în sensul că ar eluda dispozițiile de reglementare a pieței prevăzute de acestea și ar limita în mod inadmisibil marja de apreciere a autorității de reglementare.
   Într-adevăr, dispozițiile germane în discuție în cauză ar face imposibilă definirea de către autoritatea de reglementare națională a tuturor piețelor în conformitate cu principiile dreptului concurenței și, prin excluderea globală prin lege a anumitor piețe de la reglementare, adoptarea unor decizii pe fond adaptate cazurilor particulare. Autoritatea de reglementare ar trebui să recurgă la procedurile de consultare și de cooperare prevăzute de cadrul de reglementare comunitar și să informeze operatorii de pe piață, autoritățile de reglementare europene și Comisia referitor la rezultatul analizei sale privind o „nouă piață” doar atunci când, în același timp, aceasta ar ajunge la concluzia că sunt îndeplinite condițiile suplimentare și ar considera, prin urmare, că este necesară o reglementare. Dispozițiile legii germane privind telecomunicațiile în cauză ar putea conduce așadar la situația ca o piață să fie definită și analizată, iar autoritatea de reglementare germană să adopte decizia de a nu o reglementa, fără a recurge la procedurile de consultare și de cooperare prevăzute în acest scop.
   În opinia Comisiei, ar exista de asemenea pericolul ca aceste dispoziții să afecteze în mod semnificativ liberalizarea piețelor comunicațiilor electronice, obținută prin cadrul de reglementare comunitar, precum și deschiderea spre concurență a acestor piețe, Anumite piețe, precum, de exemplu, piețele de bandă largă care utilizează rețelele de telefonie fixă ale foștilor operatori monopoliști și care sunt deosebit de importante pentru dezvoltarea tehnologică ar fi amenințate de pericolul unei noi monopolizări, așadar al unei răsturnări a realizărilor obținute până în prezent, în parte datorită cadrului de reglementare comunitar.

      (1)  JO L 108, p. 33.

      (2)  JO L 108, p. 7.

      (3)  JO L 108, p. 51.


title: Cauza T-379/12: Acțiune introdusă la 21 august 2012 — Electric Bike World/OAPI — Brunswick (LIFECYCLE)

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/28

         Acțiune introdusă la 21 august 2012 — Electric Bike World/OAPI — Brunswick (LIFECYCLE)
   (Cauza T-379/12)
   2012/C 355/61
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Electric Bike World Ltd (Southampton, Regatul Unit) (reprezentant: S. Malynicz, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Brunswick Corp. (Lake Forest, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 16 mai 2012 din cauza R 2308/2011-1; și

               —

               obligarea Oficiului și a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata propriilor cheltuieli de judecată precum și a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „LIFECYCLE” pentru produse din clasele 12, 18 și 25 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8546401.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală spaniolă nr. 1271758 „LIFECYCLE”, pentru produse din clasa 28.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată în măsura în care respinge opoziția pentru produse din clasa 12, respinge cererea de înregistrare a unei mărci comunitare pentru aceste produse și respinge calea de atac pentru restul produselor din clasa 12.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-57/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spania) la 3 februarie 2017 – Eva Soraya Checa Honrado/Fondo de Garantía Salarial

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spania) la 3 februarie 2017 – Eva Soraya Checa Honrado/Fondo de Garantía Salarial
   (Cauza C-57/17)
   (2017/C 121/22)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Eva Soraya Checa Honrado

      Intimat: Fondo de Garantía Salarial

      Întrebarea preliminară

   Este posibilă interpretarea că o compensație datorată legal lucrătorului de o întreprindere pentru încetarea raporturilor de muncă în urma modificării unui element esențial al contractului de muncă, cum ar fi o mobilitate geografică care obligă lucrătorul să își schimbe reședința, constituie „compensația pentru încetarea raporturilor de muncă” la care face referire articolul 3 alineatul (1) din [Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului] (1)?

      (1)  JO 2008, L 283, p. 36.


title: Cauza T-65/08: Ordonanța Tribunalului din 1 iunie 2010 — Spania/Comisia

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/51

         Ordonanța Tribunalului din 1 iunie 2010 — Spania/Comisia
   (Cauza T-65/08) (1)

   ()
   2010/C 209/78
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza C-411/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) la 18 august 2010 — NS/Secretary of State for the Home Department

text:
               9.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) la 18 august 2010 — NS/Secretary of State for the Home Department
   (Cauza C-411/10)
   ()
   2010/C 274/34
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Recurent: NS

      Intimat: Secretary of State for the Home Department

      Interveniente: 1) Amnesty International Limited și AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe), 2) United Nations High Commissioner for Refugees, 3) Equality and Human Rights Commission

      Întrebările preliminare

               1.

               O decizie luată de un stat membru în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 343/2003 al Consiliului (1) („regulamentul”) de a examina sau de a nu examina o cerere de azil în privința căreia nu este responsabil conform criteriilor stabilite la capitolul III din regulament intră sub incidența dreptului Uniunii în raport cu articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană și/sau cu articolul 51 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene („carta”)?

         În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

               2.

               Un stat membru este exonerat de obligația de a respecta drepturile fundamentale recunoscute la nivelul Uniunii Europene [inclusiv drepturile prevăzute la articolul 1, la articolul 4, la articolul 18, la articolul 19 alineatul (2) și la articolul 47 din cartă] atunci când trimite solicitantul de azil în statul membru desemnat de articolul 3 alineatul (1) drept statul responsabil („statul responsabil”) în conformitate cu criteriile stabilite la capitolul III din regulament, indiferent care este situația în statul responsabil?

               3.

               În special, obligația de a respecta drepturile fundamentale recunoscute la nivelul Uniunii Europene împiedică aplicarea unei prezumții absolute conform căreia statul responsabil va respecta (i) drepturile fundamentale ale solicitantului prevăzute de dreptul Uniunii Europene și/sau (ii) standardele minime impuse de Directiva 2003/9/CE (2) („Directiva privind condițiile de primire”), de Directiva 2004/83/CE (3) („Directiva privind standardele minime”) și/sau de Directiva 2005/85/CE (4) („Directiva privind procedurile”) (denumite, împreună, „directivele”)?

               4.

               În subsidiar, este un stat membru obligat de dreptul Uniunii și, în caz afirmativ, în ce condiții, să facă uz de posibilitatea prevăzută la articolul 3 alineatul (2) din regulament de a examina o cerere de azil și de a-și asuma responsabilitatea în privința acesteia, în situația în care transferul către statul responsabil ar expune solicitantul unui risc privind încălcarea drepturilor sale fundamentale, în special a drepturilor prevăzute la articolul 1, la articolul 4, la articolul 18, la articolul 19 alineatul (2) și/sau la articolul 47 din cartă și/sau riscului ca standardele minime prevăzute de directive să nu fie aplicate în cazul său?

               5.

               Întinderea protecției conferite unei persoane căreia i se aplică regulamentul de principiile generale ale dreptului Uniunii și, în special, de drepturile prevăzute la articolele 1, 18 și 47 din cartă este mai extinsă decât protecția conferită de articolul 3 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale („convenția”)?

               6.

               Este compatibilă cu drepturile prevăzute la articolul 47 din cartă o dispoziție de drept intern care impune unei instanțe să considere, pentru a stabili dacă o persoană poate fi returnată în mod legal într-un alt stat membru în temeiul regulamentului, că acest stat membru este un stat din care persoana respectivă nu va fi trimisă într-un alt stat cu încălcarea drepturilor de care aceasta se bucură potrivit convenției sau potrivit Convenției din 1951 și Protocolului din 1967 privind statutul refugiaților?

               7.

               În măsura în care întrebările anterioare se referă la obligațiile Regatului Unit, răspunsurile la întrebările 2-6 sunt influențate în vreun mod de Protocolul (nr. 30) privind aplicarea cartei în Polonia și în Regatul Unit?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56).

      (2)  Directiva 2003/9/CE a Consiliului din 27 ianuarie 2003 de stabilire a standardelor minime pentru primirea solicitanților de azil în statele membre (JO L 31, p. 18, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 48).

      (3)  Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52).

      (4)  Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat (JO L 326, p. 13, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 242).


title: Cauza T-691/16: Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2017 – Elevolution – Engenharia/Comisia („FED — Programul de sprijin pentru dezvoltare în Mauritania — Contract de antrepriză încheiat cu Mauritania în cadrul punerii în aplicare a acestui program — Retragerea notelor de debit atacate — Nepronunţare asupra fondului”)

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/28

         Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2017 – Elevolution – Engenharia/Comisia
   (Cauza T-691/16) (1)

   ((„FED - Programul de sprijin pentru dezvoltare în Mauritania - Contract de antrepriză încheiat cu Mauritania în cadrul punerii în aplicare a acestui program - Retragerea notelor de debit atacate - Nepronunţare asupra fondului”))
   (2017/C 256/34)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Elevolution – Engenharia SA (Amadora, Portugalia) (reprezentanți: A. Pinto Cardoso și L. Fuzeta da Ponte, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Aresu și M. França, agenți)

      Obiectul

   Cerere fondată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea „deciziilor” pe care le-ar conține scrisoarea și trei note de debit ale Comisiei din 26 iulie 2016 privind rambursarea unor diverse sume în considerarea unui contract de antrepriză între reclamantă și Republica Islamică Mauritania.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului prezentei acțiuni.

               2)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată precum și pe cele efectuate de Elevolution – Engenharia, SA.

      (1)  JO C 441, 28.11.2016.


title: Cauza C-210/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour administrative d'appel de Nantes (Franța) la 10 iunie 2009 — Scott SA, Kimberly Clark SNC, în prezent Kimberly Clark SAS/Ville d'Orléans

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour administrative d'appel de Nantes (Franța) la 10 iunie 2009 — Scott SA, Kimberly Clark SNC, în prezent Kimberly Clark SAS/Ville d'Orléans
   (Cauza C-210/09)
   2009/C 205/36
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour administrative d'appel de Nantes

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Scott SA, Kimberly Clark SNC, în prezent Kimberly Clark SAS

      Pârât: Ville d'Orléans

      Întrebarea preliminară

   Anularea eventuală, de către instanța administrativă franceză, a unor titluri de creanță emise pentru recuperarea ajutoarelor declarate de Comisia Comunităților Europene incompatibile cu piața comună, la 12 iulie 2000 (1), în temeiul încălcării prevederilor legale privind prezentarea materială a acestor titluri, este de natură, ținând seama de posibilitatea organului administrativ competent de a regulariza viciul care afectează aceste decizii, să împiedice executarea imediată și efectivă a Deciziei din 12 iulie 2000 a Comisiei Comunităților Europene, cu nerespectarea articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din tratat (2)?

      (1)  Decizia nr. 2002/14/CE a Comisiei din 12 iulie 2000, privind ajutorul de stat acordat de Franța în favoarea Scott Paper SA Kimberly-Clark (JO 2002, L 12, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO 1999 L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza T-267/16: Ordonanța Tribunalului din 10 februarie 2017 – Tarmac Trading/Comisia

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/50

         Ordonanța Tribunalului din 10 februarie 2017 – Tarmac Trading/Comisia
   (Cauza T-267/16) (1)

   (2017/C 112/68)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 287, 8.8.2016.


title: Cauza T-588/08: Acțiune introdusă la 24 decembrie 2008 — Dole Food și Dole Germany/Comisia

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/67

         Acțiune introdusă la 24 decembrie 2008 — Dole Food și Dole Germany/Comisia
   (Cauza T-588/08)
   (2009/C 44/114)
   Limba de procedură:engleza
   Părți

      Reclamante: Dole Food Company, Inc. (Wilmington, Statele Unite) și Dole Germany OHG (Hamburg, Germania) (reprezentant: J.-F. Bellis, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor:

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               anularea sau reducerea valorii amenzii aplicate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin această acțiune, reclamantele urmăresc anularea, în temeiul articolului 230 CE, a Deciziei C(2008)5955 final a Comisiei din 15 octombrie 2008 (cauza COMP/39.188 — Banane) privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE, care le-a declarat responsabile pentru participarea la o practică concertată de coordonare a prețurilor de referință ale bananelor importate în cele opt state membre ale Comunității din nordul Europei. Acestea solicită de asemenea anularea sau reducerea amenzii care le-a fost aplicată.
   În susținerea cererilor, reclamantele invocă două motive.
   În primul rând, reclamantele susține că a comis o eroare Comisia atunci când a decis că respectivul comportament constituia o restricție de concurență prin obiectul său în sensul articolului 81 CE. Reclamantele arată că în fapt comportamentul în cauză consta exclusiv în comunicări bilaterale ocazionale între importatorii de banane care implica discuții generale referitoare la piață și nu se înscria într-o înțelegere mai vastă privind fixarea prețurilor sau la împărțirea piețelor și, prin urmare, nu constituia prin obiect o restricție de concurențială. Aceste comunicări au avut loc anterior fixării prețurilor de referință, altfel spus într-un stadiu foarte îndepărtat al negocierii prețurilor reale cu clienții. În plus, reclamantele afirmă că aceste comunicări nu erau și nu puteau fi destinate restrângerii concurenței pe piața bananelor, în măsura în care prețurile de referință nu sunt prețuri reale și nu constituie baza negocierii prețurilor reale ale bananelor verzi.
   În al doilea rând, reclamantele pretind că amenda care le-a fost aplicată este nejustificată, întrucât valoarea de bază a amenzii se întemeiază pe valoarea vânzărilor de bunuri care nu sunt vizate de pretinsa încălcare. Mai mult, reclamantele apreciază că amenda este în același timp disproporționată, deoarece valoarea de bază a amenzii a fost fixată greșit, plecând de la principiul că respectivul comportament viza fixarea prețurilor.


title: Cauza F-124/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 23 octombrie 2013 — Solberg/OEDT (Funcție publică — Fost agent temporar — Neprelungirea unui contract pe durată determinată — Obligația de motivare — Întinderea puterii de apreciere)

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/25

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 23 octombrie 2013 — Solberg/OEDT
   (Cauza F-124/12) (1)

   (Funcție publică - Fost agent temporar - Neprelungirea unui contract pe durată determinată - Obligația de motivare - Întinderea puterii de apreciere)
   2013/C 352/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Ulrik Solberg (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: D. Abreu Caldas, A. Coolen, S. Orlandi, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie (OEDT) (reprezentanți: D. Storti, agent, asistat de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de a nu prelungi contractul de agent temporar al reclamantului

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea domnului Solberg.

               2.

               Domnul Solberg suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013, p. 72.


title: Cauza T-664/14: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2014 – Belgia/Comisia

text:
               27.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 380/24

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2014 – Belgia/Comisia
   (Cauza T-664/14)
   2014/C 380/31
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Belgiei (reprezentanți: C. Pochet și J.-C. Halleux, agenți, asistați de J. Meyers, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 2 alineatul (4) din Decizia Comisiei Europene C(2014) 1021 din 3 iulie 2014 privind schema de garantare care protejează acțiunile membrilor persoane fizice ai cooperativelor financiare în cazul SA.33927;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un motiv unic întemeiat pe o încălcare de către Comisie a articolelor 107 TFUE și 108 TFUE, precum și a principiului proporționalității, întrucât decizia menționată ar impune Belgiei, în plus față de obligația de a recupera ajutorul de la societățile cooperative beneficiare, interdicția de a efectua orice plată persoanelor fizice protejate prin garanție.


title: Cauza C-194/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Social n °1 de Benidorm (Spania) la 26 aprilie 2012 — Concepción Maestre García/Centros Comerciales CARREFOUR S.A.

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Social no 1 de Benidorm (Spania) la 26 aprilie 2012 — Concepción Maestre García/Centros Comerciales CARREFOUR S.A.
   (Cauza C-194/12)
   2012/C 227/11
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social no 1 de Benidorm

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Concepción Maestre García

      Pârâtă: Centros Comerciales CARREFOUR S.A.

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88 (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru se opune unei interpretări a reglementării naționale care nu permite întreruperea concediului pentru a efectua la o dată ulterioară întreaga perioadă — sau perioada rămasă — în cazul în care situația de incapacitate temporară survine anterior perioadei de efectuare a concediului și există motive legate de activitate productivă sau de ordin organizatoric care împiedică efectuarea acestuia la o dată ulterioară?

               2.

               Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88 a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru se opune unei interpretări a reglementării naționale care permite întreprinderii să stabilească în mod unilateral o perioadă de efectuare a concediului care coincide cu o perioadă de incapacitate temporară de muncă, în cazul în care lucrătorul nu și-a manifestat anterior preferința pentru o altă perioadă și există un acord încheiat între reprezentanții lucrătorilor din întreprindere și întreprindere care permite acest lucru?

               3.

               Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88 a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru se opune unei interpretări a reglementării naționale care permite compensarea financiară a concediului neefectuat din motive de incapacitate temporară de muncă, în cazul în care există motive legate de volumul de activitate sau de ordin organizatoric care nu permit efectuarea acestuia în mod concret, deși contractul de muncă nu a încetat?

      (1)  JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3


title: Cauza C-572/12: Acțiune introdusă la 6 decembrie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/15

         Acțiune introdusă la 6 decembrie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-572/12)
   2013/C 38/22
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, E. Manhaeve, A. Tokár, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a conforma Directivei 2009/81/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind coordonarea procedurilor privind atribuirea anumitor contracte de lucrări, de furnizare de bunuri și de prestare de servicii de către autoritățile sau entitățile contractante în domeniile apărării și securității și de modificare a Directivelor 2004/17/CE și 2004/18/CE (1), Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 72 alineatul (1) din această directivă;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos, în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 57 324,80 euro pe zi, de la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2009/81/CE a expirat la 21 august 2011.

      (1)  JO L 216, p. 76


title: Cauza T-125/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 25 martie 2009 — Scientific and Technological Committee of AGH și alții/Comisia ( Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Tehnologii de depozitare în subsol a dioxidului de carbon — Lipsa adoptării unei poziții din partea Comisiei — Inadmisibilitate )

text:
               6.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/13

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 25 martie 2009 — Scientific and Technological Committee of AGH și alții/Comisia
   (Cauza T-125/07) (1)

   („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Tehnologii de depozitare în subsol a dioxidului de carbon - Lipsa adoptării unei poziții din partea Comisiei - Inadmisibilitate”)
   2009/C 129/23
   Limba de procedură: poloneza

      Părțile

      Reclamanți: Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology (Cracovia, Polonia); Europejskie Stowarzyszenie Ochrony Środowiska (Cracovia); Przedsiębiorstwo Usług Geologiczno — Wiertniczych Chemkop-Geowiert sp. z o.o. (Cracovia); Stowarzyszenie Obrony Środowiska (Cracovia); Fundacja Partnerstwo dla Środowiska (Cracovia); Niezależne Forum Ochrony Biosfery Ziemi (Skawina, Polonia); Jan Adamczyk (Cracovia); și Emanuel Lipartowski (Cracovia) (reprezentanți: initial A. Żuraniewski, ulterior M. Rogoziński și B. Balcerzak, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și M. Kaduczak, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în constatarea abținerii de a acționa urmărind constatarea faptului că membrii Comisiei s-au abținut, pe de o parte, să adopte o poziție cu privire la problematica riscurilor pentru populația Uniunii Europene legate de depozitarea în subsol a dioxidului de carbon și de migrația acestuia din formațiunile geologice către suprafața pământului și, pe de altă parte, să adopte măsuri reale pentru protecția vieții populației și a mediului.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology, Europejskie Stowarzyszenie Ochrony Środowiska, Przedsiębiorstwo Usług Geologiczno — Wiertniczych Chemkop-Geowiert sp. z o.o., Stowarzyszenie Obrony Środowiska, Fundacja Partnerstwo dla Środowiska, Niezależne Forum Ochrony Biosfery Ziemi și domnii Jan Adamczyk și Emanuel Lipartowski la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Cauza C-624/10: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/16

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-624/10)
   2011/C 72/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: M. Afonso, agent)

      Pârâtă: Republica Franceză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin prevederea în titlul IV al Instrucțiunii administrative nr. 105 din 23 iunie 2006 (3 A-9-06) a unei toleranțe administrative care derogă de la un regim de taxare inversă a TVA-ului și care implică, printre altele, desemnarea unui reprezentant fiscal de către vânzătorul sau prestatorul de servicii stabilit în afara Franței, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei TVA și, în special, al articolelor 168, 171, 193, 194, 204 și 214 din aceasta;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată, Comisia arată că reglementarea franceză care derogă de la un regim de taxare inversă a TVA-ului este, din mai multe motive, contrară dreptului Uniunii Europene.
   În primul rând, persoanele impozabile care doresc să beneficieze de mecanismul introdus prin titlul IV al Instrucțiunii administrative 3 A-9-06 sunt obligate să desemneze un reprezentant fiscal, ceea ce nu este conform articolului 204 din Directiva TVA. Acest articol permite statelor membre să impună o astfel de obligație numai în cazul în care nu există, cu statul de stabilire al persoanei impozabile, niciun instrument care să organizeze o asistență reciprocă în materie de impozite indirecte similară celei prevăzute în interiorul Uniunii.
   În al doilea rând, toleranța administrativă este supusă și obligației vânzătorului de a se identifica în scopuri de TVA în Franța, ceea ce nu este conform articolului 214 alineatul (1) din Directiva TVA. Din această dispoziție reiese că obligația de identificare în scopuri de TVA nu privește persoanele impozabile care efectuează pe teritoriul unui stat membru în care nu sunt stabilite livrări de bunuri sau prestări de servicii supuse unui regim de taxare inversă de către client, în special în temeiul articolului 194 din Directiva TVA.
   În al treilea și ultimul rând, mecanismul prevede imputarea TVA-ului deductibil al vânzătorului sau al prestatorului asupra TVA-ului colectat de unul sau mai mulți dintre clienții săi. Acest lucru nu este conform dispozițiilor articolelor 168 și 171 din Directiva TVA, în temeiul cărora compensarea între TVA-ul deductibil și TVA-ul colectat trebuie să se opereze la nivelul fiecărei persoane impozabile. Mai mult, un astfel de mecanism derogatoriu nu poate fi întemeiat pe articolul 11 din aceeași directivă.


title: Cauza T-13/12: Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2012 — Andechser Molkerei Scheitz/Comisia

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/25

         Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2012 — Andechser Molkerei Scheitz/Comisia
   (Cauza T-13/12)
   2012/C 89/43
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Andechser Molkerei Scheitz GmbH (Andechs, Germania) (reprezentant: H. Schmidt, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului (UE) nr. 1131/2011 al Comisiei din 11 noiembrie 2011 de modificare a anexei II la Regulamentul (CE) nr. 1333/2008 al Parlamentului European și al Consiliului cu privire la glicozidele derivate din steviol, în măsura în care acesta autorizează utilizarea glicozidelor derivate din steviol extrase din frunzele plantei de Stevia rebaudiana Bertoni numai ca aditivi alimentari, iar nu ca ingrediente alimentare vegetale de origine agricolă sau ca preparate aromatizante;

               —

               constatarea, în principiu, a obligației Uniunii Europene de a despăgubi reclamanta pentru prejudiciul suferit de aceasta ca urmare a faptului că Regulamentul (UE) nr. 1131/2011 al Comisiei din 11 noiembrie 2011 de modificare a anexei II la Regulamentul (CE) nr. 1333/2008 al Parlamentului European și al Consiliului cu privire la glicozidele derivate din steviol autorizează utilizarea glicozidelor derivate din steviol extrase din frunzele plantei de Stevia rebaudiana Bertoni numai ca aditivi alimentari, iar nu ca ingrediente alimentare vegetale de origine agricolă sau ca preparate aromatizante, precum și a faptului că, în consecință, alte întreprinderi utilizează glicozidele derivate din steviol la fabricarea produselor lor lactate convenționale, generând astfel un dezavantaj în cadrul concurenței în ceea ce o privește pe reclamantă, în timp ce dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 834/2007 și ale Regulamentului nr. 889/2008 împiedică reclamanta, în calitate de întreprindere ecologică de prelucrare a laptelui și de fabricantă de produse ecologice, să utilizeze drept aditivi alimentari glicozidele derivate din steviol, chiar și atunci când acestea sunt obținute din frunze de Stevia cultivate prin metode ecologice, prin proceduri de extracție aprobate de dreptul Uniunii Europene în ceea ce privește produsele ecologice.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta atacă Regulamentul (UE) nr. 1131/2011 al Comisiei de modificare a anexei II la Regulamentul (CE) nr. 1333/2008 al Parlamentului European și al Consiliului cu privire la glicozidele derivate din steviol (1), în măsura în care acesta autorizează utilizarea glicozidelor derivate din steviol extrase din frunzele plantei de Stevia rebaudiana Bertoni numai ca aditivi alimentari, iar nu ca ingrediente alimentare vegetale de origine agricolă sau ca preparate aromatizante.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului non ultra vires

               În primul rând, reclamanta susține că Comisia a considerat în mod eronat că glicozidele derivate din steviol extrase din frunzele plantei de Stevia rebaudiana Bertoni constituie un aditiv alimentar și, astfel, prin adoptarea regulamentului care face obiectul prezentei cauze, a depășit competențele care îi sunt atribuite. Glicozidele derivate din steviol sunt selecționate în mod diferențiat, în funcție de gustul acestora. În consecință, acestea nu sunt utilizate ca aditivi alimentari în scopuri tehnologice, potrivit articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1333/2008 (2), ci exclusiv pentru a da o aromă și/sau un gust, în sensul considerentului (5) al acestui regulament. Astfel, glicozidele derivate din steviol ar trebui să fie incluse în categoria ingredientelor alimentare vegetale sau a preparatelor aromatizante. Prin urmare, Comisia a acționat ultra vires.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental la egalitatea de tratament
               În al doilea rând, reclamanta invocă faptul că, în ceea ce privește dreptul său fundamental la egalitatea de tratament, a fost prejudiciată în sensul încălcării interdicției arbitrariului, întrucât, în calitate de întreprindere ecologică de prelucrare a laptelui, este împiedicată să producă și să comercializeze iaurt ecologic care conține glicozide derivate din steviol obținute prin metode ecologice, în timp ce concurenților săi, care oferă iaurt provenit din agricultura convențională, le este permisă utilizarea glicozidelor derivate din steviol. Utilizarea glicozidelor derivate din steviol obținute prin metode ecologice este interzisă la articolul 19 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007 (3), potrivit căruia pot fi utilizați în producție numai aditivii alimentari autorizați pentru produse ecologice. Această autorizare nu rezultă nici din articolul 27 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 889/2008 (4), nici din includerea în lista pozitivă cuprinsă în secțiunea A din anexa VIII la acest regulament. Astfel, prin faptul că a admis glicozidele derivate din steviol numai ca aditivi alimentari, Comisia a intervenit în mod nelegal pe piață în beneficiul operatorilor care oferă produse convenționale, împiedicând astfel concurența.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental la protecția proprietății și a libertății de a desfășura o activitate economică
               În al treilea rând, reclamanta invocă încălcarea dreptului său fundamental la protecția proprietății și a libertății sale de a desfășura o activitate economică.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe nemotivare
               Regulamentul nr. 1131/2001 este insuficient motivat, întrucât în preambul nu se explică motivul pentru care glicozidele derivate din steviol, care sunt destinate numai pentru a da un gust, pentru a îndulci și pentru a conferi o aromă amăruie, sunt considerate aditivi alimentari.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1131/2011 al Comisiei din 11 noiembrie 2011 de modificare a anexei II la Regulamentul (CE) nr. 1333/2008 al Parlamentului European și al Consiliului cu privire la glicozidele derivate din steviol (JO L 295, p. 205).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1333/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2008 privind aditivii alimentari (JO L 354, p. 16).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 834/2007 al Consiliului din 28 iunie 2007 privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice, precum și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91 (JO L 189, p. 1).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 889/2008 al Comisiei din 5 septembrie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice în ceea ce privește producția ecologică, etichetarea și controlul (JO L 250, p. 1).


               18.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/8

         Acțiune introdusă la 9 iulie 2012 de DB Schenker împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-7/12)
   2012/C 314/08
   La data de 9 iulie 2012, Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS (denumite împreună „DB Schenker”), reprezentate de Jon Midthjell, avocat, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, 0151 Oslo, Norvegia, au introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamanții cer Curții de Justiție a AELS:
   În ceea ce privește acțiunea în constatarea abținerii de a acționa:

               1.

               să declare că pârâta a încălcat articolul 37 alineatul (1) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție prin faptul că nu și-a îndeplinit obligația, în conformitate cu normele privind accesul la documente, cu Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție și cu Acordul privind SEE, de a se pronunța cu privire la cererea pe care reclamanții au prezentat-o, la 3 august 2010, pentru a avea acces la dosarul complet al cauzei 34250 a Autorității AELS de Supraveghere (Norway Post/Privpak); și

               2.

               să oblige pârâta la plata cheltuielilor de judecată.

         În ceea ce privește acțiunea în despăgubiri, să pronunțe o încheiere interlocutorie privind răspunderea pârâtei și să amâne pentru o etapă ulterioară a procedurii evaluarea daunelor imputabile pârâtei:

               1.

               să constate că lipsa acțiunii din partea pârâtei între 7 septembrie 2010 sau orice altă dată ulterioară și până la precizarea pe cale legală a poziției pârâtei cu privire la cererea pe care reclamanții au prezentat-o, la 3 august 2010, pentru a avea acces la dosarul complet al cauzei 34250 a Autorității AELS de Supraveghere (Norway Post), este de natură să antreneze răspunderea pârâtei, inclusiv plata unei dobânzi de penalizare, în temeiul articolului 46 alineatul (2) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție;

               2.

               în termen de șase luni de la precizarea pe cale legală a poziției pârâtei cu privire la cererea pe care reclamanții au prezentat-o, la 3 august 2010, pentru a avea acces la dosarul complet al cauzei 34250 a Autorității AELS de Supraveghere (Norway Post), reclamanții vor informa Curtea cu privire la valoarea daunelor pe care le solicită și dacă părțile sunt de acord cu privire la această valoare;

               3.

               în cazul în care nu ajung la un acord cu privire la valoarea daunelor, părțile vor prezenta Curții, în același termen, propriile calcule privind valoarea daunelor imputabile pârâtei pentru că nu și-a precizat pe cale legală poziția cu privire la cererea pe care reclamanții au prezentat-o, la 3 august 2010, pentru a avea acces la dosarul complet al cauzei 34250 a Autorității AELS de Supraveghere (Norway Post);

               4.

               să oblige pârâta la plata cheltuielilor de judecată.

      Situația în fapt și în drept și motivele invocate:

               —

               Reclamanții, Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS fac parte din DB Schenker, un grup internațional de servicii de expediere de mărfuri și de logistică, deținut de Deutsche Bahn AG. Întreprinderea Schenker North AB gestionează activitățile de transport rutier, maritim și feroviar ale grupului în Norvegia, Suedia și Danemarca, inclusiv cele ale filialelor Schenker Privpak AS și Schenker Privpak AB (denumite împreună „DB Schenker”).

               —

               La 14 iulie 2010, Autoritatea AELS de Supraveghere a adoptat o decizie în cauza 34250 (Norway Post/Privpak), constatând că Norway Post a abuzat de poziția sa dominantă pe piața norvegiană de livrare de colete de la întreprinderi la consumatori în perioada 2000-2006. Decizia a fost confirmată de Curtea AELS în cauza E-15/10 Posten Norge AS/Autoritatea AELS de Supraveghere. Reclamanții introduc o acțiune în despăgubiri împotriva Norway Post pentru prejudiciul cauzat de încălcare și cer reexaminarea modului în care pârâta a condus investigarea și procedura administrativă. La 3 august 2010, reclamanții au prezentat o cerere de acces la documentele privind cauza 34250 a Autorității AELS de Supraveghere, în temeiul normelor privind accesul la documente, instituite prin Decizia nr. 407/08/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 27 iunie 2008.

               —

               La 8 martie 2012, în etapa precontencioasă, reclamanții i-au solicitat pârâtei să acționeze, în temeiul articolului 37 alineatul (2) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, având în vedere că pârâta nu se pronunțase definitiv cu privire la cererea lor de acces, prezentată la 3 august 2010. Reclamanții susțin că, ulterior, pârâta nu s-a pronunțat cu privire la cererea lor de acces înainte de expirarea etapei precontencioase prevăzute de lege, fapt care a cauzat, de asemenea, pierderi.

         Reclamanții susțin că Autoritatea AELS de Supraveghere:

               —

               a încălcat articolul 37 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție prin faptul că nu și-a îndeplinit obligațiile legale de a se pronunța cu privire la cererea de acces pe care reclamanții au prezentat-o la 3 august 2010; și

               —

               a încălcat articolul 46 alineatul (2) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție prin faptul că nu și-a îndeplinit obligația legală de a se pronunța la timp cu privire la cererea de acces pe care reclamanții au prezentat-o la 3 august 2010 și de a soluționa cererea pe orice altă cale legală.


title: Cauza T-681/15: Hotărârea Tribunalului din 3 mai 2017 – Environmental Manufacturing/EUIPO – Société Elmar Wolf (Reprezentarea unui cap de lup) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative care reprezintă un cap de lup — Marca internațională figurativă anterioară Outils WOLF — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/21

         Hotărârea Tribunalului din 3 mai 2017 – Environmental Manufacturing/EUIPO – Société Elmar Wolf (Reprezentarea unui cap de lup)
   (Cauza T-681/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative care reprezintă un cap de lup - Marca internațională figurativă anterioară Outils WOLF - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 195/28)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Environmental Manufacturing LLP (Stowmarket, Regatul Unit) (reprezentant: S. Malynicz, QC)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Société Elmar Wolf (Wissembourg, Franța) (reprezentant: N. Boespflug, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 3 septembrie 2015 (cauza R 1252/2015-1) privind o procedură de opoziție între Société Elmar Wolf și Environmental Manufacturing

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Environmental Manufacturing LLP la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza T-223/13: Acțiune introdusă la 22 aprilie 2013 — Cofresco Frischhalteprodukte/Comisia

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/35

         Acțiune introdusă la 22 aprilie 2013 — Cofresco Frischhalteprodukte/Comisia
   (Cauza T-223/13)
   2013/C 171/67
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG (Minden, Germania) (reprezentant: H. Weil, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea cu efect imediat, în temeiul articolului 263 TFUE, a Directivei 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 de modificare a anexei I la Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind ambalajele și deșeurile de ambalaje, în măsura în care aceasta adaugă pe lista exemplelor de ambalaje „rolele, tuburile și cilindrii în jurul cărora este înfășurat un material flexibil (de exemplu, folie de plastic, folie de aluminiu, hârtie)”;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive, care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-202/13, Group’Hygiène/Comisia.


title: Cauza T-94/16: Acțiune introdusă la 1 martie 2016 – Sheridan/Parlamentul

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/33

         Acțiune introdusă la 1 martie 2016 – Sheridan/Parlamentul
   (Cauza T-94/16)
   (2016/C 145/40)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Gavin Sheridan (Midleton, Irlanda) (reprezentant: N. Pirc Musar, lawyer)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei A(2015)13844 C a Parlamentului European din 14 ianuarie 2016 prin care s-a respins cererea de confirmare formulată de reclamant pentru accesul la anumite documente referitoare la informații cu privire la cheltuielile de deplasare ale unor membri ai Parlamentului European, la indemnizațiile de ședere, la cele pentru cheltuieli generale și la cheltuielile cu angajarea colaboratorilor;

               —

               obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant, în temeiul articolelor 134 și 140 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, inclusiv cele efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente invocate de reclamant sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cauza C-T-639/15, Psara/Parlamentul (JO 2016 C 48, p. 53).


title: Cauza C-618/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 23 noiembrie 2015 – Concurrence Sàrl/Samsung Electronics France SAS, Amazon Services Europe Sàrl

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/37

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 23 noiembrie 2015 – Concurrence Sàrl/Samsung Electronics France SAS, Amazon Services Europe Sàrl
   (Cauza C-618/15)
   (2016/C 038/51)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Concurrence Sàrl

      Pârâte: Samsung Electronics France SAS, Amazon Services Europe Sàrl

      Întrebarea preliminară

   Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie interpretat în sensul că, în cazul unei pretinse încălcări a interdicțiilor de revânzare în afara unei rețele de distribuție selective și printr-un punct de vânzare, prin intermediul unor oferte de vânzare puse la dispoziție online pe mai multe site-uri exploatate în diferite state membre, distribuitorul autorizat care se consideră prejudiciat are posibilitatea de a introduce o acțiune în încetarea perturbării ilicite rezultate în fața instanței în a cărei rază teritorială sunt sau au fost accesibile informațiile publicate online sau este necesar să existe un alt criteriu de legătură?

      (1)  JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74


title: Cauzele conexate T-40/12 și T-183/12: Hotărârea Tribunalului din 19 noiembrie 2014 – European Dynamics Luxembourg și Evropaïki Dynamiki/Europol ( „Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Prestare de servicii informatice privind un sistem de gestionare a documentelor și a unui portal intranet de întreprindere — Respingerea ofertei unui ofertant — Obligația de motivare — Egalitate de tratament — Transparență — Proporționalitate — Răspundere extracontractuală” )

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/27

         Hotărârea Tribunalului din 19 noiembrie 2014 – European Dynamics Luxembourg și Evropaïki Dynamiki/Europol
   (Cauzele conexate T-40/12 și T-183/12) (1)

   ((„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Prestare de servicii informatice privind un sistem de gestionare a documentelor și a unui portal intranet de întreprindere - Respingerea ofertei unui ofertant - Obligația de motivare - Egalitate de tratament - Transparență - Proporționalitate - Răspundere extracontractuală”))
   (2015/C 007/30)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamante: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxemburg) și Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: V. Christianos și S. Paliou, avocați)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol) (reprezentanți: J. Teal și T. de Maignas, agenți, asistați de P. Anestis, avocat, de C. Kennedy-Loest, solicitor, de N. Pourbaix și de D. Vallindas, avocați)

      Obiectul

   În cauza T-40/12, o cerere de anulare a deciziei Europol din 22 noiembrie 2011 de respingere a ofertei depuse de reclamante în cadrul cererii de ofertă D/C3/1104 privind furnizarea unui sistem de administrare a conținutului întreprinderii (gestionarea documentelor, a dosarelor și a proceselor operaționale) și a unui portal intranet de întreprindere (JO 2011/S 134-222044), iar în cauza T-183/12, pe de o parte, o cerere de anulare a deciziei Europol de atribuire a contractului de achiziții publice aferent cererii de ofertă menționate anterior unui alt ofertant și, pe de altă parte, o cerere prin care se solicită despăgubiri pentru prejudiciul rezultat din pierderea unei șanse, pentru reclamanți, de a li se atribui acest contract de achiziții publice.

      Dispozitivul

               1)

               Conexează cauzele T-40/12 şi T-183/12 în vederea pronunțării hotărârii.

               2)

               Respinge acțiunile.

               3)

               Obligă European Dynamics Luxembourg SA şi Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum şi pe cele efectuate de Oficiul European de Poliție (Europol).

      (1)  JO C 109, 14.4.2012.


title: Cauza C-70/11: Ordonanța președintelui Curții a opta din 5 iulie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Suediei

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/27

         Ordonanța președintelui Curții a opta din 5 iulie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Suediei
   (Cauza C-70/11) (1)

   2012/C 366/49
   Limba de procedură: suedeza
   Președintele Curții a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 120, 16.4.2011.


title: Cauza T-195/08: Acțiune introdusă la 30 mai 2008 — Antwerpse Bouwwerken/Comisia Comunităților Europene

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/28

         Acțiune introdusă la 30 mai 2008 — Antwerpse Bouwwerken/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-195/08)
   (2008/C 183/52)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Antwerpse Bouwwerken NV (Antwerpen, Belgia) (reprezentanți: J. Verbist, advocaat, D. de Keuster, advocaat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea (i) Deciziei din 29 aprilie 2008, notificată de Comisie prin scrisoarea din 29 aprilie 2008, primită de reclamantă la 5 mai 2008, prin care Comisia o informa pe aceasta că oferta sa nu a fost selectată, astfel cum s-a explicat ulterior în scrisoarea Comisiei din 6 mai 2008, primită de reclamantă la 8 mai 2008, în care Comisia expune motivele deciziei sale de respingere și a (ii) Deciziei din 23 aprilie 2008 privind atribuirea contractului, notificată de Comisie prin scrisoarea din 15 mai 2008, primită de reclamantă la 16 mai 2008;

               —

               declararea responsabilității extra-contractuale a Comisiei pentru prejudiciul suferit de reclamantă, care urmează să fie evaluat ulterior;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta a prezentat o ofertă ca răspuns la cererea de ofertă formulată de Comisie pentru construirea unei săli de producție de materiale de referință (1). În cele din urmă, oferta reclamantei nu a fost selectată de Comisie.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă încălcarea articolului 91 din Regulamentul 1605/2002 (2), precum și a articolelor 122, 138 și 148 din Regulamentul 2342/2002 (3), coroborate cu articolele 2 și 28 din Directiva 2004/18/CE (4).
   Potrivit reclamantei, reiese din referatul de atribuire că ofertantul selectat nu a respectat o condiție esențială din caietul de sarcini și că, în consecință, oferta sa ar fi trebuit să fie respinsă pentru nerespectarea condițiilor contractului. Intervenția ofertantului, care a condus la selectarea ofertei sale, nu a reprezentat o simplă clarificare, ci o completare a acesteia, ceea ce nu mai era permis în acea etapă a procedurii.
   În plus, decizia de atribuire a contractului nu respectă principiul transparenței, în măsura în care aspecte esențiale ale referatelor de evaluare comunicate reclamantei sunt ilizibile.

      (1)  B-Geel: Construirea unei săli de producție de materiale de referință (2006/S 102-108785).

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002 L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

      (3)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002 L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3).

      (4)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004 L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza C-137/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2007 — Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord/Consiliul Uniunii Europene (Regulamentul (CE) nr. 2252/2004 — Pașapoarte și documente de călătorie emise de statele membre — Standarde pentru elementele de securitate și elementele biometrice — Validitate)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2007 — Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-137/05) (1)

   (Regulamentul (CE) nr. 2252/2004 - Pașapoarte și documente de călătorie emise de statele membre - Standarde pentru elementele de securitate și elementele biometrice - Validitate)
   (2008/C 51/10)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord (reprezentanți: C. Jackson și C. Gibbs, agenți, A. Dashwood, Barrister)

      Interveniente în susținerea reclamantului: Irlanda (reprezentanți: D. O'Hagan, agent, assisté de A. Collins, SC și P. McGarry, BL), Republica Slovacă (reprezentanți: R. Procházka, J. Čorba și B. Ricziová, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. J. Schutte, R. Szostak și G. Giglio, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtului: Regatul Spaniei (reprezentant: J. Rodríguez Cárcamo, agent), Regatul Țărilor de Jos (reprezentant: H. G. Sevenster, agent), Comisia Comunităților Europene (reprezentant: C. O'Reilly, agent)
   Obiectul
   Anularea Regulamentului (CE) nr. 2252/2004 al Consiliului din 13 decembrie 2004, privind standardele pentru elementele de securitate și elementele biometrice integrate în pașapoarte și în documente de călătorie emise de statele membre (JO L 385, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 5, p. 155)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Regatul Spaniei, Irlanda, Regatul Țărilor de Jos și Republica Slovacă, precum și Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 132, 28.5.2005.


title: Cauza C-279/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upper Tribunal (Regatul Unit) la 4 iunie 2012 — Fish Legal, Emily Shirley/The Information Commissioner, United Utilities, Yorkshire Water și Southern Water

text:
               18.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 250/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upper Tribunal (Regatul Unit) la 4 iunie 2012 — Fish Legal, Emily Shirley/The Information Commissioner, United Utilities, Yorkshire Water și Southern Water
   (Cauza C-279/12)
   2012/C 250/17
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Upper Tribunal

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Fish Legal, Emily Shirley

      Pârâte: The Information Commissioner, United Utilities, Yorkshire Water and Southern Water

      Întrebările preliminare

      Articolul 2 punctul 2 litera (b) din Directiva 2003/4/CE
       (1)

               1.

               Atunci când se apreciază dacă o persoană fizică sau juridică este o persoană care „îndeplinește funcții în administrația publică în conformitate cu legislația internă”, legislația și analiza aplicabilă sunt de natură strict națională?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ, ce criterii de drept al Uniunii pot sau nu pot fi utilizate pentru a se stabili dacă:

                           (i)

                           funcția în cauză este, în esență, o funcție „în administrația publică”;

                           (ii)

                           legislația națională a acordat, în esență, această funcție persoanei respective?

      Articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2003/4/CE

               3.

               Ce înseamnă că o persoană este „sub controlul unui organism sau al unei persoane care intră sub incidența [articolului 2 punctul (2) litera (a) sau (b)]”? Mai exact, care este natura, forma și gradul controlului impus și care sunt criteriile care pot sau nu pot fi utilizate pentru identificarea acestui control?

               4.

               O „emanație a statului” (potrivit punctului 20 din Hotărârea din 8 mai 1990, Foster/British Gas, pronunțată în cauza C-188/89) este în mod necesar o persoană care intră sub incidența articolului 2 punctul 2 litera (c)?

      Articolul 2 punctul 2 literele (b) și (c)

               5.

               În ipoteza în care o persoană intră sub incidența uneia dintre aceste două dispoziții în ceea ce privește unele dintre funcțiile, responsabilitățile sau serviciile sale, obligațiile sale referitoare la furnizarea de informații despre mediu se limitează la informațiile relevante pentru aceste funcții, responsabilități sau servicii sau se extind la toate informațiile despre mediu deținute în orice scop?

      (1)  Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului (JO L 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200).


title: Cauza F-87/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 30 ianuarie 2013 — Wahlström/Frontex ( „Funcție publică — Agent temporar — Neprelungirea unui contract pe durată determinată — Articolul 8 din Regimul aplicabil celorlalți agenți — Procedură — Încălcarea unor norme fundamentale de procedură — Competență” )

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/32

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 30 ianuarie 2013 — Wahlström/Frontex
   (Cauza F-87/11) (1)

   (Funcție publică - Agent temporar - Neprelungirea unui contract pe durată determinată - Articolul 8 din Regimul aplicabil celorlalți agenți - Procedură - Încălcarea unor norme fundamentale de procedură - Competență)
   2013/C 147/57
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Kari Wahlström (Alimos, Grecia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene (Frontex) (reprezentanți: S. Vuorensola și H. Caniard, agenți și D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de a nu prelungi contractul de agent temporar al reclamantului

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia directorului executiv al Agenției Europene pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene din 10 decembrie 2010, de a nu prelungi contractul de agent temporar al domnului Wahlström.

               2.

               Obligă Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene să suporte propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de domnul Wahlström.

      (1)  JO C 347, 26.11.2011, p. 45.


title: Cauza T-356/11: Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2013 — Restoin/OAPI (EQUIPMENT) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EQUIPMENT — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/20

         Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2013 — Restoin/OAPI (EQUIPMENT)
   (Cauza T-356/11) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EQUIPMENT - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009)
   2013/C 189/39
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Christian Restoin (Paris, Franța) (reprezentant: A. Alcaraz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 14 aprilie 2011 (cauza R 1430/2010-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal EQUIPMENT ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Christian Restoin la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 269 din 10.9.2011.


title: Cauza T-50/13: Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2014 – Think Schuhwerk/OAPI – Müller (VOODOO) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală VOODOO — Motive absolute de refuz — Lipsa caracterului descriptiv — Caracter distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Rea-credință — Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/32

         Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2014 – Think Schuhwerk/OAPI – Müller (VOODOO)
   (Cauza T-50/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală VOODOO - Motive absolute de refuz - Lipsa caracterului descriptiv - Caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Rea-credință - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2015/C 007/34)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: Think Schuhwerk GmbH (Kopfing, Austria) (reprezentant: M. Gail, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Andreas Müller (Ulm, Germania) (reprezentant: J. Pick, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 14 noiembrie 2012 (cauza R 474/2012-4) privind o procedură de declarare a nulității între Think Schuhwerk GmbH și domnul Andreas Müller

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Think Schuhwerk GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 86, 23.3.2013.


title: Cauza T-100/10: Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Nordzucker/Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/67

         Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Nordzucker/Comisia
   (Cauza T-100/10)
   2010/C 113/100
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Nordzucker AG (Braunschweig, Germania) (reprezentant: M. Niestedt, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Regulamentului (CE) nr. 1193/2009 (1) al Comisiei;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea cererii sale, reclamanta invocă următoarele motive:

               —

               necompetența Comisiei pentru adoptarea unui regulament privind cotizațiile la producție pentru anii de comercializare 2002/2003-2005/2006 întrucât regulamentul a avut un temei legal care nu ar mai fi în vigoare;

               —

               încălcarea unor cerințe procedurale esențiale în măsura în care ar fi trebuit aleasă o altă procedură pentru adoptarea regulamentului contestat și astfel dreptul de participare al Consiliului și al Parlamentului European nu ar fi fost respectat;

               —

               neluarea în considerare a Hotărârii Curții din 8 mai 2008, Zuckerfabrik Jülich și alții, (C-5/06 și C-23/06-C-36/06, Rep., p. I-3231), în măsura în care în regulamentul contestat, Comisia a modificat de asemenea în mod arbitrar parametrul „valoarea totală a restituirilor” la calcularea cotizațiilor la producție, chiar dacă acest parametru nu ar fi fost examinat de Curte;

               —

               încălcarea principiului neretroactivității prin modificarea ulterioară — introdusă numai prin Regulamentul nr. 1193/2009 — a valorii totale a restituirilor pentru anii de comercializare care s-au încheiat deja.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1193/2009 al Comisiei din 3 noiembrie 2009 de rectificare a Regulamentelor (CE) nr. 1762/2003, (CE) nr. 1775/2004, (CE) nr. 1686/2005, (CE) nr. 164/2007 și de stabilire, pentru anii de comercializare 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 și 2005/2006, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului (JO L 321, p. 1).