title: Cauza T-375/18: Acțiune introdusă la 19 iunie 2018 – Gollnisch/Parlamentul

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/12

      Acțiune introdusă la 19 iunie 2018 – Gollnisch/Parlamentul
      (Cauza T-375/18)
      (2018/C 364/12)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Franța) (reprezentant: B. Bonnefoy-Claudet, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea neregularității deciziei Președintelui Delegației pentru relațiile cu Japonia, notificată la 20 martie 2018;

                  —

                  anularea acestei decizii;

                  —

                  anularea deciziei implicite de respingere a Președintelui Parlamentului European, precum și a celei a Secretarului General al Parlamentului European cu privire la reclamațiile prezentate acestora la 2 mai 2018;

                  —

                  retractarea actelor și a măsurilor luate ca urmare a actelor menționate;

                  —

                  atribuirea către reclamant a sumei de 1 euro ca reparare a prejudiciului moral rezultat din excluderea sa de la călătoria parlamentară și din nerespectarea reparației la care avea dreptul;

                  —

                  atribuirea către acesta, de asemenea, a sumei de 3 500 de euro cu titlu de cheltuieli efectuate pentru pregătirea prezentei acțiuni;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor de punere în aplicare care reglementează lucrările delegațiilor și ale misiunilor în afara Uniunii Europene ale deputaților europeni.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la o cale de atac efectivă și la o bună administrare.


title: Cauza T-501/18: Acțiune introdusă la 22 august 2018 – Currency One/EUIPO – Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/20

      Acțiune introdusă la 22 august 2018 – Currency One/EUIPO – Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)
      (Cauza T-501/18)
      (2018/C 364/21)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

         Părțile

         Reclamantă: Currency One S.A. (Poznań, Polonia) (reprezentant: P. Szmidt, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Cinkciarz.pl sp. z o.o. (Zielona Góra, Polonia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „CINKCIARZ” – marca Uniunii Europene nr. 13 678 991.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 iunie 2018 în cauza R 2598/2017-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente acțiunii.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-422/18: Acțiune introdusă la 6 iulie 2018 – RATP/Comisia

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/14

      Acțiune introdusă la 6 iulie 2018 – RATP/Comisia
      (Cauza T-422/18)
      (2018/C 364/15)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Régie autonome des transports parisiens (RATP) (Paris, Franța) (reprezentanți: E. Morgan de Rivery, P. Delelis și C. Lavin, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea, în temeiul articolului 263 TFUE, Decizia Comisiei din 5 martie 2018 care consta în acordarea accesului la documente vizate printr-o cerere de acces la documente înregistrată cu numărul de referință GestDem 2017/7530 în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76), precum și a articolului 5 alineatul (3) litera (b) și a articolului 5 alineatul (6) din secțiunea cuprinzând dispozițiile de punere în aplicare a Regulamentului nr. 1049/2001 din Codul de bună conduită al Comisiei anexat la regulamentul interior al acesteia din urmă [C(2000) 3614 (JO 2000, L 308, p. 26)], prin aceea că Comisia nu putea nicidecum să comunice documentele în litigiu fără să informeze reclamantul în legătură cu aceasta.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a principiului bunei administrări edictat de articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, a obligației sale de diligență, astfel cum a fost precizată prin jurisprudența pertinentă, și prin urmare, a obiectivului Regulamentului nr. 1049/2001 conform căruia, în conformitate cu articolul 1 litera (c), acesta urmărește „promovarea bunelor practici administrative privind accesul la documente”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 4 alineatul (2) prima, a doua și a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001, prin faptul că ea ar fi refuzat să aplice excepțiile care totuși erau invocate de reclamantă. Acest motiv se împarte în trei aspecte:

                              —

                              primul aspect, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 prin faptul că ea ar fi refuzat în mod deliberat să aplice prezumția generală de confidențialitate aplicabilă documentelor;

                              —

                              al doilea aspect, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 4 alineatul (2) a doua liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 prin faptul că ea ar fi refuzat să ia în considerare interferența cu procedurile judiciare pe care comunicarea documentelor a făcut-o efectivă;

                              —

                              al treilea aspect, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001, a articolului 8 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului, a articolului 7 din Carta drepturilor fundamentale, precum și a articolului 339 TFUE, prin faptul că nu ea nu ar fi luat în considerare interesele comerciale, financiare și strategice ale reclamantei.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 4 alineatul (1) litera (b), precum și a articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO 2001, L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142), prin faptul că ea ar fi refuzat să ascundă identitatea persoanei fizice autor al documentelor în litigiu.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a exigenței de motivare care îi incumbă în temeiul articolului 296 TFUE, prin faptul că ea nu ar fi informat în nici un fel reclamanta, înainte sau după trimiterea documentelor, despre rațiunile care ar fi putut motiva dorința sa de a trimite documentele menționate.


title: Cauza T-437/18: Acțiune introdusă la 13 iulie 2018 – Tilly-Sabco/Comisia

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/15

      Acțiune introdusă la 13 iulie 2018 – Tilly-Sabco/Comisia
      (Cauza T-437/18)
      (2018/C 364/16)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Franța) (reprezentanți: R. Milchior și S. Charbonnel, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea admisibilității acțiunii în repararea prejudiciilor a reclamantei în lumina Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 689/2013 al Comisiei din 18 iulie 2013 de stabilire a restituirilor la export în sectorul cărnii de pasăre (JO 2013, L 196, p. 13);

                  —

                  declararea Comisiei datoare față de reclamantă cu suma de 3 238 000 de euro, în principal din care:

                  —

                  2 848 000 de euro echivalentul restituirilor nepercepute cu titlu de vânzare realizate în cursul perioadei 19 iulie-31 decembrie 2013;

                  —

                  390 000 de euro restituiri cu privire la câștigul nerealizat în legătură cu nerealizarea vânzării a 3 550 de tone suplimentare cu destinația PMO în cursul aceleiași perioade;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata sumei de 3 238 000 de euro, în principal;

                  —

                  reevaluată prin dobânzi compensatorii, începând cu 27 ianuarie 2015 și până la pronunțarea hotărârii în prezenta procedură, la rata anuală a inflației constatată, pentru perioada vizată, de Eurostat în statul membru în care este stabilită această societate;

                  —

                  majorată cu dobânzi de întârziere de la data pronunțării prezentei hotărâri și până la plata integrală, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru principalele sale operațiuni de refinanțare, majorată cu două puncte procentuale;

                  —

                  autorizarea reclamantei să își adapteze memoriul și cererile în ipoteza în care Comisia ar adopta un regulament de punere în aplicare care să înlocuiască Regulamentul 683/2013 înainte de finalizarea fazei scrise a procedurii din prezenta acțiune;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta acțiune.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive care corespund celor trei condiții de fond ale acțiunii în despăgubire, care ar fi îndeplinite cumulativ în speță, și anume existența unei fapte prejudiciabile care corespunde nelegalității comportamentului reproșat, a unui prejudiciu și a unei legături de cauzalitate între fapta prejudiciabilă și prejudiciu.
      În primul rând, reclamanta consideră că adoptarea de către Comisie a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 689/2013 al Comisiei din 18 iulie 2013 de stabilire a restituirilor la export în sectorul cărnii de pasăre (JO 2013, L 196, p. 13), anulat de Curtea de Justiție prin Hotărârea din 20 septembrie 2017, Tilly-Sabco/Comisia (C-183/16 P, EU:C:2017:704), constituie o încălcare a dreptului Uniunii suficientă pentru a stabili existența unei încălcări suficient de grave.
      În al doilea rând, aceasta consideră că, prin adoptarea nelegală a unui act care a redus la zero cuantumul restituirilor la vânzările de pui congelați către anumite țări din afara zonei UE, Comisia a săvârșit o încălcare suficient de gravă care constituie o faptă prejudiciabilă care i-a creat un prejudiciu real și cert. Acest prejudiciu ar consta, potrivit reclamantei, în faptul că aceasta nu a putut beneficia de restituiri până la data de 31 decembrie 2013.
      În al treilea rând, societatea reclamantă susține că ar fi întemeiat să solicite despăgubiri pentru pierderea suportată ca urmare a eliminării nelegale a restituirilor în perioada cuprinsă între 19 iulie 2013 și 31 decembrie 2013. Comportamentul ilicit al Comisiei ar fi fost astfel cauza determinantă a prejudiciului pe care aceasta pretinde că l-ar fi suferit și, prin urmare, ar exista o legătură imediată și directă între această abatere și prejudiciul menționat.


title: Cauza T-184/17: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2018 – Leifheit/EUIPO (Poziția a patru pătrate verzi pe un cântar) [„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene constând în patru pătrate verzi pe un cântar – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/27

      Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2018 – Leifheit/EUIPO (Poziția a patru pătrate verzi pe un cântar)
      (Cauza T-184/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene constând în patru pătrate verzi pe un cântar - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2018/C 392/33)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Leifheit AG (Nassau, Germania) (reprezentanți: G. Hasselblatt, V. Töbelmann și P. Schneider, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: inițial V. Mensing și A. Schifko, ulterior V. Mensing și D. Hanf, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 9 ianuarie 2017 (cauza R 1115/2016-1) privind o cerere de înregistrare a unui semn constând în patru pătrate verzi pe un cântar ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Leifheit AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 161, 22.5.2017.


title: Cauza T-627/16: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2018 – Republica Cehă/Comisia („FEGA – Cheltuieli excluse de la finanțare – Cheltuieli efectuate de Republica Cehă – Ajutoare directe decuplate – Controale prin teledetecție – Sectorul vitivinicol – Ecocondiționalitate – Repetarea cazurilor de neconformitate”)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/21

      Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2018 – Republica Cehă/Comisia
      (Cauza T-627/16) (1)

      ((„FEGA - Cheltuieli excluse de la finanțare - Cheltuieli efectuate de Republica Cehă - Ajutoare directe decuplate - Controale prin teledetecție - Sectorul vitivinicol - Ecocondiționalitate - Repetarea cazurilor de neconformitate”))
      (2018/C 392/25)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Reclamantă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Pavliš și J. Vláčil, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou, Z. Malůšková și K. Walkerová, agenți)

         Intervenient în susținerea reclamantei: Regatul Suediei (reprezentanţi: F. Bergius, A. Falk, C. Meyer-Seitz și H. Shev, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2016/1059 a Comisiei din 20 iunie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2016, L 173, p. 59), în măsura în care aceasta exclude cheltuielile efectuate de Republica Cehă în cadrul FEGA în valoare de 30 206 401,58 euro

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/1059 a Comisiei din 20 iunie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), în măsura în care aceasta exclude cheltuielile efectuate de Republica Cehă în cadrul FEGA în valoare de 30 206 401,58 euro în temeiul controalelor în materie de ecocondiționalitate privind exercițiul financiar 2011.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Comisia Europeană, Republica Cehă și Regatul Suediei suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 392, 24.10.2016.


title: Cauza C-488/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 25 iulie 2018 – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling e.V.

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 25 iulie 2018 – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling e.V.
      (Cauza C-488/18)
      (2018/C 392/09)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen

         Pârâtă: Golfclub Schloss Igling e.V.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 132 alineatul (1) litera (m) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), potrivit căruia statele membre scutesc de la plata TVA „prestarea anumitor servicii strâns legate de sport și educația fizică de către organizații fără scop lucrativ persoanelor care practică sportul sau educația fizică” are efect direct, astfel încât, în lipsa transpunerii, această dispoziție poate fi invocată în mod direct de organizații fără scop lucrativ?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: noțiunea „organizații fără scop lucrativ” în sensul articolului 132 alineatul (1) litera (m) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

                              —

                              trebuie interpretată în mod autonom, din perspectiva dreptului Uniunii sau

                              —

                              statele membre sunt autorizate să condiționeze calificarea unui organism ca atare de îndeplinirea unor cerințe precum cele prevăzute la articolul 52 coroborat cu articolul 55 din Codul fiscal german – Abgabenordnung – (sau la articolele 51 și următoarele din Codul fiscal german în ansamblu)?

                  3)

                  În cazul în care această noțiune trebuie interpretată în mod autonom, din perspectiva dreptului Uniunii: o organizație fără scop lucrativ în sensul articolului 132 alineatul (1) litera (m) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie să dispună de norme aplicabile în cazul lichidării, potrivit cărora aceasta are obligația să transfere patrimoniul de la momentul respectiv asupra unei alte organizații fără scop lucrativ în scopul promovării sportului și a educației fizice?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 9/vol. 3, p. 7.


title: Cauza T-523/18: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2018 – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/36

      Acțiune introdusă la 3 septembrie 2018 – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)
      (Cauza T-523/18)
      (2018/C 392/44)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: BGC Partners LP (New York, New York, Statele Unite) (reprezentant: P. Walsh, lawyer)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bankgirocentralen BGC AB (Stockholm, Suedia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale BGCPRO – cererea de înregistrare nr. 9 573 965

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 iunie 2018 în cauza R 2544/2014-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care Camera de recurs a decis că cererea trebuia să fie respinsă pentru serviciile specifice din clasa 36;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată pe care reclamanta le-a efectuat în prezenta procedură;

                  —

                  reformarea deciziei atacate în privința obligării sale la plata cheltuielilor de judecată și obligarea, în conformitate cu articolul 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, a intervenientei, a cărei cerere urmează să fie respinsă, la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Camerei de recurs și în cadrul procedurii de opoziție.

         Motivele invocate

                  —

                  Camera de recurs a constatat în mod eronat că elementele de probă în privința utilizării au fost suficiente pentru a demonstra utilizarea serioasă a mărcii;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-61/17: Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2018 – Selimovic/Parlamentul („Drept instituțional – Parlamentul European – Hărțuire morală – Decizia președintelui Parlamentului prin care s-a pronunțat împotriva unui deputat european sancțiunea mustrării – Articolul 166 din Regulamentul de procedură al Parlamentului – Dreptul la o bună administrare – Dreptul de acces la dosar – Obligația de motivare – Securitate juridică – Abuz de putere – Răspundere extracontractuală”)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/23

      Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2018 – Selimovic/Parlamentul
      (Cauza T-61/17) (1)

      ((„Drept instituțional - Parlamentul European - Hărțuire morală - Decizia președintelui Parlamentului prin care s-a pronunțat împotriva unui deputat european sancțiunea mustrării - Articolul 166 din Regulamentul de procedură al Parlamentului - Dreptul la o bună administrare - Dreptul de acces la dosar - Obligația de motivare - Securitate juridică - Abuz de putere - Răspundere extracontractuală”))
      (2018/C 392/27)
      Limba de procedură: suedeza

         Părțile

         Reclamant: Jasenko Selimovic (Hägersten, Suedia) (reprezentanți: inițial B. Leidhammar, ulterior S. Scheiman, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: O. Caisou-Rousseau, L. Tapper Brandberg și E. Taneva, agenți)

         Obiectul

      Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziilor președintelui Parlamentului din 22 noiembrie 2016 și a Deciziei Biroului Parlamentului din 12 decembrie 2016 prin care reclamantului i-a fost aplicată sancțiunea mustrării și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se solicită repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-ar fi suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de procedură accelerată ca vădit inadmisibilă.

                  2)

                  Respinge acțiunea.

                  3)

                  Îl obligă pe domnul Jasenko Selimovic la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 121, 18.4.2017.


title: Cauza T-535/18: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2018 – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek’s)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/39

      Acțiune introdusă la 7 septembrie 2018 – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek’s)
      (Cauza T-535/18)
      (2018/C 392/47)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: P. Lange, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Peek’s” – cererea de înregistrare nr. 3 263 589

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 31 mai 2018 în cauza R 60/2007-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și ale articolului 15 alineatul (2) din Legea privind mărcile;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și ale articolului 15 alineatul (2) din Legea privind mărcile, în măsura în care s-a reținut existența unui risc de confuzie;

                  —

                  încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și ale articolului 15 alineatul (3) din Legea privind mărcile, în măsura în care s-a reținut existența unui profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renume;

                  —

                  încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 63 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 și ale normei 20 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei.


title: Cauza C-498/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 27 iulie 2018 – ZW/Deutsche Lufthansa AG

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 27 iulie 2018 – ZW/Deutsche Lufthansa AG
      (Cauza C-498/18)
      (2018/C 399/31)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: ZW

         Intimată: Deutsche Lufthansa AG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Termenul de doi ani pentru exercitarea acțiunii prevăzute la articolul 35 alineatul (1) din Convenția de la Montreal poate fi întrerupt sau suspendat?

                  2)

                  Dispozițiile articolului 35 alineatul (2) din Convenția de la Montreal, [conform căruia] „[m]etoda de calcul al termenului este determinată de legea aplicată de instanța sesizată cu soluționarea cazului”, permit să se considere că o normă de drept național privind data de la care se calculează un termen poate prevala asupra prevederii generale de la articolul 35 alineatul (1), conform căreia termenul începe să curgă la data sosirii la destinație?


title: Cauzele conexate C-208/17 P-C-210/17 P: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 12 septembrie 2018 – NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P)/Consiliul European [Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Declarația UE-Turcia a Consiliului European din 18 martie 2016 – Cerere de anulare]

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/13

      Ordonanța Curții (Camera întâi) din 12 septembrie 2018 – NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P)/Consiliul European
      (Cauzele conexate C-208/17 P-C-210/17 P) (1)

      ([Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Declarația UE-Turcia a Consiliului European din 18 martie 2016 - Cerere de anulare])
      (2018/C 399/16)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurenți: NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P) (reprezentanți: P. O'Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, Solicitor)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul European (reprezentanți: S. Boelaert, M. Chavrier și J.-P. Hix, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Elenă (reprezentanți: M. Michelogiannaki și G. Karipsiadis, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursurile ca vădit inadmisibile.

                  2)

                  Obligă NF, NG și NM la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 231, 17.07.2017.


title: Cauza T-538/18: Acțiune introdusă la 14 septembrie 2018 – Dickmanns/EUIPO

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/48

      Acțiune introdusă la 14 septembrie 2018 – Dickmanns/EUIPO
      (Cauza T-538/18)
      (2018/C 399/63)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea poziției EUIPO, comunicată prin scrisoarea din 14 decembrie 2017, potrivit căreia contractul reclamantei ca agent temporar în cadrul EUIPO încetează la 30 iunie 2018 și, în măsura în care este necesar, anularea deopotrivă a pozițiilor EUIPO comunicate prin scrisorile din 23 noiembrie 2013 și din 4 iunie 2014;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata către reclamantă a unei despăgubiri rezonabile, la latitudinea Tribunalului, pentru prejudiciile morale și materiale suferite de aceasta ca urmare a deciziei EUIPO menționate la primul capăt de cerere;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive:

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, pe neexercitarea puterii de apreciere de către EUIPO, pe încălcarea principiilor nediscriminării și egalității de tratament și pe încălcarea interdicției arbitrariului
                  Reclamanta susține că EUIPO a omis să îşi exercite, în mod nelegal, puterea de apreciere sau, în orice caz, a omis să o exercite fără să respecte un termen rezonabil înaintea finalizării contractului său, în sensul prelungirii a doua oară a contractului său în temeiul articolului 2 litera (f) din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene (denumit în continuare „RAA”).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea Orientărilor pentru prelungirea contractelor pe durată determinată ale agenților temporari (denumite în continuare „Orientările”), pe încălcarea principiului bunei administrări, a principiilor nediscriminării și egalității de tratament și a principiului potrivit căruia rezilierea unui contract de agent temporar în temeiul articolului 2 literele (a) sau (f) din RAA impune un motiv justificativ („justă cauză”), și pe încălcarea articolului 30 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), a Directivei 1999/70/CE a Consiliului (1), a Acordului-cadru [în special articolele 1 litera (b) și articolul 5 punctul 1 din acesta] precum și a articolului 4 din Convenția nr. 158 a OIM
                  Reclamanta susține că, după aprobarea Orientărilor, nu trebuia aplicată „clauza rezolutorie” cuprinsă în contractul său, întrucât acestea, începând cu introducerea lor, constituie modul de acțiune valid al EUIPO referitor la prelungirea contractelor agenților temporari și, prin urmare, exclud aplicarea clauzei respective.
                  În plus, reclamanta susține că o cauză justificativă a încetării unui contract trebuie să corespundă cu natura bugetară a postului în cauză.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea Orientărilor, care constituie deopotrivă încălcarea unor norme fundamentale de procedură, pe încălcarea principiilor nediscriminării și egalității de tratament și a principiului bunei administrări și eficienței gestiunii bugetare, pe încălcarea dreptului de a fi ascultat înaintea adoptării unei decizii defavorabile [articolul 41 alineatul (2) litera (a) din cartă], pe încălcarea obligației de solicitudine și de luare în considerare a intereselor legitime ale reclamantei, pe o eroare manifestă de apreciere în ponderarea intereselor reclamantei și a intereselor serviciului, precum și pe încălcarea interdicției arbitrariului

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) prima și a treia teză din RAA și pe încălcarea interdicției contractelor de muncă în lanț
                  Reclamanta susține în acest sens că EUIPO – în mod clar pentru a evita consecințele juridice ale articolului 8 alineatul (1) a treia teză din RAA – a încheiat mai multe contracte succesive în temeiul articolului 2 litera (b) și (a) din RAA, deși funcțiile sale nu au fost modificate. Prin urmare, în opinia sa, este valabil primul contract al reclamantei, pe termen nedeterminat și fără clauză rezolutorie.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe menținerea nelegală a clauzei rezolutorii în cadrul actului de reîncadrare, precum și în încălcarea încrederii legitime, a intereselor legitime ale reclamantei și ale obligației de solicitudine prin aplicarea clauzei
                  Prin intermediul celui de al cincilea motiv, reclamanta susține că EUIPO nu trebuia să aplice clauza rezolutorie după lunga perioadă scursă de la semnarea acesteia în 2005.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea încrederii legitime a reclamantei și a obligației de solicitudine, precum și pe nerespectarea intereselor legitime ale reclamantei și pe o eroare manifestă de apreciere a intereselor serviciului
                  Prin intermediul celui de al șaselea motiv, reclamanta susține că decizia EUIPO de a nu-i prelungi contractul încalcă încrederea sa legitimă, obligația de solicitudine și interesele sale legitime. În același timp, această decizie constituie o eroare manifestă de apreciere a intereselor serviciului având în vedere munca satisfăcătoare depusă de reclamantă.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor clauzei rezolutorii de la articolul 5 din contractul reclamantei
                  În cadrul celui de al șaptelea motiv, reclamanta susține că EUIPO, aplicând clauza rezolutorie, a aplicat greșit articolul 47 litera (b) punctul (ii) din RAA în locul articolului 47 litera (c) punctul (i) din acesta – astfel cum prevede respectiva clauză – și că, prin urmare, termenul de preaviz trebuia să fie de zece luni în loc de șase luni stabilite de EUIPO.

         (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediţie specială, 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza C-472/17: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 6 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di pace di L’Aquila – Italia) – Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia [Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții – Politica socială – Muncă pe durată determinată – Judecători de pace – Inadmisibilitate vădită]

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/13

      Ordonanța Curții (Camera întâi) din 6 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di pace di L’Aquila – Italia) – Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia
      (Cauza C-472/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Politica socială - Muncă pe durată determinată - Judecători de pace - Inadmisibilitate vădită])
      (2018/C 399/17)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Giudice di pace di L’Aquila

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Gabriele Di Girolamo

         Pârât: Ministero della Giustizia

         Cu participarea: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa)

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Giudice di pace di L’Aquila (Judecătorul de pace din L’Aquila, Italia) prin decizia din 31 iulie 2017 este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.


title: Cauza C-587/18 P: Recurs introdus la 19 septembrie 2018 de CSTP Azienda della Mobilità SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 11 iulie 2018 în cauza T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità/Comisia

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/26

      Recurs introdus la 19 septembrie 2018 de CSTP Azienda della Mobilità SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 11 iulie 2018 în cauza T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità/Comisia
      (Cauza C-587/18 P)
      (2018/C 399/35)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: CSTP Azienda della Mobilità SpA (reprezentanți: G. Capo, L. Visone, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Asstra Associazione Trasporti

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  declararea, în conformitate cu articolele 263 TFUE și 264 TFUE, a faptului că Decizia Comisiei Europene din 19 ianuarie 2015, în procedura de ajutor de stat SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) (pentru suma de 4 951 838,25 euro), este în întregime nulă și neavenită în măsura în care reține că sumele acordate cu titlu de compensație pentru obligațiile de serviciu public în sensul Regulamentului (CEE) nr. 1191/69 (acordarea unei compensații în temeiul articolului 11 pentru obligația de natură tarifară în sectorul transportului public local) (1), trebuie considerate o măsură nenotificată care constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, care este incompatibilă cu piața internă;

                  —

                  declararea, în conformitate cu articolele 263 TFUE și 264 TFUE, a faptului că Decizia Comisiei Europene din 19 ianuarie 2015, în procedura de ajutor de stat SA. 35842 (2014/C) (ex 2012/NN) (pentru suma de 4 951 838,25 euro), este în întregime nulă în partea în care se dispun măsuri de executare pentru recuperarea ajutorului în sarcina statului italian;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de C.S.T.P. – Azienda della Mobilità S.p.A. – aflată în regim de administrare extraordinară.

         Motivele și principalele argumente

      Recursul se întemeiază pe cinci motive în baza cărora hotărârea ar trebui anulată:
      I.   Caracterul eronat al hotărârii atacate în măsura în care compensația în cauză este calificată drept „ajutor nou”

      Compensația recunoscută recurentei este urmarea unei hotărâri judecătorești declaratorii a Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) din anul 2009, de recunoaștere a acestui drept în temeiul Regulamentului nr. 1191/1969, pentru obligații de serviciu public de natură tarifară. Această hotărâre, prin natura sa, nu putea în niciun caz să fie interpretată în sensul că instituie o măsură de compensație, întrucât doar recunoștea existența acesteia.
      II.   Caracterul eronat al hotărârii atacate în măsura în care a considerat că nu erau îndeplinite condițiile din Hotărârea Altmark

      Calificarea de sarcină economică pentru autoritățile publice exclude automat aplicabilitatea normelor în materie de ajutoare de stat. Având în vedere natura de contraprestație pentru obligațiile de serviciu public suportate, nu se poate stabili niciun avantaj pentru întreprinderea care le-a asumat. Se analizează punct cu punct Hotărârea Altmark, pentru a demonstra că toate principiile afirmate în aceasta sunt respectate.
      III.   Caracterul eronat al hotărârii în măsura în care măsura economică a fost considerată incompatibilă cu reglementarea europeană în materie de ajutoare de stat: cu privire la imposibilitatea măsurii de „a denatura concurența”

      Tribunalul nu a ținut cont de faptul că piața transportului public local în Campania în perioada relevantă în cauză (1996–2002), ca și în prezent încă, era închisă concurenței, iar concesiunile dădeau naștere unui drept de exclusivitate. Așadar, nu putea exista concurență nici „pentru piață” nici „pe piață”.
      IV.   Caracterul eronat al hotărârii atacate în măsura în care prin aceasta s-a afirmat că decizia Comisiei trebuia să prevaleze față de jurisprudența națională; aplicarea eronată a garanțiilor procedurale prevăzute de Regulamentul nr. 659/99 (2)
         (Regulamentul nr. 1589/2015 (3)
         ); aplicarea eronată a principiului încrederii legitime

      Tribunalul nu a ținut cont de hotărârea națională care fusese pronunțată cu mai mult de cinci ani înainte de decizia Comisiei. Pentru acest motiv, jurisprudența citată nu era pertinentă, nereprezentând precedente în speță. Dimpotrivă, Consiglio di Stato (Consiliul de Stat), prin aplicarea Regulamentului nr. 1191/69, exercitase o competență rezervată acestei instanțe. Nici Comisia nu poate invoca în speță nicio competență decizională exclusivă. Perioada lungă care a trecut de la hotărârea națională prin care fusese aplicat deciziei Comisiei dreptul Uniunii consolidase o încredere legitimă. Nu se poate invoca necunoașterea de către Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) a normelor aplicate, ci doar o interpretare diferită din partea Comisiei.
      V.   Caracterul eronat al hotărârii pentru aplicarea eronată a Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 (4)
         în scopul aprecierii compatibilității ajutorului cu reglementarea Uniunii; lipsa motivării

      Comisia a luat decizia pe un temei juridic eronat, întrucât Regulamentul nr. 1370/2007 nu era aplicabil deoarece a intrat în vigoare după hotărârea declaratorie de recunoaștere a dreptului la compensații, pronunțată de Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) în temeiul Regulamentului nr. 1191/69.

         (1)  Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 al Consiliului din 26 iunie 1969 privind acțiunea statelor membre în ceea ce privește obligațiile inerente noțiunii de serviciu public în domeniul transportului feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare (JO 1969, L 156, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 1, p. 25).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO 1999, L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).

         (3)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).

         (4)  Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO 2007, L 315, p. 1).


title: Cauza T-475/18 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 27 august 2018 – Boyer/Wallis și Futuna („Măsuri provizorii – Achiziții publice – Cerere de măsuri provizorii – Inadmisibilitate”)

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/37

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 27 august 2018 – Boyer/Wallis și Futuna
      (Cauza T-475/18 R)
      ((„Măsuri provizorii - Achiziții publice - Cerere de măsuri provizorii - Inadmisibilitate”))
      (2018/C 399/50)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Boyer (Papeete, Franța) (reprezentant: T. Dal Farra, avocat)

         Pârât: Teritoriul Insulelor Wallis și Futuna (Franța)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE având ca obiect, pe de o parte, suspendarea executării deciziei Teritoriului Insulelor Wallis și Futuna prin care acesta a respins oferta reclamantei și a atribuit unui alt ofertant contractul pentru lucrări privind construirea unui chei maritim comercial la Leava (Franța) și, pe de altă parte, suspendarea semnării contractului aferent.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Hotărârea Curții din 14 iunie 2018 în cauza E-15/17 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Regulamentul (UE) nr. 694/2014]

text:
               15.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/10

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 14 iunie 2018
      în cauza E-15/17
      Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda

         [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Regulamentul (UE) nr. 694/2014]

      (2018/C 414/12)
      În cauza E-15/17, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de declarare a faptului că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European deoarece nu a transpus în ordinea sa juridică internă actul menționat la punctul 31bbd din anexa IX la acordul respectiv [Regulamentul delegat (UE) nr. 694/2014 al Comisiei din 17 decembrie 2013 de completare a Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare care stabilesc tipurile de administratori ai fondurilor de investiții alternative], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen și Bernd Hammermann (judecător raportor), judecători, a emis la 14 iunie 2018 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Curtea:

                  1.

                  declară că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European deoarece nu a transpus în ordinea sa juridică internă actul menționat la punctul 31bbd din anexa IX la acordul respectiv [Regulamentul delegat (UE) nr. 694/2014 al Comisiei din 17 decembrie 2013 de completare a Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare care stabilesc tipurile de administratori ai fondurilor de investiții alternative], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord;

                  2.

                  dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza T-576/18: Acțiune introdusă la 25 septembrie 2018 – Crédit agricole/BCE

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/55

      Acțiune introdusă la 25 septembrie 2018 – Crédit agricole/BCE
      (Cauza T-576/18)
      (2018/C 436/78)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Crédit agricole SA (Montrouge, Franța) (reprezentanți: A. Champsaur și A. Delors, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea, în temeiul articolelor 256 și 263 TFUE, a Deciziei ECB-SSM-2018-FRCAG-77 adoptate de BCE la data de 16 iulie 2018;

                  —

                  obligarea BCE la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe un exces de putere care ar afecta Decizia Băncii Centrale Europene (BCE) din 16 iulie 2018, prin care s-a aplicat reclamantei o sancțiune administrativă pentru o încălcare continuă a cerințelor privind fondurile proprii prevăzute la articolul 26 alineatul (3) din Regulamentul nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1) (denumită în continuare „decizia atacată”). În această privință, reclamanta invocă următoarele argumente:

                              —

                              cu titlu principal, aceasta arată că BCE ar fi săvârșit o eroare de drept în interpretarea articolului 26 alineatul (3) din Regulamentul nr. 575/2013, care nu ar impune instituțiilor să obțină autorizația prealabilă a BCE pentru a încadra acțiuni ordinare în fondurile proprii din categoria 1.

                              —

                              cu titlu subsidiar, dacă Tribunalul ar trebui să considere că clasificarea unor acțiuni ordinare în fondurile proprii din categoria fără autorizația prealabilă a BCE constituie o încălcare a articolului 26 alineatul (3) din Regulamentul nr. 575/2013, reclamanta susține că nu a săvârșit nicio încălcare cu intenție sau din neglijență în aplicarea dispoziției menționate și că decizia atacată ar încălca principiul securității juridice.

                              —

                              cu titlu cu totul subsidiar, dacă Tribunalul ar trebui să considere că o încălcare poate fi reținută și că o sancțiune poate fi aplicată reclamantei, aceasta din urmă susține că având în vedere lipsa de gravitate a încălcării pretins săvârșite și cooperarea reclamantei, decizia atacată ar încălca principiul proporționalității.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea drepturilor procedurale fundamentale ale reclamantei care ar fi fost săvârșită de BCE în măsura în care ar fi întemeiat decizia atacată pe critici cu privire la care reclamanta nu ar fi fost în măsură să își prezinte obiecțiile.


               10.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/9

      Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2018 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
      (Cauza E-6/18)
      (2019/C 9/10)
      La data de 9 noiembrie 2018, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Carsten Zatschler, Catherine Howdle și Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, 35 Rue Belliard, B-1040 Bruxelles, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
      Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

                  1.

                  să constate că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat la punctul 1a din anexa XX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2014/52/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 aprilie 2014 de modificare a Directivei 2011/92/UE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului), astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta, și în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a transpune actul în termenul prevăzut sau, în orice caz, prin faptul că nu a informat Autoritatea AELS de Supraveghere în acest sens;

                  2.

                  să dispună suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.

         Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

                  —

                  cererea se referă la nerespectarea de către Islanda, până la data de 3 aprilie 2018, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 31 ianuarie 2018, referitor la faptul că statul islandez nu a transpus în ordinea sa juridică națională Directiva 2014/52/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 aprilie 2014 de modificare a Directivei 2011/92/UE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, după cum se menționează la punctul 1a din anexa XX la Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord („actul”);

                  —

                  Autoritatea AELS de Supraveghere susține că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea actului menționat, Islanda nu și-a respectat obligațiile care îi revin în temeiul actului și al articolului 7 din Acordul privind SEE.


title: Cauza T-494/17: Ordonanța Tribunalului din 19 noiembrie 2018 – Iccrea Banca/Comisia și SRB [„Acțiune în anulare și în despăgubiri – Uniune economică și monetară – Uniune bancară – Mecanismul unic de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții (MUR) – Fondul unic de rezoluție (FUR) – Stabilirea contribuției ex ante pentru anul 2016 – Desemnarea eronată a pârâtului – Termen de introducere a acţiunii – Tardivitate – Acte ipotetice – Cerere de despăgubiri – Legătură strânsă cu cererea de anulare – Excepție de nelegalitate – Inadmisibilitate vădită”]

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/62

      Ordonanța Tribunalului din 19 noiembrie 2018 – Iccrea Banca/Comisia și SRB
      (Cauza T-494/17) (1)

      ([„Acțiune în anulare și în despăgubiri - Uniune economică și monetară - Uniune bancară - Mecanismul unic de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții (MUR) - Fondul unic de rezoluție (FUR) - Stabilirea contribuției ex ante pentru anul 2016 - Desemnarea eronată a pârâtului - Termen de introducere a acţiunii - Tardivitate - Acte ipotetice - Cerere de despăgubiri - Legătură strânsă cu cererea de anulare - Excepție de nelegalitate - Inadmisibilitate vădită”])
      (2019/C 44/80)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (Roma, Italia) (reprezentanți: P. Messina, F. Isgrò și A. Dentoni Litta, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, A. Steiblytė și M. K.-Ph. Wojcik, agenți) și Comitetul unic de rezoluție (reprezentanți: G. Rumi, S. Raes, M. Merola și T. Van Dyck, avocați)

         Obiectul

      În principal, pe de o parte, o cerere în temeiul articolului 263 TFUE de anulare a Deciziei Comitetului unic de rezoluție („Comitetul”) din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/06), precum și a tuturor celorlalte decizii ale Comitetului, în temeiul cărora Banca Italiei a adoptat Deciziile naționale nr. 1249264/15 din 24 noiembrie 2015, nr. 1262091/15 din 26 noiembrie 2015, nr. 1547337/16 din 29 decembrie 2016, nr. 333162/17 din 14 martie 2017 și nr. 334520/17 din 14 martie 2017, în măsura în care se referă la reclamantă, pe de altă parte, o cerere de despăgubiri întemeiată pe articolul 268 din TFUE și, în subsidiar, o cerere întemeiată pe articolul 277 TFUE.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comitetului unic de rezoluție și de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 318, 25.9.2017


title: Cauza C-303/18 P: Ordonanța Curții (Camera a patra) din 28 noiembrie 2018 – Jean-Marie Le Pen/Parlamentul European (Recurs – Admisibilitate – Parlamentul European – Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European – Indemnizație pentru asistență parlamentară – Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat)

text:
               11.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/3

      Ordonanța Curții (Camera a patra) din 28 noiembrie 2018 – Jean-Marie Le Pen/Parlamentul European
      (Cauza C-303/18 P) (1)

      ((Recurs - Admisibilitate - Parlamentul European - Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Indemnizație pentru asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat))
      (2019/C 54/04)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Jean-Marie Le Pen (reprezentant: F. Wagner, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European (reprezentanți: S. Seyr și C. Burgos, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul ca fiind, în parte, vădit inadmisibil și, în parte, vădit nefondat.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Jean-Marie Le Pen la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 240, 9.7.2018.


title: Cauza C-698/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Specializat Mureş (România) la data de 7 noiembrie 2018 – SC Raiffeisen Bank SA / JB

text:
               11.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Specializat Mureş (România) la data de 7 noiembrie 2018 – SC Raiffeisen Bank SA / JB
      (Cauza C-698/18)
      (2019/C 54/06)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Specializat Mureş

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: SC Raiffeisen Bank SA

         Pârât: JB

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Permit dispoziţiile Directivei 93/13/CEE a Consiliului privind clauzele abuzive în contracte încheiate cu consumatorii (1), respectiv considerentele 12, 21 şi 23 din preambulul directivei şi articolul 2 litera (b), articolul 6 alineatul (1), articolul 7 alineatul (2) şi articolul 8 din directivă, [un] ansamblu de mijloace judiciare, în aplicarea principiului autonomiei procedurale conjugat cu cele ale echivalenţei şi efectivităţii, alcătuit din o acţiune judiciară de drept comun imprescriptibilă prin care se urmăreşte constatarea caracterului abuziv al unor clauze în contracte încheiate cu consumatorii şi o acţiune judiciară de drept comun personală, patrimonială şi prescriptibilă prin care se urmăreşte dezideratul directivei de înlăturare a efectelor oricăror obligaţii născute şi executate în virtutea unei clauze constatate ca având caracter abuziv pe seama consumatorului?

                  2)

                  În caz afirmativ la prima întrebare, se opun aceleaşi prevederi unei interpretări decurgând din aplicarea principiului securităţii raporturilor juridice civile potrivit căreia momentul obiectiv de la care consumatorul trebuia sau ar fi trebuit să cunoască existenţa unei clauze abuzive ar fi momentul încetării contractului de credit în cadrul căruia a avut calitatea de consumator?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului, din 5 aprilie 1993, privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993 L 95, p. 29, Ediţie specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-531/15: Hotărârea Tribunalului din 6 decembrie 2018 – Coveris Rigid France/Comisia [„Concurenţă – Înţelegeri – Piaţa ambalajelor alimentare pentru vânzarea cu amănuntul – Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE – Principiul răspunderii personale – Lipsa continuităţii economice – Egalitate de tratament”]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/32

      Hotărârea Tribunalului din 6 decembrie 2018 – Coveris Rigid France/Comisia
      (Cauza T-531/15) (1)

      ([„Concurenţă - Înţelegeri - Piaţa ambalajelor alimentare pentru vânzarea cu amănuntul - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE - Principiul răspunderii personale - Lipsa continuităţii economice - Egalitate de tratament”])
      (2019/C 65/39)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Coveris Rigid France, fostă Coveris Rigid (Auneau) France (Auneau, Franța) (reprezentanți: H. Meyer-Lindemann, C. Graf York von Wartenburg și L. Stammwitz, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Biolan, F. Jimeno Fernández și L. Wildpanner, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea, în ceea ce o priveşte pe reclamantă, a Deciziei C(2015) 4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 privind o procedură inițiată în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Coveris Rigid France la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 406, 7.12.2015.


title: Cauza T-539/16: Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2018 – GM și alții/Comisia („Funcţie publică – Funcţionari – Reforma statutului – Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1023/2013 – Post tip – Norme tranzitorii referitoare la încadrarea în posturile tip – Articolul 31 din anexa XIII la statut – Asistenţi în tranziţie – Promovare, în temeiul articolului 45 din statut, permisă doar pe parcursul unei cariere care corespunde postului tip ocupat – Excluderea funcţionarilor AST 9 de la procedura de promovare – Lipsa unui act cauzator de prejudicii – Act de confirmare – Litispendenţă – Inadmisibilitate vădită – Articolul 129 din Regulamentul de procedură – Excepţie de inadmisibilitate – Articolul 130 din Regulamentul de procedură”)

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/33

      Ordonanța Tribunalului din 14 decembrie 2018 – GM și alții/Comisia
      (Cauza T-539/16) (1)

      ((„Funcţie publică - Funcţionari - Reforma statutului - Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1023/2013 - Post tip - Norme tranzitorii referitoare la încadrarea în posturile tip - Articolul 31 din anexa XIII la statut - Asistenţi în tranziţie - Promovare, în temeiul articolului 45 din statut, permisă doar pe parcursul unei cariere care corespunde postului tip ocupat - Excluderea funcţionarilor AST 9 de la procedura de promovare - Lipsa unui act cauzator de prejudicii - Act de confirmare - Litispendenţă - Inadmisibilitate vădită - Articolul 129 din Regulamentul de procedură - Excepţie de inadmisibilitate - Articolul 130 din Regulamentul de procedură”))
      (2019/C 65/41)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant(ți)(e): GM, GN, GO şi GP (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și G. Gattinara, ulterior C. Berardis-Kayser și G. Gattinara și la final G. Berscheid și G. Gattinara, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea deciziilor Comisiei prin care autoritatea împuternicită să facă numiri a acestei instituţii a încadrat reclamanţii pe postul tip „asistent în tranziţie”, cu consecinţa pierderii, de la data de 1 ianuarie 2014, a vocaţiei lor la promovare într-un grad superior

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea ca fiind vădit inadmisibilă.

                  2)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată şi este obligată la plata unei jumătăţi din cheltuielile efectuate de GM, de GN, de GO şi de GP.

                  3)

                  GM, GN, GO şi GP suportă jumătate din propriile lor cheltuieli.

                  4)

                  Parlamentul European şi Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor lor de intervenţie.

         (1)  JO C 96, 23.3.2015 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-16/15 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza T-149/16: Ordonanța Tribunalului din 30 ianuarie 2019 – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Comisia („Acțiune în anulare – Asistență financiară în domeniul Mecanismului pentru interconectarea Europei – Transporturi pentru perioada 2014-2020 – Litispendență – Inadmisibilitate”)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/42

      Ordonanța Tribunalului din 30 ianuarie 2019 – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Comisia
      (Cauza T-149/16) (1)

      ((„Acțiune în anulare - Asistență financiară în domeniul Mecanismului pentru interconectarea Europei - Transporturi pentru perioada 2014-2020 - Litispendență - Inadmisibilitate”))
      (2019/C 103/57)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: inițial P. Glazener, ulterior Y. de Vries și D. Coumans și în final Y. de Vries și J. de Kok, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Hottiaux și J. Samnadda, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare C(2015) 5274 final a Comisiei din 31 iulie 2015 de stabilire a listei propunerilor selectate pentru acordarea de asistență financiară din partea Uniunii Europene în domeniul Mecanismului pentru interconectarea Europei (MIE) – Transporturi, ca urmare a cererilor de propuneri lansate la 11 septembrie 2014 în temeiul programului multianual de lucru

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza T-735/18: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2018 – Aquind/ACER

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/44

      Acțiune introdusă la 14 decembrie 2018 – Aquind/ACER
      (Cauza T-735/18)
      (2019/C 103/60)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Aquind Ltd (Wallsend, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Goldberg, E. White și C. Davis, Solicitors)

         Pârâtă: Agenţia pentru Cooperarea Autorităţilor de Reglementare din Domeniul Energiei

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei A-001-2018 din 17 octombrie 2018 a Comisiei de apel a pârâtei și a Deciziei 05/2018 din 19 iunie 2018 a pârâtei, pe care o confirmă;

                  —

                  soluționarea principalelor probleme juridice invocate în cererea introductivă, referitoare la: (i) faptul că pârâta și Comisia de apel a pârâtei au apreciat în mod eronat că reclamanta trebuia să solicite și să obțină mai întâi o decizie privind alocarea transfrontalieră a costurilor, înainte de a putea fi adoptată o decizie în temeiul articolului 17 din Regulamentul (CE) nr. 714/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (1) (al patrulea motiv); și (ii) neluarea în considerare de către pârâtă și de către Comisia de apel a pârâtei a imposibilității legale ca reclamanta să exploateze interconexiunea propusă în Franța în lipsa unei derogări (al șaselea motiv);

                  —

                  soluționarea în mod individual a fiecăruia dintre motivele invocate în cererea introductivă, pentru a se evita alte dispute cu privire la aceste motive contestate atunci când cererea de derogare este reexaminată de pârâtă; și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori de interpretare a articolului 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 714/2009 prin politica permisivă privind puterea de apreciere a pârâtei în examinarea unei cereri de derogare.
                  În lumina criteriilor obiective din articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 714/2009, puterea de apreciere a pârâtei ar trebui să fie limitată la examinarea îndeplinirii sau a neîndeplinirii acestor condiții.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori de interpretare a Regulamentului nr. 714/2009 atunci când s-a apreciat că o cerere de derogare trebuie să fie admisă doar ca o măsură de ultimă instanță.
                  Rezultă că nu există niciun temei pentru a se considera că acordarea unei derogări ar trebui să fie o măsură de ultimă instanță.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori de apreciere a sarcinii și a nivelului probei necesare pentru acordarea unei derogări în conformitate cu articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 714/2009.
                  Pârâta pare să impună reclamantei o probatio diabolica.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori de interpretare a relației dintre articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 714/2009 și articolul 12 din Regulamentul (UE) nr. 347/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (2) și, ca urmare a acesteia, pe mizarea pe posibilitatea ca interconexiunea reclamantei să fie eligibilă pentru o procedură de alocare transfrontalieră a costurilor și pe neluarea în considerare a problemelor asociate unei asemenea proceduri.

                              —

                              Este posibil să nu fie corect că o derogare poate fi acordată numai după ce s-a demonstrat că nu există un regim de reglementare conform articolului 12 din Regulamentul nr. 347/2013. Acest regim trebuie să fie voluntar și să nu fie aplicabil atunci când este acordată o derogare.

                              —

                              Este posibil ca abordarea adoptată de pârâtă să nu fi luat în considerare riscurile asociate conformării unui regim reglementat.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului fundamental al securității juridice din dreptul Uniunii și a protecției încrederii legitime, prin refuzul luării în considerare a precedentelor stabilite în determinarea interpretării corecte a Regulamentului nr. 714/2009 și prin adoptarea unei abordări radical diferite.

                              —

                              Reclamanta ar trebui să se poată baza pe practica și pe principiile de reglementare privind evaluarea cererilor de derogare, care au fost stabilite prin deciziile Comisiei Europene.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori în aplicarea articolului 17 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 714/2009, prin neluarea în considerare a restricțiilor din dreptul francez aplicabile promotorilor non-TEN ai interconexiunilor pentru energie electrică în Franța.

                              —

                              Întrucât nu s-a dovedit neconformitatea restricțiilor legale franceze cu dreptul Uniunii, reclamantul ar fi trebuit să țină seama de acestea atunci când a apreciat dacă investiția este realizată fără o derogare.

                              —

                              Nu există o limitare cu privire la tipurile de risc care pot fi luate în considerare în aprecierea condiției de la articolul 17 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 714/2009.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori în aplicarea articolului 17 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 714/2009, prin neluarea în considerare a nevoii unei siguranțe a veniturilor pe termen lung în vederea asigurării finanțării pentru interconexiunea reclamantei.
                  Riscurile aferente proiectului pot descuraja angajarea fondurilor necesare. Prin urmare, ar fi trebuit să se țină seama de impactul riscurilor asupra abilității reclamantei de a obține finanțarea.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori în aplicarea articolului 17 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 714/2009, prin neluarea în considerare a impactului global al riscurilor individuale aferente interconexiunii reclamantei.
                  Raportul global dintre risc și randament stabilește dacă o investiție va fi realizată. Prin urmare, analizarea în mod individual a fiecărui tip de risc ar trebui să nu fie suficientă.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe neexaminarea cu suficientă atenție a deciziei pârâtei de către Comisia de apel a pârâtei.
                  Având în vedere sfera competențelor sale și aspectele serioase care urmau a fi abordate, Comisia de apel a pârâtei ar fi trebuit să examineze cu mai multă atenție decizia pârâtei.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 714/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind condițiile de acces la rețea pentru schimburile transfrontaliere de energie electrică și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1228/2003 (JO 2009, L 211, p. 15).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 347/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 aprilie 2013 privind liniile directoare pentru infrastructurile energetice transeuropene, de abrogare a Deciziei nr. 1364/2006/CE și de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 713/2009, (CE) nr. 714/2009 și (CE) nr. 715/2009 (JO 2013, L 115, p. 39).


title: Cauza C-434/17: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 13 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungaria) — Human Operator Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Trimitere preliminară — Armonizarea legislațiilor fiscale — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Deducerea TVA ului — Determinarea persoanei impozabile obligate la plata TVA ului — Aplicarea retroactivă a unei măsuri de derogare — Principiul securității juridice)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/7

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 13 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungaria) — Human Operator Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Cauza C-434/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Armonizarea legislațiilor fiscale - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Deducerea TVA ului - Determinarea persoanei impozabile obligate la plata TVA ului - Aplicarea retroactivă a unei măsuri de derogare - Principiul securității juridice)
      (2019/C 131/08)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Human Operator Zrt.

         Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Dispozitivul

      Dreptul Uniunii se opune unei reglementări naționale care prevede aplicarea unei măsuri de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/43/UE a Consiliului din 22 iulie 2013, înainte ca actul Uniunii care autorizează derogarea menționată să fi fost notificat statului membru care a cerut o, în condițiile în care actul Uniunii menționat tace cu privire la intrarea sa în vigoare sau la data de începere a aplicării sale, chiar dacă statul membru menționat a exprimat dorința ca derogarea menționată să se aplice cu efect retroactiv.

         (1)  JO C 318, 25.9.2017.


title: Cauza C-154/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Labour Court, Ireland — Irlanda) — Tomás Horgan, Claire Keegan/Minister for Education & Skills, Minister for Finance, The Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland, Attorney General (Trimitere preliminară — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Directiva 2000/78/CE — Articolul 2 alineatul (2) litera (b) — Discriminare indirectă pe motive de vârstă — Cadre didactice nou-recrutate — Data recrutării — Grilă de salarizare și încadrare în treaptă la recrutare mai puțin favorabile decât cele aplicabile cadrelor didactice deja în funcție)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/14

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Labour Court, Ireland — Irlanda) — Tomás Horgan, Claire Keegan/Minister for Education & Skills, Minister for Finance, The Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland, Attorney General
      (Cauza C-154/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Directiva 2000/78/CE - Articolul 2 alineatul (2) litera (b) - Discriminare indirectă pe motive de vârstă - Cadre didactice nou-recrutate - Data recrutării - Grilă de salarizare și încadrare în treaptă la recrutare mai puțin favorabile decât cele aplicabile cadrelor didactice deja în funcție)
      (2019/C 131/16)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Labour Court, Ireland

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: Tomás Horgan, Claire Keegan

         Intimați: Minister for Education & Skills, Minister for Finance, The Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland, Attorney General

         Dispozitivul

      Articolul 2 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretat în sensul că o măsură precum cea în discuție în litigiul principal, care, cu începere de la o dată determinată, prevede aplicarea, cu ocazia recrutării de cadre didactice noi, a unei grile de salarizare și a unei încadrări în treaptă mai puțin favorabile decât cele care erau aplicate, în temeiul unor norme anterioare acelei măsuri, cadrelor didactice recrutate anterior datei respective, nu constituie o discriminare indirectă pe motive de vârstă, în sensul acestei dispoziții.

         (1)  JO C 166, 14.5.2018.


title: Cauza C-492/18 PPU: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam — Țările de Jos) — Exécution du mandat d’arrêt européen émis à l’encontre de TC (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie penală — Decizia cadru 2002/584/JAI — Mandat european de arestare — Articolul 12 — Menținerea persoanei în detenție — Articolul 17 — Termene pentru adoptarea deciziei de executare a mandatului european de arestare — Legislație națională care prevede suspendarea din oficiu a măsurii detenției după 90 de zile de la arestare — Interpretare conformă — Suspendarea termenelor — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 6 — Dreptul la libertate și la siguranță — Interpretări divergente ale legislației naționale — Claritate și previzibilitate)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/16

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam — Țările de Jos) — Exécution du mandat d’arrêt européen émis à l’encontre de TC
      (Cauza C-492/18 PPU) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Decizia cadru 2002/584/JAI - Mandat european de arestare - Articolul 12 - Menținerea persoanei în detenție - Articolul 17 - Termene pentru adoptarea deciziei de executare a mandatului european de arestare - Legislație națională care prevede suspendarea din oficiu a măsurii detenției după 90 de zile de la arestare - Interpretare conformă - Suspendarea termenelor - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 6 - Dreptul la libertate și la siguranță - Interpretări divergente ale legislației naționale - Claritate și previzibilitate)
      (2019/C 131/19)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Amsterdam

         Părțile din procedura principală

      TC

         Dispozitivul

                  1)

                  Decizia cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre trebuie interpretată în sensul că se opune unei dispoziții naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede o obligație generală și necondiționată de punere în libertate a unei persoane căutate și arestate în temeiul unui mandat european de arestare de îndată ce a expirat termenul de 90 de zile de la arestarea sa, atunci când există un risc major de fugă al acesteia, care nu poate fi adus la un nivel acceptabil prin impunerea unor măsuri adecvate.

                  2)

                  Articolul 6 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei jurisprudențe naționale care permite menținerea în detenție a persoanei căutate peste acest termen de 90 de zile, în temeiul unei interpretări a acestei dispoziții naționale potrivit căreia termenul respectiv este suspendat atunci când autoritatea judiciară de executare decide fie să sesizeze Curtea de Justiție a Uniunii Europene cu o cerere de decizie preliminară, fie să aștepte răspunsul la o cerere de decizie preliminară formulată de o altă autoritate judiciară de executare, fie să amâne decizia cu privire la predare pentru motivul că ar putea exista, în statul membru emitent, un risc real de condiții de detenție inumane sau degradante, în măsura în care această jurisprudență nu asigură conformitatea dispoziției naționale respective cu Decizia cadru 2002/584 și prezintă divergențe care pot conduce la durate diferite de menținere în detenție.

         (1)  JO C 381, 22.10.2018.


title: Cauza C-571/18 P: Recurs introdus la 11 septembrie 2018 de Felismino Pereira împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 13 iulie 2018 în cauza T-606/16, Pereira/Comisia

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/17

      Recurs introdus la 11 septembrie 2018 de Felismino Pereira împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 13 iulie 2018 în cauza T-606/16, Pereira/Comisia
      (Cauza C-571/18 P)
      (2019/C 131/20)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Felismino Pereira (reprezentant: N. de Montigny, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 14 februarie 2019, Curtea (Camera a șaptea) a respins recursul ca fiind vădit inadmisibil.


title: Cauza C-669/18: Recurs introdus la 27 octombrie 2018 de Adis Higiene, S.L. împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 10 august 2018 în cauza T-309/18 P, Adis Higiene/EUIPO — Farecla Products (G3 Extra Plus)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/17

      Recurs introdus la 27 octombrie 2018 de Adis Higiene, S.L. împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 10 august 2018 în cauza T-309/18 P, Adis Higiene/EUIPO — Farecla Products (G3 Extra Plus)
      (Cauza C-669/18)
      (2019/C 131/22)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Adis Higiene, S.L. (reprezentant: M. J. Sanmartín, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      Prin Ordonanța din 27 februarie 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șasea) a respins recursul și a dispus ca Adis Higiene SL să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-830/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Germania) la 28 decembrie 2018 — Landkreis Südliche Weinstraße/PF și alții

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Germania) la 28 decembrie 2018 — Landkreis Südliche Weinstraße/PF și alții
      (Cauza C-830/18)
      (2019/C 131/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz

         Părțile din procedura principală

         Pârât și apelant: Landkreis Südliche Weinstraße

         Reclamant și intimat: PF și alții

         Parte la procedură: Vertreter des öffentlichen Interesses

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (1) trebuie să fie interpretat în sensul că o normă de drept național care limitează obligația anumitor colectivități teritoriale [Landkreise (districte rurale)] de a asigura un serviciu de transport școlar la rezidenții landului federal (Bundesland) din care acestea fac parte are efectul unei discriminări indirecte, chiar dacă s-a stabilit, pe baza unor împrejurări obiective, că, drept urmare a cerinței privind reședința, sunt excluși de la furnizarea serviciului în mod preponderent rezidenții din restul teritoriului național al statul membru?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                  2)

                  Organizarea eficientă a sistemului școlar reprezintă o cerință imperativă de interes general de natură să justifice o discriminare indirectă?

         (1)  JO 2011, L 141, p. 1.


title: Cauzele conexate T-131/16 și T-263/16: Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2019 — Belgia și Magnetrol International/Comisia („Ajutoare de stat — Schemă de ajutor pusă în aplicare de Belgia — Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piața internă și ilegală și prin care se dispune recuperarea ajutorului plătit — Decizie fiscală anticipată (tax ruling) — Scutire aplicată profitului excedentar — Autonomie fiscală a statelor membre — Noțiunea de schemă de ajutor — Măsuri suplimentare de aplicare”)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/39

      Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2019 — Belgia și Magnetrol International/Comisia
      (Cauzele conexate T-131/16 și T-263/16) (1)

      („Ajutoare de stat - Schemă de ajutor pusă în aplicare de Belgia - Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piața internă și ilegală și prin care se dispune recuperarea ajutorului plătit - Decizie fiscală anticipată (tax ruling) - Scutire aplicată profitului excedentar - Autonomie fiscală a statelor membre - Noțiunea de schemă de ajutor - Măsuri suplimentare de aplicare”)
      (2019/C 131/43)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant în cauza T-131/16: Regatul Belgiei (reprezentanți: inițial C. Pochet, M. Jacobs și J.-C. Halleux, ulterior C. Pochet și J.-C. Halleux, agenți, asistați de M. Segura Catalán și M. Clayton, avocați)

         Reclamantă în cauza T-263/16: Magnetrol International (Zele, Belgia) (reprezentanți: H. Gilliams și J. Bocken, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P.J. Loewenthal și B. Stromsky, ulterior P.J. Loewenthal și F. Tomat, agenți)

         Intervenientă în cauza T-131/16: Irlanda (reprezentanți: inițal E. Creedon, G. Hodge și A. Joyce, ulterior K. Duggan, M. Browne și M. Joyce, și în cele din urmă M. Joyce și J. Quaney, agenți, asistați de P. Gallagher, M. Collins, SC, B. Doherty și S. Kingston, barristers)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei (UE) 2016/1699 a Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat privind scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Belgia (JO 2016, L 260, p. 61)

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele T-131/16 et T-263/16 în vederea pronunțării prezentei hotărâri.

                  2)

                  Anulează Decizia (UE) 2016/1699 a Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat privind scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Belgia.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Regatul Belgiei, inclusiv pe cele aferente procedurii măsurilor provizorii, și de Magnetrol International.

                  4)

                  Irlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 191, 30.5.2016.


title: Cauza T-162/18: Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2019 — Beko/EUIPO — Acer (ALTUS) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative ALTUS — Mărci naționale verbale anterioare ALTOS — Proceduri de decădere a anumitor mărci anterioare inițiate în fața autorităților naționale — Risc de confuzie — Suspendarea procedurii administrative — Norma 20 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 [devenită articolul 71 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625]”)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/45

      Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2019 — Beko/EUIPO — Acer (ALTUS)
      (Cauza T-162/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative ALTUS - Mărci naționale verbale anterioare ALTOS - Proceduri de decădere a anumitor mărci anterioare inițiate în fața autorităților naționale - Risc de confuzie - Suspendarea procedurii administrative - Norma 20 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 [devenită articolul 71 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625]”)
      (2019/C 131/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Beko plc (Watford, Regatul Unit) (reprezentant: G. Tritton, barrister)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Ivanauskas și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Acer, Inc. (Taipei, Taiwan)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 13 decembrie 2017 (cauza R 1991/2016–5), privind o procedură de opoziție între Acer și Beko

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 13 decembrie 2017 (cauza R 1991/2016–5).

                  2)

                     Obligă EUIPO să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele alor Beko plc.

         (1)  JO C 152, 30.4.2018.


title: Cauza T-224/18 RII: Ordonanța președintelui Tribunalului din 14 februarie 2019 — PV/Comisia („Procedură de măsuri provizorii — Funcție publică — Procedură disciplinară — Stabilire la zero a salariului — Modificare a circumstanțelor — Inadmisibilitate — Lipsa unor fapte noi”)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/49

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 14 februarie 2019 — PV/Comisia
      (Cauza T-224/18 RII)
      („Procedură de măsuri provizorii - Funcție publică - Procedură disciplinară - Stabilire la zero a salariului - Modificare a circumstanțelor - Inadmisibilitate - Lipsa unor fapte noi”)
      (2019/C 131/57)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: PV (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid, B. Mongin și R. Striani, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită suspendarea executării, în primul rând, a procedurii disciplinare CMS 17/025 și, în al doilea rând, a deciziei de stabilire la zero a salariului reclamantului

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                     Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-106/19: Acțiune introdusă la 20 februarie 2019 — Abanca/EUIPO — Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS)

text:
               8.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 131/57

      Acțiune introdusă la 20 februarie 2019 — Abanca/EUIPO — Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS)
      (Cauza T-106/19)
      (2019/C 131/66)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Abarca — Companhia de Seguros SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentant: J. Pimenta și Á. Pinho, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Abanca Corporación Bancaria, SA (Betanzos, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare nr. 16 041 519 a mărcii figurative a Uniunii Europene ABARCA SEGUROS în culorile roz, albastru deschis, verde deschis și negru

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 22 noiembrie 2018 în cauza R 1370/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în tot a deciziei atacate;

                  —

                  în consecință, admiterea cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 16 041 519 în totalitate;

                  —

                  obligarea celorlalte părți la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură, precum și în procedurile de opoziție și de recurs în fața EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.