title: Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 25 ianuarie 2007.#Adam Opel AG împotriva Autec AG.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Landgericht Nürnberg-Fürth - Germania.#Trimitere preliminară - Marcă - Articolul 5 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) și articolul 6 alineatul (1) litera (b) din Prima directivă 89/104/CEE - Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic sau similar cu marca - Marcă înregistrată pentru autovehicule și pentru jucării - Reproducere a mărcii de către un terț pe modele la scară redusă de vehicule purtând această marcă.#Cauza C-48/05.

text:
      Cauza C‑48/05
      Adam Opel AG
      împotriva
      Autec AG
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Nürnberg‑Fürth)
      „Trimitere preliminară – Marcă – Articolul 5 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) și articolul 6 alineatul (1) litera (b) din Prima directivă 89/104/CEE
         – Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic sau similar cu marca – Marcă înregistrată pentru autovehicule și pentru jucării – Reproducere a mărcii de către un terț pe modele la scară redusă de vehicule purtând această marcă”

      Sumarul hotărârii
      1.        Apropierea legislațiilor – Mărci – Directiva 89/104 – Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării de către un
            terț a unui semn identic pentru produse identice
      [Directiva 89/104 a Consiliului, art. 5 alin. (1) lit. (a)]
      2.        Apropierea legislațiilor – Mărci – Directiva 89/104 – Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării de către un
            terț a unui semn identic pentru produse identice – Utilizare a mărcii în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din
            directivă – Noțiune
      [Directiva 89/104 a Consiliului, art. 5 alin. (1) lit. (a)]
      3.        Apropierea legislațiilor – Mărci – Directiva 89/104 – Marcă de renume – Protecție extinsă la produse sau servicii care nu
            sunt similare [articolul 5 alineatul (2) din directivă]
      [Directiva 89/104 a Consiliului, art. 5 alin. (2)]
      4.        Apropierea legislațiilor – Mărci – Directiva 89/104 – Limitarea efectelor mărcii
      [Directiva 89/104 a Consiliului, art. 6 alin. (1) lit. (b)]

      1.        Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104 cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că atunci
         când o marcă este înregistrată atât pentru autovehicule, cât și pentru jucării, aplicarea de către un terț, fără autorizarea
         titularului mărcii, a unui semn identic cu această marcă pe modele la scară redusă de vehicule purtând marca respectivă, cu
         scopul de a reproduce în mod fidel aceste vehicule, precum și comercializarea respectivelor modele la scară redusă constituie
         o utilizare pe care titularul mărcii este îndreptățit să o interzică dacă aceasta aduce atingere sau este susceptibilă să
         aducă atingere funcțiilor mărcii, în calitate de marcă înregistrată pentru jucării. Îi revine instanței naționale sarcina
         de a stabili, prin raportare la consumatorul mediu de jucării din statul membru în cauză, dacă aceasta este situația în litigiul
         cu care este sesizată.

      (a se vedea punctele 25, 37, dispozitiv 1)
      2.        Cu excepția ipotezei specifice referitoare la utilizarea unei mărci de către un terț prestator de servicii având ca obiect
         produsele care poartă această marcă, articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104 cu privire la mărci trebuie
         să fie interpretat în sensul că privește utilizarea unui semn identic cu marca pentru produse comercializate sau pentru servicii
         furnizate de către terț care sunt identice cu cele pentru care este înregistrată marca.

      Prin urmare, cu privire la o marcă înregistrată atât pentru autovehicule, cât și pentru jucării, aplicarea de către un terț,
         fără autorizarea titularului mărcii, a unui semn identic cu această marcă pe modele la scară redusă de vehicule purtând marca
         respectivă nu reprezintă o utilizare a semnului în calitate de marcă înregistrată pentru autovehicule, în sensul articolului
         5 alineatul (1) litera (a) din directivă.

      (a se vedea punctele 28, 30)
      3.        Articolul 5 alineatul (2) din Prima directivă 89/104 cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că, atunci când o marcă
         este înregistrată atât pentru autovehicule – pentru care este o marcă de renume –, cât și pentru jucării, aplicarea de către
         un terț, fără autorizarea titularului mărcii, a unui semn identic cu această marcă pe modele la scară redusă de vehicule purtând
         marca respectivă, cu scopul de a reproduce în mod fidel aceste vehicule, precum și comercializarea respectivelor modele la
         scară redusă constituie o utilizare pe care titularul mărcii este îndreptățit să o interzică – atunci când protecția prevăzută
         de această dispoziție a fost instituită în dreptul intern – dacă prin această utilizare fără motive întemeiate se obțin foloase
         necuvenite din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii, în calitate de marcă înregistrată pentru autovehicule, ori se
         aduce atingere acestora. Fiind vorba despre o apreciere a situației de fapt, îi revine instanței naționale, de la caz la caz,
         sarcina de a stabili dacă aceasta este situația în litigiul cu care este sesizată.

      (a se vedea punctele 36, 37, dispozitiv 1)
      4.        Articolul 6 alineatul (1) litera (b) din Prima directivă 89/104 cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că, atunci
         când o marcă este înregistrată în special pentru autovehicule, aplicarea de către un terț, fără autorizarea titularului mărcii,
         a unui semn identic cu această marcă pe modele la scară redusă de vehicule purtând marca respectivă, cu scopul de a reproduce
         în mod fidel aceste vehicule, precum și comercializarea respectivelor modele la scară redusă nu constituie o utilizare a unei
         indicații referitoare la o caracteristică a acestor modele la scară redusă.

      (a se vedea punctul 45, dispozitiv 2)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
      25 ianuarie 2007(*)

      „Trimitere preliminară – Marcă – Articolul 5 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) și articolul 6 alineatul (1) litera (b) din Prima directivă 89/104/CEE
         – Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic sau similar cu marca – Marcă înregistrată pentru autovehicule și pentru jucării – Reproducere a mărcii de către un terț pe modele la scară redusă de vehicule purtând această marcă”

      În cauza C‑48/05,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Landgericht
         Nürnberg‑Fürth (Germania), prin decizia din 28 ianuarie 2005, primită de Curte la 8 februarie 2005, în procedura

      Adam Opel AG
      împotriva
      Autec AG,

      cu participarea:
      Deutscher Verband der Spielwaren‑Industrie e. V.,

      CURTEA (Camera întâi),
      compusă din domnul P. Jann, președinte de cameră, domnii K. Schiemann și M. Ilešič (raportor), judecători,
      avocat general: domnul D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      grefier: doamna M. Ferreira, administrator principal,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 2 februarie 2006,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru Adam Opel AG, de S. Völker și A. Klett, Rechtsanwälte,
      –        pentru Autec AG, de R. Prager și T. Nägele, Rechtsanwälte, precum și de domnul D. Tergau, Patentanwalt,
      –        pentru Deutscher Verband der Spielwaren‑Industrie e.V., de T. Nägele, Rechtsanwalt,
      –        pentru guvernul francez, de domnul G. de Bergues și de doamna A. Bodard‑Hermant, în calitate de agenți,
      –        pentru guvernul Regatului Unit, de domnul M. Bethell, în calitate de agent, asistat de domnul M. Tappin, barrister, și de
         domnul S. Malynicz, barrister,

      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii G. Braun, B. Rasmussen și W. Wils, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 7 martie 2006,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 5 alineatul (1) litera (a) și a articolului
         6 alineatul (1) litera (b) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor
         statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92, denumită în continuare „directiva”).

       Cadrul juridic
      2        Articolul 5 din directivă, intitulat „Drepturi conferite de marcă”, prevede:

      „(1)      Marca înregistrată conferă titularului său următoarele drepturi exclusive. Titularul este îndreptățit să interzică oricărui
         terț să utilizeze, fără consimțământul său, în cadrul comerțului:

      (a)      un semn identic mărcii pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care aceasta este înregistrată;
      (b)       un semn pentru care, din cauza identității sau a similitudinii sale cu marca și din cauza identității sau a similitudinii
         produselor sau serviciilor aflate sub incidența mărcii și a semnului, există în mintea publicului un risc de confuzie care
         conține riscul de asociere între semn și marcă;

      (2)      Orice stat membru poate, de asemenea, să prevadă că titularul este îndreptățit să interzică oricărui terț să utilizeze, fără
         consimțământul său, în comerț, orice semn identic sau similar mărcii pentru produse sau servicii care nu sunt similare celor
         pentru care marca este înregistrată, atunci când marca aceasta se bucură de renume în statul membru în cauză și când prin
         utilizarea semnului [a se citi «prin utilizarea semnului fără motive întemeiate»] obține foloase necuvenite din caracterul
         distinctiv sau renumele mărcii ori aduce atingere acestora.

      (3)       În temeiul alineatelor (1) și (2), poate fi interzis, inter alia:

      (a)      să se aplice semnul pe produse sau pe ambalajul acestora;
      (b)      să se ofere produsele, să fie comercializate sau să fie deținute în acest scop sau să se ofere sau să se furnizeze servicii
         sub acest semn;

      (c)      să importe sau să exporte produsele sub acest semn;
      (d)      să utilizeze semnul în documentele de afaceri sau în publicitate.
      […]
      (5)      Alineatele (1)-(4) nu aduc atingere dispozițiilor în orice stat membru referitoare la protecția împotriva utilizării unui
         semn în alte scopuri decât acelea de a distinge produsele sau serviciile, atunci când utilizarea acestui produs [a se citi
         «acestui semn»] fără motive întemeiate atrage foloase necuvenite din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii ori aduce
         atingere acestora.”

      3        Articolul 6 din directivă, intitulat „Limitarea efectelor mărcii”, prevede la alineatul (1):

      „(1)      Dreptul conferit de marcă nu permite titularului său să interzică unui terț utilizarea, în cadrul comerțului,
      (a)      a numelui și a adresei sale;
      (b)      a indicațiilor privind felul, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea, originea geografică sau data fabricației produsului
         sau a prestării serviciului sau a altor caracteristici ale acestora;

      (c)      a mărcii, atunci când aceasta se impune pentru indicarea destinației unui produs sau unui serviciu, în special ca accesorii
         sau piese detașate,

      atât timp cât sunt folosite conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial.”
       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      4        Adam Opel AG (denumită în continuare „Adam Opel”), constructor de automobile, este titularul mărcii figurative naționale reproduse
         mai jos, înregistrată în Germania la 10 aprilie 1990, în special pentru autovehicule și jucării (denumită în continuare „logoul
         Opel”):

      5        Autec AG (denumită în continuare „Autec”) produce, între altele, modele la scară redusă teleghidate de automobile, pe care
         le distribuie sub marca cartronic.

      6        La începutul anului 2004, Adam Opel a constatat că în Germania era comercializat un model la scară redusă 1/24 și teleghidat
         al Opel Astra V8 coupé, pe masca radiatorului acestuia fiind aplicat, ca și la autovehiculul original, logoul Opel. Această
         jucărie este produsă de Autec.

      7        Marca cartronic, însoțită de simbolul ®, figurează în mod clar vizibil pe pagina de gardă a instrucțiunilor de folosire ce
         însoțesc fiecare model la scară redusă, precum și pe fața telecomenzii. În plus, indicațiile „AUTEC® AG” și „AUTEC® AG D 90441
         Nürnberg” apar pe versoul instrucțiunilor de folosire și, în ceea ce privește a doua indicație, pe un autocolant aplicat pe
         partea inferioară a telecomenzii.

      8        Printr‑o cerere introdusă în fața Landgericht Nürnberg‑Fürth, Adam Opel a solicitat ca Autec să fie obligată în special să
         se abțină, în cadrul comerțului, de la aplicarea logoului Opel pe modele la scară redusă de vehicule și de la oferirea spre
         vânzare, comercializarea sau deținerea în acest scop, importul sau exportul de modele la scară redusă de vehicule purtând
         această marcă, sub sancțiunea aplicării unei penalități cu titlu cominatoriu de 250 000 de euro pentru fiecare încălcare sau,
         în subsidiar, a unei măsuri de constrângere privative de libertate de maximum șase luni.

      9        Adam Opel consideră că utilizarea logoului Opel pe jucăriile sub formă de modele la scară redusă de vehicule pe care le produce
         și le distribuie reprezintă o contrafacere a acestei mărci. Aceasta susține că marca menționată este utilizată pentru produse
         identice cu cele pentru care este înregistrată, și anume jucării. Ar fi vorba astfel despre o utilizare ca marcă în sensul
         jurisprudenței Curții, întrucât publicul ar pleca de la principiul că producătorul de modele la scară redusă de vehicule purtând
         o anumită marcă le produce și le distribuie în temeiul unei licențe acordate de titularul mărcii.

      10      Întemeindu‑se pe deciziile diverselor instanțe germane, Autec, susținută de Deutscher Verband der Spielwaren‑Industrie e.
         V. (Federația Germană a Industriei Jucăriilor), răspunde că aplicarea unei mărci protejate pe modele la scară redusă care
         sunt o replică fidelă a vehiculelor purtând marca menționată nu constituie o utilizare a mărcii ca atare. În speță, funcția
         originară a logoului Opel nu ar fi afectată, întrucât, datorită utilizării mărcilor cartronic și AUTEC, ar fi clar, pentru
         public, că modelul la scară redusă nu provine de la producătorul vehiculului a cărui copie este. De altfel, publicul ar fi
         obișnuit ca, de mai mult de o sută de ani, industria jucăriilor să imite cu fidelitate, adică mergând până la aplicarea mărcii
         acestora, produse având o existență reală.

      11      În lumina hotărârii din 23 februarie 1999, BMW (cauza C‑63/97, Rec., p. I‑905), Landgericht Nürnberg‑Fürth consideră că utilizarea
         logoului Opel de către Autec nu ar putea fi interzisă, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (a) din directivă,
         decât dacă este vorba despre o utilizare în calitate de marcă.

      12      Landgericht Nürnberg‑Fürth este înclinată să considere că acest logo este folosit de către Autec în calitate de marcă, întrucât
         logoul respectiv trimite la producătorul modelului original. Această instanță se întreabă, pe de altă parte, dacă o astfel
         de utilizare care, în opinia sa, pare să constituie în același timp o utilizare descriptivă în sensul articolului 6 alineatul
         (1) din directivă, poate fi autorizată potrivit acestei dispoziții, cu toate că marca menționată a fost înregistrată și pentru
         jucării.

      13      Considerând astfel că soluția litigiului care îi este supus spre soluționare necesită interpretarea directivei, Landgericht
         Nürnberg‑Fürth a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Utilizarea unei mărci înregistrate, inclusiv pentru «jucării», constituie o utilizare în calitate de marcă în sensul articolului
         5 alineatul (1) litera (a) din directivă […] atunci când producătorul unui model în miniatură de autovehicule‑jucării reproduce
         la scară redusă un model de vehicul care există în realitate, inclusiv marca aplicată pe modelul titularului mărcii, și comercializează
         acest model?

      2)      În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
      Modul de utilizare a mărcii descris în cadrul primei întrebări constituie o indicație privind felul sau calitatea vehiculului
         la scară redusă în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (a) din directivă […]?

      3)      În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare:
      Care sunt, în astfel de cazuri, criteriile determinante care permit să se stabilească dacă utilizarea mărcii corespunde unor
         practici loiale în domeniul comercial sau industrial?

      Este aceasta situația, în particular, atunci când producătorul de modele la scară redusă de vehicule aplică pe ambalaj și
         pe un accesoriu necesar pentru utilizarea modelului la scară redusă un semn care poate fi recunoscut de public al propriei
         sale mărci, precum și denumirea socială, indicând sediul întreprinderii?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Cu privire la prima întrebare
       Cu privire la interpretarea articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă
      14      Prin intermediul primei întrebări formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă atunci când
         o marcă este înregistrată atât pentru autovehicule, cât și pentru jucării, aplicarea de către un terț, fără autorizarea titularului
         mărcii, a unui semn identic cu această marcă pe modele la scară redusă de vehicule purtând marca respectivă, cu scopul de
         a reproduce în mod fidel aceste vehicule, precum și comercializarea respectivelor modele la scară redusă constituie, în sensul
         articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă, o utilizare pe care titularul mărcii este îndreptățit să o interzică.

      15      Articolul 5 din directivă definește „[d]repturi[le] conferite de marcă”, în timp ce articolul 6 conține reguli privind „[l]imitarea
         efectelor mărcii”.

      16      Potrivit articolului 5 alineatul (1) prima teză din directivă, marca înregistrată conferă titularului său un drept exclusiv.
         Potrivit aceluiași alineat litera (a), acest drept exclusiv îndreptățește titularul să interzică oricărui terț să utilizeze
         în cadrul comerțului, fără consimțământul său, un semn identic mărcii pentru produse sau servicii identice cu cele pentru
         care aceasta este înregistrată. Articolul 5 alineatul (3) din directivă enumeră în mod neexhaustiv tipurile de utilizări pe
         care titularul le poate interzice în temeiul alineatului (1) din acest articol. Alte dispoziții ale directivei, precum articolul
         6, definesc anumite limitări ale efectelor mărcii (hotărârea din 12 noiembrie 2002, Arsenal Football Club, C‑206/01, Rec.,
         p. I‑10273, punctul 38).

      17      Pentru a evita ca protecția acordată titularului mărcii să varieze de la un stat la altul, îi revine Curții sarcina de a da
         o interpretare uniformă articolului 5 alineatul (1) din directivă, în special noțiunii de „utilizare” prevăzute la acest articol
         (hotărârea Arsenal Football Club, citată anterior, punctul 45).

      18      În acțiunea principală, este cert că utilizarea unui semn identic cu marca în cauză are loc în cadrul comerțului, deoarece
         această utilizare are loc în contextul unei activități comerciale ce vizează un avantaj economic, și nu în domeniul privat
         (a se vedea în acest sens hotărârea Arsenal Football Club, citată anterior, punctul 40).

      19      De asemenea, este cert că această utilizare a avut loc fără consimțământul titularului mărcii în cauză.

      20      În măsura în care logoul Opel a fost înregistrat pentru jucării, este vorba, în plus, de ipoteza vizată de articolul 5 alineatul
         (1) litera (a) din directivă, și anume aceea a unui semn identic cu marca în cauză pentru produse – jucării – identice cu
         cele pentru care aceasta a fost înregistrată. În această privință, trebuie precizat în special că utilizarea în discuție în
         acțiunea principală are loc „pentru produse” în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă, pentru că se
         referă la aplicarea pe produse a unui semn identic cu marca, precum și la oferirea, la comercializarea sau la deținerea în
         aceste scopuri a produselor, în sensul articolului 5 alineatul (3) literele (a) și (b) din directivă (a se vedea în acest
         sens hotărârea Arsenal Football Club, citată anterior, punctele 40 și 41).

      21      Totuși, trebuie amintit că, în conformitate cu jurisprudența Curții, dreptul exclusiv prevăzut de articolul 5 alineatul (1)
         din directivă a fost recunoscut cu scopul de a permite titularului mărcii să își protejeze interesele specifice în calitate
         de titular al acestei mărci, adică să asigure că aceasta își poate îndeplini funcțiile și că, în consecință, exercitarea acestui
         drept trebuie să fie rezervată pentru cazurile în care utilizarea semnului de către un terț aduce atingere sau este susceptibilă
         să aducă atingere funcțiilor mărcii și în special funcției sale esențiale de a garanta consumatorilor proveniența produsului
         (hotărârea Arsenal Football Club, citată anterior, punctul 51, și hotărârea din 16 noiembrie 2004, Anheuser‑Busch, C‑245/02,
         Rec., p. I‑10989, punctul 59).

      22      Prin urmare, aplicarea de către un terț a unui semn identic cu o marcă înregistrată pentru jucării pe modele la scară redusă
         de vehicule nu poate fi interzisă, conform articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă, decât dacă aduce atingere
         sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor acestei mărci.

      23      În cauza care face obiectul acțiunii principale, caracterizată prin faptul că marca respectivă este înregistrată atât pentru
         autovehicule, cât și pentru jucării, instanța de trimitere a explicat că, în Germania, consumatorul mediu de produse din industria
         jucăriilor, normal informat și suficient de atent și avizat, este obișnuit ca modelele la scară redusă să se bazeze pe exemple
         reale și chiar acordă o mare importanță fidelității absolute față de original, astfel încât acest consumator va înțelege logoul
         Opel ce figurează pe produsele Autec ca pe o indicație a faptului că este vorba de o reproducere la scară redusă a unui vehicul
         marca Opel.

      24      Dacă, prin aceste explicații, instanța de trimitere a înțeles să sublinieze că publicul relevant nu percepe semnul identic
         cu logoul Opel ce figurează pe modelele la scară redusă comercializate de Autec ca pe o indicație a faptului că aceste produse
         provin de la Adam Opel sau de la o întreprindere care are legături economice cu aceasta din urmă, nu ar putea, prin urmare,
         decât să constate că utilizarea în discuție în acțiunea principală nu aduce atingere funcției esențiale a logoului Opel ca
         marcă înregistrată pentru jucării.

      25      Îi revine instanței de trimitere sarcina de a stabili, prin raportare la consumatorul mediu de jucării din Germania, dacă
         utilizarea în discuție în acțiunea principală aduce atingere funcțiilor logoului Opel ca marcă înregistrată pentru jucării.
         De altfel, Adam Opel nu pare să fi susținut că această utilizare ar aduce atingere altor funcții ale acestei mărci în afară
         de funcția sa esențială.

      26      Pe de altă parte, întemeindu‑se pe hotărârea BMW, citată anterior, instanța de trimitere își pune problema dacă este vorba
         de o utilizare de către Autec a logoului Opel în calitate de marcă înregistrată pentru autovehicule.

      27      În această privință, este adevărat că în cauza BMW, citată anterior, era vorba despre utilizarea unui semn identic cu marca
         pentru servicii care nu erau identice cu cele pentru care această marcă era înregistrată, întrucât marca BMW, în discuție
         în acțiunea principală, era înregistrată pentru autovehicule, dar nu și pentru servicii de reparare de autovehicule. Totuși,
         autovehiculele comercializate sub marca BMW de titularul acestei mărci constituiau însuși obiectul serviciilor furnizate de
         terț – repararea de autovehicule –, astfel încât era obligatoriu să se identifice proveniența autovehiculelor purtând marca
         BMW, ce reprezentau obiectul serviciilor menționate. Luând în considerare această legătură specifică și indisolubilă între
         produsele purtând marca respectivă și serviciile furnizate de terț, Curtea a hotărât că, în circumstanțele specifice ale cauzei
         BMW, citată anterior, utilizarea de către un terț a unui semn identic cu marca pentru produse comercializate nu de către terț,
         ci de către titularul mărcii, intră sub incidența articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă.

      28      Cu excepția acestei ipoteze specifice referitoare la utilizarea unei mărci de către un terț prestator de servicii având ca
         obiect produsele care poartă această marcă, articolul 5 alineatul (1) litera (a) din directivă trebuie să fie interpretat
         în sensul că privește utilizarea unui semn identic cu marca pentru produse comercializate sau pentru servicii furnizate de
         către terț care sunt identice cu cele pentru care este înregistrată marca.

      29      Într‑adevăr, pe de o parte, interpretarea conform căreia produsele sau serviciile avute în vedere la articolul 5 alineatul
         (1) litera (a) din directivă sunt cele comercializate sau furnizate de terți reiese din chiar modul de redactare a acestei
         dispoziții, în special din termenii „să utilizeze […] pentru produse sau servicii”. Pe de altă parte, interpretarea contrară
         ar conduce la situația în care termenii „produse” și „servicii” utilizați în articolul 5 alineatul (1) litera (a) din directivă
         să poată desemna, uneori, produsele sau serviciile titularului mărcii, deși termenii „produse” și „servicii” folosiți în articolul
         6 alineatul (1) literele (b) și (c) din directivă se referă în mod necesar la cele comercializate sau furnizate de terți,
         conducând astfel, contrar economiei directivei, la interpretarea acelorași termeni în mod diferit, după cum aceștia figurează
         în articolul 5 sau în articolul 6.

      30      În acțiunea principală, întrucât Autec nu vinde autovehicule, nu se poate vorbi de o utilizare a logoului Opel de către Autec
         în calitate de marcă înregistrată pentru autovehicule, în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă.

       Cu privire la interpretarea articolului 5 alineatul (2) din directivă
      31      Potrivit unei jurisprudențe constante, îi revine Curții să furnizeze instanței de trimitere toate elementele de interpretare
         a dreptului comunitar care pot fi utile pentru soluționarea cauzei cu care este sesizată, indiferent dacă această instanță
         s‑a referit sau nu la ele în enunțul întrebărilor sale (a se vedea hotărârea din 7 septembrie 2004, Trojani, C‑456/02, Rec.,
         p. I‑7573, punctul 38, și hotărârea din 15 septembrie 2005, Ioannidis, C‑258/04, Rec., p. I‑8275, punctul 20).

      32      Având în vedere circumstanțele cauzei care formează obiectul acțiunii principale, trebuie de asemenea să i se ofere instanței
         de trimitere o interpretare a articolului 5 alineatul (2) din directivă.

      33      Desigur, contrar articolului 5 alineatul (1) din directivă, articolul 5 alineatul (2) din aceasta nu le impune statelor membre
         să instituie în dreptul lor intern protecția pe care o definește, ci le acordă doar posibilitatea de a institui o astfel de
         protecție (hotărârea din 9 ianuarie 2003, Davidoff, C‑292/00, Rec., p. I‑389, punctul 18). Totuși, sub rezerva verificării
         de către instanța de trimitere, pare să rezulte din întrebările formulate de Bundesgerichtshof (Germania) și examinate de
         Curte în cauza Davidoff, citată anterior, că legiuitorul german a pus în aplicare dispozițiile articolului 5 alineatul (2)
         din directivă.

      34      În acțiunea principală, în primul rând, logoul Opel este înregistrat și pentru autovehicule; în al doilea rând, sub rezerva
         verificării de către instanța de trimitere, este vorba despre o marcă de renume în Germania pentru acest tip de produse; în
         sfârșit, un autovehicul și un model la scară redusă al acestui vehicul nu sunt produse similare. Prin urmare, utilizarea în
         discuție în acțiunea principală poate de asemenea să fie interzisă, conform articolului 5 alineatul (2) din directivă, dacă
         prin această utilizare fără motive întemeiate se obțin foloase necuvenite din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii
         respective, în calitate de marcă înregistrată pentru autovehicule, ori se aduce atingere acestora.

      35      Adam Opel a afirmat, cu ocazia ședinței desfășurate în fața Curții, că are interesul ca modelele la scară redusă ale autovehiculelor
         marca Opel să fie de bună calitate și ca aceste modele să fie întru totul actualizate, deoarece, în caz contrar, reputația
         acestei mărci, ca marcă înregistrată pentru autovehicule, ar fi afectată.

      36      Este vorba, în orice caz, de o apreciere a situației de fapt. Îi revine instanței de trimitere, de la caz la caz, sarcina
         de a stabili dacă utilizarea în discuție în acțiunea principală constituie o utilizare fără motive întemeiate prin care se
         obțin foloase necuvenite din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii, în calitate de marcă înregistrată, ori prin care
         se aduce atingere acestora.

      37      Prin urmare, trebuie să se răspundă la prima întrebare că, atunci când o marcă este înregistrată atât pentru autovehicule
         – pentru care este o marcă de renume –, cât și pentru jucării, aplicarea de către un terț, fără autorizarea titularului mărcii,
         a unui semn identic cu această marcă pe modele la scară redusă de vehicule purtând marca respectivă, cu scopul de a reproduce
         în mod fidel aceste vehicule, precum și comercializarea respectivelor modele la scară redusă:

      –        constituie, în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directivă, o utilizare pe care titularul mărcii este îndreptățit
         să o interzică dacă aceasta aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii, în calitate de marcă
         înregistrată pentru jucării;

      –        constituie, în sensul articolului 5 alineatul (2) din directivă, o utilizare pe care titularul mărcii este îndreptățit să
         o interzică – atunci când protecția prevăzută de această dispoziție a fost instituită în dreptul intern – dacă prin această
         utilizare fără motive întemeiate se obțin foloase necuvenite din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii, în calitate
         de marcă înregistrată pentru autovehicule, ori se aduce atingere acestora.

       Cu privire la a doua întrebare
      38      Deși, prin intermediul celei de a doua întrebări formulate, instanța de trimitere solicită în mod formal interpretarea articolului
         6 alineatul (1) litera (a) din directivă, din decizia de trimitere reiese clar că aceasta este interesată în realitate de
         interpretarea literei (b) din același alineat.

      39      Trebuie subliniat, în prealabil, că utilizarea logoului Opel în discuție în acțiunea principală nu ar putea fi autorizată
         în temeiul articolului 6 alineatul (1) litera (c) din directivă. Într‑adevăr, aplicarea acestei mărci pe modelele la scară
         redusă ale Autec nu are ca scop indicarea destinației acestor jucării.

      40      Potrivit articolului 6 alineatul (1) litera (b) din directivă, dreptul conferit de marcă nu permite titularului să interzică
         unui terț utilizarea, în cadrul comerțului, a indicațiilor privind felul, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea, originea
         geografică sau data fabricației produsului sau a prestării serviciului sau a altor caracteristici ale acestora.

      41      Adam Opel și guvernul francez susțin că finalitatea acestei dispoziții este în principal aceea de a împiedica faptul ca titularul
         unei mărci să se poată opune utilizării de către un terț a unei indicații descriptive privind o caracteristică a produselor
         sau a serviciilor acestuia din urmă. Or, logoul Opel nu indică prin nimic felul, calitatea sau alte caracteristici ale modelelor
         la scară redusă. Comisia Comunităților Europene împărtășește aceeași opinie în privința utilizării în discuție în cauza principală,
         însă nu exclude ca, în alte circumstanțe de fapt, în care modelele la scară redusă ar fi destinate colecționarilor, reproducerea
         identică a fiecărui detaliu al vehiculului original să poată, eventual, constitui o caracteristică esențială a acestei categorii
         de produse, astfel încât articolul 6 alineatul (1) litera (b) din directivă să fie aplicabil și în ceea ce privește copia
         fidelă a mărcii.

      42      În această privință, deși această dispoziție urmărește în primul rând să împiedice titularul unei mărci să interzică utilizarea
         de către concurenții săi a unuia sau a mai multor termeni descriptivi care fac parte din marca sa pentru a indica anumite
         caracteristici ale produselor lor (a se vedea în special hotărârea din 4 mai 1999, Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 și C‑109/97,
         Rec., p. I‑2779, punctul 28), modul său de redactare nu este nicidecum specific unei astfel de situații.

      43      Prin urmare, nu poate fi exclus a priori faptul că dispoziția menționată autorizează un terț să utilizeze o marcă dacă această utilizare constă în a da o indicație
         referitoare la felul, calitatea sau alte caracteristici ale produselor comercializate de către acest terț, cu condiția ca
         utilizarea respectivă să fie conformă cu practicile loiale în domeniul industrial sau comercial.

      44      Totuși, aplicarea unui semn identic cu o marcă înregistrată în special pentru autovehicule pe modele la scară redusă de vehicule
         purtând această marcă, în scopul de a reproduce în mod fidel aceste vehicule, nu urmărește să furnizeze o indicație referitoare
         la o caracteristică a respectivelor modele la scară redusă, ci este doar un element al reproducerii fidele a vehiculelor originale.

      45      Trebuie, așadar, să se răspundă la a doua întrebare că, atunci când o marcă este înregistrată în special pentru autovehicule,
         aplicarea de către un terț, fără autorizarea titularului mărcii, a unui semn identic cu această marcă pe modele la scară redusă
         de vehicule purtând marca respectivă, cu scopul de a reproduce în mod fidel aceste vehicule, precum și comercializarea respectivelor
         modele la scară redusă nu constituie o utilizare a unei indicații referitoare la o caracteristică a acestor modele la scară
         redusă în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (b) din directivă.

       Cu privire la a treia întrebare
      46      Având în vedere răspunsul dat la a doua întrebare, nu este necesar să se răspundă la a treia întrebare preliminară.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      47      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
      1)      Atunci când o marcă este înregistrată atât pentru autovehicule – pentru care este o marcă de renume –, cât și pentru jucării,
            aplicarea de către un terț, fără autorizarea titularului mărcii, a unui semn identic cu această marcă pe modele la scară redusă
            de vehicule purtând marca respectivă, cu scopul de a reproduce în mod fidel aceste vehicule, precum și comercializarea respectivelor
            modele la scară redusă:
      –        constituie, în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie
            1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, o utilizare pe care titularul mărcii este îndreptățit
            să o interzică dacă aceasta aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii, în calitate de marcă
            înregistrată pentru jucării;
      –        constituie, în sensul articolului 5 alineatul (2) din aceeași directivă, o utilizare pe care titularul mărcii este îndreptățit
            să o interzică – atunci când protecția prevăzută de această dispoziție a fost instituită în dreptul intern – dacă prin această
            utilizare fără motive întemeiate se obțin foloase necuvenite din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii, în calitate
            de marcă înregistrată pentru autovehicule, ori se aduce atingere acestora.
      2)      Atunci când o marcă este înregistrată în special pentru autovehicule, aplicarea de către un terț, fără autorizarea titularului
            mărcii, a unui semn identic cu această marcă pe modele la scară redusă de vehicule purtând marca respectivă, cu scopul de
            a reproduce în mod fidel aceste vehicule, precum și comercializarea respectivelor modele la scară redusă nu constituie o utilizare
            a unei indicații referitoare la o caracteristică a acestor modele la scară redusă în sensul articolului 6 alineatul (1) litera
            (b) din Directiva 89/104.
      Semnături
      * Limba de procedură: germana.


Hotărârea Curții (marea cameră) din data de 16 noiembrie 2004.#Anheuser-Busch Inc. împotriva Budĕjovický Budvar, národní podnik.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Korkein oikeus - Finlanda.#Cauza C-245/02.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia extinsă) din data de 23 octombrie 2002. # Territorio Histórico de Álava - Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa - Diputación Foral de Guipúzcoa și Territorio Histórico de Vizcaya - Diputación Foral de Vizcaya împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Ajutor de stat - Acțiune în anulare - Admisibilitate. # Cauze conexate T-346/99, T-347/99 și T-348/99.


Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 4 iunie 2014.#Sina Bank împotriva Consiliului Uniunii Europene.#Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului cu scopul de a împiedica proliferarea nucleară – Înghețarea fondurilor – Acțiune în anulare – Acte care nu sunt supuse căilor de atac – Inadmisibilitate – Dreptul la apărare.#Cauza T‑67/12.


title: Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 8 septembrie 2010. # Kido Industrial Ltd împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedura opoziției - Solicitarea de marcă verbală comunitară SCORPIONEXO - Marcă figurativă națională anterioară ESCORPION - Motiv relativ de respingere - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]. # Cauza T-152/08.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera întâi) din 8 septembrie 2010 – Kido/OAPI – Amberes (SCORPIONEXO)
      (Cauza T‑152/08)
      „Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare SCORPIONEXO – Marca figurativă națională anterioară ESCORPION – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009]”

      1.                     Marcă comunitară – Observații ale terților și opoziție – Examinarea opoziției – Dovadă a utilizării mărcii anterioare – Cerere
            formulată în mod expres și în timp util de către solicitant – Posibilitatea de a formula cererea pentru prima dată în fața
            Tribunalului – Excludere [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 43 alin. (2) și (3)] (a se vedea punctele 18-22)
      2.                     Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive relative de refuz – Opoziție a titularului unei mărci
            anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare – Risc de confuzie cu marca
            anterioară [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea punctele 39, 40 și 81-83)
      3.                     Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive relative de refuz – Opoziție a titularului unei mărci
            anterioare identice sau similare înregistrate pentru produse sau servicii identice sau similare – Similitudine între produsele
            sau serviciile vizate – Criterii de apreciere [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 8 alin. (1) lit. (b)] (a se vedea
            punctul 48)
      Obiectul

               Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 31 ianuarie 2008 (cauza R 287/2007-1) privind o procedură
                  de opoziție între Amberes, SA și Kido Industrial Ltd

            Date privind cauza

               Solicitantul mărcii comunitare:

               Kido Industrial Ltd

               Marca comunitară vizată:

               Marca verbală SCORPIONEXO pentru produse din clasele 9 și 28 – cererea nr. 3886249

               Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției:

               Amberes, SA

               Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției:

               Mărcile figurative spaniole (nr. 39142 și nr. 499599, nr. 499600 și nr. 339140) și internaționale (nr. 206436 și nr. 206437),
                  constituite din desenul unui scorpion și mențiunea ESCORPION, înregistrate pentru produse din clasele 6, 8, 12, 16, 20, 21
                  și 28 și, respectiv, pentru produse din clasele 22 și 24-26. Marca verbală spaniolă ESCORPION (nr. 555764) înregistrată pentru
                  produse din clasa 25. Marca verbală comunitară ESCORPION (nr. 778217) înregistrată pentru produse din clasele 22 și 24-26

               Decizia diviziei de opoziție:

               Divizia de opoziție, care s‑a întemeiat exclusiv pe marca figurativă anterioară spaniolă nr. 339142, a admis opoziția pentru
                  produsele din clasele 9 și 28 și a respins în totalitate cererea de înregistrare pentru aceste produse

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge calea de atac

      Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă Kido Industrial Ltd la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Curții din data de 17 martie 1976. # Lesieur Cotelle et Associés SA și alții împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Cauze conexate 67 până la 85-75.


Hotărârea Tribunalului (Camera a șasea) din 2 februarie 2017.#European Dynamics Luxembourg SA și Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE împotriva Comisiei Europene.#Acțiune în anulare – Contracte de achiziții publice de servicii – Procedură de cerere de ofertă a Uniunii – Servicii privind dezvoltarea, studiul și suportul sistemelor de informații (ESP DESIS III) – Cereri de prestații emise în cadrul aceluiași lot – Mecanism de relansare a cererii de ofertă – Respingerea ofertelor – Criterii de atribuire – Obligație de motivare – Ofertă anormal de redusă – Cerere de daune interese.#Cauza T-74/15.


Hotărârea Curții din data de 2 martie 1982. # BV Industrie Diensten Groep împotriva J.A. Beele Handelmaatschappij BV. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Gerechtshof 's-Gravenhage - Țările de Jos. # Libera circulație a mărfurilor. # Cauza 6/81.


Hotărârea Curții din data de 8 aprilie 1992. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Federale Germania. # Libera circulație a mărfurilor - Limite. # Cauza C-62/90.


Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 10 ianuarie 1992. # Ralf-Herbert Kühn împotriva Landwirtschaftskammer Weser-Ems. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht - Germania. # Prelevare suplimentară asupra laptelui. # Cauza C-177/90.


Hotărârea Curții din data de 16 februarie 1982. # Arthur Burton împotriva British Railways Board. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Employment Appeal Tribunal - Regatul Unit. # Cauza 19/81.


title: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 iulie 2017.#Bayerische Motoren Werke AG împotriva Acacia Srl.#Cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione.#Trimitere preliminară – Competență judiciară în materie civilă și comercială – Regulamentul (CE) nr. 44/2001 – Proprietate intelectuală – Desene sau modele industriale comunitare – Regulamentul (CE) nr. 6/2002 – Articolele 81 și 82 – Acțiune în constatarea inexistenței unei contrafaceri – Competența instanțelor din domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare din statul membru pe teritoriul căruia are domiciliul pârâtul.#Cauza C-433/16.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
      13 iulie 2017 (
            *1
         )
      „Trimitere preliminară – Competență judiciară în materie civilă și comercială – Regulamentul (CE) nr. 44/2001 – Proprietate intelectuală – Desene sau modele industriale comunitare – Regulamentul (CE) nr. 6/2002 – Articolele 81 și 82 – Acțiune în constatarea inexistenței unei contrafaceri – Competența instanțelor din domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare din statul membru pe teritoriul căruia are domiciliul pârâtul”
      În cauza C‑433/16,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Corte suprema di cassazione (Curtea de Casație, Italia), prin decizia din 5 aprilie 2016, primită de Curte la 3 august 2016, în procedura

         Bayerische Motoren Werke AG

      împotriva

         Acacia Srl,

      CURTEA (Camera a doua),
      compusă din domnul M. Ilešič (raportor), președinte de cameră, doamna A. Prechal, domnul A. Rosas, doamna C. Toader și domnul E. Jarašiūnas, judecători,
      avocat general: domnul Y. Bot,
      grefier: domnul A. Calot Escobar,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               –

               pentru Bayerische Motoren Werke AG, de L. Trevisan și de G. Cuonzo, avvocati;

               –

               pentru Acacia Srl, de F. Munari, de A. Macchi și de M. Esposito, avvocati;

               –

               pentru guvernul italian, de G. Palmieri, în calitate de agent, asistată de S. Fiorentino și de M. Santoro, avvocati dello Stato;

               –

               pentru Comisia Europeană, de C. Cattabriga și de M. Wilderspin, în calitate de agenți,

         având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta
      Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea Regulamentului (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74), precum și a Regulamentului (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare (JO 2002, L 3, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 70).

               2

               Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Bayerische Motoren Werke AG (denumită în continuare „BMW”), cu sediul în München (Germania), pe de o parte, și Acacia Srl, cu sediul în Eboli (Italia), pe de altă parte, în legătură cu stabilirea instanței competente să soluționeze o acțiune formulată de Acacia împotriva BMW.

         Cadrul juridic

            Regulamentul nr. 44/2001

               3

               Regulamentul nr. 44/2001 a înlocuit, în relațiile dintre statele membre, Convenția din 27 septembrie 1968 privind competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 1972, L 299, p. 32, Ediție specială, 19/vol. 10, p. 3), denumită în continuare „Convenția de la Bruxelles”). Acesta însuși a fost înlocuit cu Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1). Potrivit articolului 66 alineatul (1) din acest din urmă regulament, el „se aplică numai acțiunilor judiciare intentate, actelor autentice întocmite sau înregistrate în mod oficial și tranzacțiilor judiciare aprobate sau încheiate la 10 ianuarie 2015 sau după această dată”.

               4

               Capitolul II din Regulamentul nr. 44/2001 avea titlul „Competența” și cuprindea zece secțiuni.

               5

               Secțiunea 1 a acestui capitol era intitulată „Dispoziții generale” și cuprindea printre altele articolul 2 din regulamentul menționat. Acest articol prelua în esență termenii articolului 2 din Convenția de la Bruxelles și prevedea la alineatul (1):
               „Sub rezerva dispozițiilor prezentului regulament, persoanele domiciliate pe teritoriul unui stat membru sunt acționate în justiție, indiferent de naționalitatea lor, în fața instanțelor statului membru în cauză.”

               6

               Secțiunea 2 din capitolul respectiv din Regulamentul nr. 44/2001, intitulată „Competențe speciale”, cuprindea printre altele articolul 5 din acesta. Acest articol prelua în esență termenii articolului 5 din Convenția de la Bruxelles și prevedea:
               „O persoană care are domiciliul pe teritoriul unui stat membru poate fi acționată în justiție într‑un alt stat membru:
               […]

                        3.

                        în materie delictuală sau cvasidelictuală, în fața instanțelor de la locul unde s‑a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă;

                  […]”

               7

               Secțiunea 6 din același capitol din Regulamentul nr. 44/2001 avea titlul „Competența exclusivă” și era constituită din articolul 22 din regulamentul respectiv. Acest articol prelua în esență termenii articolului 16 din Convenția de la Bruxelles și avea următorul cuprins:
               „Următoarele instanțe au competență exclusivă, indiferent de domiciliu:
               […]

                        4)

                        în ceea ce privește înregistrarea sau valabilitatea brevetelor, mărcilor, desenelor și modelelor industriale, precum și a altor drepturi similare care necesită depunerea sau înregistrarea, instanțele din statul membru pe teritoriul căruia depunerea sau înregistrarea a fost solicitată, a avut loc sau, în temeiul unui instrument comunitar sau al unei convenții internaționale, se consideră că a avut loc.

                  […]”

               8

               Secțiunea 7 din capitolul II din Regulamentul nr. 44/2001, intitulată „Prorogare de competență”, cuprindea articolele 23 și 24 din acest regulament.

               9

               Articolul 23 alineatul (1) din regulamentul respectiv corespundea în esență articolului 17 din Convenția de la Bruxelles și prevedea:
               „Dacă prin convenția părților, dintre care una sau mai multe au domiciliul pe teritoriul unui stat membru, competența în soluționarea litigiului ce a survenit sau poate surveni în legătură cu un raport juridic determinat revine instanței sau instanțelor dintr‑un stat membru, competența revine acelei instanțe sau instanțelor respective. […]
               […]”

               10

               Articolul 24 din același regulament prelua în esență termenii articolului 18 din Convenția de la Bruxelles și era redactat după cum urmează:
               „Cu excepția cazurilor în care competența este determinată de alte dispoziții ale prezentului regulament, instanța din statul membru în fața căreia se înfățișează pârâtul este competentă. Această regulă nu se aplică în cazul în care înfățișarea are ca obiect contestarea competenței sau o altă instanță are competență exclusivă în temeiul articolului 22.”

               11

               Secțiunea 9 din capitolul II din Regulamentul nr. 44/2001 avea titlul „Litispendență și conexitate” și cuprindea printre altele articolul 27 din regulamentul menționat. Acest articol prevedea:
               „(1)   În cazul în care cereri având același obiect și aceeași cauză sunt introduse între aceleași părți înaintea unor instanțe din state membre diferite, instanța sesizată ulterior suspendă din oficiu acțiunea până în momentul în care se stabilește competența primei instanțe sesizate.
               (2)   Dacă se stabilește competența primei instanțe sesizate, instanța sesizată ulterior își declină competența în favoarea acesteia.”

               12

               Această secțiune 9 cuprindea de asemenea articolul 28 din același regulament, care era formulat după cum urmează:
               „(1)   În cazul în care acțiuni conexe sunt pendinte înaintea unor instanțe din state membre diferite, instanța sesizată ulterior poate suspenda judecata.
               (2)   Dacă aceste acțiuni sunt pendinte în primă instanță, instanța sesizată ulterior poate, la cererea uneia dintre părți, să‑și decline competența, dacă prima instanță sesizată are competență în acțiunea în cauză și dacă legislația internă permite conexarea acestor acțiuni.
               (3)   În înțelesul prezentului articol, sunt considerate conexe acele acțiuni care sunt atât de strâns legate între ele încât este oportună instrumentarea și judecarea lor în același timp pentru a se evita riscul pronunțării unor hotărâri ireconciliabile în cazul judecării separate a cauzelor.”

               13

               Capitolul VII din Regulamentul nr. 44/2001 avea titlul „Relațiile cu alte instrumente”. Acesta cuprindea printre altele articolul 67 din acest regulament, care avea următorul cuprins:
               „Prezentul regulament nu aduce atingere aplicării dispozițiilor care reglementează competența, precum și recunoașterea și executarea hotărârilor în materii speciale, dispoziții cuprinse în actele comunitare sau în legislațiile interne armonizate prin punerea în aplicare a acestor acte.”

            Regulamentul nr. 6/2002

               14

               Articolul 19 din Regulamentul nr. 6/2002 figurează în cadrul titlului II, „Dreptul desenelor și modelelor industriale”, din acesta. Articolul menționat poartă titlul „Drepturi conferite de desenul sau modelul industrial comunitar” și prevede la alineatul (1):
               „Desenul sau modelul industrial comunitar înregistrat conferă titularului său dreptul exclusiv de a‑l utiliza și interzice oricărui terț utilizarea acestuia fără consimțământul titularului. Prin utilizare, în înțelesul prezentei dispoziții, se înțelege, în special, fabricarea, ofertarea, introducerea pe piață, importul, exportul sau utilizarea propriu‑zisă a unui produs în care a fost încorporat sau căruia i s‑a aplicat desenul sau modelul în cauză, precum și depozitarea produsului respectiv în scopurile menționate anterior.”

               15

               Titlul IX din acest regulament este intitulat „Competența și procedura în ceea ce privește acțiunile în justiție în domeniul desenelor și modelelor industriale comunitare”. Acest titlu cuprinde printre altele articolele 79-82 din regulamentul menționat.

               16

               Intitulat „Aplicarea [Convenției de la Bruxelles]”, articolul 79 din același regulament prevede:
               „(1)   Dacă prezentul regulament nu prevede altfel, dispozițiile [Convenției de la Bruxelles] se aplică procedurilor privind desene sau modele industriale comunitare […]
               […]
               (3)   În ceea ce privește procedurile ce rezultă din acțiunile și cererile prevăzute la articolul 81:

                        (a)

                        nu se aplică articolele 2 și 4, articolul 5 punctele (1), (3), (4) și (5), articolul 16 punctul (4), precum și articolul 24 din [Convenția de la Bruxelles];

                        (b)

                        articolele17 și 18 din [Convenția de la Bruxelles] se aplică în limitele prevăzute la articolul 82 alineatul (4) din prezentul regulament;

                  […]”

               17

               Articolul 80 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002, intitulat „Instanțe competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare”, are următorul cuprins:
               „Statele membre desemnează, pe teritoriul lor, un număr pe cât de limitat posibil de instanțe naționale de primul și al doilea grad de jurisdicție (instanțe competente în domeniul desenelor și modelelor comunitare) care au sarcina de a îndeplini funcțiile atribuite prin prezentul regulament.”

               18

               Potrivit articolului 81 din acest regulament, intitulat „Competența în domeniul contrafacerii și nulității”:
               „Instanțele competente în domeniul desenelor și modelelor industriale comunitare au competența exclusivă:

                        (a)

                        în materia acțiunilor în contrafacere și – în cazul în care este prevăzută în dreptul intern – în materia acțiunilor privind posibila contrafacere a unui desen sau model industrial comunitar;

                        (b)

                        în domeniul acțiunilor în constatarea inexistenței unei contrafaceri, dacă sunt prevăzute în dreptul intern;

                        (c)

                        în domeniul acțiunilor în nulitatea unui desen sau model industrial comunitar neînregistrat;

                        (d)

                        în domeniul cererilor reconvenționale în nulitatea unui desen sau model industrial comunitar prezentate în cadrul acțiunilor menționate la litera (a).”

               19

               Articolul 82 din regulamentul menționat, intitulat „Competență internațională”, prevede:
               „(1)   Sub rezerva dispozițiilor prezentului regulament, precum și a dispozițiilor [Convenției de la Bruxelles] aplicabile în temeiul articolului 79, procedurile care rezultă din acțiunile și cererile prevăzute la articolul 81 sunt aduse în fața instanțelor statului membru pe teritoriul căruia are domiciliul pârâtul sau, în cazul în care acesta nu are domiciliul într‑unul dintre statele membre, în fața instanțelor oricărui stat membru în care are o unitate.
               (2)   În cazul în care pârâtul nu are nici domiciliul, nici unitate pe teritoriul unui stat membru, procedurile în cauză sunt aduse în fața instanțelor statului membru pe teritoriul căruia este domiciliat reclamantul sau, în cazul în care acesta nu are domiciliul într‑unul dintre statele membre, în fața instanțelor oricărui stat membru în care are o unitate.
               (3)   Dacă nici pârâtul, nici reclamantul nu au astfel domiciliul sau o astfel de unitate, procedurile în cauză sunt aduse în fața instanțelor statului membru pe teritoriul căruia se află sediul Oficiului [Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)].
               (4)   Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatelor (1), (2) și (3):

                        (a)

                        în cazul în care părțile convin că este de competența unei alte instanțe competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare, se aplică dispozițiile articolului 17 din [Convenția de la Bruxelles];

                        (b)

                        în cazul în care pârâtul compare în fața unei alte instanțe competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare, se aplică dispozițiile articolului 18 din [Convenția de la Bruxelles].

                  (5)   Procedurile ce rezultă din acțiunile și cererile prevăzute la articolul 81 literele (a) și (d) pot fi aduse de asemenea în fața instanțelor statului membru pe teritoriul căruia a fost săvârșită fapta de contrafacere sau a fost semnalat pericolul de contrafacere.”

               20

               Articolul 110 alineatul (1) din același regulament, care figurează în cadrul titlului XII, „Dispoziții finale”, al acestuia, poartă titlul „Dispoziție tranzitorie” și prevede:
               „Până la data intrării în vigoare a modificărilor aduse prezentului regulament, la propunerea Comisiei în acest sens, nu se acordă protecție sub titlul de desen sau model industrial comunitar pentru un desen sau model care constituie o piesă dintr‑un produs complex, piesă utilizată în sensul articolului 19 alineatul (1) pentru a permite repararea acestui produs complex cu scopul de a‑i reda aspectul inițial.”

         Litigiul principal și întrebările preliminare

               21

               Acacia produce și comercializează jante din aliaj pentru roți de autovehicule. Astfel cum reiese din dosarul de care dispune Curtea, aceste jante sunt replici ale unor jante din aliaj fabricate de constructori de autovehicule și sunt comercializate sub marca WSP Italy, sigla WSP însemnând „Wheels Spare Parts” (denumite în continuare „jantele replici”).

               22

               Întrucât jantele fabricate de constructorii de autovehicule sunt înregistrate ca desene sau modele industriale comunitare, Acacia apreciază că jantele sale replici intră în domeniul de aplicare al „clauzei de reparare” prevăzute la articolul 110 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002.

               23

               Prin actul de sesizare a instanței pretins notificat la 21 ianuarie 2013, Acacia a citat BMW în fața Tribunale di Napoli (Tribunalul din Napoli, Italia) în vederea obținerii unei hotărâri de constatare a inexistenței unei contrafaceri a desenelor sau modelelor industriale comunitare înregistrate al căror titular este BMW, pentru jante din aliaj pentru roți de autovehicule, precum și în vederea constatării unor acte de abuz de poziție dominantă și de concurență neloială ale BMW. Acacia a solicitat de asemenea să se dispună ca BMW să înceteze orice activitate care împiedică comercializarea jantelor replici.

               24

               BMW s‑a constituit parte în procedură, depunând un memoriu în apărare în fața instanței menționate. Prin acest memoriu ea a invocat, cu titlu introductiv, excepții întemeiate pe inexistența sau pe nulitatea notificării actului de sesizare a instanței, precum și a mandatului reprezentantului Acacia. Cu titlu subsidiar, însă tot cu titlu introductiv, BMW a invocat de asemenea necompetența instanțelor italiene. Cu titlu încă mai subsidiar, ea a solicitat, în cazul respingerii acestor excepții, respingerea cererilor formulate de Acacia ca fiind neîntemeiate în fapt și în drept.

               25

               Prin acest memoriu în apărare, BMW a arătat în special cele ce urmează:
               „BMW […], ca simplă consecință procedurală a primirii materiale a unui act care se prevalează de o valoare judiciară, pentru a nu risca să fie declarată în mod nejustificat lipsă, depune prezentul înscris cu unicul scop de a invoca, pe de o parte, inexistența notificării efectuate de [Acacia] și, pe de altă parte, în cazul extrem de improbabil în care tribunalul ar declara ulterior acțiunea valabil formulată, lipsa de competență a instanței italiene în favoarea instanței germane în raport cu acțiunea introdusă de Acacia.”

               26

               În cadrul unei ședințe desfășurate la 27 mai 2014, Tribunale di Napoli (Tribunalul din Napoli) a acordat termene pentru depunerea de memorii suplimentare cu privire la problemele de procedură.

               27

               La 3 octombrie 2014, BMW a formulat în fața instanței de trimitere, Corte suprema di cassazione (Curtea de Casație, Italia), o cerere de soluționare prealabilă a problemei competenței judiciare, încă pendinte pe rolul Tribunale di Napoli (Tribunalul din Napoli). Ea și‑a reiterat poziția potrivit căreia instanțele italiene sunt necompetente să soluționeze acțiunea formulată de Acacia. În ceea ce o privește pe aceasta din urmă, ea apreciază că competența instanțelor italiene a fost acceptată tacit de BMW, întrucât aceasta, după ce a invocat în fața Tribunale di Napoli (Tribunalul din Napoli) excepția întemeiată pe inexistența sau pe nulitatea notificării actului de sesizare a instanței și a mandatului reprezentantului Acacia, a invocat excepția de necompetență a instanțelor italiene doar cu titlu subsidiar.

               28

               La 4 martie 2015, procurorul general de pe lângă instanța de trimitere și‑a depus concluziile, propunându‑i acesteia să declare necompetența instanțelor italiene.

               29

               În aceste condiții, Corte suprema di cassazione (Curtea de Casație) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

                        „1)

                        Potrivit articolului 24 din Regulamentul [nr. 44/2001], contestarea competenței instanței sesizate, formulată cu titlu preliminar, însă în subsidiar în raport cu alte excepții de procedură preliminare și în orice caz înainte de chestiunile de fond, poate fi sau nu poate fi interpretată ca o acceptare a competenței instanței respective?

                        2)

                        Faptul că articolul 82 alineatul (4) din Regulamentul [nr. 6/2002] nu prevede pentru litigiile în materie de constatare negativă instanțe alternative la cea a pârâtului, prevăzută la articolul 82 alineatul (1) din același regulament, trebuie interpretat în sensul că presupune atribuirea unei competențe exclusive cu privire la acestea din urmă?

                        3)

                        Pentru soluționarea [celei de a doua întrebări] este necesară de asemenea corelarea cu interpretarea normelor de competență exclusivă cuprinse în Regulamentul [nr. 44/2001], în special cu articolul 22, care prevede ipotezele unei astfel de competențe, printre care este inclusă cea în materie de înregistrare sau de validitate a brevetelor, a mărcilor, a desenelor și a modelelor industriale, însă nu și în ceea ce privește contestațiile în materie de [acțiuni în] constatare negativă, precum și cu articolul 24, care prevede posibilitatea pârâtului de a accepta o instanță diferită, cu excepția cazurilor în care competența instanței este determinată de alte dispoziții ale regulamentului, cu consecința stabilirii competenței instanței sesizate de către reclamant?

                        4)

                        Orientarea exprimată prin Hotărârea Curții de Justiție din 25 octombrie 2012 [Folien Fischer și Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:664)], cu privire la aplicabilitatea articolului 5 punctul 3 din Regulamentul [nr. 44/2001], are sau nu are un caracter general și absolut, fiind aplicabilă oricărei acțiuni în constatare negativă privind răspunderea delictuală, inclusiv unei acțiuni în constatarea inexistenței unei contrafaceri în materie de desene comunitare și, prin urmare, în speța dedusă judecății este competentă instanța prevăzută la articolul 81 din Regulamentul [nr. 6/2002] sau cea prevăzută la articolul 5 punctul 3 citat anterior din Regulamentul [nr. 44/2001] ori reclamantul poate să opteze pentru una sau alta dintre instanțele posibile?

                        5)

                        În cazul în care în cadrul unui litigiu în materie de desene comunitare sunt formulate cereri privind abuzul de poziție dominantă și concurența neloială, conexe acestui litigiu întrucât acceptarea lor presupune acceptarea în prealabil a cererii de constatare negativă, aceste cereri pot fi sau nu pot fi conexate cu acest litigiu în fața aceleiași instanțe, potrivit unei interpretări extensive a articolului 28 alineatul (3) din Regulamentul [nr. 44/2001]?

                        6)

                        Dacă cele două acțiuni menționate [în cadrul întrebării precedente] au un caracter delictual și, în cazul unui răspuns afirmativ, acestea pot influența aplicabilitatea în speță a Regulamentului [nr. 44/2001] (articolul 5 punctul 3) sau a Regulamentului nr. [6/2002] în ceea ce privește competența judiciară?”

         Cu privire la întrebările preliminare

            Cu privire la prima întrebare

               30

               Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 24 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că o excepție întemeiată pe necompetența instanței sesizate, invocată în primul act de apărare cu titlu subsidiar în raport cu alte excepții de procedură invocate în același act, poate fi considerată drept o acceptare a competenței instanței sesizate, care conduce astfel la o prorogare de competență în temeiul acestui articol.

               31

               În această privință, trebuie amintit, pe de o parte, că articolul 24 prima teză din Regulamentul nr. 44/2001 cuprinde o normă de competență întemeiată pe înfățișarea pârâtului pentru toate litigiile în care competența instanței sesizate nu rezultă din alte dispoziții ale regulamentului. Această dispoziție se aplică inclusiv în cazurile în care instanța a fost sesizată cu nerespectarea dispozițiilor regulamentului menționat și presupune ca înfățișarea pârâtului să poată fi considerată o acceptare tacită a competenței instanței sesizate și, așadar, o prorogare de competență a acesteia (Hotărârea din 20 mai 2010, ČPP Vienna Insurance Group, C‑111/09, EU:C:2010:290, punctul 21, precum și Hotărârea din 27 februarie 2014, Cartier parfums‑lunettes și Axa Corporate Solutions assurances, C‑1/13, EU:C:2014:109, punctul 34).

               32

               Pe de altă parte, articolul 24 a doua teză din acest regulament prevede excepții de la norma enunțată în prima teză a acestui articol. Această a doua teză stabilește printre altele că nu există prorogare de competență implicită a instanței sesizate în cazul în care pârâtul ridică o excepție de necompetență, exprimându‑și astfel voința de a nu accepta competența acestei instanțe (Hotărârea din 20 mai 2010, ČPP Vienna Insurance Group, C‑111/09, EU:C:2010:290, punctul 22, precum și Hotărârea din 27 februarie 2014, Cartier parfums‑lunettes și Axa Corporate Solutions assurances, C‑1/13, EU:C:2014:109, punctul 35).

               33

               Făcând referire la jurisprudența sa privind articolul 18 din Convenția de la Bruxelles, dispoziție în esență identică cu articolul 24 din Regulamentul nr. 44/2001, Curtea a statuat deja că contestarea competenței instanței sesizate împiedică prorogarea atunci când reclamantul și instanța sesizată sunt în măsură să înțeleagă, de la prima apărare, că aceasta urmărește să nege această competență. Situația este aceeași și în cazul în care primul act de apărare conține, pe lângă contestarea competenței instanței naționale sesizate, concluzii cu privire la fondul litigiului (Hotărârea din 27 februarie 2014, Cartier parfums‑lunettes și Axa Corporate Solutions assurances, C‑1/13, EU:C:2014:109, punctul 37 și jurisprudența citată).

               34

               Rezultă de aici că faptul că pârâtul contestă fără ambiguitate, în primul său act de apărare, competența instanței sesizate împiedică prorogarea de competență prevăzută la articolul 24 prima teză din Regulamentul nr. 44/2001, fără să conteze dacă această contestare constituie sau nu constituie unicul obiect al acestui prim act de apărare.

               35

               În speță, împrejurarea că BMW a contestat, în primul său act de apărare în fața Tribunale di Napoli (Tribunalul din Napoli), nu numai competența acestei instanțe, ci și legalitatea notificării cererii introductive și a mandatului reprezentantului Acacia, nu schimbă cu nimic faptul, de altfel necontestat, că BMW a contestat în mod expres și fără cea mai mică ambiguitate competența instanței respective în acest act de apărare. Astfel cum s‑a amintit la punctele 32 și 33 din prezenta hotărâre, articolul 24 a doua teză din Regulamentul nr. 44/2001 are ca finalitate să împiedice prorogarea de competență atunci când pârâtul își exprimă, încă de la primul act de apărare, voința de a nu accepta competența instanței sesizate. Prin urmare, această dispoziție nu poate fi interpretată în sensul că, într‑o situație precum cea din litigiul principal, în care o excepție întemeiată pe necompetența instanței sesizate a fost invocată în mod clar in limine litis, această contestare expresă a competenței ar trebui considerată, astfel cum susține Acacia, drept o acceptare tacită a acestei competențe pentru motivul că excepția respectivă a fost invocată doar cu titlu subsidiar în raport cu celelalte excepții de procedură invocate in limine litis.

               36

               Având în vedere cele ce precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 24 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că o excepție întemeiată pe necompetența instanței sesizate, invocată în primul act de apărare cu titlu subsidiar în raport cu alte excepții de procedură invocate în același act, nu poate fi considerată drept o acceptare a competenței instanței sesizate și, prin urmare, nu conduce la o prorogare de competență în temeiul acestui articol.

            Cu privire la a doua și la a treia întrebare

               37

               Prin intermediul celei de a doua și al celei de a treia întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 82 din Regulamentul nr. 6/2002 trebuie interpretat în sensul că acțiunile în constatarea inexistenței unei contrafaceri, prevăzute la articolul 81 litera (b) din acest regulament, nu pot fi decât să fie deferite, atunci când pârâtul își are domiciliul într‑un stat membru al Uniunii Europene, instanțelor competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare din acest stat membru.

               38

               În această privință, trebuie arătat mai întâi că, în pofida principiului potrivit căruia Regulamentul nr. 44/2001 se aplică acțiunilor în justiție referitoare la un desen sau la un model industrial comunitar, aplicarea anumitor dispoziții din acest regulament în cazul procedurilor ce rezultă din acțiunile și din cererile prevăzute la articolul 81 din Regulamentul nr. 6/2002 este exclusă în temeiul articolului 79 alineatul (3) din acest din urmă regulament.

               39

               Ținând seama de această excludere, competența instanțelor din domeniul desenelor sau al modelelor industriale comunitare, prevăzute la articolul 80 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002, de a soluționa acțiuni și cereri vizate la articolul 81 din acesta rezultă din normele prevăzute direct de acest regulament, care au caracterul unei lex specialis în raport cu normele enunțate de Regulamentul nr. 44/2001 (a se vedea prin analogie Hotărârea din 5 iunie 2014, Coty Germany, C‑360/12, EU:C:2014:1318, punctul 27, și Hotărârea din 18 mai 2017, Hummel Holding, C‑617/15, EU:C:2017:390, punctul 26).

               40

               Reiese, în continuare, din însuși textul articolului 82 din Regulamentul nr. 6/2002 că acțiunile în constatarea inexistenței unei contrafaceri, prevăzute la articolul 81 litera (b) din acest regulament, trebuie deferite, atunci când pârâtul are domiciliul într‑un stat membru al Uniunii Europene, instanțelor competente în domeniul desenelor sau al modelelor industriale comunitare din acest stat membru, cu excepția cazului în care există o prorogare de competență în sensul articolului 23 sau al articolului 24 din Regulamentul nr. 44/2001, aceste din urmă dispoziții înlocuind articolele 17 și 18 din Convenția de la Bruxelles.

               41

               În sfârșit, sub rezerva cazurilor de litispendență și de conexitate, nicio altă normă de competență judiciară cuprinsă într‑o dispoziție a Regulamentului nr. 6/2002, cu excepția articolului 82 din acesta, sau într‑o dispoziție a Regulamentului nr. 44/2001, cu excepția articolului 23 sau a articolului 24 din acesta din urmă, nu este susceptibilă să se aplice acțiunilor în constatarea inexistenței unei contrafaceri, prevăzute la articolul 81 litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002. În ceea ce privește în special articolul 22 punctul 4 din Regulamentul nr. 44/2001, a cărui pertinență instanța de trimitere urmărește să fie stabilită, este necesar să se arate că aplicarea acestei dispoziții, care a înlocuit articolul 16 punctul 4 din Convenția de la Bruxelles, procedurilor care rezultă din acțiunile și din cererile prevăzute la articolul 81 din Regulamentul nr. 6/2002, este exclusă în temeiul articolului 79 alineatul (3) litera (a) din acest regulament.

               42

               Prin urmare, este necesar să se răspundă la a doua și la a treia întrebare că articolul 82 din Regulamentul nr. 6/2002 trebuie interpretat în sensul că acțiunile în constatarea inexistenței unei contrafaceri, prevăzute la articolul 81 litera (b) din acest regulament, trebuie deferite, atunci când pârâtul are domiciliul într‑un stat membru al Uniunii Europene, instanțelor competente în domeniul desenelor sau al modelelor industriale comunitare din acest stat membru, cu excepția cazului în care există o prorogare de competență în sensul articolului 23 sau al articolului 24 din Regulamentul nr. 44/2001 și sub rezerva cazurilor de litispendență și de conexitate prevăzute în regulamentele respective.

            Cu privire la a patra întrebare

               43

               Prin intermediul celei de a patra întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă norma de competență enunțată la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 este susceptibilă să se aplice acțiunilor în constatarea inexistenței unei contrafaceri prevăzute la articolul 81 litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002.

               44

               În această privință, este suficient să se arate că articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 a înlocuit articolul 5 punctul 3 din Convenția de la Bruxelles și că aplicarea acestei dispoziții în cazul procedurilor care rezultă din acțiunile și din cererile prevăzute la articolul 81 din Regulamentul nr. 6/2002 este exclusă de articolul 79 alineatul (3) litera (a) din acest regulament.

               45

               Hotărârea din 25 octombrie 2012, Folien Fischer și Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:664), la care se referă instanța de trimitere, a fost pronunțată într‑o cauză care nu privea desene sau modele industriale comunitare. În consecință, această jurisprudență nu contrazice nicidecum norma de excludere din cuprinsul articolului 79 alineatul (3) litera (a).

               46

               În consecință, este necesar să se răspundă la a patra întrebare că norma de competență enunțată la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 nu se aplică acțiunilor în constatarea inexistenței unei contrafaceri prevăzute la articolul 81 litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002.

            Cu privire la a cincea și la a șasea întrebare

               47

               Prin intermediul celei de a cincea și al celei de a șasea întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă cererile de constatare a unor abuzuri de poziție dominantă și a concurenței neloiale care sunt conexe unei acțiuni în constatarea inexistenței contrafacerii unui desen sau model industrial comunitar, în măsura în care admiterea acestor cereri presupune admiterea acțiunii în constatarea inexistenței contrafacerii, intră în sfera normei de competență enunțate la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 sau a regimului de competență instituit prin Regulamentul nr. 6/2002. Presupunând că norma de competență enunțată la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 este aplicabilă în privința unor astfel de cereri de constatare a unor abuzuri de poziție dominantă și a concurenței neloiale, instanța menționată ridică, în plus, problema posibilității reținerii unei interpretări „extensive” a normelor în materie de conexitate enunțate la articolul 28 din Regulamentul nr. 44/2001, potrivit căreia reclamantul ar putea să sesizeze instanța eventual competentă la nivel internațional să soluționeze cererile respective în temeiul articolului 5 punctul 3 menționat nu doar în privința acestor cereri, ci și a acțiunii în constatarea inexistenței unei contrafaceri a desenului sau a modelului industrial comunitar.

               48

               În ceea ce privește posibilitatea aplicării normei de competență prevăzute la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 într‑o cauză precum cea principală, reiese din întrebările preliminare, precum și din explicațiile cuprinse în decizia de trimitere că această cauză este caracterizată de împrejurarea că doar o decizie prealabilă cu privire la temeinicia acțiunii în constatarea inexistenței unei contrafaceri prevăzute la articolul 81 litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002 va permite să se determine dacă cererile de constatare a unor abuzuri de poziție dominantă și a concurenței neloiale pot fi, eventual, admise.

               49

               În această privință, este necesar să se considere că, atunci când sunt introduse cereri de constatare a unor abuzuri de poziție dominantă și a concurenței neloiale, ca urmare a unei acțiuni în constatarea inexistenței unei contrafaceri a unui desen sau model industrial comunitar, cereri prin care se impută în esență titularului acestui desen sau model industrial opoziția acestuia la fabricarea de către partea care solicită constatarea inexistenței unei contrafaceri a unor replici ale desenului sau modelului industrial respectiv, stabilirea instanței competente trebuie să se întemeieze, pentru întreg litigiul, pe regimul de competență instituit prin Regulamentul nr. 6/2002, astfel cum este interpretat în cadrul răspunsului la primele patru întrebări preliminare.

               50

               Astfel, într‑o asemenea situație, aceste cereri se întemeiază în esență pe argumentul, formulat în cadrul acțiunii în constatarea inexistenței unei contrafaceri, potrivit căruia fabricarea replicilor nu constituie o contrafacere, astfel încât titularul desenului sau al modelului industrial comunitar trebuie să accepte concurența care provine din aceste replici. Stabilirea, în aceste condiții, a instanței competente în temeiul normei enunțate la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 ar aduce atingere efectului util al articolului 79 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 6/2002, care urmărește tocmai să înlăture această normă în ceea ce privește în special litigiile dintre producătorii de replici și titularii de desene sau modele industriale comunitare și care au ca obiect aspectul dacă titularul desenului sau al modelului industrial comunitar în cauză este autorizat să interzică fabricarea replicilor în discuție.

               51

               Având în vedere cele ce precedă, nu este necesar să se examineze prezentele întrebări în măsura în care privesc interpretarea articolului 28 din Regulamentul nr. 44/2001.

               52

               Prin urmare, este necesar să se răspundă la a cincea și la a șasea întrebare că norma de competență prevăzută la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 nu se aplică cererilor de constatare a unor abuzuri de poziție dominantă și a concurenței neloiale care sunt conexe unei acțiuni în constatarea inexistenței contrafacerii unui desen sau model industrial comunitar întrucât admiterea acestor cereri presupune admiterea acțiunii în constatarea inexistenței unei contrafaceri.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               53

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:

                        1)

                           Articolul 24 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o excepție întemeiată pe necompetența instanței sesizate, invocată în primul act de apărare cu titlu subsidiar în raport cu alte excepții de procedură invocate în același act, nu poate fi considerată drept o acceptare a competenței instanței sesizate și nu conduce, așadar, la o prorogare de competență în temeiul acestui articol.

                        2)

                           Articolul 82 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare trebuie interpretat în sensul că acțiunile în constatarea inexistenței unei contrafaceri, prevăzute la articolul 81 litera (b) din acest regulament, trebuie deferite, atunci când pârâtul are domiciliul într‑un stat membru al Uniunii Europene, instanțelor competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare din acest stat membru, cu excepția cazului în care există o prorogare de competență în sensul articolului 23 sau al articolului 24 din Regulamentul nr. 44/2001 și sub rezerva cazurilor de litispendență și de conexitate prevăzute în regulamentele respective.

                        3)

                           Norma de competență enunțată la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 nu se aplică acțiunilor în constatarea inexistenței unei contrafaceri prevăzute la articolul 81 litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002.

                        4)

                           Norma de competență enunțată la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 nu se aplică cererilor de constatare a unor abuzuri de poziție dominantă și a concurenței neloiale care sunt conexe unei acțiuni în constatarea inexistenței contrafacerii unui desen sau model industrial comunitar, întrucât admiterea acestor cereri presupune admiterea acțiunii în constatarea inexistenței unei contrafaceri.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: italiana.


Hotărârea Tribunalului (Camera a treia) din 14 martie 2017.#IR împotriva Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală.#Marcă a Uniunii Europene – Procedură de decădere – Marca Uniunii Europene verbală popchrono – Lipsa utilizării serioase a mărcii – Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.#Cauza T-132/15.