title: Cauza C-161/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 6 aprilie 2010 — Olivier Martinez, Robert Martinez/Société MNG Ltd

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 6 aprilie 2010 — Olivier Martinez, Robert Martinez/Société MNG Ltd
   (Cauza C-161/10)
   2010/C 148/33
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de grande instance de Paris

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Olivier Martinez, Robert Martinez

      Pârâtă: Société MNG Limited

      Întrebările preliminare

   Articolul 2 și articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie să fie interpretate în sensul că atribuie competență instanței dintr-un stat membru pentru a se pronunța asupra unei acțiuni întemeiate pe atingerea adusă drepturilor referitoare la personalitate susceptibilă să fi fost comisă prin postarea de informații și/sau de fotografii pe un site internet editat într-un alt stat membru de o societate cu sediul în acest al doilea stat sau chiar într-un alt stat membru, în orice caz diferit de primul:

               —

               fie numai cu condiția ca acest site internet să poată fi consultat din primul stat ori

               —

               fie numai atunci când există o legătură suficientă, substanțială și semnificativă între fapta prejudiciabilă și teritoriul acestui prim stat, iar în această a doua ipoteză, dacă această legătură poate rezulta:

                           —

                           din numărul de conectări la pagina de internet în litigiu efectuate din acest prim stat membru, în valoare absolută sau raportat la toate conectările la pagina respectivă,

                           —

                           din reședința sau din cetățenia persoanei care reclamă încălcarea drepturilor sale referitoare la personalitate sau, în general, ale persoanelor vizate,

                           —

                           din limba în care este difuzată informația în litigiu sau din orice alt element susceptibil să demonstreze voința editorului site-ului de a se adresa în principal publicului din acest prim stat,

                           —

                           din locul unde s-au derulat faptele evocate și/sau unde au fost făcute fotografiile eventual postate pe site,

                           —

                           din alte criterii?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza T-426/17: Acțiune introdusă la 5 iulie 2017 – Item Industrietechnik/EUIPO (EFUSE)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/59

         Acțiune introdusă la 5 iulie 2017 – Item Industrietechnik/EUIPO (EFUSE)
   (Cauza T-426/17)
   (2017/C 277/83)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Item Industrietechnik GmbH (Solingen, Germania) (reprezentanți: G. Hasselblatt, V. Töbelmann și M. Vitt, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementul verbal „EFUSE” – cererea de înregistrare nr. 15 463 003

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 18 aprilie 2017 în cauza R 1881/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate,

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat (Motivele invocate)

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) şi (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-133/11: Acțiune introdusă la 13 decembrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/29

         Acțiune introdusă la 13 decembrie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-133/11)
   2012/C 133/56
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: P. Goergen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de încadrare a reclamantului, înscris în lista de rezervă a concursului EPSO/A/17/04, pentru care anunțul a fost publicat anterior intrării în vigoare a noului statut, în gradul AD6 treapta a doua, în temeiul unor dispoziții mai puțin favorabile

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea încadrării reclamantului în gradul/treapta AD6/2 la numirea ca funcționar stagiar la 1 aprilie 2011;

               —

               declararea faptului că reclamantul, luând în considerare în mod obiectiv experiența sa profesională și în conformitate cu principiile care stau la baza altor anunțuri de concurs, precum și potrivit principiului retribuției proporționale cu prestația, are dreptul de a fi încadrat în gradul AD11 treapta a doua sau, în orice caz, într-un grad adecvat;

               —

               recunoașterea dreptului reclamantului de a i se plăti, cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul material suferit, o sumă — de 3 051,43 euro pe lună sau în valoarea determinată de experți — corespunzând diferenței dintre încadrarea reclamantului potrivit deciziei de încadrare și încadrarea la care ar avea dreptul, precum și dobânzi de întârziere, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană, până la data la care va fi adoptată în mod corect decizia de încadrare a sa potrivit experienței profesionale și vechimii în muncă;

               —

               recunoașterea dreptului reclamantului de a i se calcula sau de a i se recalcula pensia și alte drepturi care decurg din raportul de muncă cu pârâta în același mod în care ar fi fost calculate dacă reclamantul ar fi fost încadrat corect în grad, în conformitate cu prezentele concluzii. Recunoașterea dreptului reclamantului de a i se plăti, cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul moral, suma de 10 000 de euro, precum și dobânzi de întârziere la rata stabilită de Banca Centrală Europeană, începând de la data recrutării reclamantului de către pârâtă sau, în subsidiar, de la data introducerii prezentei cereri, până la data plății efective;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-231/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Hamburg (Gemania) la 25 aprilie 2016 – Merck KGaA/Merck & Co. Inc. și alții

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Hamburg (Gemania) la 25 aprilie 2016 – Merck KGaA/Merck & Co. Inc. și alții
   (Cauza C-231/16)
   (2016/C 279/16)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Merck KGaA

      Pârâte: Merck & Co. Inc., Merck Sharp & Dohme Corp, MSD Sharp & Dohme GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Noțiunea „pentru aceleași fapte” de la articolul 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (1) trebuie interpretată în sensul că îndeplinesc această cerință administrarea și utilizarea unor pagini de internet identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul aceluiași domeniu și care au făcut obiectul unor acțiuni în contrafacere formulate între aceleași părți, în fața unor instanțe din state membre diferite, una fiind sesizată pentru contrafacerea unei mărci a Uniunii și cealaltă, pentru contrafacerea unei mărci naționale?

               2)

               Noțiunea „pentru aceleași fapte” de la articolul 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară trebuie interpretată în sensul că îndeplinesc această cerință administrarea și utilizarea unor conținuturi online identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul domeniilor „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com” care – în ceea ce privește domeniile respective „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com” – pot fi accesate cu același nume de utilizator și care au făcut obiectul unor acțiuni în contrafacere formulate între aceleași părți, în fața unor instanțe din state membre diferite, una fiind sesizată pentru contrafacerea unei mărci comunitare și cealaltă, pentru contrafacerea unei mărci naționale?

               3)

               Articolul 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară trebuie interpretat în sensul că, potrivit acestei dispoziții, instanța dintr-un stat membru „sesizată a doua” cu o „acțiune în contrafacere” pentru contrafacerea unei mărci a Uniunii prin administrarea unor pagini de internet identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul aceluiași domeniu, prin care, în conformitate cu articolul 97 alineatul (2) și cu articolul 98 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară se invocă pretenții în legătură cu fapte de contrafacere comise sau cu pericole de contrafacere existente pe teritoriul oricărui stat membru trebuie să se desesizeze, în temeiul articolului 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, numai în ceea ce privește teritoriul celuilalt stat membru în care, la „instanța cea dintâi sesizată”, s-a introdus o acțiune în contrafacerea unei mărci naționale identice cu marca Uniunii invocată în acțiunea introdusă la „instanța sesizată a doua” și valabile pentru mărfuri identice, prin administrarea și utilizarea unor pagini de internet identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul aceluiași domeniu sau, în acest caz, dată fiind dubla identitate a mărcilor și a mărfurilor, „instanța sesizată a doua” trebuie să se desesizeze cu privire la toate pretențiile invocate în fața sa, în temeiul articolului 97 alineatul (2) și a articolului 98 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, în legătură cu fapte de contrafacere comise sau cu pericole de contrafacere existente în oricare stat membru și astfel la nivelul întregii Uniuni Europene?

               4)

               Articolul 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară trebuie interpretat în sensul că instanța dintr-un stat membru „sesizată a doua” cu o acțiune în contrafacerea unei mărci comunitare prin administrarea și utilizarea unor conținuturi online identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul domeniilor „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com” care – în ceea ce privește domeniile respective „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com” – pot fi accesate cu același nume de utilizator, prin care, în conformitate cu articolul 97 alineatul (2) și cu articolul 98 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, se invocă pretenții în legătură cu fapte de contrafacere comise sau cu pericole de contrafacere existente pe teritoriul oricărui stat membru trebuie să se desesizeze, în temeiul articolului 109 alineatul (1) litera (a), numai în ceea ce privește teritoriul celuilalt stat membru în care, la „instanța cea dintâi sesizată”, s-a introdus o acțiune în contrafacerea unei mărci naționale identice cu marca Uniunii invocată în acțiunea introdusă la „instanța sesizată a doua” și valabile pentru mărfuri identice, prin administrarea și utilizarea unor conținuturi online identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul domeniilor „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com” care – în ceea ce privește domeniile respective „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com” – pot fi accesate cu același nume de utilizator sau, în acest caz, dată fiind dubla identitate a mărcilor și a mărfurilor, „instanța sesizată a doua” trebuie să se desesizeze cu privire la toate pretențiile invocate în fața sa, în temeiul articolului 97 alineatul (2) și a articolului 98 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, în legătură cu fapte de contrafacere comise sau cu pericole de contrafacere existente în oricare stat membru și astfel la nivelul întregii Uniuni Europene?

               5)

               Articolul 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară trebuie interpretat în sensul că, potrivit acestei dispoziții, retragerea unei acțiuni în contrafacerea unei mărci a Uniunii prin administrarea unor pagini de internet identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul aceluiași domeniu, introdusă la instanța dintr-un stat membru „sesizată a doua”, prin care, inițial, în conformitate cu articolul 97 alineatul (2) și cu articolul 98 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, s au invocat pretenții în legătură cu fapte de contrafacere comise sau cu pericole de contrafacere existente pe teritoriul statului membru în care, la „instanța cea dintâi sesizată”, s-a introdus o acțiune în contrafacerea unei mărci naționale identice cu marca Uniunii invocată în fața „instanței sesizate a doua” și valabile pentru mărfuri identice, prin administrarea și utilizarea unor pagini de internet identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul aceluiași domeniu, nu permite ca „instanța sesizată a doua” să se desesizeze cu privire la toate pretențiile invocate în fața sa, în temeiul articolului 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, dată fiind dubla identitate a mărcilor și a mărfurilor?

               6)

               Articolul 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară trebuie interpretat în sensul că, potrivit acestei dispoziții, retragerea unei acțiuni în contrafacerea unei mărci comunitare prin administrarea și utilizarea unor conținuturi online identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul domeniilor „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com” care – în ceea ce privește domeniile respective „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com” – pot fi accesate cu același nume de utilizator, aflată pe rolul unei instanțe dintr-un stat membru „sesizate a doua”, prin care, inițial, în conformitate cu articolul 97 alineatul (2) și cu articolul 98 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, s-au invocat pretenții în legătură cu fapte de contrafacere comise sau cu pericole de contrafacere existente pe teritoriul statului membru în care, la instanța „cea dintâi sesizată”, s-a introdus o acțiune în contrafacerea unei mărci naționale identice cu marca Uniunii invocată în fața „instanței sesizate a doua” și valabile pentru mărfuri identice, prin administrarea și utilizarea unor conținuturi online identice la nivel mondial și, implicit, și la nivelul Uniunii Europene, în cadrul domeniilor „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com”, care – în ceea ce privește domeniile respective „facebook.com” și/sau „youtube.com” și/sau „twitter.com” – pot fi accesate cu același nume de utilizator, nu permite „instanței sesizate a doua” să se desesizeze în temeiul articolului 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, dată fiind dubla identitate a mărcilor și a mărfurilor?

               7)

               Articolul 109 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară trebuie interpretat în sensul că, în condiții de identitate a mărcilor, din formularea „atunci când mărcile în cauză sunt identice și valabile pentru produse sau servicii identice” rezultă că instanța „sesizată a doua” trebuie să se desesizeze numai în măsura în care marca Uniunii și respectiva marcă națională sunt înregistrate pentru aceleași mărfuri și/sau servicii, sau „instanța sesizată a doua” se poate desesiza integral, inclusiv atunci când marca Uniunii, invocată în fața acestei instanțe, este protejată și pentru alte mărfuri și/sau servicii care nu sunt protejate de marca națională, în privința cărora intră în discuție o identitate sau o asemănare a faptelor imputate?

      (1)  JO L 78, p. 1.


title: Cauza F-99/10: Acțiune introdusă la 5 octombrie 2010 — Ashbrook și alții/Comisia

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/42

         Acțiune introdusă la 5 octombrie 2010 — Ashbrook și alții/Comisia
   (Cauza F-99/10)
   ()
   2011/C 13/84
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Michael Ashbrook (Luxemburg, Luxemburg) și alții (reprezentanți: B. Cortese, C. Cortese și F. Spitaleri, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor pârâtei, preluate în fișele de remunerație ale reclamanților, de a limita ajustarea salariilor lunare, începând cu luna iulie 2009, la o mărire de 1,85 % în cadrul ajustării anuale a remunerațiilor și pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți în temeiul Regulamentului (UE, Euratom) nr. 1269/2009 al Consiliului din 23 decembrie 2009 și cererea de despăgubire

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor Comisiei care se regăsesc în fișele de salarizare începând cu luna ianuarie 2010, precum și în fișele restanțelor salariale pentru anul 2009, în măsura în care se referă la acestea;

               —

               obligarea Comisiei la rambursarea diferenței dintre sumele retribuțiilor plătite în aplicarea Regulamentului nr. 1296/09 până la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză și sumele pe care ar fi trebuit să le încaseze reclamanții dacă ajustarea s-ar fi calculat corect, împreună cu dobânzi de întârziere în funcție de rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile principale de refinanțare aplicabilă în perioadele vizate, majorată cu 3,5 puncte, începând de la data la care trebuia achitată datoria principală;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-402/03: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 5 iunie 2008 — Katalagarianakis/Comisia Comunităților Europene

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/35

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 5 iunie 2008 — Katalagarianakis/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-402/03) (1)

   (2008/C 197/61)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 35, 7.2.2004.


title: Cauza C-414/08 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 martie 2010 — Sviluppo Italia Basilicata SpA/Comisia Europeană [Recurs — Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) — Reducerea contribuției financiare — Subvenție generală pentru realizarea unor măsuri de susținere în favoarea întreprinderilor mici și mijlocii — Dată limită pentru realizarea investițiilor — Puterea de apreciere a Comisiei]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 25 martie 2010 — Sviluppo Italia Basilicata SpA/Comisia Europeană
   (Cauza C-414/08 P) (1)

   (Recurs - Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) - Reducerea contribuției financiare - Subvenție generală pentru realizarea unor măsuri de susținere în favoarea întreprinderilor mici și mijlocii - Dată limită pentru realizarea investițiilor - Puterea de apreciere a Comisiei)
   2010/C 134/07
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Sviluppo Italia Basilicata SpA (reprezentanți: F. Sciaudone, R. Sciaudone și A. Neri, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, agent, A. dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) din 8 iulie 2008, Sviluppo Italia Basilicata/Comisia (T-176/06), prin care Tribunalul a respins, pe de o parte, cererea de anulare a Deciziei C(2006) 1706 a Comisiei din 20 aprilie 2006 privind reducerea asistenței Fondului european de dezvoltare regională acordată în favoarea subvenției globale pentru realizarea de măsuri de susținere în beneficiul întreprinderilor mici și mijlocii care își desfășoară activitatea în regiunea Basilicate în Italia, în contextul cadrului comunitar de sprijin pentru intervențiile structurale acordate regiunilor din Italia în cadrul obiectivului 1 și, pe de altă parte, repararea prejudiciului care ar fi fost cauzat prin această decizie

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Sviluppo Italia Basilicata SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza C-229/13 P: Recurs introdus la 29 aprilie 2013 de GE.AL.VE. Srl împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 20 februarie 2013 în cauzele conexate T-278/00-T-280/00, T-282/00-T-286/00 și T-288/00-T-295/00, Albergo Quattro Fontane și alții/Comisia

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/15

         Recurs introdus la 29 aprilie 2013 de GE.AL.VE. Srl împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 20 februarie 2013 în cauzele conexate T-278/00-T-280/00, T-282/00-T-286/00 și T-288/00-T-295/00, Albergo Quattro Fontane și alții/Comisia
   (Cauza C-229/13 P)
   2013/C 207/27
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: GE.AL.VE. Srl (reprezentanți: A. Bianchini și F. Busetto, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Comitato „Venezia vuole vivere”

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea ordonanței atacate a Tribunalului;

               —

               admiterea pretențiilor formulate în primă instanță și, în consecință,

                           —

                           anularea, în măsura în care este rezonabil și în limitele interesului recurentei, a Deciziei 2000/394/CE a Comisiei din 25 noiembrie 1999 privind măsurile de ajutor în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și al Chioggiei, prevăzute prin Legile nr. 30/1997 și nr. 206/1995 de instituire a unor reduceri ale contribuțiilor la asigurările sociale;

                           —

                           cu titlu subsidiar, anularea deciziei menționate în măsura în care impune obligația de a recupera reducerile acordate și în măsura în care impune majorarea cuantumului acestor reduceri care trebuie recuperate cu dobânzi aferente perioadelor avute în vedere în decizie;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului se invocă nouă motive:

                  Primul motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că nu s-a ținut seama de faptul că măsurile în cauză nu confereau niciun avantaj beneficiarilor în considerarea caracterului lor compensatoriu.

                  Al doilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că nu s-a exclus sau cel puțin apreciat capacitatea măsurilor în cauză de a afecta concurența sau schimburile comerciale intracomunitare.

                  Al treilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (2) litera (b) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (2) litera (b) TFUE] și la articolul 87 alineatul (3) litera (b) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE].

                  Al patrulea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (3) litera (c) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE]

                  Al cincilea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (3) literele (d) și (e) CE [în prezent, articolul 107 alineatul (3) literele (d) și (e) TFUE]

                  Al șaselea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea derogărilor prevăzute la articolul 86 alineatul (2) CE [în prezent, articolul 106 alineatul (2) TFUE]

                  Al șaptelea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus existența ajutorului și s-a încălcat, în consecință, articolul 88 alineatul (3) CE [în prezent, articolul 108 alineatul (3) TFUE] și a articolului 15 din Regulamentul nr. 659/1999 (1).

                  Al optulea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999, în ceea ce privește obligația de recuperare.

                  Al nouălea motiv: caracterul eronat al ordonanței, pentru motivul că s-a exclus aplicabilitatea articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999, în ceea ce privește aplicarea de dobânzi.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauzele conexate T-432/11, T-490/11, T-649/11, T-651/11, T-97/12, T-99/12 – T-102/12 și T-446/12: Ordonanța Tribunalului din 12 iunie 2014 – Makhlouf și alții/Consiliul

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/57

         Ordonanța Tribunalului din 12 iunie 2014 – Makhlouf și alții/Consiliul
   (Cauzele conexate T-432/11, T-490/11, T-649/11, T-651/11, T-97/12, T-99/12 – T-102/12 și T-446/12) (1)

   2014/C 303/68
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzelor conexate.

      (1)  JO C 290, 1.10.2011.


title: Cauza F-102/08: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 25 martie 2010 — Marcuccio/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Mutarea efectelor personale ale reclamantului — Acțiune în despăgubiri — Acțiune vădit inadmisibilă — Acțiune vădit nefondată — Articolul 94 din Regulamentul de procedură)

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/53

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 25 martie 2010 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-102/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Mutarea efectelor personale ale reclamantului - Acțiune în despăgubiri - Acțiune vădit inadmisibilă - Acțiune vădit nefondată - Articolul 94 din Regulamentul de procedură)
   2010/C 148/94
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, assistés de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Anularea deciziei Comisiei de respingere a cererii reclamantului având ca obiect, pe de o parte, repararea pretinsului prejudiciu suferit ca urmare a mutării efectelor sale personale care se găseau în locuința de serviciu din Luanda și, pe de altă parte, transmiterea de copii ale fotografiilor făcute cu ocazia acestei mutări și distrugerea înscrisurilor referitoare la aceste efecte

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea formulată de domnul Marcuccio, în parte, ca vădit inadmisibilă, și, în parte, ca vădit nefondată.

               2.

               Îl obligă pe domnul Marcuccio la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Îl obligă pe domnul Marcuccio să restituie Tribunalului suma de 1 500 de euro.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009, p 52


title: Cauza T-234/07: Acțiune introdusă la 3 iulie 2007 — Koninklijke Grolsch NV/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/39

         Acțiune introdusă la 3 iulie 2007 — Koninklijke Grolsch NV/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-234/07)
   (2007/C 211/75)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Koninklijke Grolsch NV (reprezentanți: M. B. W. Biesheuvel, advocaat și J. K. de Pree, advocaat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea totală sau parțială a deciziei adresate Grolsch, și, în orice caz, în măsura în care aceasta privește Grolsch;

               —

               anularea sau, în subsidiar, reducerea amenzii aplicate Grolsch;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamata atacă Decizia Comisiei din 18 aprilie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/B-2/37.766 — Piața olandeză a berii) prin care a fost aplicată o amendă reclamatei.
   În susținerea acțiunii formulate, reclamanta invocă trei motive de ordin procedural. În primul rând, durata anormal de lungă a procedurii ar încălca termenul rezonabil. În al doilea rând, ar fi fost încălcat dreptul la apărare în măsura în care s-a refuzat accesul reclamantei la răspunsurile celorlalți participanți la comunicarea privind obiecțiunile. În al treilea rând, au fost încălcate principiile bunei administrări, printre care principiul diligenței și cel al prezumției de nevinovăție, în măsura în care Comisia a avut un comportament părtinitor în cursul investigației, nu a luat în considerare elementele dezincriminatorii și a efectuat o investigație incompletă sau superficială.
   În continuare, reclamanta invocă șase motive pe fond privind constatările făcute de către Comisie. Potrivit reclamantei, Comisia a încălcat articolul 81 CE, obligația de motivare și principiile bunei administrări în constatările pe care le-a făcut cu privire, în primul rând, la pretinsul scop al reuniunilor, în al doilea rând, la pretinsa împărțire ocazională a clienților din sectorul hotelier, al restaurației și al consumului casnic, în al treilea rând, la pretinsa coordonare a altor condiții comerciale, în al patrulea rând, la pretinsul acord și/sau pretinsa practică concertată privind prețurile și creșterile de prețuri atât în sectorul hotelier și al restaurației, cât și în cel al consumului casnic, inclusiv al berii vândute sub marcă de distribuitor, în al cincilea rând, la pretinsa durată a încălcării, și, în al șaselea rând, la presupusa participare directă a reclamantei la pretinsa încălcare.
   În final, reclamanta invocă două motive privind cuantumul amenzii aplicate. Potrivit reclamantei, Comisia a încălcat articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (1) utilizând o cifră de afaceri teoretică ce include și impozitul pe consum pentru a aplica amenda legală maximă de 10 %. Reclamanta critică de asemenea caracterul disproporționat al amenzii, în legătură cu care susține că nu ar fi fost luate în considerare de Comisie durata procedurii și diferența față de cauza paralelă privind berea belgiană (2).

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1).

      (2)  Cauza IV/37.614/F3 PO/Interbrew și Alken-Maes) (JO 2003, L 200, p. 1).


title: Cauza C-296/12: Acțiune introdusă la 14 iunie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               8.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 273/5

         Acțiune introdusă la 14 iunie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-296/12)
   2012/C 273/07
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și W. Roels, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin aprobarea și prin menținerea reducerii de impozit în favoarea economiilor pentru pensii, în măsura în care această reducere este aplicabilă doar în cazul plăților efectuate către organismele și fondurile belgiene, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, în special în temeiul articolelor 56 și 63 din acesta;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În opinia Comisiei, neacordarea niciunei reduceri de impozit în cazul plăților efectuate către organisme stabilite în străinătate, în timp ce o asemenea reducere se acordă în cazul plăților efectuate către organismele stabilite în Belgia, reprezintă o restricție privind libera prestare a serviciilor, atât pentru beneficiarii serviciului respectiv, cât și pentru prestatorii de servicii care nu sunt stabiliți în Belgia.
   În plus, Comisia consideră că neacordarea niciunei reduceri de impozit în cazul conturilor de economii individuale sau colective ori a unei asigurări de viață atunci când organismele la care sunt deschise conturile de economii sau la care se efectuează plățile pentru asigurările de viață sunt stabilite într-un alt stat membru, în timp ce reducerea de impozit se acordă în cazul unor investiții sau plăți similare ale contribuțiilor atunci când organismele respective sunt stabilite în Belgia, se restricționează libera circulație a capitalurilor în sensul că titularul belgian al contului de economii sau asiguratul belgian ar fi împiedicat să dețină un cont de economii sau să încheie o asigurare de viață la un organism care nu este stabilit în Belgia deoarece un asemenea cont de economii și o asemenea asigurare de viață nu beneficiază de o reducere a impozitului și, prin urmare, ar fi mai puțin avantajoase.
   Comisia consideră că nu există nicio justificare pentru restricțiile menționate.


title: Cauza T-491/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 16 mai 2007 — Merant/OAPI — Focus Magazin Verlag (FOCUS) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de marcă comunitară verbală FOCUS — Marcă națională figurativă anterioară MICRO FOCUS — Risc de confuzie — Similitudine a semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/20

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 16 mai 2007 — Merant/OAPI — Focus Magazin Verlag (FOCUS)
   (Cauza T-491/04) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de marcă comunitară verbală FOCUS - Marcă națională figurativă anterioară MICRO FOCUS - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2007/C 155/39)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Merant GmbH (Ismaning, Germania) (reprezentant: A. Schulz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial D. Schennen, ulterior G. G Schneider, agenți)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Focus Magazin Verlag GmbH (München, Germania) (reprezentant: U. Gürtler, avocat)
   Obiectul
   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 18 octombrie 2004 (cauza R 542/2002-2) referitoare la o procedură de opoziție între Merant GmbH și Focus Magazin Verlag Gmb.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 18 octombrie 2004 (cauza R 542/2002-2).

               2)

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamanta Merant GmbH; OAPI suportă propriile sale cheltuieli de judecată.

               3)

               Intervenienta Focus Magazin Verlag Gmb suportă propriile sale cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 82, 2.4.2005.


title: Cauza F-22/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 27 iunie 2016 – Gyarmathy/OEDT

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/37

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 27 iunie 2016 – Gyarmathy/OEDT
   (Cauza F-22/14) (1)

   (2016/C 287/45)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014, p. 34.


title: Cauza C-519/11 P: Recurs introdus la 11 octombrie 2011 de ThyssenKrupp Liften BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauzele conexate T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 și T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs și alții/Comisia Europeană

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/12

         Recurs introdus la 11 octombrie 2011 de ThyssenKrupp Liften BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauzele conexate T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 și T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-519/11 P)
   2011/C 355/20
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Recurentă: ThyssenKrupp Liften BV (reprezentanți: O.W. Brouwer, N. Lorjé și N. Al-Ani, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate pronunțate de Tribunal la 13 iulie 2011, în măsura în care acesta din urmă a respins motivele invocate de recurentă în primă instanță;

               —

               soluționarea cauzei de către Curte, anularea Deciziei C(2007) 512 final (1) a Comisiei din 21 februarie 2007 adoptate în cazul COMP/E-1/38.823 — Ascensoare și scări rulante, pe baza motivelor relevante invocate în primă instanță și/sau reducerea amenzii aplicate recurentei;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate recurentei;

               —

               cu titlu mai subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului formulat, recurenta invocă cinci motive.

               1.

               Încălcarea articolului 81 alineatul (1) CE [devenit articolul 101 alineatul (1) TFUE] ca urmare a faptului că încălcările nu sunt susceptibile să afecteze în mod semnificativ comerțul dintre statele membre și ca urmare a faptului că Comisia a inițiat procedura în mod nelegal.

               2.

               Încălcarea principiului ne bis in idem.

               3.

               Încălcarea principiului proporționalității ca urmare a stabilirii unui cuantum de plecare al amenzii disproporționat.

               4.

               Încălcarea cuantumului maxim al amenzii prevăzut la articolul 23 din Regulamentul nr. 1/2003 (2), a prezumției de nevinovăție enunțate la articolul 48 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și la articolul 6 alineatul (2) din CEDO, a principiului nulla poena sine lege, enunțat la articolul 49 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a principiului proporționalității, enunțat la articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a principiului caracterului personal al sancțiunilor și al răspunderii ca urmare a faptului că a fost confirmată răspunderea solidară pentru întreaga amendă calculată pe baza cifrei de afaceri a grupului.

               5.

               Săvârșirea de către Tribunal a unei erori de apreciere și a unei omisiuni, prin faptul că acesta nu și-a exercitat competența de fond de care dispune în materie de amenzi, în special în ceea ce privește cuantumul de plecare al amenzii, coeficientul multiplicator cu scop de descurajare și cooperarea din afara cadrului comunicării privind cooperarea din 2002.

      (1)  Un rezumat al deciziei figurează în JO 2008, C 75, p. 19.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-3/10: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 1 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Rossano — Italia) — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza [Articolul 104 alineatul (3) din Regulamentul de procedură — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Clauza 5 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată — Contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public — Contracte succesive — Abuz — Măsuri de prevenire — Sancțiuni — Transformare a contractelor de muncă pe durată determinată în contract pe durată nedeterminată — Interzicere — Reparare a prejudiciului — Principiile echivalenței și efectivității]

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/11

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 1 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Rossano — Italia) — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza
   (Cauza C-3/10) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) din Regulamentul de procedură - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Clauza 5 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată - Contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public - Contracte succesive - Abuz - Măsuri de prevenire - Sancțiuni - Transformare a contractelor de muncă pe durată determinată în contract pe durată nedeterminată - Interzicere - Reparare a prejudiciului - Principiile echivalenței și efectivității)
   2011/C 30/17
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Rossano

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Franco Affatato

      Pârâtă: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Rossano — Interpretarea clauzelor 2, 3, 4 și 5 din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129) — Compatibilitate a anumitor dispoziții naționale privind lucrătorii utili din punct de vedere social/lucrătorii de utilitate publică — Reglementare națională care permite să nu se indice cauza primului contract pe durată determinată pentru lucrătorii din domeniul învățământului — Noțiunea de organism al statului — Includere a unei persoane prezentând caracteristicile avute de Poste Italiane SpA

      Dispozitivul

               1.

               Primele douăsprezece întrebări preliminare adresate de Tribunale di Rossano (Italia), prin decizia din 21 decembrie 2009, sunt în mod vădit inadmisibile.

               2.

               Clauza 5 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că:

                           —

                           nu se opune unei reglementări naționale precum cea cuprinsă în articolul 36 alineatul 5 din Decretul legislativ nr. 165 din 30 martie 2001 privind normele generale referitoare la organizarea muncii în cadrul autorităților publice, care interzice, în cazul unui abuz rezultat din utilizarea de contracte de muncă pe durată determinată succesive de către un angajator aparținând sectorului public, ca acestea să fie transformate într-un contract de muncă pe durată nedeterminată, atunci când ordinea juridică internă a statului membru vizat prevede, în sectorul avut în vedere, alte măsuri efective pentru evitarea și, dacă este cazul, sancționarea utilizării abuzive a contractelor de muncă pe durată determinată succesive. Cu toate acestea, revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia în ce măsură condițiile de aplicare, precum și punerea în aplicare efectivă a dispozițiilor relevante de drept intern îi conferă caracterul de măsură adecvată pentru prevenirea și, dacă este cazul, sancționarea utilizării abuzive de către administrația publică a contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive;

                           —

                           nu este, în sine, deloc susceptibilă de a afecta structurile fundamentale politice și constituționale, nici funcțiile esențiale ale statului membru vizat, în sensul articolului 4 alineatul (2) TUE.

               3.

               Acordul-cadru menționat trebuie interpretat în sensul că măsurile prevăzute de o reglementare națională precum cea în cauză în acțiunea principală având scopul de a sancționa utilizarea abuzivă a contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată nu trebuie să fie mai puțin favorabile decât cele care reglementează situații similare de natură internă și nici nu trebuie să facă imposibilă în practică sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de ordinea juridică a Uniunii. Revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia în ce măsură dispozițiile de drept intern prin care se urmărește sancționarea utilizării abuzive de către administrația publică a contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive sunt conforme cu aceste principii.

      (1)  JO C 63, 13.3.2010.


title: Cauza T-15/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 26 mai 2010 — Noko Ngele/Comisia ( „Procedură privind măsurile provizorii — Cerere de măsuri provizorii — Cerințe de formă — Inadmisibilitate” )

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/19

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 26 mai 2010 — Noko Ngele/Comisia
   (Cauza T-15/10 R)
   („Procedură privind măsurile provizorii - Cerere de măsuri provizorii - Cerințe de formă - Inadmisibilitate”)
   2010/C 195/31
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mariyus Noko Ngele (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: F. Sabakunzi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: A. Bordes, agent)

      Obiectul

   În esență, cerere prin care se solicită constatarea ilegalității Centrului pentru Dezvoltarea Întreprinderii (denumit în continuare „CDI”) în Belgia, interzicerea relațiilor financiare dintre Comisie și agenții săi, pe de o parte, și CDI, pe de altă parte, sau a recunoașterii legitimității CDI și obligarea Comisiei la plata unei sume către reclamant în cazul în care Comisia recunoaște această legitimitate

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-12/11: Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2011 — Iran Insurance/Consiliul

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/31

         Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2011 — Iran Insurance/Consiliul
   (Cauza T-12/11)
   2011/C 63/59
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Iran Insurance Company (Teheran, Iran) (reprezentant: D. Luff, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea punctului 21 din secțiunea B a anexei la Deciziei 2010/644/PESC (1) a Consiliului din 25 octombrie 2010 și a punctului 21 din secțiunea B a anexei VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 (2) al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, precum și anularea deciziei conținute în scrisoarea Consiliului primită la 23 noiembrie 2010;

               —

               declararea faptului că articolul 21 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC (3) a Consiliului din 26 iulie 2010, precum și articolul 16 alineatul (2) și articolul 26 din Regulamentul nr. 961/2010 nu sunt aplicabile reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul cererii sale, reclamanta urmărește, conform articolului 263 TFUE, anularea punctului 21 din secțiunea B a anexei la Decizia nr. 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 și a punctului 21 din secțiunea B a anexei VIII la Regulamentul nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, anularea articolului 16 alineatul (2) și a articolului 26 din Regulamentul nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 în măsura în care acestea o privesc pe reclamantă, precum și anularea deciziei conținute în scrisoarea Consiliului din 28 octombrie 2010, adresată reclamantei.
   În sprijinul argumentării sale, reclamanta invocă următoarele motive de drept:

               În primul rând, reclamanta susține că Tribunalul are competența de a reexamina punctul 21 din secțiunea B a anexei la Decizia nr. 2010/644/PESC a Consiliului, punctul 21 din secțiunea B la anexa VIII a Regulamentului nr. 961/2010 a Consiliului și decizia din 28 octombrie 2010, precum și conformitatea acestora cu principiile generale de drept al Uniunii.

               În plus, motivele specifice ale înscrierii reclamantei pe listă sunt greșite, iar condițiile prevăzute la articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia nr. 2010/413 a Consiliului și la articolul 16 alineatul (2) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 961/2010 al Consiliului nu sunt îndeplinite. Aceste dispoziții ar trebui să fie considerate inaplicabile reclamantei. Consiliul a săvârșit o eroare vădită de fapt și de drept. În consecință, punctul 21 din secțiunea B a anexei la Decizia nr. 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie, precum și punctul 21 din secțiunea B a anexei VIII la Regulamentul nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 ar trebui să fie anulate.

               În sprijinul acestei acțiuni, reclamanta susține de asemenea că regulamentul din 2010 și decizia din 2010 încalcă dreptul său la apărare și, în special, dreptul la un proces echitabil de vreme ce nu a primit nicio probă sau niciun document care să sprijine susținerile Consiliului, iar susținerile din decizia și din regulamentul din 2010 sunt foarte vagi, neclare și, probabil, este imposibil pentru Iran Insurance Company să răspundă la acestea. În plus, reclamantei i s-a refuzat accesul la documente și dreptul de a fi ascultată. Aceasta constituie de asemenea o lipsă de motivare.

               Pe de altă parte, articolul 24 alineatul (3) din Decizia nr. 2010/413/PESC a Consiliului impune Consiliului să comunice și să notifice decizia sa persoanei sau entității vizate, inclusiv motivele înscrierii acesteia pe listă, iar articolul 24 alineatul (4) din Decizia nr. 2010/413/PESC a Consiliului prevede că, în cazul în care se transmit observații, Consiliul își reexaminează decizia. Consiliul a încălcat ambele dispoziții. Dat fiind că articolul 24 alineatele (3) și (4) din Decizia nr. 2010/413/PESC a Consiliului este preluat de asemenea la articolul 36 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 961/2010, există de asemenea o încălcare a acestei din urmă dispoziții.

               Se susține de asemenea că, în aprecierea situației reclamantei, Consiliul a încălcat principiul bunei administrări.

               În plus, Consiliul a încălcat, în cadrul aprecierii situației reclamantei, principiul încrederii legitime.

               Potrivit reclamantei, Consiliul a încălcat de asemenea dreptul de proprietate al reclamantei și principiul proporționalității. Articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia nr. 2010/413/PESC a Consiliului și articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 961/2010 al Consiliului ar trebui declarate inaplicabile reclamantei. În plus, prin interzicerea fără distincție a contractelor de asigurare sau de reasigurare ale tuturor entităților iraniene, articolul 12 din Decizia nr. 2010/413/PESC a Consiliului și articolul 26 din Regulamentul nr. 961/2010 al Consiliului încalcă de asemenea principiul proporționalității. În consecință, aceste dispoziții ar trebui să fie declarate de asemenea inaplicabile reclamantei.

               În plus, reclamanta susține că Regulamentul nr. 961/2010 al Consiliului încalcă articolul 215 alineatele (2) și (3) TFUE, în calitate de temei juridic al acestui regulament, precum și articolul 40 TUE.

               În sfârșit, reclamanta susține că regulamentul din 2010 și decizia din 2010 au fost adoptate cu încălcarea principiului egalității și al nediscriminării.

      (1)  Deciziei 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 281, p. 81).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1).

      (3)  Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).


title: Cauza C-209/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 decembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Walter Endress/Allianz Lebensversicherungs AG (Trimitere preliminară — Directivele 90/619/CEE și 92/96/CEE — Asigurare directă de viață — Drept de renunțare — Lipsa unei informări cu privire la condițiile de exercitare a acestui drept — Expirarea dreptului de renunțare după un an de la plata celei dintâi prime — Conformitate cu Directivele 90/619/CEE și 92/96/CEE)

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/10

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 decembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Walter Endress/Allianz Lebensversicherungs AG
   (Cauza C-209/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Directivele 90/619/CEE și 92/96/CEE - Asigurare directă de viață - Drept de renunțare - Lipsa unei informări cu privire la condițiile de exercitare a acestui drept - Expirarea dreptului de renunțare după un an de la plata celei dintâi prime - Conformitate cu Directivele 90/619/CEE și 92/96/CEE)
   2014/C 52/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Walter Endress

      Pârâtă: Allianz Lebensversicherungs AG

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Bundesgerichtshof — Interpretarea articolului 15 alineatul (1) prima teză din Directiva 90/619/CEE a Consiliului din 8 noiembrie 1990 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea eficientă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 79/267/CEE (JO L 330, p. 50) coroborat cu articolul 31 alineatul (1) din Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (JO L 360, p. 1) — Anuități — Drept de retractare al deținătorului poliței de asigurare — Termen — Obligația de informare a deținătorului — Legislație națională care prevede că deținătorul poliței de asigurare pierde orice drept de retractare după un an de la plata primei prime, chiar dacă nu a fost informat corect cu privire la condițiile de exercitare a acestui drept.

      Dispozitivul

   Articolul 15 alineatul (1) din A doua directivă 90/619/CEE a Consiliului din 8 noiembrie 1990 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea eficientă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 79/267/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992, coroborat cu articolul 31 alineatul (1) din această ultimă directivă trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care nu recunoaște deținătorului poliței de asigurare un drept de renunțare decât pentru o perioadă de cel mult un an de la plata celei dintâi prime de asigurare, chiar și în cazul în care acesta nu a fost informat despre dreptul său de renunțare.

      (1)  JO C 200, 7.7.2012.


title: Cauza F-93/07: Acțiune introdusă la 17 septembrie 2007 — Acosta Iborra și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/44

         Acțiune introdusă la 17 septembrie 2007 — Acosta Iborra și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-93/07)
   (2007/C 283/80)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: Beatriz Acosta Iborra (Alkmaar, Țările de Jos) și alții (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri (AIPN) prin care se publică lista funcționarilor promovați în cadrul exercițiului de promovare 2006, întrucât Comisia nu a ținut cont de eligibilitatea reclamanților la promovare pentru exercițiul de promovare 2006 și întrucât numele acestora nu figurează pe lista funcționarilor promovați;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziilor explicite ale Comisiei din 6 iunie 2007 de respingere a reclamației introduse de reclamanți la 16 februarie 2007 în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor Comunităților Europene (Statutul funcționarilor);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanții invocă motive foarte similare celor invocate în cauza F-92/07, al cărei aviz este publicat în prezentul număr al Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.


title: Cauza C-554/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Stuttgart (Germania) la 31 decembrie 2009 — Andreas Michael Seeger/Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Stuttgart (Germania) la 31 decembrie 2009 — Andreas Michael Seeger/Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart
   (Cauza C-554/09)
   2010/C 80/20
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Stuttgart

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Andreas Michael Seeger

      Pârât: Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart

      Întrebarea preliminară

   Noțiunea „materiale” utilizată la articolul 13 litera (d) a doua liniuță din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 (1) poate fi interpretată în sensul că include de asemenea materialul ambalajului, cum ar fi sticle goale, transportat de un comerciant de vin și de băuturi care administrează un magazin, face livrări către clienții săi o dată pe săptămână și colectează cu această ocazie ambalajele goale pentru a le preda vânzătorului său angro?

      (1)  JO L 102, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 214.


title: Cauza C-194/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Directiva 75/442/CEE și Directiva 91/156/CEE — Noțiunea de deșeu — Pământ și pietriș provenite din excavare și destinate să fie reutilizate)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica italiană
   (Cauza C-194/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 75/442/CEE și Directiva 91/156/CEE - Noțiunea de deșeu - Pământ și pietriș provenite din excavare și destinate să fie reutilizate)
   (2008/C 51/11)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Konstantinidis, agent, și G. Bambara, avocat)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. M. Braguglia, agent, și G. Fiengo, avocat)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39), astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991 (JO L 78, p. 32) — Lege națională care exclude din domeniul de aplicare al directivei pământul și pietrișul provenite din excavare și destinate să fie reutilizate
   Dispozitivul

               1)

               În măsura în care articolul 10 din Legea nr. 93 din 23 martie 2001 privind instituirea unor reglementări în ceea ce privește mediul și articolul 1 alineatele 17 și 19 din Legea nr. 443 din 21 decembrie 2001 de abilitare a guvernului în materie de infrastructuri și de instalații de producție strategice, precum și în materie de alte intervenții pentru relansarea activităților de producție au exclus din domeniul de aplicare al reglementării naționale referitoare la deșeuri pământul și pietrișul provenite din excavare, destinate să fie reutilizate efectiv pentru realizarea de terasamente, de operațiuni de umplere, de rambleiaj și ca agregate, cu excepția celor ce provin din situri poluate și din situri în curs de reabilitare ce prezintă o concentrație de factori poluanți superioară limitelor admisibile stabilite de reglementarea în vigoare, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 182, 23.7.2005.


title: Cauza T-449/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 mai 2009 — Rotter/OAPI (Forma unei condiționări grupate a cârnaților) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale — Forma unei condiționări grupate a cârnaților — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 ]

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/39

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 mai 2009 — Rotter/OAPI (Forma unei condiționări grupate a cârnaților)
   (Cauza T-449/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale - Forma unei condiționări grupate a cârnaților - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”)
   2009/C 141/80
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Thomas Rotter (Munich, Germania) (reprezentant: M. Müller, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 27 septembrie 2007 (cauza R 1415/2006-4) privind înregistrarea ca marcă comunitară a unui semn tridimensional ce reprezintă o condiționare grupată a cârnaților

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Thomas Rotter la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza T-56/15: Acțiune introdusă la 2 februarie 2015 – Raimund Schmitt Verpachtungsgesellschaft/OAPI (Brauwelt)

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/34

         Acțiune introdusă la 2 februarie 2015 – Raimund Schmitt Verpachtungsgesellschaft/OAPI (Brauwelt)
   (Cauza T-56/15)
   (2015/C 118/43)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Raimund Schmitt Verpachtungsgesellschaft (Nürnberg, Germania) (reprezentant: M. Höfler, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „Brauwelt” – cererea de înregistrare nr. 1 2 0 38  551

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 4 decembrie 2014 în cauza R 1121/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-132/13: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Köln – Germania) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/ILME GmbH (Trimitere preliminară  — Apropierea legislațiilor  — Directiva 2006/95/CE  — Noțiunea „echipament electric”  — Marcajul de conformitate CE  — Carcase pentru conectoare electrice multipolare)

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/15

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Köln – Germania) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/ILME GmbH
   (Cauza C-132/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Directiva 2006/95/CE - Noțiunea „echipament electric” - Marcajul de conformitate CE - Carcase pentru conectoare electrice multipolare))
   2014/C 135/16
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Köln

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

      Pârâtă: ILME GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Landgericht Köln – Interpretarea articolelor 1, 8 și 10, precum şi a anexelor II IV la Directiva 2006/95/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind armonizarea legislaţiilor statelor membre referitoare la echipamente electrice destinate utilizării în cadrul unor anumite limite de tensiune (JO L 374, p. 10, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 40) – Noțiunea „echipament electric” – Interdicție de aplicare a marcajului „CE” de conformitate pe carcase pentru conectoare electrice multipolare vândute sub formă de componente

      Dispozitivul

      Articolul 1 din Directiva 2006/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la echipamentele electrice destinate utilizării în cadrul unor anumite limite de tensiune trebuie interpretat în sensul că respectivele carcase ale conectoarelor industriale multipolare, precum cele în discuție în litigiul principal, intră sub incidența noțiunii „echipament electric”, în sensul acestei dispoziții, și trebuie, în consecință, să le fie aplicat marcajul CE în măsura în care integrarea acestora corespunzătoare și conformă destinației lor nu poate afecta în niciun caz conformitatea lor cu cerințele în materie de siguranță în raport cu care au fost controlate.

      (1)  JO C 164, 8.6.2013.


title: Cauza C-2/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 3 ianuarie 2012 — Trianon Productie BV/Revillon Chocolatier SAS

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 3 ianuarie 2012 — Trianon Productie BV/Revillon Chocolatier SAS
   (Cauza C-2/12)
   2012/C 98/15
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Trianon Productie BV

      Pârâtă: Revillon Chocolatier SAS

      Întrebările preliminare

               1.

               Motivul de refuz sau de nulitate a înregistrării prevăzut la articolul 3 alineatul (1) litera (e) punctul iii din Prima directivă 89/104/CEE (1) în versiunea codificată prin Directiva 2008/95 (2), conform căruia mărcile (figurative) nu trebuie să constea exclusiv dintr-o formă care dă valoare substanțială produsului are ca obiect motivul (sau motivele) pentru decizia de a cumpăra a publicului vizat?

               2.

               O „formă care dă valoare substanțială produsului” în sensul prevederii citate există

                           (a)

                           numai atunci când această formă trebuie apreciată ca fiind valoarea principală sau dominantă în comparație cu alte valori (precum, de exemplu, gustul și substanța alimentului), sau

                           (b)

                           se poate vorbi de această formă și atunci când produsul mai are, pe lângă această valoare considerată principală sau dominantă, și alte valori care trebuie considerate substanțiale?

               3.

               Pentru soluționarea celei de a doua întrebări este decisivă opinia majorității publicului vizat sau instanțele pot stabili că opinia unei părți a publicului este suficientă pentru a aprecia valoarea în cauză ca fiind „substanțială” în sensul prevederii menționate mai sus?

               4.

               În eventualitatea în care se răspunde la cea de a treia întrebare în sensul menționat mai sus: ce importanță trebuie să prezinte publicul relevant?

      (1)  Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).

      (2)  JO L 299, p. 25.


title: Cauza C-194/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 4 aprilie 2007 — SAVA e C. Srl, SIEME Srl, GRADED SpA/Mostra d'Oltremare SpA și alții

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/13

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 4 aprilie 2007 — SAVA e C. Srl, SIEME Srl, GRADED SpA/Mostra d'Oltremare SpA și alții
   (Cauza C-194/07)
   (2007/C 140/21)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Consiglio di Stato
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: SAVA e C. Srl, SIEME Srl, GRADED SpA

      Pârâți: Mostra d'Oltremare SpA. și alții.
   Întrebarea preliminară
   Articolul 1 din Directiva Consiliului 89/665/CEE din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la aplicarea procedurilor privind căile de atac în ceea ce privește atribuirea contractelor de achiziții publice de bunuri și de lucrări (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva Consiliului 92/50/CE din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (2), trebuie interpretat în sensul că se opune ca, potrivit dreptului național, calea de atac împotriva unei decizii de atribuire a unui contract să poată fi exercitată în nume propriu de către un singur membru al unei asociații temporare fără personalitate juridică care, în această calitate, a participat la o procedură de atribuire a unui contract public și căreia nu i s-a atribuit acest contract?

      (1)  JO L 395, p. 33.

      (2)  JO L 209, p. 1.


title: Cauza T-9/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 15 ianuarie 2008 — Hoya/OAPI — Indo (AMPLITUDE) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare AMPLITUDE — Marcă figurativă națională anterioară AMPLY — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/41

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 15 ianuarie 2008 — Hoya/OAPI — Indo (AMPLITUDE)
   (Cauza T-9/05) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare AMPLITUDE - Marcă figurativă națională anterioară AMPLY - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 51/75)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Hoya Kabushiki Kaisha (Tokyo, Japonia) (reprezentanți: A. Nordemann, C.-R. Haarmann, F. Schwab și M Nentwig, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral și G. Schneider, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Indo Internacional, SA (Hospitalet de Llobregat, Spania) (reprezentant: M. Currel Aguilà, avocat)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 3 noiembrie 2004 (cauza R 433/20044-1) privind o procedură de opoziție între Indo Internacional, SA și Hoya Kabushiki Kaisha.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Hoya Kabushiki Kaisha la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 106, 30.4.2005.


title: Cauza C-389/15: Acțiune introdusă la 17 iulie 2015 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/42

         Acțiune introdusă la 17 iulie 2015 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-389/15)
   (2015/C 311/45)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, J. Guillem Carrau, B. Hartmann, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Consiliului din 7 mai 2015 de autorizare a deschiderii negocierilor referitoare la Acordul de la Lisabona, revizuit, privind denumirile de origine și indicațiile geografice, în măsura în care se referă la domenii care țin de competența Uniunii Europene;

               —

               menținerea efectelor deciziei atacate, dacă este cazul, până la intrarea în vigoare, într-un termen rezonabil de la data prezentei hotărâri, a unei noi decizii care trebuie adoptată de Consiliu în acord cu articolul 218 alineatele (3), (4) și (8) TFUE;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Primul motiv: decizia atacată recunoaște competența statelor membre, cu încălcarea articolului 3 TFUE, deoarece negocierile privesc un acord care intră în competența exclusivă a Uniunii.

      Al doilea motiv: încălcarea articolului 207 alineatul (3) TFUE și a articolului 218 alineatele (3), (4) și (8) TFUE, deoarece Consiliul a desemnat statele membre ca „negociatori” într-un domeniu care ține de competența Uniunii Europene și nu a adoptat decizia atacată cu majoritatea cerută.


title: Cauza C-28/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 septembrie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Eurogate Distribution GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Stadt [Codul vamal comunitar — Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 — Articolul 204 alineatul (1) litera (a) — Regimul de antrepozit vamal — Nașterea datoriei vamale prin neexecutarea unei obligații — Înscriere tardivă în evidența operativă a informațiilor privind scoaterea mărfurilor din antrepozitul vamal]

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 septembrie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Eurogate Distribution GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Stadt
   (Cauza C-28/11) (1)

   (Codul vamal comunitar - Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Articolul 204 alineatul (1) litera (a) - Regimul de antrepozit vamal - Nașterea datoriei vamale prin neexecutarea unei obligații - Înscriere tardivă în evidența operativă a informațiilor privind scoaterea mărfurilor din antrepozitul vamal)
   2012/C 355/05
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Eurogate Distribution GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Hamburg — Interpretarea articolului 204 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58) — Înscrierea tardivă în evidența contabilă a informațiilor privind ridicarea mărfii din antrepozitul vamal — Admisibilitatea nașterii datoriei vamale ca sancțiune a acestei neîndepliniri a obligațiilor

      Dispozitivul

   Articolul 204 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 648/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, trebuie interpretat în sensul că, în cazul unor mărfuri necomunitare, neexecutarea obligației de a înscrie în evidența operativă concepută în acest scop ieșirea mărfurilor dintr un antrepozit vamal, iar aceasta cel târziu până la momentul ieșirii, dă naștere unei datorii vamale pentru mărfurile respective, chiar dacă ele au fost reexportate.

      (1)  JO C 238, 13.8.2011


title: Cauza F-73/13: Acțiune introdusă la 17 iulie 2013 — ZZ/BCE

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/33

         Acțiune introdusă la 17 iulie 2013 — ZZ/BCE
   (Cauza F-73/13)
   2013/C 274/55
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei BCE din 28 mai 2013 prin care s-a dispus concedierea disciplinară a reclamantului și repararea prejudiciului moral pe care l-a suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Băncii Centrale Europene din 28 mai 2013 prin care s-a dispus concedierea disciplinară cu efect de la 31 august 2013;

               —

               în consecință, reangajarea reclamantului, făcându-se suficientă publicitate pentru restabilirea bunei sale reputații;

               —

               indiferent de situație, repararea prejudiciului moral suferit de reclamant, evaluat ex aequo et bono la 20 000 de euro;

               —

               obligarea BCE la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-113/14: Acțiune introdusă la 20 octombrie 2014 – ZZ și alții/Comisia

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/55

         Acțiune introdusă la 20 octombrie 2014 – ZZ și alții/Comisia
   (Cauza F-113/14)
   (2015/C 007/68)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Pârâtă: Comisia

      Obiectul și descrierea litigiului

   Constatarea caracterului nelegal al articolului 45 și al anexei I la Statutul funcționarilor, precum și al măsurilor tranzitorii aferente, și anularea deciziilor AIPN, atât cu aplicabilitate generală, cât și cu aplicabilitate individuală, privind promovarea celor opt reclamanți, funcționari cu gradele AD12 și AD13, în cadrul exercițiului anual de promovare 2014.

      Concluziile reclamanților

               —

               Cu titlu principal: constatarea caracterului nelegal al articolului 45 din Statut și al anexei I la Statut, precum și a măsurilor tranzitorii aferente;

               —

               anularea deciziilor AIPN, atât cu aplicabilitate generală, cât și cu aplicabilitate individuală, de blocare a oricărei posibilități de promovare a reclamanților, în calitate de funcționari cu gradul AD12 sau AD13, în cadrul exercițiului anual de promovare 2014;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               cu titlu subsidiar: anularea deciziilor AIPN, anularea deciziilor AIPN, atât cu aplicabilitate generală, cât și cu aplicabilitate individuală, de blocare a oricărei posibilități de promovare a reclamanților, în calitate de funcționari cu gradul AD12 sau AD13, în cadrul exercițiului anual de promovare 2014;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-98/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 9 septembrie 2014 – Moriarty/Parlamentul (Funcție publică — Promovare — Exercițiul de promovare 2012 — Neînscrierea pe listă a funcționarilor promovați — Cerere introductivă vădit nefondată)

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/57

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 9 septembrie 2014 – Moriarty/Parlamentul
   (Cauza F-98/13) (1)

   ((Funcție publică - Promovare - Exercițiul de promovare 2012 - Neînscrierea pe listă a funcționarilor promovați - Cerere introductivă vădit nefondată))
   2014/C 421/81
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Rainer Moriarty (Colmar-Berg, Luxemburg) (reprezentanți: A. Salerno și B. Cortese, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: E. Despotopoulou și E. Taneva, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei prin care se adoptă lista funcționarilor promovați în cadrul exercițiului 2012, în măsura în care, pe de o parte, în această decizie nu se menționează numele reclamantului printre funcționarii cu gradul AST 6, neatestați, care au promovat în gradul AST 7 și, pe de altă parte, că aceasta conține numele altui funcționar

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea domnului Moriarty ca vădit nefondată.

               2)

               Domnul Moriarty suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

      (1)  JO C 367, 14.12.2013, p. 40.


title: Cauza F-88/11: Acțiune introdusă la 16 septembrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/45

         Acțiune introdusă la 16 septembrie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-88/11)
   2011/C 347/84
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: R. Rata, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului de a nu îl include pe reclamant pe lista de rezervă a concursului general EPSO/AD/148/09-RO — administrator jurist (AD 5).

      Concluziile reclamantului

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de reevaluare din 9 noiembrie 2010, adoptată de comisia de evaluare din cadrul concursului, prin care aceasta a menținut decizia din 14 iulie 2010 de a nu îl include pe reclamant pe lista de rezervă a concursului general EPSO/AD/148/09-RO;

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene din 16 iunie 2011 de respingere a reclamației administrative adresate de reclamant la data de 7 februarie 2011;

               —

               modificarea listei de rezervă a concursului general EPSO/AD/148/09-RO — administrator jurist, în sensul includerii numelui reclamantului sau, în subsidiar, dispunerea publicării unei noi liste de rezervă care include numele candidatului;

               —

               despăgubirea pentru prejudiciul moral suferit de reclamant, evaluat provizoriu ex aequo et bono la suma de 7 000 de euro;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-3/08: Ordonanța Tribunalului din 10 ianuarie 2011 — Coedo Suárez/Consiliul

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/34

         Ordonanța Tribunalului din 10 ianuarie 2011 — Coedo Suárez/Consiliul
   (Cauza T-3/08) (1)

   2011/C 55/61
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza F-80/05: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 iunie 2009 — De Geest/Consiliul

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/37

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 iunie 2009 — De Geest/Consiliul
   (Cauza F-80/05) (1)

   2009/C 193/66

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 281, 12.11.2005, p. 25.


title: Cauza T-447/13 P: Ordonanța Tribunalului din 2 octombrie 2014 – Marcuccio/Comisia [ „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Rambursarea cheltuielilor recuperabile — Articolul 92 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului Funcției Publice — Excepția acțiunii paralele — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat” ]

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/43

         Ordonanța Tribunalului din 2 octombrie 2014 – Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-447/13 P) (1)

   ([„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Rambursarea cheltuielilor recuperabile - Articolul 92 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului Funcției Publice - Excepția acțiunii paralele - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat”])
   2014/C 421/61
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial C. Berardis-Kayser și J. Baquero Cruz, ulterior C. Berardis-Kayser și G. Gattinara, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (judecător unic) din 18 iunie 2013, Marcuccio/Comisia (F-143/11, RecFP, EU:F:2013:81) prin care se solicită anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Luigi Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei cauze.

      (1)  JO C 291, 5.10.2013.


title: Cauza T-379/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Polonia/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/65

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Polonia/Comisia
   (Cauza T-379/07) (1)

   (2008/C 301/125)

      Limba de procedură: poloneza

   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007.


title: Cauza C-195/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundeskommunikationssenat — Austria) — Kommunikationsbehörde Austria (Komm Austria)/Österreichischer Rundfunk (ORF) (Libertatea de a presta servicii — Activități de difuzare a programelor de televiziune — Directivele 89/552/CEE și 97/36/CE — Noțiunile de teleshopping și de publicitate televizată — Joc cu premii)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/15

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundeskommunikationssenat — Austria) — Kommunikationsbehörde Austria (Komm Austria)/Österreichischer Rundfunk (ORF)
   (Cauza C-195/06) (1)

   (Libertatea de a presta servicii - Activități de difuzare a programelor de televiziune - Directivele 89/552/CEE și 97/36/CE - Noțiunile de teleshopping și de publicitate televizată - Joc cu premii)
   (2007/C 315/24)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundeskommunikationssenat
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Kommunikationsbehörde Austria (Komm Austria)

      Pârât: Österreichischer Rundfunk (ORF)
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundeskommunikationssenat — Interpretarea articolului 1 literele (c) și (f) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 298, p. 23), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997 (JO L 202, p. 60, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215) — Emisiune de televiziune care oferă telespectatorilor posibilitatea de a participa la un joc de noroc prin apelarea unui număr de telefon special — Noțiunile de teleshopping și de publicitate televizată
   Dispozitivul
   Articolul 1 din Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997 trebuie interpretat în sensul că o emisiune sau o parte din emisiune în cursul căreia un emițător oferă telespectatorilor posibilitatea de a participa la un joc cu premii, prin apelarea imediată a unui număr de telefon special și, prin urmare, în schimbul perceperii unei sume de bani,

               —

               se încadrează în definiția noțiunii de teleshopping cuprinsă în articolul 1 litera (f) dacă această emisiune sau parte din emisiune reprezintă o ofertă reală de servicii având în vedere scopul emisiunii care propune jocul, importanța acestuia în ansamblul emisiunii în ceea ce privește durata și consecințele economice scontate în raport cu cele care sunt preconizate de la emisiunea respectivă, precum și orientarea întrebărilor adresate candidaților;

               —

               se încadrează în definiția noțiunii de publicitate televizată cuprinsă în articolul 1 litera (c) dacă, având în vedere scopul și conținutul acestui joc, precum și condițiile în care sunt prezentate premiile puse în joc, acesta reprezintă un anunț care urmărește să încurajeze telespectatorii să achiziționeze bunurile și serviciile prezentate drept premii puse în joc sau care urmărește să promoveze indirect sub forma autopromovării calitatea programelor emițătorului respectiv.

      (1)  JO C 234, 1.10.2005.


title: Cauza C-370/12: Hotărârea Curții (Plenul) din 27 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court — Irlanda) — Thomas Pringle/Government of Ireland, Ireland și the Attorney General [ „Mecanism de stabilitate pentru statele membre a căror monedă este euro — Decizia 2011/199/UE — Modificare a articolului 136 TFUE — Validitate — Articolul 48 alineatul (6) TUE — Procedură de revizuire simplificată — Tratatul MES — Politică economică și monetară — Competența statelor membre” ]

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/15

         Hotărârea Curții (Plenul) din 27 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court — Irlanda) — Thomas Pringle/Government of Ireland, Ireland și the Attorney General
   (Cauza C-370/12) (1)

   (Mecanism de stabilitate pentru statele membre a căror monedă este euro - Decizia 2011/199/UE - Modificare a articolului 136 TFUE - Validitate - Articolul 48 alineatul (6) TUE - Procedură de revizuire simplificată - Tratatul MES - Politică economică și monetară - Competența statelor membre)
   2013/C 26/27
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Thomas Pringle

      Pârâți: Government of Ireland, Ireland și the Attorney General

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Supreme Court — Validitatea Deciziei 2011/199/UE a Consiliului European din 25 martie 2011 de modificare a articolului 136 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene cu privire la un mecanism de stabilitate pentru statele membre a căror monedă este euro (JO L 91, p. 1) — Competențe ale Uniunii — Dreptul unui stat membru aparținând zonei euro de a încheia un acord internațional precum Tratatul de instituire a Mecanismului european de stabilitate

      Dispozitivul

               1.

               Examinarea primei întrebări nu a revelat niciun element de natură să afecteze validitatea Deciziei 2011/199/UE a Consiliului European din 25 martie 2011 de modificare a articolului 136 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene cu privire la un mecanism de stabilitate pentru statele membre a căror monedă este euro.

               2.

               Articolul 4 alineatul (3) TUE, articolul 13 TUE, articolul 2 alineatul (3) TFUE, articolul 3 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) TFUE și articolele 119 TFUE-123 TFUE și 125 TFUE-127 TFUE, precum și principiul general al protecției jurisdicționale efective nu se opun încheierii între statele membre a căror monedă este euro a unui acord precum Tratatul de instituire a mecanismului european de stabilitate între Regatul Belgiei, Republica Federală Germania, Republica Estonia, Irlanda, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Italiană, Republica Cipru, Marele Ducat al Luxemburgului, Malta, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Portugheză, Republica Slovenia, Republica Slovacă și Republica Finlanda, încheiat la Bruxelles la 2 februarie 2012, nici ratificării sale de către aceste state membre.

               3.

               Dreptul unui stat membru de a încheia și de a ratifica tratatul menționat nu este condiționat de intrarea în vigoare a Deciziei 2011/199.

      (1)  JO C 303, 6.10.2012.