title: Cauza T-819/14: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2014 – Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia/Comisia

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/31

         Acțiune introdusă la 16 decembrie 2014 – Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia/Comisia
   (Cauza T-819/14)
   (2015/C 089/37)
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamantă: Fundația „Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia” (Sofia, Bulgaria) (reprezentant: Hristo Hristev, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea actului Comisiei Europene cuprins în scrisoarea cu numărul de referință ARES (2014) 2848632-01/09/2014 și în nota de debit nr. 3241409948 anexată acestei scrisori, cu numărul de referință al Comisiei Europene ARES (2014) 2848632-01/09/2014;

               —

               rambursarea cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cursul procedurii;

               —

               cu titlu subsidiar, în cazul în care acțiunea în anulare ar fi respinsă, obligarea pârâtei, în temeiul articolului 87 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură al Tribunalului, să ramburseze reclamantei cheltuielile de judecată, pe care pârâta le-a provocat în mod deliberat.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.
   Prin intermediul primului motiv, se susține că acțiunea formulată de reclamantă este admisibilă, întrucât actul atacat trebuie să fie considerat ca un act adoptat în cadrul exercitării puterii publice, față de un terț care poate invoca astfel interesul de a exercita acțiunea împotriva constatării unei încălcări săvârșite de acest terț, constatare care constituie o cerință prealabilă adoptării măsurilor care îl afectează în mod defavorabil.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, se susține că Comisia ar fi încălcat principiul bunei administrări întrucât, pe de o parte, aceasta nu a realizat o analiză a situației de fapt din litigiu completă din toate punctele de vedere, obiectivă și coerentă și o analiză a argumentelor juridice invocate de persoana în cauză și, pe de altă parte, aceasta nu și-a motivat actul.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, se reproșează Comisiei încălcarea principiului securității juridice, întrucât dispozitivul actului atacat este neclar, în special în ceea ce privește natura acestui act.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, se reproșează Comisiei încălcarea principiului încrederii legitime întrucât, în lipsa unor observații ale Comisiei în privința unor proiecte anterioare, atât în ceea ce privește executarea acestora, cât și în ceea ce privește înregistrările contabile, reclamata a dobândit o încredere legitimă potrivit căreia contabilitatea sa este în regulă și nu sunt necesare corecții în privința proiectelor în curs sau în privința proiectelor viitoare, încrederea sa legitimă fiind rezultatul unui comportament al unei autorități competente, și anume Comisia Europeană.


title: Cauza C-609/10 P: Ordonanța Curții din 14 aprilie 2011 — Dieter C. Umbach/Comisia Europeană (Recurs — Acces la documentele instituțiilor — „Programul TACIS” — Contract încheiat de Comisie — Rezilierea contractului — Diferend între cocontractanți — Cerere de acces la documente — Inadmisibilitate vădită)

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/9

         Ordonanța Curții din 14 aprilie 2011 — Dieter C. Umbach/Comisia Europeană
   (Cauza C-609/10 P) (1)

   (Recurs - Acces la documentele instituțiilor - „Programul TACIS” - Contract încheiat de Comisie - Rezilierea contractului - Diferend între cocontractanți - Cerere de acces la documente - Inadmisibilitate vădită)
   2011/C 211/15
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Dieter C. Umbach (reprezentant: M. Stephani, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Costa de Oliveira și T. Scharf, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 21 octombrie 2010, Umbach/Comisia (T-474/08), prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 2 septembrie 2008 prin care s-a refuzat accesul recurentului la anumite date care figurează în documente referitoare la un contract încheiat între acesta și Comisie privind asistența la redactarea unui cod administrativ în beneficiul Federației Ruse în cadrul programului TACIS — Cerere de acces legată de diferendul dintre recurent și Comisie ca urmare a rezilierii contractului menționat — Nerespectarea articolului 41 alineatul (2) litera (b) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Umbach la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 19.3.2011.


title: Cauza C-334/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 19 iunie 2013 — Nordex Food A/S/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 19 iunie 2013 — Nordex Food A/S/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-334/13)
   2013/C 260/41
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă și recurentă: Nordex Food A/S

      Pârât și intimat: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Întrebările preliminare

               1.

               În cadrul deciziei privind acordarea unei restituiri la export trebuie să se considere că licența de export a fost prezentată în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr 800/1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (1), în cazul în care biroul vamal de export a acceptat declarația de export depusă fără licență, permițând exportatorului să o transmită într-un anumit termen, iar acesta din urmă s-a conformat?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr 800/1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole impune în mod obligatoriu prezentarea licenței de export încă din momentul depunerii declarației de export sau este suficient ca exportatorul să prezinte o licență de export (eliberată anterior exportului) abia în cursul procedurii de plată?

               3.

               Ulterior expirării termenelor de prezentare stabilite de Regulamentul (CE) nr. 800/1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole, un exportator care a prezentat inițial documente vamale false pentru a introduce marfa de export în țara de destinație mai poate să prezinte documente vamale valide în vederea conservării dreptului său, în cazul în care prezentarea tardivă a documentelor nu a fost de natură să întârzie sau să împiedice procedura de plată întrucât, inițial, cererea pentru restituire a fost respinsă pentru alte motive decât neprezentarea unor dovezi de ajungere la destinație, iar dovezile au fost prezentate după ce s-a stabilit că respectivele documente erau false?

               4.

               O sancțiune în temeiul articolului 51 din Regulamentul (CE) nr 800/1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole este aplicabilă și în cazul în care restituirea la export solicitată corespunde, desigur, celei care trebuie efectiv acordată, însă exportatorul a prezentat în cursul procedurii de plată mai întâi documente pe baza cărora restituirea la export nu i-ar fi putut fi acordată?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 800/1999 al Comisiei din 15 aprilie 1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (JO L 102, p. 11, Ediție specială, 03/vol. 27, p. 187).


title: Cauza T-314/07 R: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 octombrie 2007 — Simsalagrimm Filmproduktion/Comisia Comunităților Europene și EACEA

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/44

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 octombrie 2007 — Simsalagrimm Filmproduktion/Comisia Comunităților Europene și EACEA
   (Cauza T-314/07 R)
   (2007/C 315/85)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Tribunalului a dispus radierea cauzei.


title: Cauza T-97/16: Hotărârea Tribunalului din 4 mai 2017 – Kasztantowicz/ EUIPO – Gbb Group (GEOTEK) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene verbală GEOTEK — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Norma 40 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Dovada utilizării serioase a mărcii — Tardivitate — Norma 61 alineatele (2) și (3) și norma 65 alineatul (1) din regulamentul nr 2868/95 — Notificarea termenului acordat titularului prin fax — Lipsa unor împrejurări susceptibile să repună în discuție raportul de transmisie furnizat de EUIPO — Articolul 78 din Regulamentul nr. 207/2009 — Norma 57 din Regulamentul nr. 2868/95 — Cerere de audiere a unor martori — Marja de apreciere a EUIPO”]

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/23

         Hotărârea Tribunalului din 4 mai 2017 – Kasztantowicz/ EUIPO – Gbb Group (GEOTEK)
   (Cauza T-97/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene verbală GEOTEK - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Norma 40 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Dovada utilizării serioase a mărcii - Tardivitate - Norma 61 alineatele (2) și (3) și norma 65 alineatul (1) din regulamentul nr 2868/95 - Notificarea termenului acordat titularului prin fax - Lipsa unor împrejurări susceptibile să repună în discuție raportul de transmisie furnizat de EUIPO - Articolul 78 din Regulamentul nr. 207/2009 - Norma 57 din Regulamentul nr. 2868/95 - Cerere de audiere a unor martori - Marja de apreciere a EUIPO”])
   (2017/C 195/32)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamant: Martin Kasztantowicz (Berlin, Germania) (reprezentant: R. Ronneburger, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: D. Hanf și A. Söder, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Gbb Group Ltd (Letchworth, Regatul Unit)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 14 decembrie 2015 (cauza R 3025/2014-5), privind o procedură de decădere între Gbb Group și M. Kasztantowicz

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Martin Kasztantowicz la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 145, 25.4.2016.


title: Cauza C-622/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 5 decembrie 2011 — Staatssecretaris van Financiën/Pactor Vastgoed BV

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 5 decembrie 2011 — Staatssecretaris van Financiën/Pactor Vastgoed BV
   (Cauza C-622/11)
   2012/C 73/27
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Financiën

      Pârâtă: Pactor Vastgoed BV

      Întrebarea preliminară

   A șasea directivă (1) permite ca, în cazul în care deducerea inițială a taxei pe valoarea adăugată efectuată în conformitate cu articolul 20 din această directivă este regularizată în sensul că cuantumul deducerii trebuie restituit în totalitate sau parțial, acest cuantum să fie perceput de la o altă persoană decât persoana impozabilă care a efectuat anterior deducerea, în special — astfel cum prevede articolul 12a din Legea privind impozitul pe cifra de afaceri — de la cel căruia persoana impozabilă i-a livrat un bun?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1)


title: Cauza C-346/15 P: Recurs introdus la 30 aprilie 2015 de Steinbeck GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 iulie 2015 în cauzele conexate T-707/13 și T-709/13, Steinbeck GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/22

         Recurs introdus la 30 aprilie 2015 de Steinbeck GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 iulie 2015 în cauzele conexate T-707/13 și T-709/13, Steinbeck GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-346/15 P)
   (2015/C 302/28)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Steinbeck GmbH (reprezentanți: M. Heinrich, avocat, M. Fischer, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Alfred Sternjakob GmbH & Co. KG

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curţii:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 30 aprilie 2015 în cauzele conexate T-707/13 și T-709/13,

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În opinia recurentei, hotărârea atacată încalcă articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară pentru următoarele motive (1):

               1.

               Tribunalul a invocat drept unic motiv pentru lipsa caracterului distinctiv al mărcii „BE HAPPY” faptul că aceasta ar fi putut fi percepută ca slogan publicitar. Această apreciere este în directă contradicție cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene potrivit căreia, numai acest lucru nu este suficient pentru a exclude existența caracterului distinctiv al unei mărci.

               2.

               Tribunalul nu a stabilit în această privință nicio legătură concretă între marca „BE HAPPY” și produsele vizate de aceasta care să nu fi necesitat o minimă interpretare din partea publicului relevant. Dimpotrivă, între produse și semn a fost creată o relație arbitrară care, chiar dacă ar fi corectă, ar necesita un efort de interpretare din partea publicului.

               3.

               În acest fel, Tribunalul ar fi aplicat în mod greșit criteriile de apreciere a caracterului distinctiv al mărcii „BE HAPPY”.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (versiunea codificată) (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-6/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2007 — Wheyco/Comisia Comunităților Europene ( Ajutoare de stat — Element stimulativ — Acțiune în anulare — Act care produce efecte juridice — Interes — Inadmisibilitate )

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/10

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2007 — Wheyco/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-6/06) (1)

   („Ajutoare de stat - Element stimulativ - Acțiune în anulare - Act care produce efecte juridice - Interes - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 223/13)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: wheyco GmbH, fostă Mopro-Nord GmbH (Altentreptow, Germania) (reprezentanți: L. Harings și C. Schmidt, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Gross, T. Scharf și A. Stobiecka-Kuik, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare parțială a Deciziei Comisiei din 6 septembrie 2005 referitoare la ajutorul de stat N 363/2004 privind construirea unei rafinării de lactoser situată în Mecklenburg-Pomerania Anterioară (Germania) (JO 2005, C 262, p. 5).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă wheyco GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 74, 25.3.2006.


title: Cauza C-308/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 mai 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 92/43/CEE — Conservarea habitatelor naturale — Faună și floră sălbatică — Regim de protecție înainte de înscrierea unui habitat pe lista siturilor de importanță comunitară — Articolul 12 alineatul (4) — Proiect de reabilitare a unui drum rural]

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 mai 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-308/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale - Faună și floră sălbatică - Regim de protecție înainte de înscrierea unui habitat pe lista siturilor de importanță comunitară - Articolul 12 alineatul (4) - Proiect de reabilitare a unui drum rural)
   2010/C 179/04
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și D. Recchia, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea prevederilor Directivei 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 02, p. 109), astfel cum a fost interpretată prin Hotărârea Curții de Justiție din 13 ianuarie 2005, pronunțată în cauza C-117/03, și prin Hotărârea din 14 septembrie 2006, în cauza C-244/05, precum și a obligațiilor ce decurg din articolul 2 alineatul (4) din aceeași directivă — Proiect de construire a drumului rural de la Villamanrique de la Condesa (Sevilla) la El Rocio (Huelva)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008.


title: Cauza T-800/16: Acțiune introdusă la 16 noiembrie 2016 – Mayekawa Europe/Comisia

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/44

         Acțiune introdusă la 16 noiembrie 2016 – Mayekawa Europe/Comisia
   (Cauza T-800/16)
   (2017/C 022/60)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Mayekawa Europe NV/SA (Zaventem, Belgia) (reprezentanți: H. Gilliams and J. Bocken, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat privind scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Regatul Belgiei (1);

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 2-4 din decizie;

               —

               în orice caz, anularea articolelor 2-4 din această decizie, în măsura în care aceste articole (a) impun recuperarea de la alte entități decât entitățile care au beneficiat de o „decizie fiscală anticipată privind profitul excedentar”, astfel cum este definită în decizie, și (b) impun recuperarea unei sume egale cu scutirea fiscală a beneficiarului, fără a permite Belgiei să ia în considerare o ajustare progresivă reală efectuată de o altă administrație fiscală și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, pe un abuz de putere și pe lipsa motivării, în măsura în care decizia atacată pretinde existența unei scheme de ajutor.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE și a obligației de motivare și pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care decizia atacată afirmă că schema prezumată acordă un avantaj selectiv.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE și pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care decizia atacată afirmă că schema prezumată conferă un avantaj.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE, pe o atingere adusă încrederii legitime și principiului proporționalității, pe o eroare vădită de apreciere, pe un abuz de putere și pe lipsa motivării, în măsura în care decizia atacată obligă Belgia să recupereze ajutorul.

      (1)  Decizia (UE) 2016/1699 a Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat privind scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Belgia [notificată cu numărul C(2015) 9837] (JO 2016, L 260, p. 61).


title: Cauza T-213/10 P: Recurs introdus la 10 mai 2010 de P împotriva Hotărârii din 24 februarie 2010 pronunțate de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-89/08, P/Parlamentul European

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/22

         Recurs introdus la 10 mai 2010 de P împotriva Hotărârii din 24 februarie 2010 pronunțate de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-89/08, P/Parlamentul European
   (Cauza T-213/10 P)
   2010/C 195/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: P (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: E. Boigelot, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Parlamentul European

      Concluziile recurentei

               —

               Declararea acțiunii sale ca fiind admisibilă și fondată și, în consecință,

               —

               anularea Hotărârii din 24 februarie 2010, pronunțată de Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene în cauza F-89/08, notificată recurentei la 1 martie 2010, prin care se respinge ca nefondată acțiunea sa prin care se urmăresc printre altele anularea deciziei Parlamentului European din 15 aprilie 2008 de concediere a acesteia și obligarea Parlamentului European la plata către recurentă de daune interese pentru prejudiciile pe care consideră că le-a suferit;

               —

               acordarea pentru recurentă a beneficiului concluziilor pe care le-a prezentat în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente ambelor proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs, recurenta solicită anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (TFP) din 24 februarie 2010, pronunțată în cauza F-89/08, P/Parlamentul European, prin care se respinge acțiunea în care recurenta solicitase printre altele anularea deciziei Parlamentului European de reziliere a contractului său de agent temporar și plata de daune interese pentru repararea prejudiciului pe care pretinde că l-a suferit.
   În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive întemeiate pe:

               —

               o eroare de drept și o motivare contradictorie, în măsura în care TFP consideră că luarea la cunoștință a motivelor unei decizii numai consultând dosarul său de personal ar fi suficientă și nu ar determina anularea deciziei, în pofida faptului că instituția nu a expus aceste motive nici în decizia de concediere, nici în decizia de respingere a reclamației;

               —

               nerespectarea de către TFP: (i) a sistemului de separare a funcțiilor și a echilibrului instituțional între administrație și instanță; (ii) a articolului 26 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene; și (iii) a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă, în măsura în care TFP s-ar fi substituit Parlamentului European enunțând în locul acestuia motivele presupuse ale deciziei contestate în fața TFP;

               —

               o motivare insuficientă a hotărârii atacate, în măsura în care TFP ar fi trecut sub tăcere faptul că actele din dosar care au condus la decizia contestată în fața acestuia ar fi contradictorii — și aceasta în pofida faptului că recurenta ar fi invocat aceste incoerențe în acțiunea sa în primă instanță.


title: Cauza T-71/09: Acțiune introdusă la 20 februarie 2009 — Química Atlântica/Comisia

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/36

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2009 — Química Atlântica/Comisia
   (Cauza T-71/09)
   2009/C 113/74
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Química Atlântica Lda (Lisabona, Portugalia) (reprezentant: J. Teixeira Alves, advogado)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Comisia era obligată să adopte măsuri pentru armonizarea criteriilor de clasificare și de impozitare a fosfatului dicalcic importat din Tunisia;

               —

               constatarea faptului că omisiunea Comisiei în această privință a condus la existența unor diferențe substanțiale de impozitare a mărfurilor declarate în Portugalia față de acelea declarate în statele membre în care, din motive de proximitate geografică, operează agenți economici aflați în concurență cu aceia care au declarat aceste mărfuri în Portugalia;

               —

               obligarea Comisiei la adoptarea unor măsuri de armonizare a clasificării tarifare a fosfatului dicalcic;

               —

               obligarea Comisiei să țină seama de faptul că fosfatul este un produs neorganic obținut din reacția chimică care rezultă din combinarea unui acid și a unor minerale și, prin urmare, clasificarea acestuia este de la bun început exclusă din primele douăzeci și patru capitole ale tarifului vamal comun;

               —

               obligarea Comisiei la adoptarea unor măsuri care să garanteze că clasificarea adoptată în diferitele state membre este armonizată și respectă criteriile de interpretare adecvate;

               —

               constatarea faptului că reclamanta are dreptul la rambursarea taxelor vamale pe care a trebuit să le plătească și care depășesc cuantumul care ar fi rezultat din aplicarea cotei corespunzătoare codului tarifar 28 35 [25] 90;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezentul proces, precum și a cheltuielilor obligatorii suportate de reclamantă, respectiv acelea referitoare la transport, la cazare și la plata onorariilor de avocat.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta comercializează fosfat dicalcic importat din Tunisia pe care, până în 1994, l-a declarat în vamă sub denumirea de hidrogeno-ortofosfat de calciu (fosfat dicalcic) sub codul tarifar 2835 52 90 din NC. Autoritățile vamale portugheze au impus ca fosfatul dicalcic să fie declarat sub codul 2309 90 98 din NC, ca preparate de tipul celor folosite pentru hrana animalelor — altele, supuse unui impozit foarte mare. În schimb, în Franța, în Regatul Unit și în Spania, care absorb aproape tot fosfatul dicalcic importat din Tunisia și exportat în UE, acest produs a fost clasificat sub codul tarifar 2835 52 90 cu cotă de impozitare zero.
   Reclamanta a solicitat Comisiei să adopte măsuri de armonizare a clasificării tarifare a fosfatului dicalcic, însă Comisia nu a reacționat. Aceasta din urmă întârzie adoptarea unei decizii cu privire la armonizarea fosfatului dicalcic încă din 2005. În decembrie 2008, Comisia a adoptat un act expres, cu conținut negativ, constând pe de o parte în declararea faptului că clasificarea fosfatului dicalcic la poziția tarifară 2309 este constantă și uniformă în diferitele state membre și, pe de altă parte, în refuzarea, pe cale de consecință, a adoptării unor măsuri de uniformizare a clasificării. Comisia posedă documente autentice care dovedesc faptul că fosfatul dicalcic importat din Tunisia, cel mai mare furnizor comunitar, este clasificat în Franța și în Spania sub codul tarifar 2835 25 90 și dispunea de mijloacele necesare pentru a afla că Regatul Unit, printre altele, adoptă aceeași clasificare. Este pe jumătate adevărat să se afirme că nu există probleme de clasificare a fosfatului dicalcic în alte state europene, în măsura în care se omite să se spună că aceste state membre nu importă fosfat dicalcic din Tunisia. Comisia ar fi trebuit să verifice că fosfatul dicalcic din Tunisia are o compoziție apropiată unor înlocuitori, importați din alte țări, verificare care nu a fost realizată, deși Comisia avea cunoștință de existența unei informări tarifare obligatorii în Franța. Răspunsul Comisiei la plângerile reclamantei face ca diferențe de clasificare tarifară existente și, în mod obligatoriu, eronate să devină definitive, se bazează pe premise eronate și nu ia nicio măsură de armonizare a criteriilor de clasificare, fapt care presupune menținerea situației de incertitudine anterioare.
   Instanțele portugheze au confirmat deciziile autorităților vamale portugheze fără a dispune efectuarea unei trimiteri preliminare la Curte, deși aveau obligația în acest sens. În toate statele membre care importă fosfat dicalcic din Tunisia, marfa este declarată sub codul tarifar 2835 52 90. Această diferență de clasificare tarifară, care se repercutează asupra impozitării, a îndepărtat reclamanta de pe piața spaniolă unde fosfatul dicalcic nu este impozitat întrucât este clasificat sub codul tarifar 28 35 [25] 90.


title: Cauza C-361/14 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 iunie 2016 – Comisia Europeană/Peter McBride și alții (Recurs — Măsuri de conservare a resurselor și restructurarea sectorului pescuitului — Cerere de creștere a tonajului de siguranță — Anularea de către instanțele Uniunii a deciziei inițiale de respingere — Articolul 266 TFUE — Abrogarea temeiului juridic care a stat la baza deciziei de respingere menționate — Competența și temeiul juridic pentru adoptarea unor noi decizii — Anularea de către Tribunal a noilor decizii de respingere — Principiul securității juridice)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/5

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 iunie 2016 – Comisia Europeană/Peter McBride și alții
   (Cauza C-361/14 P) (1)

   ((Recurs - Măsuri de conservare a resurselor și restructurarea sectorului pescuitului - Cerere de creștere a tonajului de siguranță - Anularea de către instanțele Uniunii a deciziei inițiale de respingere - Articolul 266 TFUE - Abrogarea temeiului juridic care a stat la baza deciziei de respingere menționate - Competența și temeiul juridic pentru adoptarea unor noi decizii - Anularea de către Tribunal a noilor decizii de respingere - Principiul securității juridice))
   (2016/C 305/07)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet și A. Szmytkowska, agenți, asistați de B. Doherty, Barrister)

      Celelalte părți din procedură: Peter McBride, Hugh McBride, Mullglen Ltd, Cathal Boyle, Thomas Flaherty, Ocean Trawlers Ltd, Patrick Fitzpatrick, Eamon McHugh, Eugene Hannigan, Larry Murphy, Brendan Gill (reprezentanți: N. Travers, SC, D. Barry, Solicitor și E. Barrington, SC)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 339, 29.9.2014.


title: Cauza T-52/13: Acțiune introdusă la 4 februarie 2013 — Efag Trade Mark Company/OAPI (FICKEN)

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/21

         Acțiune introdusă la 4 februarie 2013 — Efag Trade Mark Company/OAPI (FICKEN)
   (Cauza T-52/13)
   2013/C 101/46
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Efag Trade Mark Company GmbH & Co. KG (Schemmerhofen, Germania) (reprezentant: M. Wekwerth, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 octombrie 2012 în cauza R 493/2012-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii căii de atac.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „FICKEN” pentru produse și servicii din clasele 25, 32, 33 și 43 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 274 366

      Decizia examinatorului: refuză înregistrarea

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (f) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-729/15: Acțiune introdusă la 17 decembrie 2015 – MSD Animal Health Innovation and Intervet international/EMA

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/41

         Acțiune introdusă la 17 decembrie 2015 – MSD Animal Health Innovation and Intervet international/EMA
   (Cauza T-729/15)
   (2016/C 059/48)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: MSD Animal Health Innovation GmbH (Schwabenheim, Germania) și Intervet international BV (Boxmeer, Țările de Jos) (reprezentanți: J. Stratford, QC, C. Thomas, barrister, P. Bogaert, avocat, B. Kelly și H. Billson, solicitors)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA)

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei EMA din 25 noiembrie 2015, comunicată reclamantelor la 3 decembrie 2015, de a acorda unui terț accesul la informații privind un medicament de uz veterinar în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76), în măsura în care decizia privește informații comerciale confidențiale a căror divulgare va încălca drepturile reclamantelor și în măsura în care decizia este interzisă de dreptul Uniunii;

               —

               obligarea EMA la plata tuturor cheltuielilor aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că documentele în litigiu sunt protejate de articolul 4 alineatul (2) și/sau de articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, datorită unei prezumții generale de confidențialitate.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că documentele în litigiu reprezintă, în ansamblul lor, informații comerciale confidențiale care sunt protejate de articolul 4 alineatul (2) din regulamentul menționat.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că divulgarea documentelor ar compromite procesul de luare a deciziilor al EMA.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe neefectuarea unei analize comparative de către EMA, după cum prevede legea.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că rezultatul unei analize comparative adecvate, prevăzute de lege, ar fi fost o decizie de nedivulgare a oricărei părți a documentelor sau cel puțin o decizie de achiesare la revizuirile propuse de reclamante.


title: Cauza T-575/08: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2008 — 4care/OAPI — Laboratorios Diafarm (Acumed)

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/43

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2008 — 4care/OAPI — Laboratorios Diafarm (Acumed)
   (Cauza T-575/08)
   (2009/C 55/76)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: 4care AG (Kiel, Germania) (reprezentanți: S. Redeker, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Laboratorios Diafarm, SA (Barbera del Valles, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 7 octombrie 2008 din cauza R 16636/2007-2 și respingerea opoziției;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Acumed” pentru mărfurile din clasele 3, 5 și 9 (cererea nr. 4493136).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Laboratorios Diafarm, SA.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală spaniolă „AQUAMED ACTIVE” (marca nr. 2506452) pentru mărfuri din clasa 5 și marca comunitară verbală „AQUAMED ACTIVE” (nr. 2882272) pentru mărfuri din clasa 5.

      Decizia diviziei de opoziție: admiterea opoziției.

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), având în vedere că nu există risc de confuzie între cele două mărci în cauză.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, 14.1.1994, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-19/05: Hotărârea Curții (Camera treia) din 18 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Danemarcei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Resurse proprii ale Comunităților — Drepturi vamale legal datorate care nu au fost recuperate ca urmare a unei erori a autorităților vamale — Răspunderea financiară a statelor membre)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/4

         Hotărârea Curții (Camera treia) din 18 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Danemarcei
   (Cauza C-19/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Resurse proprii ale Comunităților - Drepturi vamale legal datorate care nu au fost recuperate ca urmare a unei erori a autorităților vamale - Răspunderea financiară a statelor membre)
   (2007/C 315/05)
   Limba de procedură: daneza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: N.B. Rasmussen, G. Wilms și H.-P. Hartvig, agenți)

      Pârât: Regatul Danemarcei (reprezentant: J. Molde, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 10 CE și articolele 2 și 8 din Decizia 94/728/CE, Euratom a Consiliului din 31 octombrie 1994 privind sistemul de resurse proprii al Comunităților Europene (JO L 293, p. 9) — Răspunderea financiară a statelor membre pentru resursele proprii — Nepunerea la dispoziția Comisiei a sumei de 18 687 475 DKK pe care autoritățile vamale au omis din eroare să o recupereze, cu titlu de drepturi vamale, de la o întreprindere
   Dispozitivul

               1)

               Întrucât nu a pus la dispoziția Comisiei Comunităților Europene resurse proprii în valoare de 18 687 475 DKK majorate cu dobânzi de întârziere calculate începând cu data de 27 iulie 2000, Regatul Danemarcei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dreptului comunitar, în special în temeiul articolelor 2 și 8 din Decizia 94/728/CE, Euratom a Consiliului din 31 octombrie 1994 privind sistemul de resurse proprii al Comunităților Europene.

               2)

               Obligă Regatul Danemarcei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 93, 16.4.2005.


title: Cauza T-168/15: Acțiune introdusă la 1 aprilie 2015 – Republica Elenă/Comisia

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/29

         Acțiune introdusă la 1 aprilie 2015 – Republica Elenă/Comisia
   (Cauza T-168/15)
   (2015/C 245/35)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou și A.-E. Vasilopoulou)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei de punere în aplicare a Comisiei din 26 ianuarie 2015 „privind reducerea plății intermediare legate de programul de dezvoltare rurală a Greciei pentru perioada de programare 2007-2013 și de cheltuielile perioadelor cuprinse între 1 ianuarie 2014 și 31 martie 2014 și între 1 aprilie 2014 și 30 iunie 2014, CCI 2007 GR 06 RPO 001, care a fost notificată Republicii Elene cu numărul C(2015) 252 final

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe împrejurarea că decizia atacată a fost adoptată pe baza unei interpretări și a unei aplicări eronate a articolului 16 alineatul (4) din Regulamentul nr. 883/2006 al Comisiei din 12 iunie 2006 (1), pe o încălcare a competenței ratione temporis a Comisiei și pe o încălcare a normelor fundamentale de procedură instituite de dispoziția menționată.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că decizia a fost adoptată pe baza unei interpretări și a unei aplicări eronate a articolului 41 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013 (2).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe interpretarea și pe aplicarea eronate de către Comisie a articolului 26 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1290/2005 (3), a articolului 27 alineatele (3) și (4) din același regulament, a articolului 36 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1306/2013 și a articolului 41 alineatul (3) din același regulament, precum și pe încălcarea principiului ne bis in idem, a principiului încrederii legitime și a principiului contradictorialității și a dreptului la apărare al Republicii Elene.

               4.

               Al patrulea motiv, prin care se invocă împrejurarea că decizia Comisiei a fost adoptată pe baza unei interpretări și a unei aplicări eronate a articolului 27 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1290/2005 și a articolului 41 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1306/2013 și a unei încălcări a principiului proporționalității.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că decizia atacată a fost adoptată pe baza unei interpretări și a unei aplicări eronate a articolului 27 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1290/2005 și a articolului 41 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1306/2013 și pe o încălcare a noțiunii de forță majoră și a celei de circumstanțe excepționale.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2006 al Comisiei din 21 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului în ceea ce privește ținerea evidenței conturilor de către agențiile de plăți, declarațiile de venituri și cheltuieli și condițiile de rambursare a cheltuielilor din FEGA și FEADR (JO L 171, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 3).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European Și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO L 347, p. 549).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).


title: Cauza C-222/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Pécsi Törvényszék (Ungaria) la 15 mai 2015 – Hőszig Kft./Alstom Power Thermal Services

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Pécsi Törvényszék (Ungaria) la 15 mai 2015 – Hőszig Kft./Alstom Power Thermal Services
   (Cauza C-222/15)
   (2015/C 245/12)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Pécsi Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Hőszig Kft.

      Pârâtă: Alstom Power Thermal Services

      Întrebările preliminare

               I.

               În legătură cu Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) (1) [denumit în continuare „Regulamentul nr. 593/2008”]:

                           1)

                           Expresia „din circumstanțele respective reiese”, prevăzută la articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. 593/2008, poate fi interpretată de o instanță a unui stat membru în sensul că examinarea „circumstanțelor care trebuie luate în considerare” pentru a stabili dacă este rezonabil să se considere că consimțământul nu a fost exprimat, în conformitate cu legea țării în care partea are reședința obișnuită, trebuie să se raporteze la circumstanțele încheierii contractului, la obiectul contractului și la executarea acestuia?

                                       1.1.

                                       Efectul la care se referă articolul 10 alineatul (2), derivat din situaţia descrisă la punctul 1 de mai sus, trebuie interpretat în sensul că atunci când, ca urmare a referirii [la legea țării în care îşi are reședința obișnuită] făcută de o parte, rezultă din circumstanțele care trebuie luate în considerare că exprimarea consimţământului cu privire la legea aplicabilă în conformitate cu alineatul (1) nu era un efect rezonabil al comportamentului părţii respective, instanţa trebuie să aprecieze existența și validitatea clauzei contractuale în conformitate cu legea țării în care își are reședința obișnuită partea care a făcut referirea respectivă?

                           2)

                           Instanţa din statul membru în cauză poate interpreta dispozițiile articolului 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. 593/2008 în sensul că poate aprecia în mod discreţionar – având în vedere ansamblul împrejurările cauzei – dacă, ţinând seama de circumstanțele care trebuie luate în considerare, exprimarea consimţământului cu privire la legea aplicabilă în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) nu era un efect rezonabil al comportamentului părții respective?

                           3)

                           În cazul în care – în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. 593/2008 – o parte face referire la legea țării în care își are reşedinţa obișnuită pentru a stabili că nu şi-a dat consimțământul, instanța dintr-un stat membru trebuie să ia în considerare legea țării în care își are reşedinţa obișnuită partea respectivă, în sensul că, în temeiul acestei legi, având în vedere „circumstanțele” menționate, consimțământul părții în cauză cu privire la legea desemnată în contract nu era un comportament rezonabil?

                                       3.1.

                                       În acest caz, este contrară dreptului comunitar interpretarea instanței unui stat membru potrivit căreia examinarea „circumstanțelor” pentru a stabili dacă este rezonabil să se considere că consimțământul nu a fost exprimat se raportează la circumstanțele încheierii contractului, la obiectul contractului și la executarea acestuia?

               II.

               În legătură cu Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (Bruxelles I) (2) [denumit în continuare „Regulamentul nr. 44/2001”]:

                           1)

                           Este contrară dispozițiilor articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001 interpretarea unei instanțe a unui stat membru potrivit căreia este necesară desemnarea unei anumite instanțe sau – având în vedere prevederile considerentului (14) al regulamentului menționat – este suficient ca din modul de redactare să se deducă în mod neechivoc voința sau intenția părților?

                                       1.1

                                       Este compatibilă cu dispozițiile articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001 interpretarea instanței unui stat membru potrivit căreia o clauză atributivă de competență inclusă în condițiile contractuale generale de una dintre părți, în temeiul căreia părțile au stipulat că litigiile care decurg din sau sunt legate de validitatea, de executarea sau de încetarea comenzii care nu pot fi soluționate pe cale amiabilă între părți vor fi supuse jurisdicției exclusive și definitive a instanțelor dintr-un oraș al unui anumit stat membru – în concret, instanțele din Paris – este suficient de precisă pentru a se putea deduce fără echivoc din modul de redactare al acesteia – având în considerentul (14) al regulamentului menționat – voința sau intenția părților în ceea ce privește statul membru desemnat?

      (1)  JO L 177, p. 6.

      (2)  JO L 12, p. 1, Ediție specială, 9/vol. 3, p. 74.


title: Cauza T-248/10: Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2013 — Italia/Comisia [ „Regim lingvistic — Anunț de concurs general pentru recrutarea de administratori — Alegerea celei de a doua limbi dintre trei limbi — Regulamentul nr. 1 — Articolul 1d alineatul (1), articolul 27 primul paragraf și articolul 28 litera (f) din Statut — Articolul 1 alineatul (1) litera (f) din anexa III la Statut — Obligația de motivare — Principiul nediscriminării” ]

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/11

         Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2013 — Italia/Comisia
   (Cauza T-248/10) (1)

   (Regim lingvistic - Anunț de concurs general pentru recrutarea de administratori - Alegerea celei de a doua limbi dintre trei limbi - Regulamentul nr. 1 - Articolul 1d alineatul (1), articolul 27 primul paragraf și articolul 28 litera (f) din Statut - Articolul 1 alineatul (1) litera (f) din anexa III la Statut - Obligația de motivare - Principiul nediscriminării)
   2013/C 352/19
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall, J. Baquero Cruz și B. Eggers, ulterior J. Currall și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a anunțului de concurs general EPSO/AD/177/10 în vederea constituirii unei liste de rezervă pentru recrutarea de administratori (AD 5) în domeniile administrație publică europeană, drept, economie, audit și tehnologia informației și comunicațiilor (TIC) (JO 2010, C 64 A, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează anunțul de concurs general EPSO/AD/177/10 în vederea constituirii unei liste de rezervă pentru recrutarea de administratori (AD 5) în domeniile administrație publică europeană, drept, economie, audit și tehnologia informației și comunicațiilor (TIC).

               2.

               Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Republica Italiană.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Hotărârea Curții din 25 aprilie 2012 în cauza E-13/11 – Granville Establishment/Volker Anhalt, Melanie Anhalt și Jasmin Barbaro, născută Anhalt (Acorduri privind competența judiciară – libertatea de a presta și de a beneficia de servicii – discriminare exercitată pe motiv de cetățenie sau naționalitate – justificare – căi de atac pentru nerespectarea legislației SEE)

text:
               29.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 369/12

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 25 aprilie 2012
   în cauza E-13/11
   Granville Establishment/Volker Anhalt, Melanie Anhalt și Jasmin Barbaro, născută Anhalt
   (Acorduri privind competența judiciară – libertatea de a presta și de a beneficia de servicii – discriminare exercitată pe motiv de cetățenie sau naționalitate – justificare – căi de atac pentru nerespectarea legislației SEE)
   2012/C 369/10
   În cauza E-13/11 – Granville Establishment/Volker Anhalt, Melanie Anhalt și Jasmin Barbaro, născută Anhalt – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind înființarea Autorității de Supraveghere și a Curții de Justiție de către Fürstliches Landgericht Liechtenstein (Curtea Princiară de Justiție din Liechtenstein) privind interpretarea articolelor 4 și 36 din Acordul privind Spațiul Economic European în ceea ce privește Legea privind competența judiciară a statului Liechtenstein, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 25 aprilie 2012, hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               —

               articolul 36 din Acordul privind SEE nu permite o dispoziție de drept național, cum ar fi punctul 53a(1) din Legea privind competența judiciară, care conferă numai resortisanților Liechtensteinului dreptul de a nu fi acționați în justiție în alt stat, pe baza unui acord privind competența judiciară, cu excepția cazului în care respectivul acord a fost înregistrat public;

               —

               instanța națională are, în măsura posibilului, competența de a interpreta și de a aplica dispozițiile dreptului național astfel încât să fie posibilă repararea corespunzătoare a consecințelor încălcării legislației SEE. În acest context, instanța națională are competența de a stabili dacă dispozițiile Legii privind competența judiciară sau oricare alte dispoziții naționale pot fi aplicate în scopul interpretării în conformitate cu legislația SEE.


title: Hotărârea Curții din 10 noiembrie 2014 în cauza E-9/14 – Otto Kaufmann AG (Admisibilitate – Schimb de informații privind condamnările unor persoane juridice – Libertatea de a presta servicii – Libertatea de stabilire – Directiva 2004/18/CE – Directiva 2006/123/CE)

text:
               4.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/6

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 10 noiembrie 2014
   în cauza E-9/14
   Otto Kaufmann AG
   (Admisibilitate – Schimb de informații privind condamnările unor persoane juridice – Libertatea de a presta servicii – Libertatea de stabilire – Directiva 2004/18/CE – Directiva 2006/123/CE)
   (2015/C 183/07)
   În cauza E-9/14, Otto Kaufmann AG – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Curtea de Justiție a Principatului Liechtenstein (Fürstliches Landgericht des Fürstentums Liechtenstein). Cererea are ca obiect interpretarea legii Autorității AELS de Supraveghere cu privire la consemnarea condamnărilor unor persoane juridice. Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 10 noiembrie 2014, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Articolele 31 și 36 ale Acordului privind SEE nu prevăd obligația de a consemna în mod clar condamnările unor persoane juridice. Unele dispoziții, cum ar fi articolul 45 din Directiva 2004/18/CE și articolul 33 din Directiva 2006/123/CE, pot impune unui stat membru al SEE obligația de a transmite, la cererea unui alt stat membru al SEE, informații privind condamnările unor persoane juridice, relevante în ceea ce privește competența și probitatea profesională ale acestora. Cu toate acestea, directivele sus-menționate nu conțin prevederi cu privire la actualizarea și gestionarea acestor informații, aceste aspecte urmând să fie reglementate de legislația națională.


title: Cauza C-118/07: Acțiune introdusă la data de 27 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/30

         Acțiune introdusă la data de 27 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda
   (Cauza C-118/07)
   (2007/C 95/57)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Huttunen, H. Støvlbæk și B. Martenczuk)

      Pârâtă: Republica Finlanda
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că Republica Finlanda nu a respectat obligațiile care îi sunt impuse prin articolul 307 din Tratatul CE, prin aceea că nu a adoptat măsurile adecvate, menționate la articolul 307 alineatul (2) CE, pentru eliminarea incompatibilităților privind dispozițiile referitoare la transferurile ce figurează în acordurile bilaterale de investiții încheiate cu Federația Rusă (fostă URSS), Belarus, China, Malaysia, Sri Lanka și Uzbekistan.

               —

               obligarea Republicii Finlanda la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune privește acordurile bilaterale de investiții pe care Republica Finlanda le-a încheiat, anterior aderării sale la Uniunea Europeană, cu Federația Rusă, Belarus, China, Malaysia, Sri Lanka și Uzbekistan. Prevederile ce figurează în acordurile menționate au ca obiect transferuri de capitaluri și de plăți aferente investițiilor. Comisia observă că prevederile din aceste acorduri contravin dreptului comunitar prin aceea că împiedică Republica Finlanda să respecte măsurile adoptate de instituțiile comunitare în conformitate cu articolele 57 alineatul (2) CE și 60 alineatul (1) CE. În măsura în care acordurile avute în vedere au fost încheiate anterior aderării Republicii Finlanda la Uniunea Europeană, Republica Finlanda are obligația de a adopta toate măsurile necesare pentru a elimina incompatibilitățile ce figurează în acordurile menționate, în conformitate cu articolul 307 alineatul (2) CE.


title: Cauza T-289/14: Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – H-O-T Servicecenter Nürnberg și alții/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/41

         Acțiune introdusă la 2 mai 2014 – H-O-T Servicecenter Nürnberg și alții/Comisia
   (Cauza T-289/14)
   2014/C 223/44
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: H-O-T Servicecenter Nürnberg GmbH (Nürnberg, Germania), H-O-T Servicecenter Schmölln GmbH & Co. KG (Schmölln), H-O-T Servicecenter Allgäu GmbH & Co. KG (Memmingerberg), EB Härtetechnik GmbH & Co. KG (Nürnberg) (reprezentanți: A. Reuter, C. Arhold, N. Wimmer, F.-A. Wesche, K. Kindereit, R. Busch, A. Hohler și T. Woltering, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei din 18 decembrie 2013 prin care pârâta a inițiat procedura oficială de examinare în cauza „Ajutorul de stat SA.33995 (2013/C) – Germania, ajutor pentru sprijinirea energiei electrice din surse regenerabile și prelevarea unui EEG redus pentru marii consumatori de energie” (JO C 37/73 din 7 februarie 2014);

               —

               conexarea prezentei proceduri cu cea din acțiune formulată de Germania (21 martie 2014) în vederea anulării deciziei atacate;
               cu titlu subsidiar, anexarea la dosar a actelor din procedura inițiată prin acțiunea Republicii Federale Germania;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă zece motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe lipsa unui avantaj

                           —

                           Reclamantele susțin că regimul special de compensare prevăzut de legea germană privind prioritatea acordată energiilor regenerabile (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien – denumită în continuare „EEG”) nu ar aduce niciun avantaj întreprinderilor cu consum mare de energie din sectorul călirii și al placării în general și reclamantelor în special.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe inexistența unui avantaj selectiv

                           —

                           Reclamantele susțin că regimul special de compensare nu le-ar aduce a fortiori niciun avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe nerecurgerea la resursele de stat

                           —

                           Reclamantele susțin că regimul special de compensare nu ar fi un ajutor „acordat de state sau prin intermediul resurselor de stat” în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe inexistența unei denaturări a concurenței

                           —

                           Reclamantele susțin că regimul special de compensare nu ar denatura concurența în cadrul Uniunii Europene.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe inexistența unei afectări a schimburilor comerciale dintre statele membre

                           —

                           Reclamantele observă că regimul special de compensare nu ar afecta nici schimburile comerciale dintre statele membre.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că înlăturarea sau reducerea substanțială a regimului special de compensare ar încălca drepturile fundamentale ale reclamantelor

                           —

                           Reclamantele susțin că faptul de a califica regimul special de compensare drept ajutor sau de a-l reduce substanțial nu doar ar depăși limitele articolului 107 TFUE, pe care Curtea de Justiție a Uniunii Europene a stabilit-o în mod clar, ci ar încălca de asemenea cerința fundamentală privind echitatea materială în repartizarea sarcinilor. Înlăturarea sau reducerea substanțială a regimului special de compensare ar încălca așadar drepturile fundamentale ale reclamantelor, inclusiv ale celor pe care le au în temeiul Cartei drepturilor fundamentale ale Uniunii Europene.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe faptul că regimul special de compensare este acoperit de Decizia Comisiei din 22 mai 2002

                           —

                           Reclamantele susțin că, în decizia din 22 mai 2002, Comisia a constatat în mod expres că EEG și „regimurile de compensare” aferente nu îndeplinesc criteriile unui ajutor (1). Această decizie ar viza și regimul special de compensare.

               8.

               Al optulea motiv întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o examinare preliminară insuficientă

                           —

                           Potrivit reclamantelor, Comisia nu a examinat suficient și, prin urmare, nu a remarcat că regimurile de excepție prevăzute pentru întreprinderile cu consum mare de energie sunt justificate de obiectul, de natura și de structura internă a EEG și nu constituie așadar un avantaj selectiv.

               9.

               Al nouălea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat

                           —

                           Reclamantele susțin că Comisia ar fi trebuit în orice caz să le asculte înainte de a adopta o decizie care produce efecte juridice de o asemenea amploare.

               10.

               Al zecelea motiv întemeiat pe o motivare insuficientă

                           —

                           În sfârșit, reclamantele susțin că părțile esențiale ale deciziei de inițiere ar fi insuficient motivate.

      (1)  Scrisoarea Comisiei din 22 mai 2002, C (2002) 1887 fin./Ajutorul de stat NN 27/2000 – Germania.


title: Cauza T-23/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 29 aprilie 2009 — Borco-Marken-Import Matthiesen/OAPI (α) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative α — Motiv absolut de refuz — Caracter distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 ]

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/38

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 29 aprilie 2009 — Borco-Marken-Import Matthiesen/OAPI (α)
   (Cauza T-23/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative α - Motiv absolut de refuz - Caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”)
   2009/C 141/78
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (Hamburg, Germania) (reprezentant: M. Wolter, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: M. Kicia, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 30 noiembrie 2006 (cauza R 808/2006-4) privind înregistrarea semnului figurativ α ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 30 noiembrie 2006 (cauza R 808/2006 4).

               2)

               Nu este necesar să se pronunțe asupra celui de al doilea capăt de cerere al BORCO Marken Import Matthiesen GmbH & Co. KG.

               3)

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 24.3.2007.


title: Cauza C-385/10: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato — Italia) — Elenca Srl/Ministero dell'Interno (Libera circulație a mărfurilor — Restricții cantitative și măsuri cu efect echivalent — Acoperiri interioare pentru șemineuri și conducte verticale — Lipsa unui marcaj de conformitate CE — Excludere de la comercializare)

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato — Italia) — Elenca Srl/Ministero dell'Interno
   (Cauza C-385/10) (1)

   (Libera circulație a mărfurilor - Restricții cantitative și măsuri cu efect echivalent - Acoperiri interioare pentru șemineuri și conducte verticale - Lipsa unui marcaj de conformitate CE - Excludere de la comercializare)
   2012/C 379/04
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Elenca Srl

      Pârât: Ministero dell'Interno

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Consiglio di Stato — Interpretarea articolului 2, a articolului 4 alineatul (2) și a articolelor 5 și 6 din Directiva 89/106/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la materialele de construcții (JO L 40, p. 12, Ediție specială, 13/vol. 9, p. 3) — Produse care nu sunt avute în vedere de standarde armonizate precum cele prevăzute de directivă — Reglementare națională care exclude comercializarea de acoperiri interioare din material plastic pentru șemineuri și coșuri de fum care nu poartă marca CE

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 89/106/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la materialele de construcții, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, trebuie interpretată în sensul că se opune unor dispoziții naționale care condiționează din oficiu de aplicarea marcajului CE comercializarea materialelor de construcții provenite din alt stat membru, precum cele în cauză în acțiunea principală.

               2.

               Articolele 34 TFUE-37 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun dispozițiilor naționale care condiționează din oficiu de aplicarea marcajului CE comercializarea materialelor de construcții provenite din alt stat membru, precum cele în cauză în acțiunea principală.

      (1)  JO C 274, 9.10.2010.


title: Cauza C-184/11: Acțiune introdusă la 18 aprilie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/14

         Acțiune introdusă la 18 aprilie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-184/11)
   2011/C 186/25
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor pe care le presupune executarea Hotărârii pronunțate de Curte la 14 decembrie 2006 în cauza Comisia/Spania (cauzele conexate C-485/03-C-490/03, Rec., p. I-11887, denumită în continuare „Hotărârea din 2006”), privind neîndeplinirea obligațiilor care îi revin Regatului Spaniei în temeiul Deciziei Comisiei 2002/820/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea întreprinderilor din provincia Álava sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (JO 2002, L 296, p. 1), al Deciziei Comisiei 2002/892/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea anumitor întreprinderi nou-create în provincia Álava (JO 2002, L 314, p. 1), al Deciziei Comisiei 2003/27/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea întreprinderilor din provincia Vizcaya sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (JO 2003, L 17, p. 1), al Deciziei Comisiei 2002/806/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea anumitor întreprinderi nou-create în provincia Vizcaya (JO 2002, L 279, p. 1), al Deciziei Comisiei 2002/894/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea întreprinderilor din provincia Guipúzcoa sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (JO 2002, L 314, p. 26) și al Deciziei Comisiei 2002/540/CE din 11 iulie 2001 privind regimul de ajutoare de stat pus în executare de Spania în favoarea anumitor întreprinderi nou-create în provincia Guipúzcoa (JO 2002, L 174, p. 31) (denumite în continuare „deciziile din 2001”), Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul deciziilor menționate precum și al articolului 260 TFUE;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata către Comisie a unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 236 044,8 euro pe zi de întârziere în executarea hotărârii, din ziua pronunțării hotărârii în această cauză până în ziua executării Hotărârii din 2006;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata către Comisie a unei sume forfetare rezultate din înmulțirea unui cuantum zilnic de 25 817,4 euro cu numărul de zile de persistență a încălcării, din ziua pronunțării Hotărârii din 2006 până când:

                           —

                           Regatul Spaniei recuperează ajutoarele declarate ilegale prin deciziile din 2001, în cazul în care Curtea constată că recuperarea a avut loc efectiv înaintea pronunțării hotărârii în această cauză;

                           —

                           se pronunță o hotărâre în această cauză, dacă Hotărârea din 2006 nu va fi fost executată înaintea acestei date;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că autoritățile spaniole nu au luat toate măsurile pe care le presupune executarea Hotărârii din 2006, nerecuperând toate ajutoarele declarate ilegale și incompatibile prin deciziile din 2001. În primul rând, autoritățile spaniole au considerat că anumite ajutoare individuale erau compatibile cu piața internă în condițiile în care ajutoarele nu îndeplineau cerințele unui regim național de ajutoare regionale aprobat de Comisie și nu îndeplineau în orice caz cerințele prevăzute în Linii directoare privind ajutoarele de stat regionale (JO 1998, C 74, p. 9). În al doilea rând, autoritățile spaniole au aplicat anumitor beneficiari o deducere de până la 100 000 euro pe beneficiar pe o perioadă de trei ani, fără a respecta normele privind ajutoarele de minimis. În al treilea rând, în anumite cazuri, autoritățile spaniole au aplicat retroactiv deduceri fiscale prevăzute de normele fiscale spaniole în condițiile în care nu erau îndeplinite toate cerințele impuse de reglementarea spaniolă în scopul aplicării acestor deduceri. În sfârșit, în al patrulea rând, nu toate ordinele de plată emise de autoritățile spaniole au fost onorate de beneficiarii ajutoarelor ilegale. Potrivit calculelor Comisiei, cuantumurile rămase datorate reprezintă aproximativ 87 % din totalul ajutoarelor ilegale de recuperat.


title: Cauza F-105/09: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Scheefer/Parlamentul European

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/52

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Scheefer/Parlamentul European
   (Cauza F-105/09)
   2010/C 37/82
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Séverine Scheefer (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: R. Adam, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor pârâtului prin care s-a refuzat recalificarea contractului de agent temporar al reclamantei drept contract de muncă pe durată nedeterminată în conformitate cu articolul 8 primul paragraf din RAA. În plus, repararea prejudiciului suferit de reclamantă

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Parlamentului European din 12 februarie 2009;

               —

               anularea deciziei Parlamentului European din 12 octombrie 2009;

               —

               anularea calificării juridice a contractului inițial, precum și a datei la care expiră acesta (31 martie 2009);

               —

               în consecință, recalificarea contractului reclamantei drept contract de muncă pe durată nedeterminată;

               —

               repararea prejudiciului suferit de reclamantă ca urmare a comportamentului Parlamentului European;

               —

               în subsidiar, în situația, greu de imaginat, în care Tribunalul ar ajunge la concluzia că, în pofida încheierii unui contract pe durată nedeterminată, raporturile de muncă au încetat, acordarea de despăgubiri pentru rezilierea abuzivă a raportului contractual;

               —

               cu titlu încă mai subsidiar, în situația, greu de imaginat, în care Tribunalul ar ajunge la concluzia că nu este posibilă recalificarea contractului, acordarea de despăgubiri pentru repararea prejudiciului suferit de reclamantă ca urmare a comportamentului culpabil al Parlamentului European;

               —

               recunoașterea în favoarea reclamantei a tuturor celorlalte drepturi, căi și mijloace legale, precum și acțiuni în instanță și, în special, obligarea Parlamentului European la plata de despăgubiri în raport cu prejudiciul suferit;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-267/15: Acțiune introdusă la 27 mai 2015 – db Technologies Deutschland/OAPI – MIP Metro (Sigma)

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/40

         Acțiune introdusă la 27 mai 2015 – db Technologies Deutschland/OAPI – MIP Metro (Sigma)
   (Cauza T-267/15)
   (2015/C 245/48)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: db Technologies Deutschland GmbH (Köln, Germania) (reprezentant: K. Zingsheim, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „Sigma” – cererea de înregistrare nr. 10 779 734.

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 23 martie 2015 în cauza R 1444/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și a Deciziei OAPI din 28.4.2014 și respingerea opoziției formulate de partea care a formulat opoziția/intimata în calea de atac care s-a aflat pe rolul OAPI,

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-604/11: Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2011 — Mega Brands/OAPI — Diset (MAGNEXT)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/31

         Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2011 — Mega Brands/OAPI — Diset (MAGNEXT)
   (Cauza T-604/11)
   2012/C 32/64
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug (Zug, Elveția) (reprezentant: A. Nordemann, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Diset, SA (Barcelona, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 27 septembrie 2011 în cauza R 1695/2010-4 și respingerea opoziției nr. B 1383639 și

               —

               Obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă în alb și negru „MAGNEXT” pentru produse din clasa 28 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6588991

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea nr. 2550099 a mărcii verbale spaniole „MAGNET 4” pentru produse din clasa 28; înregistrarea mărcii comunitare nr. 3840121 a mărcii figurative în culorile alb și albastru „Diset Magnetics” pentru produse și servicii din clasele 16, 28 și 41

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția și respinge în tot cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului întrucât camera de recurs a apreciat în mod greșit că ar exista o posibilitate de confuzie între marca invocată în susținerea opoziției și marca a cărei înregistrare este solicitată


title: Cauzele T-319/12 și 321/12: Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2014 – Spania/Comisia ( „Ajutoare de stat — Cinematograf — Ajutor pentru construcția și exploatarea unui complex cinematografic — Decizie prin care se declară ajutor incompatibil cu piața internă — Criteriul investitorului privat în economia de piață — Ajutor de stat cu finalitate regională — Ajutor destinat promovării culturii — Obligație de motivare” )

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/29

         Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2014 – Spania/Comisia
   (Cauzele T-319/12 și 321/12) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Cinematograf - Ajutor pentru construcția și exploatarea unui complex cinematografic - Decizie prin care se declară ajutor incompatibil cu piața internă - Criteriul investitorului privat în economia de piață - Ajutor de stat cu finalitate regională - Ajutor destinat promovării culturii - Obligație de motivare”))
   2014/C 282/37
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamanți: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Rubio González abogado del Estado); Ciudad de la Luz, SAU (Alicante, Spania); și Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana, SAU (Alicante) (reprezentanți: inițial J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, J. Belenguer Mula și M. Muñoz de Juan, apoi J. Buendía Sierra și J. Belenguer Mula, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, P. Němečková și B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei (2012) 3025 final a Comisiei Europene din 8 mai 2012 privind ajutorul de stat SA.22668 [C 8/2008 (NN 4/2008)], pe care Spania l-a pus în aplicare în favoarea Ciudad de la Luz, SA.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Ciudad de la Luz, SA, Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana, SA și Regatul Spaniei suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012


title: Cauza T-105/07: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2007 — MarketTools/OAPI — Optimus-Telecomunicações (ZOOMERANG)

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/19

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2007 — MarketTools/OAPI — Optimus-Telecomunicações (ZOOMERANG)
   (Cauza T-105/07)
   (2007/C 129/33)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: MarketTools, Inc. (San Francisco, Statele Unite) (reprezentanți: W. von der Osten-Sacken și A. González Hähnlein, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura fața în camerei de recurs: Optimus-Telecomunicações, SA (Maia, Portugalia)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei camerei a doua de recurs din 25 ianuarie 2007 (dosarul de recurs nr. R 253/2006-2);

               —

               obligarea Optimus-Telecomunicações S.A. la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ZOOMERANG ”pentru bunuri și servicii din clasele 9, 35 și 42 — cererea nr. 1 603 950.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Optimus-Telecomunicações, SA.

      Marca sau semnul invocat: Mărcile naționale verbale și figurative „BOOMERANG ”pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35, 37, 38 și 42.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului întrucât camera de recurs nu a evaluat corect similitudinea produselor și serviciilor și mărcile în cauză.


title: Cauza C-310/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 decembrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Regatul Unit] — Grattan plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs [Fiscalitate — TVA — A doua directivă 67/228/CEE — Articolul 8 litera (a) — A șasea directivă 77/388/CEE — Livrare de bunuri — Bază de impozitare — Comision plătit de o societate de vânzare prin corespondență agentului său — Cumpărături ale clienților terți — Reducere a prețului după intervenirea faptului generator de taxe — Efect direct]

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/6

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 decembrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Regatul Unit] — Grattan plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-310/11) (1)

   (Fiscalitate - TVA - A doua directivă 67/228/CEE - Articolul 8 litera (a) - A șasea directivă 77/388/CEE - Livrare de bunuri - Bază de impozitare - Comision plătit de o societate de vânzare prin corespondență agentului său - Cumpărături ale clienților terți - Reducere a prețului după intervenirea faptului generator de taxe - Efect direct)
   2013/C 46/10
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Grattan plc

      Pârâți: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Interpretarea articolului 8 litera (a) din A doua directivă 67/228/CEE a Consiliului din 11 aprilie 1967 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Structură și modalități de aplicare a sistemului comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 71, p. 1303) — Baza de impozitare — Livrare de bunuri — Comision plătit de o societate de vânzări prin corespondență agentului său, care a intervenit în calitate de intermediar în livrarea bunurilor către consumatorul final — Comision care ia forma fie a unei plăți în numerar, fie a unui credit din cuantumul datorat societății pentru bunurile achiziționate de agent pentru uz personal — Reducere retroactivă a bazei de impozitare a livrărilor de bunuri efectuate înainte de 1.1.1978 în temeiul efectului direct al articolului 8 litera (a) din directivă și/sau al aplicării principiilor neutralității fiscale sau egalității de tratament

      Dispozitivul

   Articolul 8 litera (a) din A doua directivă 67/228/CEE a Consiliului din 11 aprilie 1967 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — structura și procedurile de aplicare a sistemului comun privind taxa pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că nu conferă unei persoane impozabile dreptul să considere redusă retroactiv baza de impozitare pentru o livrare de bunuri atunci când, după efectuarea livrării, beneficiarul acesteia a câștigat un credit de la persoana care a efectuat livrarea, pe care ulterior a ales să îl primească fie în bani, fie sub formă de compensare a sumelor datorate prestatorului în legătură cu livrarea de bunuri către beneficiar care a fost deja efectuată.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza C-442/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Patent- und Markensenat (Austria) la 27 septembrie 2007 — Verein Radetzky-Orden/Bundesvereinigung Kameradschaft Feldmarschall Radetzky

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/23

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Patent- und Markensenat (Austria) la 27 septembrie 2007 — Verein Radetzky-Orden/Bundesvereinigung Kameradschaft „Feldmarschall Radetzky”
   (Cauza C-442/07)
   (2007/C 283/40)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberster Patent- und Markensenat
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Verein Radetzky-Orden

      Pârât: Bundesvereinigung Kameradschaft „Feldmarschall Radetzky”
   Întrebarea preliminară
   Articolul 12 alineatul (1) din Directiva privind mărcile (1) trebuie interpretat în sensul că o marcă face obiectul unei utilizări (serioase) pentru a diferenția produsele și serviciile unei întreprinderi de cele ale altor întreprinderi în cazul în care o asociație fără scop lucrativ o utilizează pentru a anunța manifestări în documentele sale de afaceri și pe materiale publicitare iar membrii asociației o arborează pe insigne purtate cu ocazia colectării și distribuirii de donații?

      (1)  Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988, (JO L 40, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 92).


title: Cauza C-133/07 P: Recurs introdus la 6 martie 2007 de Raiffeisen Zentralbank Österreich AG împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din 14 decembrie 2006 în cauzele conexate T-259/02 — T-264/02 și T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich și alții/Comisia Comunităților Europene, cu privire la cauza T-259/02

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/11

         Recurs introdus la 6 martie 2007 de Raiffeisen Zentralbank Österreich AG împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din 14 decembrie 2006 în cauzele conexate T-259/02 — T-264/02 și T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich și alții/Comisia Comunităților Europene, cu privire la cauza T-259/02
   (Cauza C-133/07 P)
   (2007/C 117/18)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Raiffeisen Zentralbank Österreich AG (reprezentanți: S. Völcker și G. Terhorst, Rechtsanwälte)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 14 decembrie 2006 în cauzele conexate T-259/02 — T/264/02 și T-271/02 (1), în măsura în care respinge acțiunea RZB;

               —

               anularea articolului 3 din Decizia Comisiei din 11 iunie 2002 [C(2002)2091 final], în măsura în care se referă la RZB;

               —

               în subsidiar, reducerea amenzii aplicate RZB, stabilită în articolul 3 din decizia atacată, ce este lăsată la libera apreciere a Curții;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acceptarea faptului că, din simpla extindere a reuniunilor bancare pe teritoriul unui stat membru, Comisia poate să tragă concluzia privind posibilitatea afectării comerțului interstatal, Tribunalul a încălcat articolul 81 alineatul (1) CE.
   Tribunalul a calificat, printr-o eroare de drept, reuniunile bancare ca fiind „o încălcare deosebit de gravă ”în sensul liniilor directoare privind amenzile. Acesta a utilizat în mod greșit criteriile menționate în liniile directoare privind gravitatea încălcării (natura încălcării, efectele concrete pe piață, mărimea pieței geografice relevante), nu a luat în considerare selectivitatea măsurilor represive ale Comisiei și în final nu a efectuat analiza integrală, solicitată de el însuși, a tuturor aspectelor exprimate.
   Tribunalul i-a atribuit RZB, printr-o eroare de drept, părțile de piață ale întregului sector Raiffeisen. În mod nejustificat, acesta și-a limitat examinarea numai la „evidentele ”tratamente inegale față de celelalte bănci. Acestuia i-a lipsit baza juridică necesară pentru o atribuire completă.
   Tribunalul a evaluat, printr-o eroare de drept, cooperarea RZB. Acesta a aplicat criteriul „valorii adăugate semnificative ”prin încălcarea principiului neretroactivității, nu a luat în considerare caracterul voluntar al diverselor contribuții din partea RZB în vederea cooperării, a procedat în mod neîntemeiat la o inversare a sarcinii probei cu privire la valoarea colaborării, a refuzat în mod inadmisibil enunțarea comună a faptelor ca formă improprie a cooperării și nu a recunoscut, în mod greșit, acceptarea de către RZB a scopurilor anticoncurențiale ale acordului, ca o contribuție în vederea cooperării.

      (1)  JO C 331, p. 29.


title: Cauza C-369/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch – Țările de Jos) – Procedură penală împotriva N.F. Gielen, M.M.J. Geerings, F.A.C. Pruijmboom, A.A. Pruijmboom [Trimitere preliminară — Precursori ai drogurilor — Monitorizare a comerțului dintre statele membre — Regulamentul (CE) nr. 273/2004 — Monitorizare a comerțului dintre Uniunea Europeană și țările terțe — Regulamentul (CE) nr. 111/2005 — Noțiunea „substanță clasificată”  — Substanța „alfa fenilacetoacetonitril” (APAAN) — Substanța clasificată „1-fenil-2-propanonă” (BMK)]

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/5

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch – Țările de Jos) – Procedură penală împotriva N.F. Gielen, M.M.J. Geerings, F.A.C. Pruijmboom, A.A. Pruijmboom
   (Cauza C-369/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Precursori ai drogurilor - Monitorizare a comerțului dintre statele membre - Regulamentul (CE) nr. 273/2004 - Monitorizare a comerțului dintre Uniunea Europeană și țările terțe - Regulamentul (CE) nr. 111/2005 - Noțiunea „substanță clasificată” - Substanța „alfa fenilacetoacetonitril” (APAAN) - Substanța clasificată „1-fenil-2-propanonă” (BMK)])
   (2015/C 118/07)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

      Partea (părțile) din procedura penală principală

   N.F. Gielen, M.M.J. Geerings, F.A.C. Pruijmboom, A.A. Pruijmboom

      Dispozitivul

   Articolul 2 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 273/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 privind precursorii drogurilor și articolul 2 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 111/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Comunitate și țările terțe trebuie interpretate în sensul că nu este aplicabilă calificarea de „substanță clasificată”, în sensul acestor dispoziții, unei substanțe precum alfa fenilacetoacetonitril, neprevăzută în anexa I la Regulamentul nr. 273/2004 sau în anexa la Regulamentul nr. 111/2005, chiar dacă se presupune că, prin metode ușor de aplicat sau viabile din punct de vedere economic, în sensul acestor regulamente, aceasta poate să fie transformată în mod ușor într-o substanță prevăzută în anexele menționate.

      (1)  JO C 260, 7.9.2013.


title: Cauza T-306/08 P: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 15 ianuarie 2009 – Braun-Neumann/Parlamentul European ( Recurs — Funcție publică — Pensii — Pensie de urmaș — Plata în proporție de 50 % din cauza existenței unui al doilea soț supraviețuitor — Act cauzator de prejudiciu — Reclamație tardivă )

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/27

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 15 ianuarie 2009 – Braun-Neumann/Parlamentul European
   (Cauza T-306/08 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Pensii - Pensie de urmaș - Plata în proporție de 50 % din cauza existenței unui al doilea soț supraviețuitor - Act cauzator de prejudiciu - Reclamație tardivă”)
   2009/C 90/43
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Kurt-Wolfgang Braun-Neumann (Lohr pe Main, Germania) (reprezentant: P. Ames, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Parlamentul European (reprezentanți: K. Zejdová și S. Seyr, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 23 mai 2008, Braun-Neumann/Parlamentul European (F-79/07, nepublicată încă în Repertoriu).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în fața prezentei instanțe.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.