title: Cauza C-298/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshofs (Germania) la 22 iunie 2007 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbaucherzentrale Bundesverband e.V./deutsche internet versicherung AG

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/4

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshofs (Germania) la 22 iunie 2007 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbaucherzentrale Bundesverband e.V./deutsche internet versicherung AG
   (Cauza C-298/07)
   (2007/C 223/03)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbaucherzentrale Bundesverband e.V.

      Pârâtă: deutsche internet versicherung AG
   Întrebările preliminare

               1)

               Este obligat un prestator de servicii în temeiul articolului 5 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (directiva privind comerțul electronic) (1), ca înainte de încheierea unui contract cu un destinatar al serviciului să indice un număr de telefon pentru a permite contactarea sa rapidă și o comunicare directă și eficientă?

               2)

               În caz de răspuns negativ la prima întrebare:

                           a)

                           Un prestator de servicii trebuie ca, înainte de încheierea unui contract cu destinatarul serviciului, în afara indicării adresei sale electronice, să indice un al doilea mijloc de comunicare în temeiul articolului 5 alineatul (1) litera (c) din directiva menționată?

                           b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ: este suficient, în vederea furnizării unui al doilea mijloc de comunicare, dacă prestatorul de servicii pune la dispoziție un formular de contact prin intermediul căruia destinatarul poate să se adreseze prin internet către prestator, iar acesta din urmă răspunde la întrebarea adresată de destinatar prin poșta electronică?

      (1)  JO L 178, p. 1.


title: Cauza C-638/11 P: Recurs introdus la 12 decembrie 2011 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 27 septembrie 2011 în cauza T-199/04, Gul Ahmed/Consiliul Uniunii Europene, susținut de Comisia Europeană

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/5

         Recurs introdus la 12 decembrie 2011 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 27 septembrie 2011 în cauza T-199/04, Gul Ahmed/Consiliul Uniunii Europene, susținut de Comisia Europeană
   (Cauza C-638/11 P)
   2012/C 65/10
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, G. Berrisch, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate [Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2011 în cauza T-199/04, în măsura în care Tribunalul (i) a anulat Regulamentul (CE) nr. 397/2004 (1) de instituire a unui drept antidumping definitiv la importurile de lenjerie de pat din bumbac originară din Pakistan („regulamentul contestat”) și (ii) a obligat Consiliul să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de recurent];

               —

               respingerea părții a treia a celui de al cincilea motiv al acțiunii;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru restul capetelor de cerere;

               —

               obligarea recurentului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în recurs; și

               —

               soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată efectuate în procedura în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Consiliul susține că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a stabilit că eliminarea taxelor antidumping anterioare pentru lenjeria de pat originară din Pakistan și implementarea unui sistem de preferințe tarifare generalizate în favoarea Pakistanului la începutul anului 2002 constituiau „alți factori” în sensul articolului 3 alineatul (7) din regulamentul de bază. În consecință, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a stabilit că în acest caz instituțiile au încălcat articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază, întrucât nu au separat și nu au făcut distincție între pretinsele efecte prejudiciabile ale factorilor amintiți.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 397/2004 al Consiliului din 2 martie 2004 de instituire a unui drept antidumping definitiv la importurile de lenjerie de pat din bumbac originară din Pakistan (JO L 66, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 34, p. 108).


title: Cauza T-646/14: Acțiune introdusă la 2 septembrie 2014 – Micula și alții/Comisia

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/29

         Acțiune introdusă la 2 septembrie 2014 – Micula și alții/Comisia
   (Cauza T-646/14)
   (2014/C 439/40)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Ioan Micula (Oradea, România), S.C. European Food SA (Drăgănești România), S.C. Starmill Srl (Drăgănești), S.C. Multipack Srl (Drăgănești), Viorel Micula (Oradea) (reprezentanți: K. Hobér, J. Ragnwaldh, T. Pettersson, E. Gaillard și Y. Banifatemi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2014) 3192 final din 26 mai 2014 adoptată în cadrul procedurii de ajutor de stat SA.38517 (2014/NN) – Micula/România (executarea hotărârii arbitrale ICSID), prin care se dispune ca România să suspende orice acțiune care poate conduce la executarea sau la punerea în aplicare a hotărârii arbitrale din 11 decembrie 2013 a Tribunalului arbitral constituit pe lângă Centrul Internațional pentru Reglementarea Diferendelor relative la Investiții în cauza Ioan Micula, Viorel Micula și alții/România (cauza ICSID nr. ARB/05/20), întrucât Comisia consideră că executarea hotărârii arbitrale constituie un ajutor de stat ilegal, până la momentul în care Comisia va adopta o decizie finală cu privire la compatibilitatea ajutorului de stat cu piața internă;

               —

               acordarea cheltuielilor de judecată efectuate de reclamanți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe necompetență

                           —

                           Dreptul Uniunii nu este aplicabil în acest caz, iar Comisia nu are competența de a adopta o decizie potrivit articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999. Decizia Comisiei nu ia în considerare faptul că, potrivit dreptului internațional, România este obligată să execute fără întârziere hotărârea arbitrală ICSID și că obligațiile asumate de România în temeiul dreptului internațional prevalează asupra obligațiilor asumate în temeiul dreptului Uniunii. Decizia Comisiei încalcă articolul 351 alineatul (1) TFUE și articolul 4 alineatul (3) TUE, în care sunt recunoscute și sunt protejate obligațiile României rezultate din Convenția privind ICSID și din Tratatul bilateral încheiat între Suedia și România privind investițiile.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o vădită eroare de drept și de apreciere

                           —

                           Comisia a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a calificat executarea hotărârii arbitrale ICSID drept o nouă măsură de ajutor de stat și prin faptul că a încălcat încrederea legitimă a reclamanților. Întreaga decizie a Comisiei se întemeiază pe prezumția falsă că executarea hotărârii arbitrale ICSID constituie un ajutor de stat potrivit dreptului Uniunii. Hotărârea arbitrală ICSID nu conferă un avantaj economic reclamanților, nu constituie o măsură selectivă, nu reprezintă o măsură voluntară imputabilă României și nu denaturează sau nu amenință să denatureze concurența.


title: Cauza C-288/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 29 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – „L.Č.” IK/Valsts ieņēmumu dienests [„Trimitere preliminară — Directiva 2006/112/CE — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Articolul 146 alineatul (1) litera (e) — Scutiri la export — Prestarea de servicii legate direct de exportul sau de importul bunurilor — Noțiune”]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 29 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – „L.Č.” IK/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-288/16) (1)

   ([„Trimitere preliminară - Directiva 2006/112/CE - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Articolul 146 alineatul (1) litera (e) - Scutiri la export - Prestarea de servicii legate direct de exportul sau de importul bunurilor - Noțiune”])
   (2017/C 283/12)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„L.Č.” IK

      Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

      Dispozitivul

   Articolul 146 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că scutirea prevăzută în această dispoziție nu se aplică în cazul unei prestări de servicii precum cea în discuție în cauza principală, referitoare la o operațiune de transport al unor bunuri cu destinația într-o țară terță, atunci când aceste servicii nu sunt furnizate direct expeditorului sau destinatarului acestor bunuri.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza C-396/13: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Satakunnan käräjäoikeus – Finlanda) – Sähköalojen ammattiliitto ry/Elektrobudowa Spolka Akcyjna (Trimitere preliminară — Articolele 56 TFUE și 57 TFUE — Directiva 96/71/CE — Articolele 3, 5 și 6 — Lucrători ai unei societăți cu sediul într-un stat membru A, detașați pentru a efectua lucrări într-un stat membru B — Salariu minim prevăzut de convențiile colective din statul membru B — Calitate procesuală activă a unei organizații sindicale cu sediul în statul membru B — Reglementare a statului membru A care interzice transferul către un terț al unor creanțe referitoare la remunerații)

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Satakunnan käräjäoikeus – Finlanda) – Sähköalojen ammattiliitto ry/Elektrobudowa Spolka Akcyjna
   (Cauza C-396/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolele 56 TFUE și 57 TFUE - Directiva 96/71/CE - Articolele 3, 5 și 6 - Lucrători ai unei societăți cu sediul într-un stat membru A, detașați pentru a efectua lucrări într-un stat membru B - Salariu minim prevăzut de convențiile colective din statul membru B - Calitate procesuală activă a unei organizații sindicale cu sediul în statul membru B - Reglementare a statului membru A care interzice transferul către un terț al unor creanțe referitoare la remunerații))
   (2015/C 118/08)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Satakunnan käräjäoikeus

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Sähköalojen ammattiliitto ry

      Pârâtă: Elektrobudowa Spolka Akcyjna

      Dispozitivul

               1)

               În împrejurări cum sunt cele din cauza principală, Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii, interpretată în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, se opune ca o reglementare a statului membru în care se află sediul întreprinderii care a detașat lucrători pe teritoriul altui stat membru, în temeiul căreia cesiunea de creanțe rezultate din raporturile de muncă este interzisă, să poată să împiedice ca un sindicat cum este Sähköalojen ammattiliitto să introducă o acțiune la instanța din al doilea dintre aceste state membre, în care este executată munca, în scopul de a recupera, în favoarea lucrătorilor detașați, creanțe salariale care sunt legate de salariul minim, în sensul Directivei 96/71, și care i au fost cedate, respectiva cesiune fiind conformă cu dreptul în vigoare în acest din urmă stat membru.

               2)

               Articolul 3 alineatele (1) și (7) din Directiva 96/71, privit în lumina articolelor 56 TFUE și 57 TFUE, trebuie interpretat în sensul că:

                           —

                           nu se opune unui calcul al salariului minim pe oră și/sau în acord întemeiat pe încadrarea lucrătorilor în grupe de salarizare, astfel cum este prevăzut de convențiile colective pertinente ale statului membru gazdă, cu condiția ca acest calcul și această încadrare să fie efectuate potrivit unor norme imperative și transparente, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale;

                           —

                           o diurnă cum este cea în discuție în litigiul principal trebuie considerată parte a salariului minim în condiții identice cu cele la care este supusă includerea acestei diurne în salariul minim plătit lucrătorilor locali cu ocazia unei detașări a acestora în interiorul statului membru în cauză;

                           —

                           o indemnizație pentru deplasarea zilnică, ce este plătită lucrătorilor cu condiția ca naveta zilnică pe care o efectuează pentru a se deplasa la locul de muncă și pentru a se întoarce de acolo să aibă o durată mai mare de o oră, trebuie considerată parte a salariului minim al lucrătorilor detașați, cu condiția ca această cerință să fie îndeplinită, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale;

                           —

                           suportarea cheltuielilor cu cazarea acestor lucrători nu trebuie considerată un element al salariului minim al acestora;

                           —

                           o alocație care ia forma unor tichete de masă oferite lucrătorilor respectivi nu trebuie considerată parte a salariului minim al acestora și

                           —

                           prima de concediu care trebuie acordată lucrătorilor detașați pentru durata minimă a concediilor anuale plătite corespunde salariului minim la care aceștia au dreptul în perioada de referință.

      (1)  JO C 260, 7.9.2013.


title: Cauza T-240/10: Acțiune introdusă la 27 mai 2010 — Republica Ungară/Comisia

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/46

         Acțiune introdusă la 27 mai 2010 — Republica Ungară/Comisia
   (Cauza T-240/10)
   ()
   2010/C 209/70
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Republica Ungară (reprezentanți: M. Fehér, K. Szíjjártó, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei 2010/135/UE a Comisiei din 2 martie 2010 privind introducerea pe piață, în conformitate cu Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a unui soi de cartof (Solanum tuberosum L., linia EH92-527-1) modificat genetic pentru conținut sporit de amilopectină în amidon;

               —

               anularea Deciziei 2010/136/UE a Comisiei din 2 martie 2010 de autorizare a introducerii pe piață a furajelor produse din cartof modificat genetic de tipul EH92-527-1 (BPS-25271-9) și a prezenței accidentale sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui cartof în produsele alimentare și în alte produse furajere prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului;

               —

               în subsidiar, în cazul respingerii concluziei privind anularea Deciziei 2010/136/UE, anularea articolului 2 literele (b) și (c) din respectiva decizie, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta contestă Deciziile 2010/135/UE (1) și 2010/136/UE (2) ale Comisiei din 2 martie 2010.
   Prin intermediul primului motiv al acțiunii, Reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere și a încălcat principiul precauției, prin faptul că a autorizat introducerea pe piață a soiului de cartof modificat genetic denumit „Amflora” (denumit în continuare „soiul de cartof MG”), în pofida faptului că, la momentul evaluării riscurilor referitoare la acesta, au apărut obiecții întemeiate care sugerau faptul că, ținând seama de obiectivul garantării unui nivel ridicat de protecție a sănătății și a mediului, această autorizare putea genera efecte nocive asupra sănătății oamenilor și a animalelor, precum și asupra mediului. Reclamanta consideră că autorizarea introducerii pe piață se baza pe o evaluare neîntemeiată sau, mai exact, imperfectă cu privire la mai multe aspecte, ceea ce afectează legalitatea deciziilor Comisiei.
   În ceea ce privește riscurile sanitare legate de soiul de cartof MG în cauză, reclamanta observă că soiul de cartof MG prezintă un marker genetic de rezistență la antibioticele prezente în acesta și că transferul acestor gene de la plantele MG la bacterii presupune riscuri pentru sănătatea oamenilor și a animalelor, precum și pentru mediu, fapt care, ținând seama în special de cerința unui nivel ridicat de protecție a sănătății și a mediului, nu poate fi acceptat, și că există, cel puțin referitor la aceste riscuri, un grad ridicat de incertitudine științifică, pe care Comisia nu a înlăturat-o în mod convingător. Reclamanta apreciază în consecință că autorizarea introducerii pe piață este contrară principiului precauției și încalcă articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2001/18/CE (3) expresia concret a acestui principiu. În plus, avizul științific al Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA), care a servit drept bază deciziilor Comisiei, este contrar aprecierilor Organizației Mondiale a Sănătății, ale Organizației Mondiale a Sănătății Animalelor și ale Agenției Europene a Medicamentelor.
   În opinia reclamantei, evaluarea riscurilor asupra mediului este deficientă sau insuficientă având în vedere:

               —

               lipsa unor examinări în câmp deschis referitoare la toate regiunile biogeografice ale Uniunii Europene;

               —

               lipsa unor studii ale efectelor asupra organismelor necelulare, ale efectelor cumulative pe termen lung, precum și lipsa unor studii ale efectelor asupra dinamicii speciilor și diversității genetice;

               —

               insuficiența unor studii ale efectelor eventuale asupra sănătății animalelor și a consecințelor posibile asupra lanțului trofic.

         Ca al doilea motiv al acțiunii, reclamanta arată că Comisia a încălcat Regulamentul (CE) nr. 1829/20032003 (4). În acest sens, reclamanta invocă caracterul nelegal al literelor (b) și (c) ale articolului 2 din Decizia 2010/136/UE — care autorizează prezența fortuită sau tehnic inevitabilă a unui OMG într-o limită maximală de 0,9 % în furaje, ținând seama de faptul că Regulamentul nr. 1829/2003 nu cuprinde nicio marjă de toleranță de acest gen, și că acesta nu conferă posibilitatea Comisiei de a aplica o astfel de marjă în caz de prezență fortuită sau tehnic inevitabilă a unui OMG.

      (1)  1 Decizia 2010/135/UE a Comisiei din 2 martie 2010 privind introducerea pe piață, în conformitate cu Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a unui soi de cartof (Solanum tuberosum L., linia EH92-527-1) modificat genetic pentru conținut sporit de amilopectină în amidon (JO L 53, p. 11).

      (2)  Decizia 2010/136/UE a Comisiei din 2 martie 2010 de autorizare a introducerii pe piață a furajelor produse din cartof modificat genetic de tipul EH92-527-1 (BPS-25271-9) și a prezenței accidentale sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui cartof în produsele alimentare și în alte produse furajere prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 53, p. 15).

      (3)  Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului, JO L 106, 17.4.2001, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 75.

      (4)  Regulamentul nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind furajele modificate genetic (JO L 268, p. 1).


title: Cauza C-405/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Ingeniørforeningen i Danmark, care acționează în numele domnului Bertram Holst/Dansk Arbejdsgiverforening, care acționează în numele societății Babcock & Wilcox Vølund ApS (Politica socială — Informarea și consultarea lucrătorilor — Directiva 2002/14/CE — Transpunerea directivei atât printr-o lege, cât și printr-o convenție colectivă — Efectele convenției colective în privința unui lucrător care nu este membru al organizației sindicale semnatare a convenției respective — Articolul 7 — Protecția reprezentanților lucrătorilor — Cerința unei protecții sporite împotriva concedierii — Inexistență)

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/2

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Ingeniørforeningen i Danmark, care acționează în numele domnului Bertram Holst/Dansk Arbejdsgiverforening, care acționează în numele societății Babcock & Wilcox Vølund ApS
   (Cauza C-405/08) (1)

   (Politica socială - Informarea și consultarea lucrătorilor - Directiva 2002/14/CE - Transpunerea directivei atât printr-o lege, cât și printr-o convenție colectivă - Efectele convenției colective în privința unui lucrător care nu este membru al organizației sindicale semnatare a convenției respective - Articolul 7 - Protecția reprezentanților lucrătorilor - Cerința unei protecții sporite împotriva concedierii - Inexistență)
   2010/C 80/04
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ingeniørforeningen i Danmark, care acționează în numele domnului Bertram Holst

      Pârâtă: Dansk Arbejdsgiverforening, care acționează în numele societății Babcock & Wilcox Vølund ApS

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Interpretarea articolului 7 din Directiva 2002/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 de stabilire a unui cadru general de informare și consultare a lucrătorilor din Comunitatea Europeană (JO L 80, p. 29, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 120) — Transpunerea directivei printr-o convenție colectivă — Efectele convenției colective în raport cu un lucrător care nu este membru al organizației sindicale ce a încheiat convenția respectivă — Lege de transpunere care nu prevede un standard înalt de protecție împotriva concedierii în raport cu protecția deja existentă pentru grupurile de lucrători care nu intră în domeniul de aplicare al convenției colective

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 2002/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 de stabilire a unui cadru general de informare și consultare a lucrătorilor din Comunitatea Europeană trebuie să fie interpretată în sensul că nu se opune unei transpuneri a acestei directive pe cale convențională care are ca efect faptul că o categorie de lucrători intră în domeniul de aplicare al convenției colective în cauză, chiar dacă lucrătorii din această categorie nu sunt membri ai organizației sindicale semnatare a convenției menționate și chiar dacă sectorul lor de activitate nu este reprezentat de această organizație, în măsura în care convenția colectivă este de natură a garanta lucrătorilor care intră în domeniul său de aplicare o protecție efectivă a drepturilor conferite acestora de aceeași directivă.

               2.

               Articolul 7 din Directiva 2002/14 trebuie interpretat în sensul că nu impune ca reprezentanților lucrătorilor să le fie acordată o protecție sporită împotriva concedierii. Cu toate acestea, orice măsură luată pentru transpunerea acestei directive, indiferent dacă este prevăzută de o lege sau de o convenție colectivă, trebuie să respecte limita minimă de protecție prevăzută la articolul 7 menționat anterior.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza T-336/09: Hotărârea Tribunalului din 19 ianuarie 2011 — Häfele/OAPI — Topcom Europe (Topcom) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Topcom — Mărcile comunitară și Benelux verbale anterioare TOPCOM — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea produselor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/26

         Hotărârea Tribunalului din 19 ianuarie 2011 — Häfele/OAPI — Topcom Europe (Topcom)
   (Cauza T-336/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Topcom - Mărcile comunitară și Benelux verbale anterioare TOPCOM - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea produselor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 63/50
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Häfele GmbH Co. KG (Nagold, Germania) (reprezentanți: J. Dönch și M. Eck, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Topcom Europe (Heverlee, Belgia) (reprezentant: P. Maeyaert, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 5 iunie 2009 (cauza R 1500/2008-2) privind o procedură de opoziție între Topcom Europe NV și Häfele GmbH Co. KG

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Häfele GmbH Co. KG la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor indispensabile efectuate de Topcom Europe NV în cadrul procedurii desfășurate în fața camerei de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 256, 24.10.2009.


title: Cauza C-522/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 19 noiembrie 2014 – Sparkasse Allgäu/Finanzamt Kempten

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 19 noiembrie 2014 – Sparkasse Allgäu/Finanzamt Kempten
   (Cauza C-522/14)
   (2015/C 065/29)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sparkasse Allgäu

      Pârât: Finanzamt Kempten

      Întrebarea preliminară

   Libertatea de stabilire (articolul 49 TFUE, ex-articolul 43 CE) se opune unei reglementări dintr-un stat membru conform căreia, la decesul unui rezident, o instituție de credit cu sediul pe teritoriul național trebuie să notifice Finanzamt intern competent pentru administrarea impozitului pe succesiuni și activele defunctului care sunt păstrate sau gestionate de o sucursală dependentă a instituției de credit, situată într-un alt stat membru, în cazul în care în acest ultim stat membru nu există o obligație de notificare similară, iar instituțiile de credit din acel stat sunt sancționate penal în cazul încălcării obligației de păstrare a secretului bancar?


title: Cauza C-300/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 27 iunie 2007 — Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik/AOK Rheinland/Hamburg

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/8

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 27 iunie 2007 — Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik/AOK Rheinland/Hamburg
   (Cauza C-300/07)
   (2007/C 235/13)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberlandesgericht Düsseldorf
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik

      Pârâtă: AOK Rheinland/Hamburg
   Întrebările preliminare

               1)

                           a)

                           Criteriul „finanțării de către stat” prevăzut în articolul 1 alineatul (9) paragraful al doilea litera (c) prima ipoteză din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (1) trebuie interpretat în sensul că statul dispune afilierea la un sistem de asigurări de sănătate, precum și obligația de plată a contribuțiilor — al căror cuantum depinde de venit — la casa de asigurări de sănătate corespunzătoare, sistem în cadrul căruia casa de asigurări de sănătate stabilește valoarea contribuției, dar casele de asigurări de sănătate sunt legate una de cealaltă printr-un sistem de finanțare solidară descris mai detaliat în motive și că îndeplinirea obligațiilor fiecărei case de asigurări de sănătate este asigurată?

                           b)

                           Criteriul prevăzut în articolul 1 alineatul (9) paragraful al doilea litera (c) ipoteza a doua, potrivit căruia „gestionarea” organismului „face obiectul controlului acestora din urmă”, trebuie interpretată în sensul că tutela administrativă a statului, ce privește și contractele în curs sau viitoare — la care se adaugă eventual și alte posibilități de intervenție din partea statului descrise în motive — este suficientă pentru îndeplinirea acestui criteriu?

               2)

               În cazul în care se răspunde afirmativ la prima întrebare — fie la litera a), fie la litera b) — articolul 1 alineatul (2) literele (c) și (d) din directivă trebuie interpretat în sensul că furnizarea bunurilor ce sunt fabricate și adaptate în mod individual în ce privește forma acestora, potrivit cerințelor fiecărui client, precum și consilierea individuală a fiecărui client asupra utilizării acestora, trebuie calificate drept „contracte de achiziții publice de bunuri” sau „contracte de achiziții publice de servicii”? În această privință, trebuie luată în considerare numai valoarea prestațiilor respective?

               3)

               În cazul în care furnizarea menționată în întrebarea a doua este sau ar putea fi calificată drept „serviciu”, articolul 1 alineatul (4) din directivă trebuie interpretat — spre deosebire de un acord-cadru în înțelesul articolului 1 alineatul (5) din directivă — în sensul că prin „concesiune de servicii” se poate înțelege și o procedura de atribuire a contractului, în care:

                           —

                           decizia privind posibilitatea și cazurile în care adjudecatarului i se atribuie contracte individuale nu este luată de către autoritatea contractantă, ci de către terți,

                           —

                           plata adjudecatarului este efectuată de autoritatea contractantă, deoarece aceasta din urmă este unicul debitor legal al plății și este obligată să furnizeze serviciul către terți, și

                           —

                           adjudecatarul nu trebuie să furnizeze sau să pună la dispoziție o anumită prestație decât la solicitarea terților?

      (1)  JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116.


title: Cauza C-17/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Nancy — Franța) — Céline SARL/Céline SA (Mărci — Articolul 5 alineatul (1) litera (a) și articolul 6 alineatul (1) litera (a) din Prima Directivă 89/104/CEE — Dreptul titularului unei mărci înregistrate de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic cu marca — Utilizarea semnului ca denumire socială, nume comercial sau emblemă — Dreptul terțului de a-și utiliza numele)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/11

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Nancy — Franța) — Céline SARL/Céline SA
   (Cauza C-17/06) (1)

   (Mărci - Articolul 5 alineatul (1) litera (a) și articolul 6 alineatul (1) litera (a) din Prima Directivă 89/104/CEE - Dreptul titularului unei mărci înregistrate de a se opune utilizării de către un terț a unui semn identic cu marca - Utilizarea semnului ca denumire socială, nume comercial sau emblemă - Dreptul terțului de a-și utiliza numele)
   (2007/C 269/21)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour d'appel de Nancy
   Părțile din acțiunea principală

      Apelantă: Céline SARL

      Intimată: Céline SA
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour d'appel de Nancy — Interpretarea articolului 5 alineatul (1) din Directiva 89/104/CEE: Prima Directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție Specială, 17/vol. 1, p. 92) — Utilizarea ca denumire socială și emblemă a unui semn identic cu o marcă verbală înregistrată, în cadrul comercializării unor produse identice
   Dispozitivul
   Utilizarea de către un terț care nu a fost autorizat în acest scop a unei denumiri sociale, a unui nume comercial sau a unei embleme identice cu o marcă anterioară, în cadrul unei activități de comercializare a unor produse identice cu cele pentru care a fost înregistrată această marcă, constituie o utilizare pe care titularul mărcii respective este îndreptățit să o interzică în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Prima Directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, în cazul în care este vorba despre o utilizare pentru produse care aduce atingere sau este susceptibilă să aducă atingere funcțiilor mărcii.
   În acest ultim caz, articolul 6 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/104 se poate opune unei astfel de interdicții numai dacă utilizarea denumirii sale sociale sau a numelui său comercial de către terț are loc conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial.

      (1)  JO C 74, 25.3.2006.


title: Cauza C-613/13 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 pronunțate în cauzele conexate T-379/10 și T-381/10, Keramag Keramische Werke AG și alții, Sanitec Europe Oy/Comisia Europeană

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/27

         Recurs introdus la 26 noiembrie 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 pronunțate în cauzele conexate T-379/10 și T-381/10, Keramag Keramische Werke AG și alții, Sanitec Europe Oy/Comisia Europeană
   (Cauza C-613/13 P)
   2014/C 52/49
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și F. Ronkes Agerbeek, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Keramag Keramische Werke AG și alții, Sanitec Europe Oy

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea punctului 1 din dispozitivul hotărârii care face obiectul recursului în măsura în care anulează articolul 1 din decizia atacată referitor la evenimentele survenite în cadrul AFICS și la răspunderea Allia SAS, Produits Céramique de Touraine SA și Sanitec pentru aceste evenimente;

               —

               anularea în totalitate a punctului 2 din dispozitivul hotărârii care face obiectul recursului;

               —

               în cazul în care Curtea de Justiție soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, respingerea acțiunii în anulare și în ceea ce privește evenimentele survenite în cadrul AFICS și restabilirea amenzilor aplicate Allia SAS, Produits Céramique de Touraine SA și Sanitec; și, în orice caz,

               —

               obligarea reclamantelor din prima instanță (în prezent celelalte părți din procedură) la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezentul recurs și, în cazul în care Curtea de Justiție soluționează ea însăși în mod definitiv acțiunea în anulare, și la plata cheltuielilor de judecată aferente acestei cauze.

      Motivele și principalele argumente

   Primul motiv: nerespectarea obligației de motivare și a normelor în materie de probe; Tribunalul nu a analizat mai multe elemente de probă relevante și a aplicat cerințe probatorii prea stricte în ceea ce privește elementele de probă pe care le-a analizat.
   Al doilea motiv: motivare contradictorie; aprecierea probelor este în contradicție directă cu cea din alte trei hotărâri pronunțate în aceeași zi referitoare la aceeași decizie și la aceeași situație de fapt.


title: Cauza C-254/07: Acțiune introdusă la 30 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/16

         Acțiune introdusă la 30 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-254/07)
   (2007/C 170/29)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și D. Kukovec, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că prin neadoptarea actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 (1) de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Spaniei nu a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2004/17/CE în dreptul intern a expirat la data de 31 ianuarie 2006.

      (1)  JO L 134, p. 1.


title: Cauza T-579/10: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2010 — macros consult/OAPI — MIP Metro (makro)

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/30

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2010 — macros consult/OAPI — MIP Metro (makro)
   (Cauza T-579/10)
   2011/C 55/54
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts — und Finanztechnologie (Ottobrunn, Germania) (reprezentant: T. Raible, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Modificarea Deciziei din 18 octombrie 2010 pronunțate de Camera a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 339/2009-4, în sensul ca respectiva cale de atac introdusă de reclamantă la camera de recurs să fie considerată întemeiată și, prin urmare, ca cererea de declarare a nulității să fie admisă;

               —

               obligarea OAPI și a MIP Metro Group la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de declarare a nulității, procedurii căii de atac și prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă care conține elementul verbal „makro”, pentru produse și servicii din clasele 1-42

      Titularul mărcii comunitare: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: cererea de declarare a nulității formulată în conformitate cu articolul 53 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) din Regulamentul nr. (CE) nr. 207/2009 (1), îndreptată împotriva produselor și serviciilor din clasele 9, 35, 36 și 41

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 întrucât reclamanta utiliza denumirea „macros Consult” în calitate de nume și denumire socială/siglă a întreprinderii deja înainte de data depunerii mărcii comunitare în litigiu și, în consecință, avea un drept anterior prioritar, în conformitate cu articolul 5 alineatul (2) prima teză din Markengesetz (Legea germană privind mărcile)

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-443/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 25 septembrie 2014 – Kreis Warendorf/Ibrahim Alo

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 25 septembrie 2014 – Kreis Warendorf/Ibrahim Alo
   (Cauza C-443/14)
   (2014/C 439/28)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Kreis Warendorf

      Intimat: Ibrahim Alo

      Cu participarea: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Întrebările preliminare

               1)

               Obligația de a-și stabili reședința într-o anumită zonă a statului membru delimitată geografic (comună, district, regiune) reprezintă o restricție a liberei circulații în sensul prevăzut la articolul 33 din Directiva 2011/95/UE (1) în cazul în care resortisantul străin beneficiază în rest de libertatea de circulație și de ședere pe teritoriul național al statului membru?

               2)

               Impunerea unei condiții de reședință în sarcina beneficiarilor statutului conferit prin protecție subsidiară este compatibilă cu articolul 33 și/sau cu articolul 29 din Directiva 2011/95/UE în cazul în care aceasta este justificată prin realizarea unei repartiții corespunzătoare a sarcinii reprezentate de protecția socială între diferitele instituții competente de pe teritoriul național?

               3)

               Impunerea unei condiții de reședință în sarcina beneficiarilor statutului conferit prin protecție subsidiară este compatibilă cu articolul 33 și/sau cu articolul 29 din Directiva 2011/95/UE în cazul în care aceasta este justificată prin motive de politică în materie de migrație sau de integrare, de exemplu în scopul evitării unor focare de tensiune socială ca urmare a stabilirii unui număr ridicat de străini în anumite comune sau districte? În acest sens, este suficient să se indice în mod abstract motive de politică în materie de migrație sau de integrare ori astfel de motive trebuie stabilite concret?

      (1)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO L 337, p. 9).


title: Cauza C-550/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 28 noiembrie 2014 – Envirotec Denmark ApS/Skatteministeriet

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 28 noiembrie 2014 – Envirotec Denmark ApS/Skatteministeriet
   (Cauza C-550/14)
   (2015/C 056/11)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Envirotec Denmark ApS

      Intimat: Skatteministeriet

      Întrebările preliminare

   Barele care rezultă din fuziunea brută și aleatorie a diferite obiecte metalice reciclate care conțin aur intră în sfera noțiunii „aur sub formă de materie primă sau de produse semiprelucrate” în sensul articolului 198 alineatul (2) din Directiva TVA (1)?
   Se poate considera stabilit faptul că barele rezultă din fuziunea brută și aleatorie a diferite obiecte metalice reciclate care conțin aur și că acestea pot conține, pe lângă aur, și materiale organice, precum dinți, cauciuc, PVC și metale/materiale precum cupru, cositor, nichel, amalgam, resturi de baterii cu mercur și plumb, diferite substanțe toxice etc. Astfel, nu se pune problema să fie vorba despre un produs cu conținut de aur care este transformat direct într-un produs finit. Pe de altă parte, bara este un produs prelucrat (o fuziune), care – încă dintr-o fază intermediară – este creat în vederea extragerii conținutului de aur. Barele au conținut ridicat de aur, în medie între 500 și 600 de miimi și, astfel, cu mult peste 325 de miimi de aur. După extragere, conținutul de aur urmează să fie folosit pentru fabricarea de produse (din aur/care conțin aur).
   Pentru a răspunde la întrebare, se poate de asemenea considera stabilit faptul că barele nu pot fi integrate direct în alte produse, întrucât trebuie mai întâi să facă obiectul unei prelucrări în cadrul căreia metalele sunt separate, iar nemetalele și substanțele periculoase etc. sunt topite/eliminate.

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială 9/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-25/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 februarie 2009 — Iride și Iride Energia/Comisia (Ajutoare de stat — Sectorul energetic — Compensarea costurilor irecuperabile — Decizie de declarare a ajutorului compatibil cu piața comună — Obligația întreprinderii beneficiare de a rambursa în prealabil un ajutor anterior declarat ilegal — Resurse de stat — Avantaj — Obligație de motivare)

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/35

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 februarie 2009 — Iride și Iride Energia/Comisia
   (Cauza T-25/07) (1)

   (Ajutoare de stat - Sectorul energetic - Compensarea costurilor irecuperabile - Decizie de declarare a ajutorului compatibil cu piața comună - Obligația întreprinderii beneficiare de a rambursa în prealabil un ajutor anterior declarat ilegal - Resurse de stat - Avantaj - Obligație de motivare)
   (2009/C 69/82)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamante: Iride SpA (Torino, Italia) și Iride Energia SpA (Torino) (reprezentanți: L. Radicati di Brozolo, M. Merola, C. Bazoli, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Righini și G. Conte, agenți)
   Obiectul
   Anularea Deciziei 2006/941/CE a Comisiei din 8 noiembrie 2006 privind ajutorul de stat C 11/06 (ex N 127/05) pe care Republica Italiană intenționează să îl pună în aplicare în favoarea AEM Torino (JO L 366, p. 62) sub forma unor subvenții destinate rambursării costurilor irecuperabile în sectorul energetic, în măsura în care, pe de o parte, aceasta concluzionează că este vorba despre un ajutor de stat, iar pe de altă parte, condiționează compatibilitatea ajutorului cu piața comună de rambursarea de către AEM Torino a ajutoarelor ilegale anterioare acordate în cadrul unei scheme de ajutor în favoarea întreprinderilor denumite „municipalizzate”
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Iride SpA și Iride Energia SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 24.3.2007.


title: Cauza T-2/10: Acțiune introdusă la 5 ianuarie 2010 — De Lucia/OAPI — Galbani (De Lucia La natura pratica del gusto)

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/45

         Acțiune introdusă la 5 ianuarie 2010 — De Lucia/OAPI — Galbani (De Lucia La natura pratica del gusto)
   (Cauza T-2/10)
   2010/C 51/83
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Domenico De Lucia SpA (San Felice a Cancello, Italia) (reprezentant: S. Cutolo, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Egidio Galbani SpA (Melzo, Italia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 15.10.2009 a Camerei întâi de recurs a OAPI în cauza R 37/2009-1.

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Reclamanta.

      Marca comunitară vizată: Marcă figurativă care conține elementul verbal „De Lucia/La natura pratica del gusto” (cerere de înregistrare nr. 4 962 346), pentru produse din clasele 29, 30 și 31.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Egidio Galbani S.p.A.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Marca verbală comunitară „LUCIA” (nr. 620 716), pentru produse din clasele 29 și 30; marca figurativă comunitară care conține elementul verbal „Galbani-Santa Lucia” (nr. 2 302 677), pentru produse din clasa 29; marca figurativă națională (înregistrare italiană nr. 67 470) și internațională (nr. 256 299) „LUCIA”, pentru produse din clasa 29; marca figurativă națională (înregistrare italiană nr. 597 377), internațională (nr. 601 651) și comunitară (nr. 70 185) „Santa Lucia”, pentru produse din clasele 29 și 30; marca verbală națională (înregistrare italiană nr. 131 028) și internațională (nr. 256 299) „Santa Lucia”, pentru produse din clasa 29, marca comunitară verbală „Santa Lucia” (nr. 70 128), pentru produse din clasele 29 și 30.

      Decizia diviziei de opoziție: Admite în parte opoziția, în măsura în care privește anumite produse din clasa 31.

      Decizia camerei de recurs: Admite recursul numai cu privire la „tutun” (clasa 31) și autorizează înregistrarea pentru acest produs.

      Motivele invocate: Aplicarea greșită a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, precum și lipsa și/sau insuficiența motivării cu privire la cererea de aplicare a articolului 12 litera (a) din regulamentul menționat.


title: Cauza C-436/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) la 2 august 2013 — E./B.

text:
               12.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) la 2 august 2013 — E./B.
   (Cauza C-436/13)
   2013/C 298/07
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din procedura principală

      Apelant: E.

      Intimată: B.

      Întrebările preliminare

               1.

               În cazul în care a avut loc o prorogare de competență a unei instanțe dintr-un stat membru în temeiul articolului 12 alineatul (3) din Regulamentul Consiliului (1) în legătură cu aspecte privind răspunderea părintească, această prorogare de competență produce efecte numai până la pronunțarea unei hotărâri cu autoritate de lucru judecat în procedura respectivă sau continuă și după pronunțarea acestei hotărâri?

               2.

               Articolul 15 din Regulamentul Consiliului permite instanțelor dintr-un stat membru să transfere competența în cazul în care nu există nicio procedură în curs cu privire la copil?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 388, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 183).


title: Cauza T-229/14: Acțiune introdusă la 11 aprilie 20147 – Norma Lebensmittelfilialbetrieb/OAPI – Yorma's (Yorma Eberl)

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/30

         Acțiune introdusă la 11 aprilie 20147 – Norma Lebensmittelfilialbetrieb/OAPI – Yorma's (Yorma Eberl)
   (Cauza T-229/14)
   2014/C 194/38
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Norma Lebensmittelfilialbetrieb Stiftung & Co. KG (Nürnberg, Germania) (reprezentant: A. Parr, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Yorma's AG (Deggendorf, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 februarie 2014 în cauza R 532/2013-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Yorma’s AG

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Yorma Eberl” pentru produse și servicii din clasele 3, 5, 21, 24, 25, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 40 și 43 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 9 40  289

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: numele comercial și denumirea socială utilizate în comerț și marca verbală națională și comunitară NORMA pentru produse și servicii din clasele 3, 5, 8, 9, 11, 16, 18, 21, 22, 23, 25, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 39, 41 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-94/15 P: Recurs introdus la 24 februarie 2015 de Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014 în cauza T-550/08, Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG/Comisia Europeană

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/14

         Recurs introdus la 24 februarie 2015 de Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014 în cauza T-550/08, Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG/Comisia Europeană
   (Cauza C-94/15 P)
   (2015/C 127/20)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG (reprezentanți: Dr. U. Itzen și J. Ziebarth LLM, Rechtsanwältinnen)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită, reiterând concluziile prezentate în prima instanță:

               1.

               anularea în tot a Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014 în cauza T-550/08, în măsura în care privește pe reclamantă;

               2.

               cu titlu subsidiar, reducerea adecvată a amenzii în cuantum de 12 milioane de euro, aplicată reclamantei la articolul 2 din decizia în litigiu din 1 octombrie 2008;

               3.

               cu titlu mai subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunalul Uniunii Europene;

               4.

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Obiectul prezentului recurs îl constituie Hotărârea Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014, Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG/Comisia, prin care Tribunalul a respins cererea de anulare a Deciziei C(2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 în cazul COMP/39.181 – Ceară de lumânări, în măsura în care aceasta privește pe reclamantă, precum și, cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate acesteia.
   Recurenta invocă următoarele motive de recurs:
   Prin intermediul primului motiv, recurenta invocă o încălcare a articolelor 101 TFUE și 296 TFUE, precum și a normelor fundamentale de procedură și a dreptului la apărare, întrucât Tribunalul a stabilit în sarcina sa răspunderea pentru plata amenzii în mod contrar principiilor răspunderii derivate din noțiunea de întreprindere din dreptul Uniunii privind concurența. Critica esențială se întemeiază pe faptul că, în chestiunea aplicării amenzii, Tribunalul a tratat pe recurentă, pe de o parte, și pe H&R KG și filialele acesteia, cărora li s-a aplicat o amendă proprie, pe de altă parte, ca fiind întreprinderi separate din punctul de vedere al dreptului concurenței. În același timp, în chestiunea răspunderii și a stabilirii pretinsei încălcări, Tribunalul, astfel cum Comisia a procedat anterior, a tratat aceste întreprinderi ca fiind întreprinderea unică „H&R/Tudapetrol”. Totuși, aceleași societăți nu ar putea să săvârșească o încălcare acționând ca o singură întreprindere, iar în vederea aplicării amenzii să fie tratate ca două întreprinderi. Prin urmare, în mod neîntemeiat, Tribunalul a menținut în privința anumitor perioade o dublă sancțiune a acelorași fapte convergente săvârșite de aceeași pretinsă întreprindere unică.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta invocă, în ceea ce privește hotărârea atacată, o încălcare a obligației de motivare (articolul 296 TFUE). Aceasta ar fi determinată mai întâi de lipsa, în cuprinsul hotărârii, a unor considerații suficient de individualizate referitoare la faptele imputate recurentei. Pe baza motivării contradictorii acceptate de Tribunal cu privire la încălcarea săvârșită de entitatea comună „H&R/Tudapetrol”, care nu este calificată în detaliu, nici din decizia Comisiei, nici din hotărâre nu reiese care sunt faptele imputate recurentei. Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv, reclamanta susține că la criticile sale individualizate referitoare la constatările privind situația de fapt nu s-a răspuns în mod aprofundat. Tribunalul a examinat și a răspuns doar parțial la criticile invocate. În măsura în care Tribunalul a reluat criticile, considerațiile acestuia sunt eronate în drept din cauza încălcării principiilor în materia probelor sau a logicii, respectiv din cauza denaturării de către Tribunal a situației de fapt existente.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta invocă o încălcare a dreptului său la apărare, care este hotărâtoare pentru soluționarea litigiului. Aceasta este determinată în special de faptul că Tribunalul, astfel cum Comisia a procedat anterior, nu a recurs la o individualizare suficientă a criticilor formulate împotriva recurentei, ci, într-un mod inadmisibil, și-a prezentat argumentația recurgând la denumirea comună „H&R/Tudapetrol”. Această împrejurare are ca efect faptul că, în cazul recurentei, nu rezultă care sunt criticile invocate împotriva sa și nici elementele de probă pe care acestea se întemeiază. Astfel, ar fi încălcat principiul in dubio pro reo, iar recurentei i s-ar agrava într-un mod nepermis apărarea împotriva criticilor invocate împotriva sa.


title: Cauza T-236/12: Acțiune introdusă la 29 mai 2012 — Airbus/OAPI (NEO)

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/24

         Acțiune introdusă la 29 mai 2012 — Airbus/OAPI (NEO)
   (Cauza T-236/12)
   2012/C 243/42
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Airbus SAS (Franța) (reprezentanți: G. Würtenberger și R. Kunze, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțate la 23 februarie 2012 în cauza R 1387/2011-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „NEO” pentru produse și servicii din clasele 7, 12 și 39 — Cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9624974

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 64 alineatul (1) și a articolului 59 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b), a articolului 7 alineatul (1) litera (c) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului și

               —

               încălcarea articolelor 75 și 76 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-559/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Belgia) la 7 noiembrie 2011 — Pelckmans Turnhout NV/Walter Van Gastel Balen NV și alții

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Belgia) la 7 noiembrie 2011 — Pelckmans Turnhout NV/Walter Van Gastel Balen NV și alții
   (Cauza C-559/11)
   2012/C 32/23
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van koophandel te Antwerpen

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Pelckmans Turnhout NV

      Pârâte: Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV

      Întrebările preliminare

               1.

               Programul de lucru de șapte zile săptămânal al unui punct de vânzare al unui comerciant și publicitatea acestui program de lucru trebuie considerate acțiune, omisiune, comportament, demers sau comunicare comercială, inclusiv publicitatea și comercializarea, efectuată de un comerciant, în directă legătură cu promovarea, vânzarea sau furnizarea unui produs către consumatori, și, prin urmare, practică comercială în sensul Directivei 2005/29/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori?

               2.

               Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori sau o altă dispoziție din dreptul Uniunii, de exemplu, articolele 34, 35, 49 sau articolul 56 TFUE, se opune unor dispoziții naționale precum cele de la articolele 8-14 din Legea din 10 noiembrie 2006 care — sub rezerva excepțiilor enumerate în această lege — obligă comercianții să aleagă o zi de repaus săptămânal pentru punctul de vânzare, având în vedere faptul că aceste dispoziții interzic în orice caz comerciantului stabilirea unui program de șapte zile săptămânal al punctului său de vânzare, și aceasta fără a ține seama de efectele reale sau probabile ale acestei interdicții asupra consumatorului mediu și de aspectul dacă în împrejurări concrete această acțiune trebuie considerată încălcare a diligenței profesionale sau a practicilor comerciale loiale, precum și de faptul că timpul de repaus legal al lucrătorilor este garantat independent de această lege prin alte dispoziții legale?

      (1)  JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260.


title: Cauza T-536/15: Ordonanța Tribunalului din 18 martie 2016 – CBM/OAPI – ÏD Group (Fashion ID) („Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/22

         Ordonanța Tribunalului din 18 martie 2016 – CBM/OAPI – ÏD Group (Fashion ID)
   (Cauza T-536/15) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2016/C 200/32)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CBM Creative Brands Marken GmbH (Zürich, Elveția) (reprezentanți: U. Lüken și J. Bärenfänger, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Hanne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: ÏD Group (Roubaix, Franța)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 14 iulie 2015 (cauza R 2472/2014-4), privind o procedură de opoziție între ÏD Group și CBM Creative Brands Marken GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă CBM Creative Brands Marken GmbH la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 371, 9.11.2015.


title: Cauza C-254/16: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 6 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – Glencore Agriculture Hungary Kft., fostă Glencore Grain Hungary Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság [„Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Articolul 183 — Principiul neutralității fiscale — Deducerea taxei achitate în amonte — Rambursarea excedentului de TVA — Procedură de control — Amendă aplicată persoanei impozabile în cursul unei astfel de proceduri — Prelungirea termenului de rambursare — Excludere de la plată a dobânzilor de întârziere”]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/8

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 6 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – Glencore Agriculture Hungary Kft., fostă Glencore Grain Hungary Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság
   (Cauza C-254/16) (1)

   ([„Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 183 - Principiul neutralității fiscale - Deducerea taxei achitate în amonte - Rambursarea excedentului de TVA - Procedură de control - Amendă aplicată persoanei impozabile în cursul unei astfel de proceduri - Prelungirea termenului de rambursare - Excludere de la plată a dobânzilor de întârziere”])
   (2017/C 283/11)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Glencore Agriculture Hungary Kft., fostă Glencore Grain Hungary Kft.

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

      Dispozitivul

   Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia, în cazul în care o procedură de control fiscal este inițiată de administrație și o amendă este aplicată unei persoane impozabile pentru lipsă de cooperare, rambursarea excedentului taxei pe valoarea adăugată poate fi amânată până la predarea către respectiva persoană impozabilă a procesului-verbal privind controlul în cauză și plata unor dobânzi de întârziere poate fi refuzată chiar și atunci când durata procedurii de control fiscal este excesivă și nu poate fi imputată în totalitate comportamentului persoanei impozabile.

      (1)  JO C 296, 16.8.2016.


title: Cauza C-330/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad — Varna (Bulgaria) la 29 iunie 2011 — Tsifrova kompania LTD/Nachalnik na Mitnicheski punkt Varna Zapad pri Mitnitsi Varna

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad — Varna (Bulgaria) la 29 iunie 2011 — Tsifrova kompania LTD/Nachalnik na Mitnicheski punkt Varna Zapad pri Mitnitsi Varna
   (Cauza C-330/11)
   2011/C 252/47
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Varna

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Tsifrova kompania

      Pârât: Nachalnik na Mitnicheski punkt Varna Zapad pri Mitnitsi Varna

      Întrebările preliminare

               1.

               Ce se înțelege prin termenul „Internet” în sensul Notelor explicative la Nomenclatura combinată a Comunităților Europene pentru 2009 (Regulamentul nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008 (1)), publicate în Jurnalul Oficial din 30 mai 2008 (C 133, p. 1) (Modificări cu privire la subpozițiile 8528 90 00, 8528 71 13 și 8528 71 90), în cazul în care un produs este clasificat la codul TARIC 8528711300?

               2.

               Ce se înțelege prin termenul „modem” în sensul Notelor explicative la Nomenclatura combinată a Comunităților Europene pentru 2009 (Regulamentul nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008), publicate în Jurnalul Oficial din 30 mai 2008 (C 133, p. 1) (Modificări cu privire la subpozițiile 8528 90 00, 8528 71 13 și 8528 71 90), în cazul în care un produs este clasificat la codul TARIC 8528711300?

               3.

               Ce se înțelege prin termenii „modulare” și „demodulare” în sensul Notelor explicative la Nomenclatura combinată a Comunităților Europene pentru 2009 (Regulamentul nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008), publicate în Jurnalul Oficial din 30 mai 2008 (C 133, p. 1) (Modificări cu privire la subpozițiile 8528 90 00, 8528 71 13 și 8528 71 90), în cazul în care un produs este clasificat la codul TARIC 8528711300?

               4.

               Care este funcția decisivă (funcția principală) a aparatului set-top box DC 215 KL, în baza căreia se face clasificarea tarifară —, recepționarea semnalelor de televiziune sau utilizarea unui modem care permite un schimb de informații interactiv pentru accesul la internet?

               5.

               În cazul în care funcția decisivă (funcția principală) a aparatului set-top box DC 215 KL este utilizarea unui modem care permite un schimb de informații interactiv pentru a avea acces la internet, tipul modulării și demodulării realizate de modem, respectiv tipul modemului utilizat este relevant pentru clasificarea tarifară sau este suficient faptul că prin modem se permite accesul la internet?

               6.

               La ce subpoziție și la ce cod se clasifică un aparat care corespunde descrierii aparatului DC 215 KL?

               7.

               În cazul în care set-top box DC 215 KL va fi clasificat la subpoziția 8521 90 00 din Nomenclatura combinată, perceperea taxelor vamale în cuantum pozitiv ar fi legală potrivit dreptului comunitar, dacă o astfel de clasificare ar însemna o încălcare a obligației în temeiul Acordului privind comerțul cu produse ale tehnologiei informației Partea II b din Acordul General pentru Tarife și Comerț din anul 1994, sau clasificarea la poziția 8521 are drept consecință faptul că set-top box DC 215 KL nu intră în domeniul de aplicare al dispozițiilor relevante din Acordul privind comerțul cu produse ale tehnologiei informației?

      (1)  JO L 291, p. 1.


title: Cauza C-499/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 16 septembrie 2016 – AZ, Minister Finansów

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 16 septembrie 2016 – AZ, Minister Finansów
   (Cauza C-499/16)
   (2017/C 022/03)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

   AZ, Minister Finansów

      Întrebarea preliminară

   Faptul de a stabili cota de TVA aplicabilă produselor de patiserie, potrivit articolului 41 alineatul (2) coroborat cu poziția 32 din anexa 3 la Legea din 11 martie 2004 privind TVA-ul (Ustawa o podatku od towarów i usług Dz. U. z 2011 r. nr 177, poziția 1054 astfel cum a fost modificată), exclusiv pe baza criteriului „data de valabilitate” sau „data de expirare” încalcă principiul neutralității taxei pe valoarea adăugată și interdicția diferenței de tratament a bunurilor în sensul articolului 98 alineatele (1) și (2) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1)?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7


title: Cauza T-277/12: Acțiune introdusă la 25 iunie 2012 — Bimbo/OAPI — Café do Brasil (Caffè KIMBO)

text:
               8.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 273/12

         Acțiune introdusă la 25 iunie 2012 — Bimbo/OAPI — Café do Brasil (Caffè KIMBO)
   (Cauza T-277/12)
   2012/C 273/20
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bimbo, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Café do Brasil SpA (Melito di Napoli, Italia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Modificarea deciziei pronunțate la 15 mai 2012 de Camera a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 1017/2011-4;

               —

               în subsidiar și numai în cazul în care primul capăt de cerere ar fi respins, anularea deciziei pronunțate la 15 mai 2012 de Camera a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 1017/2011-4;

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă având culorile negru, roșu, auriu și alb „Caffè KIMBO”, pentru produse din clasele 11, 21 și 30 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 3478311

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea nr. 291655 a mărcii verbale spaniole „BIMBO” pentru produse din clasa 30; marca anterioară notorie în Spania „Bimbo” pentru produse din clasa 30

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în ceea ce privește o parte din produsele contestate

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia atacată și respinge în rest calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolelor 64, 75 și 76 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Hotărârea Curții din 11 decembrie 2012 în cauza E-1/12 – Den norske Forleggerforening / Autoritatea AELS de Supraveghere [Acțiune în anulare a unei decizii a Autorității AELS de Supraveghere – Ajutoare de stat – Presupusul ajutor acordat Nasjonal digital læringsarena (NDLA) – Decizie de a nu iniția procedura oficială de investigare – Noțiunea de activitate economică – Noțiunea de îndoieli – Obligația de motivare]

text:
               19.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/10

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 11 decembrie 2012
   în cauza E-1/12
   Den norske Forleggerforening/Autoritatea AELS de Supraveghere
   [Acțiune în anulare a unei decizii a Autorității AELS de Supraveghere – Ajutoare de stat – Presupusul ajutor acordat Nasjonal digital læringsarena (NDLA) – Decizie de a nu iniția procedura oficială de investigare – Noțiunea de activitate economică – Noțiunea de îndoieli – Obligația de motivare]
   2013/C 270/08
   În cauza E-1/12, Den norske Forleggerforening/Autoritatea AELS de Supraveghere – CERERE de anulare a Deciziei nr. 311/11/COL din 12 octombrie 2011 privind presupusul ajutor de stat acordat Nasjonal digital læringsarena, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 11 decembrie 2012, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               anulează Decizia nr. 311/11/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 12 octombrie 2011 privind presupusul ajutor acordat Nasjonal digital læringsarena;

               2.

               obligă Autoritatea AELS de Supraveghere la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-100/11: Acțiune introdusă la 5 octombrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/67

      Acțiune introdusă la 5 octombrie 2011 — ZZ/Comisia
      (Cauza F-100/11)
      (2012/C 25/129)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: ZZ (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Obiectul și descrierea litigiului

      Anularea deciziei prin care Comisia a refuzat să acorde reclamantului diurna corespunzătoare deciziei de transferare a sa de la delegația din Angola la sediul din Bruxelles

         Concluziile reclamantului

                  —

                  Anularea deciziei de respingere, adoptată de pârâtă sau care poate fi atribuită acesteia, indiferent de modul în care s-a ajuns la această respingere și de întinderea ei, parțială sau totală, a pretențiilor formulate de reclamant prin cererea din 10 august 2010, trimisă la AIPN până cel târziu la 13 august 2010;

                  —

                  anularea, quatenus opus est, a notei din data de 22 decembrie 2010, care nu a fost primită de reclamant înainte de 11 februarie 2011;

                  —

                  anularea deciziei de respingere, adoptată de Comisie, indiferent de modul în care s-a ajuns la această respingere, a pretențiilor formulate de reclamant prin reclamația din 24 februarie 2011;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata către reclamant a unei diurne, prevăzută la articolul 10 din anexa VII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene, diurnă la care reclamantul are dreptul: (a) în temeiul Deciziei din 18 martie 2002 adoptate de Comisie cu privire la transferul reclamantului și al postului său de la Delegația CE din Luanda (Angola) la sediul central al acesteia din Bruxelles, decizie care face obiectul Hotărârii din 14 septembrie 2011, Marcuccio/Comisia (T-236/02, nepublicată încă în Repertoriu); (b) de la 1 aprilie 2002, ziua de la care produce efecte decizia din 18 martie 2002, și pentru următoarele 120 de zile calendaristice;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata către reclamant a dobânzilor corespunzătoare diurnei în discuție, atât a dobânzilor moratorii, cât și a celor compensatorii pentru deprecierea monetară intervenită între 31 iulie 2002 și data plății efective a respectivei diurne, calculată la rata de 10 % pe an și cu capitalizare anuală de la 31 iulie 2002;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-93/15: Ordonanța Tribunalului din 26 iunie 2015 – Navitar/OAPI – Elukuva (NaviTar)

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/62

         Ordonanța Tribunalului din 26 iunie 2015 – Navitar/OAPI – Elukuva (NaviTar)
   (Cauza T-93/15) (1)

   (2015/C 311/72)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 127, 20.4.2015.


title: Cauza T-471/07: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2007 — Wella/OAPI (TAME IT)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/54

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2007 — Wella/OAPI (TAME IT)
   (Cauza T-471/07)
   (2008/C 51/98)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Wella AG (Darmstadt, Germania) (reprezentanți: B. Klingberg, K. Sandberg, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs din 24 octombrie 2007 în cauza R 713/2007-2;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii de recurs la OAPI.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală internațională „TAME IT” pentru produse din clasa 3 (înregistrarea internațională nr. 879 186) — solicitare de extindere teritorială a protecției la Comunitatea Europeană în conformitate cu Protocolul de la Madrid

      Decizia examinatorului: respingere a înregistrării pentru motive absolute, pentru toate produsele

      Decizia camerei de recurs: admite în parte recursul și autorizează în parte extinderea teritorială a protecției înregistrării internaționale nr. 879 186 la Comunitatea Europeană

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și a articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 40/94 al Consiliului.
   Potrivit reclamantei, camera de recurs și-a întemeiat decizia pe o analiză pur teoretică și filologică a mărcii solicitate în ceea ce privește regulile gramaticale, de compoziție și ortografice, precum și structura și sintaxa mărcii solicitate, ignorând complet impresia de ansamblu produsă de marcă asupra consumatorului mediu.


title: Cauza C-319/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 2 iulie 2012 — Minister Finansów/MDDP Sp. z o.o., Akademia Biznesu, Sp. komandytowa

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 2 iulie 2012 — Minister Finansów/MDDP Sp. z o.o., Akademia Biznesu, Sp. komandytowa
   (Cauza C-319/12)
   2012/C 287/38
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Minister Finansów

      Pârtâte: MDDP Sp. z o.o., Akademia Biznesu, Sp. komandytowa

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 132 alineatul (1) litera (i), articolul 133 și articolul 134 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretate în sensul că se opun includerii în sfera de aplicare a scutirii de TVA a serviciilor de educație prestate în scopuri comerciale de alte organisme decât cele de drept public, includere care rezultă din articolul 43 alineatul (1) punctul 1 din Legea din 11 martie 2004 privind taxa pe produse și servicii (Dz. U. nr. 54, poz. 535, cu modificările ulterioare) coroborat cu poziția 7 din anexa nr. 4 la această lege, în versiunea în vigoare în 2010?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: Având în vedere incompatibilitatea scutirii cu dispozițiile Directivei 2006/112, persoana impozabilă are dreptul în temeiul articolului 168 din această directivă să beneficieze atât de scutire, cât și de dreptul de deducere a TVA-ului aferent intrărilor?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-158/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Commissione Tributaria Regionale di Trieste — Italia) — Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste/Pometon SpA [Codul vamal comunitar — Regulamentul (CE) nr. 384/96 — Protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 — Protecția intereselor financiare ale Comunității Europene — Transformare în regimul perfecționării active — Practică nelegală]

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/18

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Commissione Tributaria Regionale di Trieste — Italia) — Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste/Pometon SpA
   (Cauza C-158/08) (1)

   (Codul vamal comunitar - Regulamentul (CE) nr. 384/96 - Protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 - Protecția intereselor financiare ale Comunității Europene - Transformare în regimul perfecționării active - Practică nelegală)
   2009/C 180/29
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Regionale di Trieste

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste

      Pârâtă: Pometon SpA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Commissione Tributaria di Trieste — Interpretarea articolelor 114, 117 litera (c), 202, 204, 212 și 214 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58) și a articolului 13 din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223) — Importuri pe teritoriul vamal al Comunității de magneziu brut originar din China — Importuri efectuate prin intermediul unei societăți cu sediul într-un stat terț și nesupuse măsurilor antidumping — Transformarea magneziului, sub regimul perfecționării active, de către o societate cu sediul într-un stat membru și legată de societatea din statul terț — Reexportarea sub formă de produse compensatoare către statul terț respectiv, fără aplicarea de taxe de import — Vânzare imediată a produsului de către societatea din statul terț către societatea din statul membru care a efectuat transformarea

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene nu este aplicabil în lipsa unei decizii a Consiliului Uniunii Europene, adoptată la propunerea Comisiei Comunităților Europene, de extindere a aplicării taxelor antidumping la importurile de produse similare sau de părți ale acestor produse provenind din țări terțe.

               2)

               Operațiunea care ar consta în a se limita la a trece peste graniță o marfă în urma transformării acesteia într-un produs căruia nu i se aplică taxe antidumping, fără a avea intenția reală de a o reexporta, și la a o reimporta la scurt timp nu poate fi încadrată în mod legal în regimul perfecționării active. Importatorul care s-a poziționat în mod nelegal în regimul perfecționării active și a beneficiat de acesta creând în mod artificial condițiile necesare pentru aplicarea sa este obligat să achite taxele aferente produselor respective, fără a aduce atingere, după caz, sancțiunilor administrative, civile sau penale prevăzute de legislația națională. Instanței naționale competente îi revine sarcina de a aprecia dacă operațiunea în discuție în cauza principală este sau nu este, având în vedere considerațiile amintite anterior, considerată nelegală din perspectiva dreptului comunitar.

      (1)  JO C 158, 21.6.2008.


title: Cauza C-492/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 21 septembrie 2015 – R/S și T

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 21 septembrie 2015 – R/S și T
   (Cauza C-492/15)
   (2015/C 398/23)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant-pârât: R

      Pârâți-reclamanți: S și T

      Întrebarea preliminară

   Articolul 35 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești (Regulamentul Bruxelles II bis) (1) se opune suspendării unei proceduri de refuz al recunoașterii unei hotărâri judecătorești potrivit articolului 21 alineatul (3) și a unei proceduri de încuviințare a executării potrivit articolului 28 și următoarele din regulament de către instanța de apel, atunci când în statul membru de executare se introduce o cerere de modificare a hotărârii de încredințare a copilului, pronunțată în statul membru de origine și pentru care se solicită încuviințarea executării, iar statul membru de executare are competența internațională de a soluționa această cerere de modificare?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 183)


title: Cauza T-298/17: Acțiune introdusă la 11 mai 2017 – Iordachescu și alții/Parlamentul și alții

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/30

         Acțiune introdusă la 11 mai 2017 – Iordachescu și alții/Parlamentul și alții
   (Cauza T-298/17)
   (2017/C 256/36)
   Limba de procedură: româna

      Părțile

      Reclamanți: Adrian Iordachescu (București, România), Florina Iordachescu (București), Mihaela Iordachescu (București), Cristinel Iordachescu (București) (reprezentant: A. Cuculis, avocat)

      Pârâți: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               Anularea în parte a directivei 2014/40/UE, articolul 10 și anexa II galeria de imagini referitoare în principal la pictograma din secțiunea WARNING 5 „Set 1 Image”;

               —

               În subsidiar, modificarea în parte a directivei 2014/40, articolul 10 și anexa II aprobate de către Comisia Europeană având în vedere lipsa oricărei trimiteri de pe pachetele de țigări către un link informațional sau un „disclaimer” referitor la pozele ce apar pe pachetele de țigări și introducerea pe toate pachetele de țigări din Uniunea Europeană a unui avertisment cu privire la imaginile ce apar pe pachetele de țigări, cu trimitere specială către un link unde se pot citi informații referitoare la imaginile ce apar pe aceste pachete în scopul spulberării oricărei suspiciuni;

               —

               Modificarea modului de implementare a consimțămintelor persoanelor ce apar pe aceste pachete de țigări în sensul că persoanele ce vor apărea pe pachetele de țigări își vor da acordul pentru publicarea numelui real și a datelor medicale personale pentru a nu putea fi confundată și nici creată o altă confuzie cu privire la persoanele ce apar pe acele pachete de țigări, iar datele personale și datele cu caracter medical vor face corp comun cu link-ul către care vor fi trimise persoanele ce vor să afle identitatea/istoricul medical al persoanelor ce apar pe pachetele de țigări;

               —

               Obligarea celor două instituții, alături de Comisia Europeană, la înfățișarea unui exemplar conform cu originalul al consimțământului dat de persoana ce apare în setul de imagini numărul cinci setul unu fără ascunderea informațiilor personale și pozele aferente consimțământului dat pentru a putea opera o expertiză criminalistică asupra fotografiilor;

               —

               Obligarea intimaților la plata sumei de 1 000 000 de euro cu titlu de daune morale cuantificate prin suferința produsă de apariția acelei imagini la o perioadă relativ scurtă de la decesul tatălui reclamanților și prin suferința creată prin ascunderea informațiilor ce ar fi putut clarifica situația bărbatului de pe pachetele de țigări astfel încât suferința familiei să fi fost de o durată mult mai scurtă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă un motiv întemeiat pe efectele pe care directiva 2014/40/UE le are asupra vieții lor cotidiene având în vedere starea de neliniște creată de asemănarea dintre personajul de pe pachetele de țigări si tatăl lor decedat.


title: Cauza T-278/10: Acțiune introdusă la 21 iunie 2010 — Wesergold Getränkeindustrie/OAPI — Lidl Stiftung (WESTERN GOLD)

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/56

         Acțiune introdusă la 21 iunie 2010 — Wesergold Getränkeindustrie/OAPI — Lidl Stiftung (WESTERN GOLD)
   (Cauza T-278/10)
   ()
   2010/C 221/90
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG (Rinteln, Germania) (reprezentanți: P. Goldenbaum, I. Rohr și T. Melchert, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Primei Camere de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 24 martie 2010 în cauza R 770/2009-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Lidl Stiftung & Co. KG

      Marca comunitară vizată: marca verbală „WESTERN GOLD” pentru servicii din clasa 33.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: o marcă verbală națională și comunitară „WeserGold” pentru produse din clasele 29, 31 și 32; o marcă verbală națională și internațională „Wesergold” pentru produse din clasele 29, 31 și 32 și o marcă verbală națională „WESERGOLD” pentru produse din clasa 32.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și respinge opoziția.

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât între mărcile aflate în opoziție există pericol de confuzie, încălcarea articolului 64 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, întrucât camera de recurs nici nu respins acțiunea, nici nu a verificat în rest temeinicia opoziției, în continuare încălcarea articolului 75 teza a doua din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 din cauza nerespectării dreptului de a fi ascultat al reclamantei, precum și încălcarea articolului 75 prima teză din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, întrucât camera de recurs nu a motivat decizia.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).