title: Cauza C-62/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 aprilie 2010 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — The Queen, la cererea Association of the British Pharmaceutical Industry/Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency (Directiva 2001/83/CE — Articolul 94 — Stimulente financiare oferite cabinetelor medicale care prescriu anumite medicamente pacienților lor — Autorități publice responsabile în domeniul sănătății — Medici — Libertatea de a prescrie)

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/11

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 aprilie 2010 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — The Queen, la cererea Association of the British Pharmaceutical Industry/Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency
      (Cauza C-62/09) (1)

      (Directiva 2001/83/CE - Articolul 94 - Stimulente financiare oferite cabinetelor medicale care prescriu anumite medicamente pacienților lor - Autorități publice responsabile în domeniul sănătății - Medici - Libertatea de a prescrie)
      (2010/C 161/14)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamante: The Queen, la cererea Association of the British Pharmaceutical Industry

         Pârâtă: Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency

         Cu participarea: NHS Confederation (Employers) Company Ltd

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Interpretarea articolului 94 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE a parlamentului european și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 3, p. 3) — Punere în aplicare de către o entitate publică integrată într-un serviciu național, a unui program de stimulare financiară în favoarea cabinetelor medicale care prescriu un anumit medicament pacienților

         Dispozitivul

      Articolul 94 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004, trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune unor programe de stimulente financiare, precum cel în discuție în acțiunea principală, puse în aplicare de autoritățile naționale responsabile în domeniul sănătății publice în vederea reducerii cheltuielilor lor totale în materie și care urmăresc să favorizeze, pentru tratamentul anumitor afecțiuni, prescrierea de către medici a unor medicamente anume desemnate și care conțin o substanță activă diferită de cea a medicamentului care era prescris anterior sau care ar fi putut fi prescris dacă nu exista un astfel de program de stimulare.

         (1)  JO C 90, 18.4.2009.


title: Cauza F-95/09: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2009 — Skareby/Comisia

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/81

         Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2009 — Skareby/Comisia
   (Cauza F-95/09)
   2010/C 24/155
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Carina Skareby (Leuven, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Acțiune introdusă împotriva deciziei Comisiei prin care se respinge cererea reclamantei de deschidere a unei investigații pentru a dovedi o hărțuire morală pe care aceasta pretinde că a suferit-o.

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

               —

               declararea admisibilității acțiunii;

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 4 marte 2009 și, în măsura în care este necesar, a deciziei de respingere a plângerii;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-358/15: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – Arrom Conseil/EUIPO – Puig France (Roméo has a Gun by Romano Ricci) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Roméo has a Gun by Romano Ricci — Mărcile Uniunii Europene verbale anterioare NINA RICCI și RICCI — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcilor anterioare — Atingere adusă renumelui — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/36

         Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – Arrom Conseil/EUIPO – Puig France (Roméo has a Gun by Romano Ricci)
   (Cauza T-358/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Roméo has a Gun by Romano Ricci - Mărcile Uniunii Europene verbale anterioare NINA RICCI și RICCI - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcilor anterioare - Atingere adusă renumelui - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2016/C 392/45)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Arrom Conseil (Paris, Franța) (reprezentanţi: C. Herissay Ducamp și J. Blanchard, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. Kunz, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Puig France SAS (Paris, Franța) (reprezentant: E. Armijo Chávarri, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 26 martie 2015 (cauza R 1020/2014-1) privind o procedură de opoziție între Puig France și Arrom Conseil

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Arrom Conseil suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de Puig France SAS.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza C-161/11: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 22 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Trani — Italia) — Vino Cosimo Damiano/Poste Italiane SpA [Articolul 92 alineatul (1), articolul 103 alineatul (1) și articolul 104 alineatul (3) din Regulamentul de procedură — Politică socială — Contracte de muncă pe durată determinată — Sector public — Primul sau unicul contract — Derogare de la obligația de a indica motivele obiective — Principiul nediscriminării — Lipsa unei legături cu dreptul Uniunii — Necompetență vădită a Curții]

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/18

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 22 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Trani — Italia) — Vino Cosimo Damiano/Poste Italiane SpA
   (Cauza C-161/11) (1)

   (Articolul 92 alineatul (1), articolul 103 alineatul (1) și articolul 104 alineatul (3) din Regulamentul de procedură - Politică socială - Contracte de muncă pe durată determinată - Sector public - Primul sau unicul contract - Derogare de la obligația de a indica motivele obiective - Principiul nediscriminării - Lipsa unei legături cu dreptul Uniunii - Necompetență vădită a Curții)
   2011/C 269/31
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Trani

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Vino Cosimo Damiano

      Pârâtă: Poste Italiane SpA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Trani — Interpretarea principiilor generale ale egalității și nediscriminării din dreptul Uniunii, precum și a articolelor 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale — Domeniile de aplicare ale principiilor menționate — Compatibilitate a unei norme interne de validare în cadrul ordinii juridice naționale a unei clauze care nu specifică motivul încheierii unui contract de muncă pe durată determinată pentru angajarea de lucrători în cadrul SpA Poste Italiane

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă pentru a răspunde la prima întrebare preliminară adresată de Tribunale di Tarni (Italia) prin decizia din 7 februarie 2011.

      (1)  JO C 173, 11.6.2011.


               13.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 400/16

         Acțiune introdusă la 23 septembrie 2014 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Regatului Norvegiei
   (Cauza E-19/14)
   2014/C 400/07
   La data de 23 septembrie 2014, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis, Markus Schneider și Gjermund Mathisen, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere (35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgia), a introdus o acțiune împotriva Norvegiei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare că:

               1.

               Regatul Norvegiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 33 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție prin neadoptarea, la data expirării termenului stabilit în avizul motivat adresat Regatului Norvegiei de către Autoritatea AELS de Supraveghere în temeiul articolului 31 alineatul (2) din acest acord, a măsurilor necesare respectării hotărârii pronunțate de Curtea de Justiție la 16 iulie 2012 în Cauza E-9/11, Autoritatea AELS de Supraveghere/Regatul Norvegiei, Raportul Curții AELS, 2012, p. 442.

               2.

               Regatul Norvegiei suportă cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Cererea se referă la nerespectarea de către Norvegia, până la 26 august 2013, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 26 iunie 2013 referitor la faptul că acest stat nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 33 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție și la neadoptarea măsurilor necesare respectării hotărârii pronunțate de Curtea de Justiție la 16 iulie 2012 în Cauza E-9/11, Autoritatea AELS de Supraveghere/Regatul Norvegiei, Raportul Curții AELS, 2012, p. 442.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere declară că, prin neadoptarea măsurilor necesare respectării hotărârii pronunțate în Cauza E-9/11 până la data expirării termenului stabilit în avizul motivat, Norvegia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 33 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, conform interpretării Curții în cadrul hotărârii pronunțate în Cauza E-18/10, Raportul Curții AELS, 2011, p. 202, punctele 29-30.


title: Cauza C-485/08 P: Recurs introdus la 11 noiembrie 2008 de Claudia Gualtieri împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 10 septembrie 2008 în cauza T-284/06, Gualtieri/Comisia

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/15

         Recurs introdus la 11 noiembrie 2008 de Claudia Gualtieri împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 10 septembrie 2008 în cauza T-284/06, Gualtieri/Comisia
   (Cauza C-485/08 P)
   (2009/C 32/25)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurentă: Claudia Gualtieri (reprezentanți: P. Gualtieri și M. Gualtieri, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               respingerea oricărei alte cereri sau excepții, precum și a oricărui alt motiv,

               —

               luarea deciziilor și efectuarea constatărilor celor mai oportune,

               —

               admiterea motivelor expuse privind diferitele aspecte analizate și a fiecăreia dintre concluziile legate de acestea, reiterate integral, în orice caz, în prezentele concluzii,

               —

               enunțarea principiilor de drept în temeiul cărora experții naționali detașați (END) și Comisia Comunităților Europene sunt legați printr-un raport de muncă de subordonare comparabil cu cel al agenților temporari și în temeiul cărora indemnizațiile plătite END au un caracter remuneratoriu;

               —

               declararea faptului că, potrivit dreptului comunitar, prestații de muncă echivalente trebuie să determine plata unei remunerații identice și că, în orice caz, plata către persoane căsătorite a unor eventuale compensații diferite de cele plătite persoanelor celibatare sau care trăiesc în parteneriat creează o discriminare în detrimentul membrului familiei legale;

               —

               în subsidiar, declararea faptului că indemnizațiile prevăzute la articolul 17 din Decizia END sunt integral datorate recurentei începând de la data separării în fapt sau a depunerii convenției de divorț la Tribunalul din Bruxelles;

               —

               și, în consecință, anularea în tot sau în parte a hotărârii atacate pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene la 10 septembrie 2008 și notificată în următoarea zi și admiterea în tot sau în parte a cererilor și a concluziilor prezentate în primă instanță și în recurs sau trimiterea cauzei Tribunalului de Primă Instanță în vederea pronunțării pe fond, dacă este cazul;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată în fața celor două instanțe sau, cu titlu subsidiar, a celor privind procedura în primă instanță.

         Motivele și principalele argumente
   Mai întâi, reiese în mod indiscutabil și evident din ansamblul dispozițiilor care reglementează statutul juridic al END că legătura unui expert național cu administrația de origine este suspendată pe parcursul întregii perioade de detașare și că pe parcursul acestei perioade expertul național detașat este pe deplin inserat în organizarea Comisiei, în interesul exclusiv al căreia acesta este obligat să-și exercite propriile funcții, pe cale de consecință, cu asimilarea (mai precis: identitatea) evidentă a situației sale juridice cu cea a agenților (cel puțin cu cea a agenților temporari), care, la rândul lor, sunt asimilați funcționarilor în ceea ce privește condițiile de muncă și alte aspecte referitoare la remunerare.
   Pentru aceste motive, precum și în temeiul dispozițiilor articolului 141 alineatul (2) CE (potrivit căruia noțiunea de remunerație cuprinde și toate celelalte drepturi plătite, direct sau indirect, în numerar sau în natură, de către angajator lucrătorului pentru munca prestată de acesta), normă ierarhic superioară în raport cu articolul 17 din Decizia END și cu Statutul funcționarilor și al celorlalți agenți ai Uniunii Europene [articolul 62 alineatul (3): „[r]emunerația cuprinde un salariu de bază, alocații familiale și indemnizații”], indemnizațiile plătite END au un caracter remuneratoriu, la fel ca și indemnizațiile similare la care au dreptul funcționarii și agenții.
   Așadar, recurenta a susținut existența unui principiu general în special de drept comunitar, potrivit căruia pentru prestații de muncă echivalente remunerația trebuie să fie identică, astfel cum rezultă din dispozițiile articolului 14 CEDO, ale Directivei 2000/43/CE (1) din 29 iunie 2000, ale Directivei 2000/78 CE (2) din 27 noiembrie 2000 și ale articolului 3 alineatul (2), ale articolului 136, ale articolului 137 litera (i) și ale articolului 141 alineatul (1) CE.
   Dimpotrivă, interpretarea urmată de Tribunalul de Primă Instanță are drept efect ca doi lucrători, care prestează aceeași muncă, să fie remunerați în mod inegal dacă soțul unuia dintre aceștia este deja rezident la Bruxelles la momentul actului de detașare, provocând o discriminare gravă în detrimentul membrilor familiei legale, în pofida protecției importante de care beneficiază această instituție în legislațiile interne și internaționale, precum și a tendinței legislației diferitelor state membre, a Statutului funcționarilor [articolul 1 alineatul (1) și alineatul (2) litera (c) din Anexa VII] și a jurisprudenței Curții Europene a Drepturilor Omului de a asimila acesteia coabitarea de fapt.
   În plus, plata integrală a indemnizațiilor ar fi trebuit să fie efectuată cel puțin începând cu data încetării concubinajului, întrucât nu există nicio urmă, în normele administrative, a pretinsei necesități de a se raporta la momentul inițial al raportului, fără a ține seama de modificările ulterioare.
   În ceea ce privește excepția de ilegalitate a articolului 20 din Decizia END, recurenta a susținut, referindu-se la articolul 241 CE că motivele de fapt și de drept pe care se întemeia o astfel de excepție fuseseră expuse în mod detaliat și ușor de înțeles, astfel încât pârâta nu ridicase nicio obiecție și că rezulta în mod clar că referirea la articolul 241 menționat anterior urmărea să obțină, în orice caz, o decizie cu privire la aspectele în litigiu și aceasta chiar și în ipoteza contestată a caracterului tardiv al acțiunii.
   În plus, recurenta a renunțat la motivul întemeiat pe încălcarea principiului încrederii legitime și a solicitat reformarea deciziei privind cheltuielile litigiului care, în temeiul articolelor 87 și 88 din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță ar fi trebuit să fie integral rambursate. În sfârșit, aceasta a susținut că faptul că Tribunalul a abordat și a soluționat pe fond litigiul constituie recunoașterea neechivocă a caracterului admisibil al acțiunii, care nu poate să mai fie repus în discuție în acest stadiu.
   Recurenta a solicitat așadar Curții ca, după enunțarea principiilor de drept potrivit cărora raportul între END și Comisie este un raport de muncă de subordonare și este asimilabil cu cel al agenților temporari, iar indemnizațiile plătite END au un caracter remuneratoriu, să declare că, în temeiul dreptului comunitar, prestații de muncă echivalente dau naștere la plata unei remunerații identice și că, în orice caz, plata către persoane căsătorite de eventuale compensații diferite față de cele plătite persoanelor celibatare sau care trăiesc în parteneriat de fapt determină o discriminare în detrimentul membrului familiei legale sau, cu titlu subsidiar, că indemnizațiile prevăzute la articolul 17 din Decizia END sunt datorate recurentei integral începând de la data separării în fapt sau de la depunerea la convenției de divorț la Tribunalul din Bruxelles.

      (1)  Directiva 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică (JO L 180, p. 22, Ediție specială, 20/vol. 1, p. 19).

      (2)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JP L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza C-76/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Krajský súd v Prešove (Republica Slovacă) la 9 februarie 2010 — POHOTOVOSŤ s.r.o./Iveta Korčkovská

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Krajský súd v Prešove (Republica Slovacă) la 9 februarie 2010 — POHOTOVOSŤ s.r.o./Iveta Korčkovská
   (Cauza C-76/10)
   2010/C 134/25
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Krajský súd v Prešove

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: POHOTOVOSŤ s.r.o.

      Pârâtă: Iveta Korčkovská

      Întrebările preliminare

   1.   Prima întrebare preliminară

               (a)

               Exprimarea în procente a costului total suportat de consumator (dobânda anuală efectivă — DAE) este atât de importantă încât în cazul în care nu este stipulată în contract, nu se poate considera că costul creditului de consum a fost indicat în termeni transparenți și suficient de clari?

               (b)

               Cadrul protecției consumatorului, astfel cum este prevăzut de Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1), permite să fie calificată drept abuzivă și o clauză dintr-un contract de credit de consum referitoare la cost pentru motivul că aceasta nu este suficient de transparentă și de inteligibilă, atunci când procentajul costului total al creditului de consum nu este indicat în contract și când prețul este exprimat numai printr-o sumă de bani reprezentând diferite cheltuieli prevăzute, pe de o parte, în contract, iar pe de altă parte, în condițiile generale de vânzare ?

         2.   A doua întrebare preliminară

               (a)

               Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, trebuie interpretată în sensul că o instanță națională sesizată cu executarea silită a unei hotărâri arbitrale care a dobândit autoritate de lucru judecat și care a fost pronunțată în lipsa consumatorului, este obligată, din momentul în care dispune de elemente referitoare la situația de drept și de fapt necesare în acest scop, să aprecieze chiar din oficiu caracterul disproporționat al penalității prevăzute în contractul de credit încheiat între un furnizor de servicii financiare și un consumator, în cazul în care, potrivit normelor de procedură naționale, această instanță poate să procedeze la o apreciere de acest tip în cadrul unor proceduri similare întemeiate pe dreptul național ?

               (b)

               În cazul unei clauze penale disproporționate prevăzută în eventualitatea neîndeplinirii obligațiilor consumatorului, sarcina de a acționa în consecință, potrivit dreptului național, astfel încât această clauză să nu fie opozabilă consumatorului în discuție, revine instanței naționale?

               (c)

               Clauza în care este prevăzută pentru fiecare zi de întârziere o penalitate de 0,25 % din valoarea creditului, ceea ce înseamnă 91,25 % pe an, poate fi calificată drept abuzivă având în vedere caracterul disproporționat al penalității?

         3.   A treia întrebare preliminară

   Cadrul protecției consumatorului rezultat din aplicarea normelor Uniunii (Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (2)) în ceea ce privește contractele de credit de consum, permite instanței, în cazul în care dispozițiile privind protecția consumatorului au fost eludate în temeiul contractului și atunci când a fost formulată deja o cerere de punere în executare a unei decizii adoptate în temeiul unei hotărâri arbitrale, să suspende executarea sau să autorizeze executarea pe cheltuiala debitorului, numai până la concurența sumei restante din creditul acordat, cu condiția ca normele de drept național să îi permită să procedeze la o astfel de apreciere cu privire la hotărârea arbitrală și să dispună de elemente necesare referitoare la situația de drept și de fapt?

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273.

      (2)  JO L 133, p. 66.


title: Cauza C-582/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam – Țările de Jos) – Procedură penală împotriva Gerrit van Vemde („Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie penală — Recunoaștere reciprocă a hotărârilor judecătorești — Decizia-cadru 2008/909/JAI — Domeniu de aplicare — Articolul 28 — Dispoziție tranzitorie — Noțiunea «emitere a hotărârii definitive»”)

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam – Țările de Jos) – Procedură penală împotriva Gerrit van Vemde
   (Cauza C-582/15) (1)

   ((„Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Recunoaștere reciprocă a hotărârilor judecătorești - Decizia-cadru 2008/909/JAI - Domeniu de aplicare - Articolul 28 - Dispoziție tranzitorie - Noțiunea «emitere a hotărârii definitive»”))
   (2017/C 078/04)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Amsterdam

      Partea din procedura penală principală

   Gerrit van Vemde

      cu participarea: Openbaar Ministerie

      Dispozitivul

   Articolul 28 alineatul (2) prima teză din Decizia-cadru 2008/909/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul că nu vizează decât hotărârile care au rămas definitive înaintea datei specificate de statul membru în cauză.

      (1)  JO C 27, 25.1.2016


title: Cauza T-180/08 P: Recurs introdus la 15 mai 2008 de Giuseppe Tiralongo împotriva ordonanței pronunțate la 6 martie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-55/07, Tiralongo/Comisia Comunităților Europene

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/45

         Recurs introdus la 15 mai 2008 de Giuseppe Tiralongo împotriva ordonanței pronunțate la 6 martie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-55/07, Tiralongo/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-180/08 P)
   (2008/C 171/86)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurent: Giuseppe Tiralongo (Ladispoli, Italia) (reprezentanți: F. Sciaudone, avvocato, R. Sciaudone, avvocato, S. Frazzani, avvocato)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Anularea ordonanței atacate pronunțate la 6 martie 2008 în cauza F-55/07 și trimiterea cauzei Tribunalului Funcției Publice în vederea judecării pe fond în lumina indicațiilor pe care Tribunalul de Primă Instanță le va furniza;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, precum și a celor aferente cauzei F-55/07.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea concluziilor sale, recurentul invocă:

               —

               aplicarea greșită a jurisprudenței în materie de autonomie a motivelor acțiunii. În special, judecătorul de primă instanță a aplicat în mod greșit principiile jurisprudenței referitoare la repararea prejudiciului provocat prin acte ilicite, într-o speță în care, dimpotrivă, prejudiciul a fost provocat prin comportamente ilegitime.

               —

               lipsa motivării ordonanței atacate în măsura în care se afirmă în mod explicit că cele trei motive de ilegalitate invocate de recurent nu privesc comportamentele Comisiei Europene, ci sunt legate în realitate de ilegalitatea anumitor acte;

               —

               interpretarea greșită a jurisprudenței în materie de autonomie a motivelor acțiunii. În special, judecătorul de primă instanță a apreciat în mod greșit că principiul autonomiei motivelor nu și-ar putea exercita efectele în cazul din speță;

               —

               lipsa motivării în ceea ce privește cererea de despăgubire a prejudiciului moral. În raport cu multitudinea de argumente prezentate în mod complex de recurent pentru a demonstra legătura între prejudiciul moral și comportamentul Comisiei, ordonanța atacată nu cuprinde niciun paragraf care să permită înțelegerea motivelor care stau la baza respingerii acestor argumente.


title: Cauza T-598/14: Acțiune introdusă la 11 august 2014 – Almashreq Investment Fund/Consiliul

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/19

         Acțiune introdusă la 11 august 2014 – Almashreq Investment Fund/Consiliul
   (Cauza T-598/14)
   2014/C 361/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Almashreq Investment Fund (Damasc, Siria) (reprezentanți: E. Ruchat și C. Cornet d’Elzius, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii reclamantului admisibilă și fondată;

               —

               în consecință, obligarea Uniunii Europene la repararea întregului prejudiciu suferit de reclamant, în cuantum de 10  000 de euro;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-592/14, Makhlouf/Consiliul.


title: Cauza C-293/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Gebhart Hiebler/Walter Schlagbauer (Trimitere preliminară — Directiva 2006/123/CE — Domeniu de aplicare ratione materiae — Activităţi asociate exercitării autorităţii publice — Profesia de coșar — Atribuții specifice apărării împotriva incendiilor — Limitare teritorială a autorizației profesionale — Serviciu de interes economic general — Necesitate — Proporționalitate)

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Gebhart Hiebler/Walter Schlagbauer
   (Cauza C-293/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2006/123/CE - Domeniu de aplicare ratione materiae - Activităţi asociate exercitării autorităţii publice - Profesia de coșar - Atribuții specifice apărării împotriva incendiilor - Limitare teritorială a autorizației profesionale - Serviciu de interes economic general - Necesitate - Proporționalitate))
   (2016/C 068/10)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Gebhart Hiebler

      Pârât: Walter Schlagbauer

      Dispozitivul

               1)

               Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne trebuie interpretată în sensul că acoperă exercitarea unei profesii precum cea de coșar, în discuție în litigiul principal, în ansamblul său, chiar și atunci când această profesie implică realizarea nu numai a unor activități economice private, ci și a unor atribuții specifice apărării împotriva incendiilor.

               2)

               Articolul 10 alineatul (4) și articolul 15 alineatul (1), alineatul (2) litera (a) și alineatul (3) din Directiva 2006/123 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care limitează autorizația de exercitare a profesiei de coșar, în ansamblul său, la un sector geografic determinat, în cazul în care această reglementare nu urmărește în mod coerent și sistematic realizarea obiectivului protecției sănătății publice, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

               3)

               Articolul 15 alineatul (4) din Directiva 2006/123 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei asemenea reglementări în ipoteza în care atribuțiile specifice apărării împotriva incendiilor ar trebui calificate drept misiuni legate de un serviciu de interes economic general, în măsura în care limitarea teritorială prevăzută este necesară și proporțională cu exercitarea acestor misiuni în condiții viabile din punct de vedere economic. Revine instanței de trimitere sarcina de a efectua o astfel de verificare.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza T-132/12: Hotărârea Tribunalului din 30 septembrie 2014 – Scooters India/OAPI – Brandconcern (LAMBRETTA) [„Marcă comunitară – Procedură de decădere – Marca comunitară verbală LAMBRETTA – Utilizare serioasă a mărcii – Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/36

      Hotărârea Tribunalului din 30 septembrie 2014 – Scooters India/OAPI – Brandconcern (LAMBRETTA)
      (Cauza T-132/12) (1)

      ([„Marcă comunitară - Procedură de decădere - Marca comunitară verbală LAMBRETTA - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
      (2014/C 395/42)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Scooters India Ltd (Lucknow, India) (reprezentant: B. Brandreth, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Brandconcern BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanţi: G. Casucci și N. Ferretti, avocați)

         Obiectul

      Acțiune în anulare formulată împotriva Camerei întâi de recurs a OAPI din 12 ianuarie 2012 (cauza R 2308/2010-1), referitoare la o procedură de decădere dintre Brandconcern BV și Scooters India Ltd.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia Camerei întâi de recurs a Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 12 ianuarie 2012 (cauza R 2308/2010-1).

                  2)

                  OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Scooters India Ltd, inclusiv pe cele din cadrul procedurii de pe rolul camerei de recurs.

                  3)

                  Brandconcern BV suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 165, 9.6.2012.


title: Cauza C-217/07: Ordonanța președintelui Curții din 20 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor De Jos

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/35

         Ordonanța președintelui Curții din 20 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor De Jos
   (Cauza C-217/07) (1)

   (2007/C 297/72)

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 155, 7.7.2007.


title: Cauza T-29/11: Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2014 – Technische Universität Dresden/Comisia ( „Clauză compromisorie — Program de acțiune comunitară în domeniul sănătății publice — Contract de finanțare a unui proiect — Acțiune în anulare — Notă de debit — Natura contractuală a litigiului — Act care nu este supus căilor de atac — Inadmisibilitate — Recalificarea acțiunii — Costuri eligibile” )

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/26

         Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2014 – Technische Universität Dresden/Comisia
   (Cauza T-29/11) (1)

   ((„Clauză compromisorie - Program de acțiune comunitară în domeniul sănătății publice - Contract de finanțare a unui proiect - Acțiune în anulare - Notă de debit - Natura contractuală a litigiului - Act care nu este supus căilor de atac - Inadmisibilitate - Recalificarea acțiunii - Costuri eligibile”))
   (2014/C 439/35)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Technische Universität Dresden (Dresda, Germania) (reprezentant: G. Brüggen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Bogensberger și D. Calciu, ulterior W. Bogensberger și F. Moro, agenți, asistați de R. Van der Hout și A. Köhler, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a notei de debit nr. 3241011712, emisă de Comisie la 4 noiembrie 2010 în vederea rambursării sumei de 55  377,62 euro plătite reclamantei în cadrul unei contribuții financiare în susținerea unui proiect desfășurat în temeiul programului de acțiune comunitară în domeniul sănătății publice (2003-2008).

      Dispozitivul

               1)

               Cheltuielile de personal pentru doamna H., în valoare de 56,76 euro, unele cheltuieli de deplasare, în valoare de 1  354,08 euro, și unele costuri pentru prestări de servicii, în valoare de 351,82 euro, efectuate de Technische Universität Dresden în cadrul executării contractului, având numărul de referință 2003114 (SI2.377438), referitor la finanțarea proiectului „Collection of European Data on Lifestyle Health Determinants – Coordinating Party (LiS)”, desfășurat în temeiul programului de acțiune comunitară în domeniul sănătății publice (2003-2008), sunt eligibile, astfel încât creanța Comisiei Europene aferentă acestor cuantumuri și înscrisă în nota de debit nr. 3241011712 din 4 noiembrie 2010 este neîntemeiată.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Obligă Technische Universität Dresden la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 12.3.2011.


title: Cauza T-378/13: Hotărârea Tribunalului din 25 martie 2015 – Apple and Pear Australia şi Star Fruits Diffusion/OAPI – Carolus C. (English pink) („Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale English pink — Marca comunitară verbală anterioară PINK LADY și mărcile comunitare figurative anterioare Pink Lady — Obligația de motivare — Obligație de diligență — Decizie a unei instanțe competente în domeniul mărcilor comunitare — Lipsa autorității de lucru judecat”)

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/23

         Hotărârea Tribunalului din 25 martie 2015 – Apple and Pear Australia şi Star Fruits Diffusion/OAPI – Carolus C. (English pink)
   (Cauza T-378/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale English pink - Marca comunitară verbală anterioară PINK LADY și mărcile comunitare figurative anterioare Pink Lady - Obligația de motivare - Obligație de diligență - Decizie a unei instanțe competente în domeniul mărcilor comunitare - Lipsa autorității de lucru judecat”))
   (2015/C 155/26)
   Limba de procedură: franceza

      Părţile

      Reclamante: Apple and Pear Australia Ltd (Victoria, Australia) şi Star Fruits Diffusion (Caderousse, Franţa) (reprezentanţi: T. de Haan şi P. Péters, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Carolus C. BVBA (Nieuwerkerken, Belgia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 29 mai 2013 (cauza R 1215/2011-4) privind o procedură de opoziție între Apple and Pear Australia Ltd și Star Fruits Diffusion, pe de o parte, și Carolus C. BVBA, pe de altă parte

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 29 mai 2013 (cauza R 1215/2011-4).

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3)

               OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Apple and Pear Australia Ltd și de Star Fruits Diffusion.

               4)

               Apple and Pear Australia și Star Fruits Diffusion suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 260, 7.9.2013.


title: Cauza C-177/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 29 martie 2016 – Biedrība „Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība”/Konkurences padome

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 29 martie 2016 – Biedrība „Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība”/Konkurences padome
   (Cauza C-177/16)
   (2016/C 200/18)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Biedrība „Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība”

      Pârâtă: Konkurences padome

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 102 [al doilea paragraf] litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene este aplicabil într-un litigiu privind tarifele stabilite de un organism național de gestiune a drepturilor de autor în cazul în care organismul respectiv colectează remunerații și pentru operele autorilor străini, iar tarifele aplicate de acesta pot descuraja utilizarea operelor menționate în statul membru în cauză?

               2)

               Pentru a stabili sensul noțiunii „prețuri inechitabile”, utilizată la articolul 102 [al doilea paragraf] litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în contextul gestiunii drepturilor de autor și a drepturilor conexe, este oportună și suficientă – și în ce situații – efectuarea unei comparații între prețurile (tarifele) de pe piața în cauză și prețurile (tarifele) de pe piețele limitrofe?

               3)

               Pentru a stabili sensul noțiunii „prețuri inechitabile”, utilizată la articolul 102 [al doilea paragraf] litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în contextul gestiunii drepturilor de autor și a drepturilor conexe, este oportună și suficientă utilizarea indicelui de paritate a puterii de cumpărare care rezultă din produsul intern brut?

               4)

               Compararea tarifelor trebuie efectuată în raport cu fiecare segment tarifar sau în raport cu nivelul mediu al tarifelor?

               5)

               Când trebuie să se considere că diferența dintre tarifele examinate în scopul aplicării noțiunii „prețuri inechitabile”, utilizată la articolul 102 [al doilea paragraf] litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, este semnificativă, astfel încât operatorul economic care are o poziție dominantă trebuie să demonstreze că tarifele sale sunt echitabile?

               6)

               Ce informații pot fi solicitate în mod rezonabil operatorului economic pentru a dovedi caracterul echitabil al tarifelor privind operele protejate de drepturi de autor, în contextul aplicării articolului 102 [al doilea paragraf] litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, dacă prețul acestor opere nu se poate stabili precum în cazul bunurilor materiale? Este vorba doar despre costurile administrative ale organismului de gestiune a drepturilor de autor?

               7)

               În cazul încălcării dreptului concurenței, în vederea stabilirii unei amenzi, se impune excluderea din cifra de afaceri a unui organism de gestiune a drepturilor de autor a remunerațiilor plătite autorilor de către organismul respectiv?


title: Cauza T-13/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 8 octombrie 2008 — Koinotita Grammatikou/Comisia ( Acțiune în anulare — Fondul de coeziune — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate )

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/35

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 8 octombrie 2008 — Koinotita Grammatikou/Comisia
   (Cauza T-13/08) (1)

   („Acțiune în anulare - Fondul de coeziune - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate’)
   (2009/C 32/67)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Koinotita Grammatikou (Grecia) (reprezentanți: M. Chaïntarlis și A. Papakonstantinou, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Triantafyllou și L. Flynn, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei C (2004) 5509 din 21 decembrie 2004 privind acordarea unui ajutor financiar din cadrul Fondului de coeziune pentru realizarea proiectului intitulat Construirea unui depozit în cadrul instalației integrate de eliminare a deșeurilor din Atica de nord-est, în site-ul „Mavro Vouno Grammatikou”
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Koinotita Grammatikou la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 79, 29.3.2008.


title: Cauza C-217/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Italia) la 11 mai 2015 – Procedură penală împotriva lui Massimo Orsi

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Italia) la 11 mai 2015 – Procedură penală împotriva lui Massimo Orsi
   (Cauza C-217/15)
   (2015/C 245/11)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

      Partea din procedura principală

   Massimo Orsi

      Întrebarea preliminară

   În sensul articolului 4 [din Protocolul nr. 7 la Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale] și al articolului 50 [din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], dispoziția de la articolul 10ter din Decretul legislativ 74/00, în măsura în care permite să se procedeze la examinarea răspunderii penale a unei persoane care, pentru aceleași fapte (neplata TVA-ului), a făcut deja obiectul unei înștiințări de plată definitive emise de administrația financiară a statului însoțită de o sancțiune administrativă corespunzătoare unei părți de 30 % din cuantumul taxei neachitate, este conformă dreptului comunitar?


title: Cauza T-686/13: Hotărârea Tribunalului din 3 septembrie 2014 – Unibail Management/OAPI (Reprezentarea a două linii și patru stele) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative care reprezintă două linii și patru stele — Motiv absolut de refuz — Caracter distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Lipsa unei aprecieri concrete — Obligația de motivare” ]

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/7

         Hotărârea Tribunalului din 3 septembrie 2014 – Unibail Management/OAPI (Reprezentarea a două linii și patru stele)
   (Cauza T-686/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative care reprezintă două linii și patru stele - Motiv absolut de refuz - Caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Lipsa unei aprecieri concrete - Obligația de motivare”])
   2014/C 361/07
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Unibail Management (Paris, Franța) (reprezentanți: L. Bénard, A. Rudoni și O. Klimis, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 3 septembrie 2013 (cauza R 300/2013-2) privind o cerere de înregistrare a unui semn care reprezintă două linii și patru stele ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 3 septembrie 2013 (cauza R 300/2013-2) în măsura în care respinge calea de atac formulată de Unibail Management pentru produsele și serviciile din clasele 16, 35, 36, 38, 41 și 42.

               2)

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 52, 22.2.2014.


title: Cauza T-320/15: Ordonanța Tribunalului din 15 aprilie 2016 – Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro/Comisia („Achiziții publice — Retragerea actului atacat — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/21

         Ordonanța Tribunalului din 15 aprilie 2016 – Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro/Comisia
   (Cauza T-320/15) (1)

   ((„Achiziții publice - Retragerea actului atacat - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2016/C 200/30)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA (Vicence, Italia) (reprezentanți: M. Merola, C. Santacroce și C. Toniolo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Recchia și F. Dintilhac, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei directorului general al Centrului Comun de Cercetare al Comisiei Europene din 7 aprilie 2015 [JRC.B6/RL/Ares(2015)], prin care se exclude participarea reclamantei la procedurile de achiziții publice și de acordare de subvenții finanțate din bugetul general al Uniunii Europene pentru o perioadă de doi ani și zece luni

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 254, 3.8.2015.


title: Cauza C-162/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo regionale per il Molise (Italia) la 18 martie 2016 – Spinosa Costruzioni Generali SpA, Melfi Srl/Comune di Monteroduni

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo regionale per il Molise (Italia) la 18 martie 2016 – Spinosa Costruzioni Generali SpA, Melfi Srl/Comune di Monteroduni
   (Cauza C-162/16)
   (2016/C 200/15)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo regionale per il Molise

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Spinosa Costruzioni Generali SpA, Melfi Srl

      Pârâtă: Comune di Monteroduni

      Întrebarea preliminară

   Principiile comunitare ale protecției încrederii legitime și securității juridice, împreună cu principiile liberei circulații a mărfurilor, libertății de stabilire și liberei prestări a serviciilor, prevăzute de Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), precum și principiile care decurg din acestea, cum sunt egalitatea de tratament, nediscriminarea, recunoașterea reciprocă, proporționalitatea și transparența, prevăzute (în ultimul rând) de Directiva 2014/24/UE (1), se opun unei reglementări naționale precum reglementarea italiană care decurge din dispozițiile coroborate ale articolului 87 alineatul 4 și ale articolului 86 alineatul 3bis din Decretul legislativ nr. 163 din 2006 și ale articolului 26 alineatul 6 din Decretul legislativ nr. 81 din 2008, astfel cum au fost interpretate, prin hotărârile Adunării plenare a Consiglio di Stato nr. 3 și nr. 9 din 2015, în exercitarea funcției sale de interpretare uniformă a dreptului, în temeiul articolului 99 din Codul de procedură administrativă italian, potrivit căreia omisiunea de a indica separat costurile de securitate în cadrul întreprinderii în ofertele economice dintr-o procedură de atribuire a unor contracte de lucrări publice determină indiferent de situație excluderea întreprinderii ofertante, chiar în situația în care obligația de indicare separată nu a fost precizată nici în reglementarea privind cererea de ofertă, nici în formularul de completat anexat pentru depunerea ofertelor și chiar independent de împrejurarea că, din punctul de vedere al conținutului, oferta respectă costurile minime de securitate în cadrul întreprinderii?

      (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO L 94, p. 65).


title: Cauza C-614/15: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 21 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Craiova – România) – Rodica Popescu/Direcția Sanitar Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor Gorj (Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Politica socială – Directiva 1999/70/CE – Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP – Contracte de muncă pe durată determinată succesive – Asistentă veterinară în domeniul controlului sanitar-veterinar – Sectorul public – Clauza 5 punctul 1 – Măsuri de prevenire a recurgerii abuzive la contracte pe durată determinată – Noțiunea „motive obiective” care justifică astfel de contracte – Înlocuirea unor posturi vacante în așteptarea rezultatului unor proceduri de concurs)

text:
               5.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 454/13

      Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 21 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Craiova – România) – Rodica Popescu/Direcția Sanitar Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor Gorj
      (Cauza C-614/15) (1)

      ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Contracte de muncă pe durată determinată succesive - Asistentă veterinară în domeniul controlului sanitar-veterinar - Sectorul public - Clauza 5 punctul 1 - Măsuri de prevenire a recurgerii abuzive la contracte pe durată determinată - Noțiunea „motive obiective” care justifică astfel de contracte - Înlocuirea unor posturi vacante în așteptarea rezultatului unor proceduri de concurs))
      (2016/C 454/25)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Craiova

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Rodica Popescu

         Intimată: Direcția Sanitar Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor Gorj

         Dispozitivul

      Clauza 5 punctul 1 din Acordul-cadru privind munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care consideră reînnoirea unor contracte de muncă pe durată determinată succesive, în sectorul public, ca fiind justificată de „motive obiective” în sensul acestei clauze pentru simplul motiv că atribuțiile de control ale personalului angajat în domeniul sanitar-veterinar au un caracter nepermanent din cauza variațiilor volumului de activitate al unităților care trebuie controlate, cu excepția cazului în care, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere, reînnoirea contractelor vizează efectiv să acopere o nevoie specifică în sectorul în cauză, fără însă ca la originea acesteia să poată sta considerații de ordin bugetar. În plus, împrejurarea că reînnoirea unor contracte pe durată determinată succesive se efectuează în așteptarea rezultatului procedurilor de concurs nu poate fi suficientă pentru a se considera că această reglementare este conformă cu clauza menționată, dacă rezultă că aplicarea concretă a acesteia conduce, în speță, la o recurgere abuzivă la contracte de muncă pe durată determinată succesive, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 68, 22.2.2016.


title: Cauza C-515/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 octombrie 2010 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Belgia) — Procedură penală împotriva Vítor Manuel dos Santos Palhota, Mário de Moura Gonçalves, Fernando Luis das Neves Palhota, Termiso Lda (Libera prestare a serviciilor — Articolele 56 TFUE și 57 TFUE — Detașare de lucrători — Restricții — Angajatori stabiliți într-un alt stat membru — Înregistrarea unei declarații prealabile de detașare — Documente sociale sau de muncă — Echivalente cu cele prevăzute de dreptul statului membru gazdă — Copie — Ținere la dispoziția autorităților naționale)

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 octombrie 2010 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Belgia) — Procedură penală împotriva Vítor Manuel dos Santos Palhota, Mário de Moura Gonçalves, Fernando Luis das Neves Palhota, Termiso Lda
   (Cauza C-515/08) (1)

   (Libera prestare a serviciilor - Articolele 56 TFUE și 57 TFUE - Detașare de lucrători - Restricții - Angajatori stabiliți într-un alt stat membru - Înregistrarea unei declarații prealabile de detașare - Documente sociale sau de muncă - Echivalente cu cele prevăzute de dreptul statului membru gazdă - Copie - Ținere la dispoziția autorităților naționale)
   2010/C 328/05
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Părțile din acțiunea principală

   Vítor Manuel dos Santos Palhota, Mário de Moura Gonçalves, Fernando Luis das Neves Palhota, Termiso Lda

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Interpretarea articolelor 49 CE și 50 CE — Reglementare națională care obligă întreprinderile din sectorul construcțiilor care efectuează temporar lucrări într un stat membru să furnizeze o declarație de detașare autorităților țării gazdă

      Dispozitivul

   Articolele 56 TFUE și 57 TFUE se opun unei reglementări a unui stat membru care prevede obligația unui angajator stabilit într un alt stat membru care detașează lucrători pe teritoriul primului stat de a trimite o declarație prealabilă de detașare în măsura în care începerea detașării preconizate este condiționată de notificarea către acest angajator a unui număr de înregistrare a declarației menționate, iar autoritățile naționale ale acestui prim stat dispun de un termen de cinci zile lucrătoare, începând de la primirea acesteia, pentru a efectua această notificare.
   Articolele 56 TFUE și 57 TFUE nu se opun unei reglementări a unui stat membru care prevede obligația unui angajator stabilit într un alt stat membru care detașează lucrători pe teritoriul primului stat de a ține la dispoziția autorităților naționale ale acestuia, pe durata detașării, o copie a documentelor echivalente documentelor sociale sau de muncă cerute de dreptul primului stat, precum și trimiterea acesteia autorităților menționate la încheierea acestei perioade

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza T-776/15: Hotărârea Tribunalului din 18 octombrie 2016 – Meissen Keramik/EUIPO (MEISSEN KERAMIK) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene MEISSEN KERAMIK — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/19

      Hotărârea Tribunalului din 18 octombrie 2016 – Meissen Keramik/EUIPO (MEISSEN KERAMIK)
      (Cauza T-776/15) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene MEISSEN KERAMIK - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
      (2016/C 441/23)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Meissen Keramik GmbH (Meissen, Germania) (reprezentanți: M. Vohwinkel și M. Bagh, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: W. Schramek și A. Schifko, agenți)

         Obiectul

      Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 28 octombrie 2015 (cauza R 531/2015-1) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ MEISSEN KERAMIK ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Meissen Keramik GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 78, 29.2.2016.


title: Cauza C-325/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo – (Spania) la 9 iunie 2016 – Industrias Químicas del Vallés, S.A./Administración General del Estado y Sapec Agro, S.A.

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo – (Spania) la 9 iunie 2016 – Industrias Químicas del Vallés, S.A./Administración General del Estado y Sapec Agro, S.A.
   (Cauza C-325/16)
   (2016/C 305/23)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Industrias Químicas del Vallés, S.A.

      Celelalte părți din procedură: Administración General del Estado și Sapec Agro, S.A.

      Întrebările preliminare

               1)

               Data limită prevăzută de Directiva 2010/28/UE (1) prin intermediul expresiei „până la 31 decembrie 2010” la articolul 3 alineatul (1) sau al expresiei „până la data respectivă” la articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf, care fac trimitere deopotrivă la data de 31 decembrie 2010, raportată [la] termenul de 6 luni menționat la considerentul (8) al Directivei 2010/28/UE, constituie un termen imperativ din cauza obiectivului urmărit de sistemul instituit de Directiva 91/414/CEE (2) a Consiliului din 15 iulie 1991, care nu permite statelor membre să îl prelungească, astfel încât modul său de calcul este determinat exclusiv de această directivă?

               2)

               În cazul în care se consideră că termenul menționat poate fi prelungit, decizia cu privire la prelungirea termenului respectiv trebuie adoptată fără să se țină seama de normele procedurale concrete privind solicitarea și acordarea acesteia sau, decizia fiind de competența statelor membre, acestea trebuie să decidă în conformitate cu legislația națională întrucât sunt destinatarii dispozițiilor referitoare la procedura prevăzută la articolul 3 alineatul (1) din directivă?

      (1)  Directiva 2010/28/UE a Comisiei din 23 aprilie 2010 de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea includerii substanței active metalaxil (JO L 104, p. 57).

      (2)  Directiva Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1, Ediție specială, 03/vol.10, p. 30).


title: Cauza T-353/12: Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2013 — Aleris/OAPI — Carefusion 303 (ALARIS) [ „Marcă comunitară — Procedură de decădere — Marca comunitară verbală ALARIS — Utilizare serioasă a mărcii — Articolul 51 alineatul (1) litera (a)și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/22

         Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2013 — Aleris/OAPI — Carefusion 303 (ALARIS)
   (Cauza T-353/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de decădere - Marca comunitară verbală ALARIS - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 51 alineatul (1) litera (a)și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 189/44
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aleris Holding AB (Stockholm, Suedia) (reprezentanți: A. Kylhammar și K. Westerberg, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Geroulakos, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Carefusion 303, Inc. (San Diego, California, Statele Unite)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 11 mai 2012 (cauza R 334/2011-5), privind o procedură de decădere între Aleris Holding AB și Carefusion 303, Inc.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 mai 2012 (cauza R 334/2011-5) în măsura în care prin aceasta s-a respins cererea de decădere cu privire la marca ALARIS pentru produsele din clasa 10, altele decât sistemele de injecție, pompele de seringă, pompele volumetrice, comenzile, termometrele și termometrele de unică folosință.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 311, 13.10.2012.


title: Cauza F-9/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice(Camera a doua) din 10 septembrie 2009 — Rosenbaum/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Numire — Încadrare în grad — Cerere de modificare a încadrării — Domeniu de aplicare al articolului 13 din anexa XIII la Statutul funcționarilor — Luarea în considerare a experienței profesionale — Recrutare în gradul concursului — Articolul 31 din Statutul funcționarilor — Principiul nediscriminării — Libera circulație a lucrătorilor)

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/83

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice(Camera a doua) din 10 septembrie 2009 — Rosenbaum/Comisia
   (Cauza F-9/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Numire - Încadrare în grad - Cerere de modificare a încadrării - Domeniu de aplicare al articolului 13 din anexa XIII la Statutul funcționarilor - Luarea în considerare a experienței profesionale - Recrutare în gradul concursului - Articolul 31 din Statutul funcționarilor - Principiul nediscriminării - Libera circulație a lucrătorilor)
   2009/C 267/150
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Eckehard Rosenbaum (Bonn, Germania) (reprezentant: H.-J. Rüber, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Simm și M. Bauer, agenți)

      Obiectul

   Funcție publică — Pe de o parte, anularea deciziei de încadrare a reclamantului, candidat care a reușit la un concurs pentru constituirea unei liste de rezervă pentru recrutarea de administratori cu gradul A7/A6, în măsura în care acestuia i se atribuie gradul AD 6/2 și, pe de altă parte, o cerere de modificare a încadrării

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Rosenbaum să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Comunităților Europene.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene, intervenient, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008, p. 70.


title: Cauza T-39/16: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Nanu-Nana Joachim Hoepp/EUIPO – Fink (NANA FINK) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marcă figurativă NANA FINK — Marcă a Uniunii Europene verbală anterioară NANA — Lipsa similitudinii produselor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Întinderea examinării care trebuie efectuată de camera de recurs — Obligația de a se pronunța asupra căii de atac în întregul său”]

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/25

         Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2017 – Nanu-Nana Joachim Hoepp/EUIPO – Fink (NANA FINK)
   (Cauza T-39/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marcă figurativă NANA FINK - Marcă a Uniunii Europene verbală anterioară NANA - Lipsa similitudinii produselor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Întinderea examinării care trebuie efectuată de camera de recurs - Obligația de a se pronunța asupra căii de atac în întregul său”])
   (2017/C 161/35)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (Bremen, Germania) (reprezentant: T. Boddien, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Nadine Fink (Basel, Elveța)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 12 noiembrie 2015 (cauza R 679/2014-1) privind o procedură de opoziție între Nanu-Nana Joachim Hoepp și doamna Fink

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate intelectuală (EUIPO) din 12 noiembrie 2015 (cauza R 679/2014-1) privind o procedură de opoziție între Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG și doamna Nadine Fink în măsura în care camera de recurs a omis să se pronunțe referitor la calea de atac formulată în fața ei, în ceea ce privește „metalele prețioase și aliajele acestora” care fac parte din clasa 14 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, și vizate de marca figurativă care face obiectul înregistrării internaționale nr. 1111651 care desemnează Uniunea Europeană.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 106, 21.3.2016.


title: Cauza T-544/08: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Hansen & Rosenthal şi H&R Wax Company Vertrieb/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața cerii de parafină — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor — Dovada încălcării — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Dreptul la apărare — Calcularea valorii vânzărilor — Gravitatea încălcării — Neretroactivitate — Egalitate de tratament — Proporționalitate” )

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/38

         Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Hansen & Rosenthal şi H&R Wax Company Vertrieb/Comisia
   (Cauza T-544/08) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața cerii de parafină - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor - Dovada încălcării - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Dreptul la apărare - Calcularea valorii vânzărilor - Gravitatea încălcării - Neretroactivitate - Egalitate de tratament - Proporționalitate”))
   (2015/C 046/44)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Hansen & Rosenthal KG (Hambourg, Germania) şi H&R Wax Company Vertrieb GmbH (Hambourg) (reprezentanţi: J. Schulte, A. Lober şi M. Dallmann, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: iniţial R. Sauer şi K. Mojzesowicz, ulterior M. Sauer şi A. Antoniadis, agenţi)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare a Deciziei C (2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.181 – Ceară de lumânări), în măsura în care le privește pe reclamante, precum și, cu titlu subsidiar, o cerere de anulare sau de reducere a cuantumului amenzii aplicate acestora

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Hansen & Rosenthal KG și H&R Wax Company Vertrieb GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza C-54/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia Madrid (Spania) la 5 februarie 2014 – Rafael Villafañez Gallego şi María Pérez Anguio/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia Madrid (Spania) la 5 februarie 2014 – Rafael Villafañez Gallego şi María Pérez Anguio/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.
   (Cauza C-54/14)
   2014/C 135/23
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia no 34 de Madrid

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Rafael Villafañez Gallego şi María Pérez Anguio

      Pârâtă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 alineatele (1) şi (2) din Directiva 93/13/CEE (1) a Consiliului din 5 aprilie 1993 trebuie interpretat în sensul că un acord dintre bancă și împrumutatul consumator, prin care, în plus faţă de modificarea condițiilor referitoare la limitele ratelor dobânzilor, sunt impuse consumatorului cheltuielile care decurg din modificarea actului autentic de împrumut şi de constituire a ipotecii încheiat între bancă şi consumator, care a fost propus de bancă sub forma unei alegeri între două alternative posibile pentru schimbarea condiţiilor de credit ipotecar şi a fost acceptat în mod voluntar de consumator, prin acordul la care au ajuns în urma negocierilor instituția bancară şi organismul de asigurare reciprocă de care aparţine consumatorul, în interesul și în beneficiul membrilor organismului de asigurare reciprocă, reprezintă o clauză negociată individual?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, articolul 3 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE, coroborat cu articolul 6 alineatul (1) din aceeași directivă, trebuie interpretat, în ceea ce privește caracterul abuziv al clauzei, în sensul că, având în vedere scopul și obiectul acordului dintre bancă și organismul de asigurare reciprocă, exclude posibilitatea încheierii unui acord, precum cel descris în întrebarea anterioară?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-78/14: Acțiune introdusă la 4 februarie 2014 – Benediktinerabtei St. Bonifaz/OAPI – Andechser Molkerei Scheitz (Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/46

         Acțiune introdusă la 4 februarie 2014 – Benediktinerabtei St. Bonifaz/OAPI – Andechser Molkerei Scheitz (Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455
   (Cauza T-78/14)
   2014/C 135/59
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Benediktinerabtei St. Bonifaz Köperschaft des öffentlichen Rechts (München, Germania) (reprezentanți: G. Würtenberger und R. Kunze, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Andechser Molkerei Scheitz GmbH (Andechs, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei din 14 noiembrie 2013 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 1272/2012-1 referitoare la procedura de opoziție nr. B 1 754 228 (marca comunitară nr. 9 225 811);

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care cuprinde elementele verbale „Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455” pentru produse din clasa 29 (marca comunitară nr. 9 255 811).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Andechser Molkerei Scheitz GmbH.

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă națională și marca figurativă comunitară care cuprind elementele verbale „ANDECHSER NATUR” și „ANDECHSER NATUR SEIT 1908” pentru produse și servicii din clasele 29 și 35.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 75 prima teză din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 76 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 75 a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-397/08: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 23 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/19

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 23 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-397/08) (1)

   2010/C 11/35

      Limba de procedură: portugheza

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza T-508/09: Ordonanța Tribunalului din 26 martie 2012 — Cañas/Comisia ( „Concurență — Norme antidoping — Decizie de respingere a unei plângeri — Încetarea activității profesionale — Dispariția interesului de a exercita acțiunea — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/28

         Ordonanța Tribunalului din 26 martie 2012 — Cañas/Comisia
   (Cauza T-508/09) (1)

   (Concurență - Norme antidoping - Decizie de respingere a unei plângeri - Încetarea activității profesionale - Dispariția interesului de a exercita acțiunea - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 151/45
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Guillermo Cañas (Buenos Aires, Argentina) (reprezentanți: inițial F. Laboulfie și C. Aguet, ulterior Y. Bonnard, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Van Nuffel și F. Ronkes Agerbeek, agenți, asistați de J. Derenne, avocat)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Agenția Mondială Antidoping (Lausanne, Elveția) (reprezentanți: G. Berrisch, avocat, D. Cooper, solicitor, și N. Chesaites, barrister) și ATP Tour, Inc. (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: B. van de Walle de Ghelcke și J. Marchandise, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2009) 7809 a Comisiei din 12 octombrie 2009 în cazul COMP/39471, prin care se respinge o plângere privind încălcarea articolelor 81 CE și 82 CE pretins săvârșită de Agenția Mondială Antidoping, de ATP Tour, Inc. și de Consiliul Internațional de Arbitraj Sportiv (CIAS), pentru lipsa interesului comunitar

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Guillermo Cañas suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Agenția Mondială Antidoping și ATP Tour, Inc. suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție formulate de European Elite Athletes Association.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-403/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 31 august 2007 — Metherma GmbH & Co.KG/Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 31 august 2007 — Metherma GmbH & Co.KG/Hauptzollamt Düsseldorf
   (Cauza C-403/07)
   (2007/C 283/22)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesfinanzhof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Metherma GmbH & Co.KG

      Pârât: Hauptzollamt Düsseldorf
   Întrebarea preliminară
   Interpretarea Regulamentului (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (1).
   Barele din tungsten sau molibden, „simplu obținute prin sinterizare”, clasificate la subpoziția 8101 94 00, respectiv subpoziția 8102 94 00, din Nomenclatura Combinată pot fi transformate, prin spargere sau sfărâmare, în resturi clasificate la subpoziția 8101 97 00, respectiv subpoziția 8102 97 00, din Nomenclatura Combinată?

      (1)  JO L 256, p. 1.


title: Cauza C-535/16: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 27 aprilie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Specializat Mureș – România) – Michael Tibor Bachman/FAER IFN SA [Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Protecția consumatorilor — Directiva 93/13/CEE — Articolul 2 litera (b) — Clauze abuzive care figurează în contractele încheiate cu consumatorii — Noțiunea „consumator” — Persoană fizică care a încheiat un contract de novație cu o instituție de credit în scopul de a-și executa obligațiile de rambursare a creditelor contractate de o societate comercială față de această instituție]

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/15

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 27 aprilie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Specializat Mureș – România) – Michael Tibor Bachman/FAER IFN SA
   (Cauza C-535/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Articolul 2 litera (b) - Clauze abuzive care figurează în contractele încheiate cu consumatorii - Noțiunea „consumator” - Persoană fizică care a încheiat un contract de novație cu o instituție de credit în scopul de a-și executa obligațiile de rambursare a creditelor contractate de o societate comercială față de această instituție])
   (2017/C 213/17)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Specializat Mureș

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Michael Tibor Bachman

      Pârâtă: FAER IFN SA

      Dispozitivul

   Articolul 2 litera (b) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că o persoană fizică care, în urma unei novații, s-a angajat printr-un contract, față de o instituție de credit, să ramburseze credite acordate inițial unei societăți comerciale în scopuri afectate activității acesteia poate fi considerată drept un consumator, în sensul dispoziției menționate, în cazul în care această persoană fizică nu are o legătură vădită cu respectiva societate și a acționat în această manieră nu în scopuri care se află în sfera activității sale profesionale, ci în virtutea legăturilor sale cu persoana care controla societatea menționată, precum și cu persoana care a semnat contracte accesorii la contractele de credit inițiale (contracte de fideiusiune sau de garanție imobiliară/de ipotecă).

      (1)  JO C 38, 6.2.2017.


title: Cauza C-381/13 P: Recurs introdus la 3 iulie 2013 de Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 aprilie 2013 în cauza T-53/11, Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops)/Comisia

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/33

         Recurs introdus la 3 iulie 2013 de Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 aprilie 2013 în cauza T-53/11, Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops)/Comisia
   (Cauza C-381/13 P)
   2013/C 260/61
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Recurentă: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (reprezentanți: N. Morais Sarmento și L. Pinto Monteiro, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în totalitate a hotărârii pronunțate de Tribunal;

               —

               anularea în totalitate a deciziei atacate și

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Nerespectarea unui termen rezonabil pentru adoptarea unei decizii

   1.   Intervenția prescripției
   Recurenta consideră că decizia atacată a fost adoptată după expirarea termenului de prescripție de patru ani prevăzut la articolul 3 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 (1) al Consiliului. De asemenea, chiar dacă ar fi avut loc o eventuală întrerupere a termenului de prescripție, s-a depășit o perioadă egală cu dublul termenului de prescripție fără să fi fost adoptată o decizie potrivit prevederilor articolului 3 alineatul (1) al patrulea paragraf din regulamentul menționat. Având în vedere prescripția dreptului în cauză, trebuie să se considere că decizia atacată este nelegală și nu poate fi pusă în aplicare.
   2.   Încălcarea principiului securității juridice
   Recurenta consideră că faptul că Comisia a lăsat să treacă mai mult de 20 de ani între momentul la care au avut loc abaterile invocate și cel al adoptării deciziei atacate implică nerespectarea principiului securității juridice. Acest principiu fundamental al ordinii juridice a Uniunii Europene prevede că orice persoană are dreptul ca instituțiile Uniunii să trateze aspectele care o privesc într-un termen rezonabil.
   3.   Încălcarea dreptului la apărare
   Recurenta consideră că i-a fost încălcat dreptul la apărare întrucât, dat fiind că au trecut mai mult de 20 de ani între momentul la care au avut loc abaterile invocate și cel al adoptării deciziei definitive, a fost lipsită de posibilitatea de a prezenta observații în timp util, cu alte cuvinte atunci când încă mai dispunea de documentele care puteau justifica cheltuielile considerate neeligibile de Comisie.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).


title: Cauza C-244/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Ireland – Irlanda) – Ewaen Fred Ogieriakhi/Minister for Justice and Equality, Irlande, Attorney General, An Post [Trimitere preliminară — Directiva 2004/38/CE — Articolul 16 alineatul (2) — Drept de ședere permanentă al membrilor familiei unui cetățean al Uniunii resortisanți ai unor țări terțe — Încetarea conviețuirii soților — Instalare imediată împreună cu alți parteneri în perioada de ședere neîntreruptă de cinci ani — Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 — Articolul 10 alineatul (3) — Condiții — Încălcare de către un stat membru a dreptului Uniunii — Examinarea naturii încălcării în cauză — Necesitatea unei trimiteri preliminare]

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/15

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Ireland – Irlanda) – Ewaen Fred Ogieriakhi/Minister for Justice and Equality, Irlande, Attorney General, An Post
   (Cauza C-244/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Directiva 2004/38/CE - Articolul 16 alineatul (2) - Drept de ședere permanentă al membrilor familiei unui cetățean al Uniunii resortisanți ai unor țări terțe - Încetarea conviețuirii soților - Instalare imediată împreună cu alți parteneri în perioada de ședere neîntreruptă de cinci ani - Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 - Articolul 10 alineatul (3) - Condiții - Încălcare de către un stat membru a dreptului Uniunii - Examinarea naturii încălcării în cauză - Necesitatea unei trimiteri preliminare])
   2014/C 315/22
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ewaen Fred Ogieriakhi

      Pârâți: Minister for Justice and Equality, Irlande, Attorney General, An Post

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 16 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, trebuie interpretat în sensul că trebuie să se considere că un resortisant al unei țări terțe care, într-o perioadă continuă de cinci ani anterioară datei transpunerii acestei directive, a avut reședința într-un stat membru, în calitate de soț al unui cetățean al Uniunii lucrător în statul membru respectiv, a dobândit dreptul de ședere permanentă prevăzut de această dispoziție, chiar dacă în perioada respectivă soții au decis să se separe și au început să locuiască împreună cu alți parteneri, locuința ocupată de resortisantul menționat nemaifiind, din acel moment, nici asigurată, nici pusă la dispoziția acestuia din urmă de soțul său cetățean al Uniunii.

               2)

               Faptul că, în cadrul unei acțiuni în despăgubire pentru încălcarea dreptului Uniunii, o instanță națională a apreciat că este necesar să adreseze o întrebare preliminară privind dreptul Uniunii în discuție în litigiul principal nu trebuie considerat un factor decisiv pentru a se stabili dacă există sau nu există o încălcare vădită a acestui drept de către statul membru.

      (1)  JO C 189, 29.6.2013.


title: Cauza C-27/08: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 30 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — BIOS Naturprodukte GmbH/Saarland [Directiva 2001/83/CE — Articolul 1 punctul 2 litera (b) — Noțiunea medicament după criteriul funcției — Concentrația produsului — Condiții normale de utilizare — Risc pentru sănătate — Capacitatea de a restabili, corecta sau modifica funcțiile fiziologice la om]

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/10

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 30 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — BIOS Naturprodukte GmbH/Saarland
   (Cauza C-27/08) (1)

   (Directiva 2001/83/CE - Articolul 1 punctul 2 litera (b) - Noțiunea „medicament după criteriul funcției” - Concentrația produsului - Condiții normale de utilizare - Risc pentru sănătate - Capacitatea de a restabili, corecta sau modifica funcțiile fiziologice la om)
   2009/C 153/20
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: BIOS Naturprodukte GmbH

      Pârât: Saarland

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesverwaltungsgericht — Interpretarea articolului 1 punctul 2 din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de modificare a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 136, p. 34, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 116) — Noțiunea de medicament — Produs ce conține o substanță care are un efect terapeutic într-o doză ridicată și care poate fi în același timp nocivă pentru sănătate într-o doză mai scăzută, precum doza recomandată de către producător — Extras de boswellia

      Dispozitivul

   Articolul 1 punctul 2 din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004, trebuie interpretat în sensul că un produs în compoziția căruia intră o substanță care are un efect fiziologic atunci când este utilizată într-o anumită doză nu este un medicament după criteriul funcției în cazul în care, având în vedere cantitatea de substanțe active conținute de acesta și în condiții normale de utilizare, produsul respectiv constituie un risc pentru sănătate, fără ca totuși să poată restabili, corecta sau modifica funcții fiziologice la om.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza C-477/06: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Kokkoris D. Tsanas K. EPE și alții/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/8

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Kokkoris D. Tsanas K. EPE și alții/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   (Cauza C-477/06)
   (2007/C 20/11)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Efeteio Athinon (Grecia)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Kokkoris D. Tsánas K. EPE și alții

      Pârâtă: GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   Întrebările preliminare

               1)

               Constituie ipso facto un comportament abuziv, în sensul articolului 82 CE, refuzul unei întreprinderi ce ocupă o poziție dominantă de a satisface integral comenzile ce îi sunt adresate de vânzători en-gros de produse farmaceutice, atunci când acest comportament se datorează intenției de a restrânge activitatea de export a respectivilor vânzători și de a limita astfel prejudiciul cauzat de comerțul paralel? Răspunsul la această întrebare este influențat de faptul că diferențele de prețuri rezultând în cadrul Uniunii Europene ca urmare a intervenției statului sau, altfel spus, subordonarea pieței produselor farmaceutice unui regim care nu este de concurență strictă și care, dimpotrivă, este marcat de un grad ridicat de intervenționism statal, fac comerțul paralel să fie deosebit de profitabil pentru vânzătorii en-gros? În sfârșit, este corect ca o instanță națională să aplice regulile comunitare în materie de concurență în același mod piețelor ce funcționează în regim de concurență și piețelor în care concurența este denaturată ca urmare a intervenției statului?

               2)

               În măsura în care Curtea ar considera că restricționarea comerțului paralel, pentru motivele indicate mai sus, nu constituie întotdeauna o practică abuzivă, atunci când este exercitată de o întreprindere dominantă, cum trebuie apreciat eventualul caracter abuziv?

         În special:

               2.1

               Este posibil să fie considerate drept criterii potrivite criteriul procentajului de depășire a consumului național normal și/sau cel al prejudiciului suferit de întreprinderea în poziție dominantă față de cifra sa de afaceri totală și de beneficiul său total? În caz afirmativ, în ce mod trebuie fixat nivelul procentajului de depășire și cel al prejudiciului — acesta din urmă fiind considerat drept un procentaj al cifrei de afaceri și al totalului câștigurilor — dincolo de care comportamentul respectiv va fi calificat drept abuziv?

               2.2

               Trebuie urmată o abordare bazată pe o ponderare a intereselor și, în caz afirmativ, care sunt interesele ce trebuie luate în calcul în această ponderare?
               Mai precis:

                           a)

                           Răspunsul este influențat de faptul că bolnavul consumator final are un avantaj financiar limitat ca urmare a comerțului paralel?

                           b)

                           Trebuie luat în considerare interesul organismelor de securitate socială de a beneficia de medicamente mai ieftine și, dacă da, în ce măsură?

               2.3

               Ce alte criterii și ce alte moduri de abordare pot fi considerate potrivite în speță?