title: Cauza T-390/07 P: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 noiembrie 2008 — Speiser/Parlamentul European ( Recurs — Funcție publică — Agenți temporari — Admisibilitate — Indemnizație de expatriere — Decizie exclusiv de confirmare — Reclamație tardivă )

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/23

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 noiembrie 2008 — Speiser/Parlamentul European
   (Cauza T-390/07 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Agenți temporari - Admisibilitate - Indemnizație de expatriere - Decizie exclusiv de confirmare - Reclamație tardivă’)
   (2008/C 327/42)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurent: Michael ALexander Speiser (Neu-Isenburg, Germania) (reprezentant: F. Theumer, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Parlamentul European (reprezentanți: inițial A. Lukošiūtė și N. Lorenz și ulterior A. Lukošiūtė și S. Seyr, agenți)
   Obiectul
   Recurs îndreptat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 10 septembrie 2007, Speiser/Parlamentul European (F-146/06, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Fiecare parte va suporta propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 297, 8.12.2007.


title: Cauza F-147/15: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 19 iulie 2016 – Meyrl/Parlamentul (Funcție publică – Agent temporar – Concediere – Dreptul de a fi ascultat)

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/40

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 19 iulie 2016 – Meyrl/Parlamentul
      (Cauza F-147/15) (1)

      ((Funcție publică - Agent temporar - Concediere - Dreptul de a fi ascultat))
      (2016/C 364/49)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Sonja Meyrl (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: V. Montebello-Demogeot și M. Dean, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei prin care se pune capăt contractului reclamantei

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia din 24 februarie 2015 prin care se pune capăt contractului de muncă al doamnei Sonja Meyrl, adoptată de copreședintele grupului politic „Les Verts/Alliance libre européenne”, în calitate de autoritate împuternicită să încheie contracte de muncă la Parlamentul European.

                  2)

                  Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat la plata cheltuielilor de judecată efectuate de doamna Meyrl.

         (1)  JO C 68, 22.2.2016, p. 46.


title: Cauza T-336/15: Hotărârea Tribunalului din 22 martie 2017 – Windrush Aka/EUIPO – Dammers (The Specials) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene verbală The Specials — Utilizare serioasă — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Acordul titularului mărcii — Articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/37

         Hotărârea Tribunalului din 22 martie 2017 – Windrush Aka/EUIPO – Dammers (The Specials)
   (Cauza T-336/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene verbală The Specials - Utilizare serioasă - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Acordul titularului mărcii - Articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2017/C 144/48)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Windrush Aka LLP (Londra, Regatul Unit) (reprezentanţi: S. Malynicz, QC, și S. Britton, solicitor)

      Pârât: Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Jerry Dammers (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: C. Fehler, solicitor, H. Cuddigan și B. Brandreth, barristers)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 18 martie 2015 (cauza R 1412/2014-1) privind o procedură de opoziție între Windrush Aka și domnul Dammers.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Windrush Aka LLP la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza T-536/13: Acțiune introdusă la 7 octombrie 2013 — Microsoft/OAPI — Softkinetic Software (KINECT)

text:
               21.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 377/16

         Acțiune introdusă la 7 octombrie 2013 — Microsoft/OAPI — Softkinetic Software (KINECT)
   (Cauza T-536/13)
   2013/C 377/39
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Microsoft Corp. (Redmond, Statele Unite) (reprezentant: A. Meijboom, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Softkinetic Software SA (Bruxelles, Belgia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 25 iulie 2013 în cauza R 2373/2011-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața OAPI în cazul în care aceasta ar interveni în procedură.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „KINECT” pentru produse din clasa 9 — cererea de înregistrare a unei mărci verbale comunitare nr. 9 058 141.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „SOFTKINETIC” pentru produse și servicii din clasele 9, 28, 38, 41 și 42 — înregistrarea internațională nr. 1 025 034 cu protecție în Uniunea Europeană, marca verbală „SOFTKINETIC” pentru produse și servicii din clasele 9, 28, 38, 41 și 42 — înregistrarea mărcii verbale Benelux nr. 850 946.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și anulează decizia atacată.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (5) și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) 207/2009 privind marca comunitară.


title: Cauza C-364/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad – Varna (Bulgaria) la 13 iunie 2017 – „Varna Holideis” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad – Varna (Bulgaria) la 13 iunie 2017 – „Varna Holideis” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-364/17)
   (2017/C 269/18)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad – Varna

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„Varna Holideis” EOOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 90 alineatul (1) și articolul 185 alineatul (1) din Directiva 2006/112 (1) trebuie interpretate în sensul că aceste dispoziții prevăd obligația regularizării cuantumului TVA-ului dedus, aferent unei livrări de asemenea într-un caz precum cel din speță, în care tranzacția pentru care s-a exercitat dreptul de deducere a TVA-ului a fost anulată prin hotărâre judecătorească definitivă, sau în sensul că, în contextul definiției prevăzute la articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2006/112, în acest caz nu s-a realizat nicio livrare, iar obligația fiscală nici nu a luat naștere?

               2.

               Articolul 185 alineatele (1) și (2) din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că, în lipsa unei reglementări naționale, în cazul în care o tranzacție este anulată prin hotărâre judecătorească, regularizarea cuantumului TVA-ului dedus se poate realiza cu aplicarea directă a articolului 90 alineatul (1) din directivă?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, р. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, р. 7).


title: Cauza T-228/13: Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2014 – NIIT Insurance Technologies/OAPI (EXACT) „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EXACT — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Obligația de motivare — Egalitate de tratament — Articolul 56 TFUE”

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/30

         Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2014 – NIIT Insurance Technologies/OAPI (EXACT)
   (Cauza T-228/13) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EXACT - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Obligația de motivare - Egalitate de tratament - Articolul 56 TFUE”)
   2014/C 212/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: NIIT Insurance Technologies Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: M. Wirtz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Obiectul

   Cale de atac formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 18 februarie 2013 (cauza R 1307/2012-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal EXACT ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge calea de atac.

               2)

               Obligă NIIT Insurance Technologies Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 189, 29.6.2013.


title: Cauza C-265/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale ordinario di Roma (Italia) la 4 iunie 2007 — Caffaro Srl/Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/18

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale ordinario di Roma (Italia) la 4 iunie 2007 — Caffaro Srl/Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C
   (Cauza C-265/07)
   (2007/C 199/29)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale ordinario di Roma
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Caffaro Srl

      Pârâtă: Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C
   Întrebarea preliminară
   Este articolul 14 din Decretul Lege 669/96, modificat de articolul 147 din Legea 388/2000, prin care se prevede un termen de 120 de zile de la notificarea titlului executoriu, termen pe care creditorul este obligat să îl respecte, în cazul în care este vorba despre executarea silită a autorităților publice, contrar Directivei 2000/35/CE (1), în special articolului 5 din această directivă?

      (1)  JO L 200, p. 35, Ediţie specială, 17/vol. 1, p. 226.


title: Cauza T-524/15: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2015 – NICO/Consiliul

text:
               9.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/34

         Acțiune introdusă la 7 septembrie 2015 – NICO/Consiliul
   (Cauza T-524/15)
   (2015/C 371/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Elveția) (reprezentanți: J. Grayston, P. Gjørtler, G. Pandey și D. Rovetta, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea Consiliului, ca măsură de organizare a procedurii, să comunice versiunea integrală a anexei 1 la documentul 7228/14 EXT 1 din 23 ianuarie 2015 privind „NOTA la PUNCTUL I/A” a Secretariatului General al Consiliului către Comitetul Reprezentanților Permanenți, precum și orice alt document referitor la reclamantă;

               —

               anularea deciziei Consiliului cuprinsă în scrisoarea din 26 iunie 2015, adresată avocaților reclamantei, privind lista persoanelor și a entităților desemnate în anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (1), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012, precum și în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (2), astfel cum a fost pus în aplicare de Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012, în măsura în care prin decizia atacată se refuză retragerea reclamantei de pe lista persoanelor și a entităților cărora li se aplică măsuri restrictive;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului de a fi ascultat, pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale, precum și pe încălcarea principiului bunei administrări

                           —

                           Reclamanta, în cadrul procedurii de reexaminare, a fost informată numai cu privire la faptul că o decizie negativă a fost deja adoptată împotriva sa de Consiliu. Nu i s-a acordat posibilitatea de a prezenta observații și de a-și exercita dreptul la apărare. În schimb, i s-a acordat doar un termen în care să trimită observații care, fără a fi luate în considerare înainte de adoptarea deciziei, nu vor fi examinate de Consiliu decât într-o procedură viitoare distinctă privind retragerea de pe listă în cadrul unei reexaminări administrative.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o motivare insuficientă

                           —

                           Decizia de reexaminare nu cuprinde o motivare adecvată care să permită reclamantei să înțeleagă de ce a fost respinsă cererea sa administrativă privind retragerea de pe listă.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe încălcarea unor cerințe esențiale de procedură și de fond

                           —

                           Consiliul s-a întemeiat în mod clar pe documente și pe elemente de probă referitoare la fazele precedente ale procedurii administrative pentru justificarea deciziei atacate

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea unor cerințe esențiale de procedură și de fond, pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale, precum și pe necompetența persoanei care a semnat decizia atacată

                           —

                           Scrisoarea atacată a Consiliului din 26 iunie 2015 care cuprinde decizia de a nu retrage reclamanta de pe listă este afectată de vicii de formă. Astfel de vicii care afectează forma actului atacat determină și încălcări pe fond ale drepturilor reclamantei.

      (1)  Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO 2010, L 195, p. 39).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO 2012, L 88, p. 1).


title: Cauza C-123/16 P: Recurs introdus la 27 februarie 2016 de Orange Polska SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 17 decembrie 2015 în cauza T-486/11, Orange Polska SA/Comisia Europeană

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/10

         Recurs introdus la 27 februarie 2016 de Orange Polska SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 17 decembrie 2015 în cauza T-486/11, Orange Polska SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-123/16 P)
   (2016/C 191/12)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Orange Polska SA (reprezentanți: D.M. Beard QC, A. Howard, Barristers, M. Modzelewska de Raad, adwokat, P. Paśnik, adwokat)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji, European Competitive Telecommunications Association

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii;

               —

               anularea în tot a deciziei; cu titlu subsidiar,

               —

               anularea în tot a articolului 2 din decizie sau, cu titlu subsidiar,

               —

               reducerea într-un mod adecvat a amenzii stabilite în decizie sau, cu titlu subsidiar,

               —

               în ceea ce privește partea din decizie referitoare la amendă, trimiterea acesteia spre reexaminare Comisiei și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive: prin intermediul primului motiv este criticată pe fond validitatea considerațiilor cuprinse în decizia Comisiei care privesc încălcarea, în timp ce celelalte două motive cuprind critici îndreptate împotriva nivelului amenzii impuse la articolul 2 din decizie.

               a.

               În primul rând, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și de raționament prin faptul că nu a solicitat Comisiei să demonstreze un interes legitim în desfășurarea investigației și în adoptarea deciziei de constatare a încălcării în ceea ce privește comportamentul istoric.

               b.

               În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o serie de erori de drept și/sau a denaturat probele prin faptul că a reținut aprecierea Comisiei cu privire la impactul încălcării în vederea calculării nivelului amenzii.

               c.

               În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit erori de drept și o eroare vădită de apreciere a probelor prin faptul că a refuzat să ia în considerare investițiile realizate de Orange astfel încât să reducă amenda în temeiul unor circumstanțe atenuante.


title: Cauza T-222/15: Ordonanța Tribunalului din 7 iunie 2016 – Beele Engineering/EUIPO (WE CARE) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative WE CARE — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr.°207/2009”]

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/28

         Ordonanța Tribunalului din 7 iunie 2016 – Beele Engineering/EUIPO (WE CARE)
   (Cauza T-222/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative WE CARE - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr.o207/2009”])
   (2016/C 279/41)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Beele Engineering BV (Aalten, Țările de Jos) (reprezentant: M. Ring, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. O’Neill, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 11 februarie 2015 (cauza R 1933/2014-1) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ WE CARE ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Beele Engineering BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 228, 13.7.2015.


title: Cauza T-284/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 4 decembrie 2008 — People's Mojahedin Organization of Iran/Consiliul ( Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului — Înghețarea fondurilor — Acțiune în anulare — Dreptul la apărare — Control jurisdicțional )

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/29

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 4 decembrie 2008 — People's Mojahedin Organization of Iran/Consiliul
   (Cauza T-284/08) (1)

   („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului - Înghețarea fondurilor - Acțiune în anulare - Dreptul la apărare - Control jurisdicțional’)
   (2009/C 19/55)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: People's Mojahedin Organization of Iran (Auvers-sur-Oise, Franța) (reprezentanți: inițial J.-P. Spitzer, avocat, și D. Vaughan, QC, ulterior J.-P. Spitzer, D. Vaughan și M. E. Demetriou, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial G. J. Van Hegleson, M. Bishop și E. Finnegan, ulterior M. Bishop și E. Finnegan, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și A. L. During, agenți) și Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Aalto și S. Boelaert, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei 2008/583/CE a Consiliului din 15 iulie 2008 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Deciziilor 2007/868/CE (JO L 188, p. 21), în măsura în care privește reclamanta
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2008/583/CE a Consiliului din 15 iulie 2008 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Deciziilor 2007/868/CE, în măsura în care privește People's Mojahedin Organization of Iran.

               2)

               Obligă Consiliul să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de People's Mojahedin Organization of Iran.

               3)

               Republica Franceză și Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 236, 13.9.2008.


title: Cauza C-308/10 P: Recurs introdus la 29 iunie 2010 de Union Investment Privatfonds GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 27 aprilie 2010 în cauza T-392/06 — Union Investment Privatfonds GmbH/OAPI, cealaltă parte în proces: Unicre-Cartão International De Crédito SA

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/23

         Recurs introdus la 29 iunie 2010 de Union Investment Privatfonds GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 27 aprilie 2010 în cauza T-392/06 — Union Investment Privatfonds GmbH/OAPI, cealaltă parte în proces: Unicre-Cartão International De Crédito SA
   (Cauza C-308/10 P)
   ()
   2010/C 246/40
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Union Investment Privatfonds GmbH (reprezentant: J. Zindel, avocat)

      Celelalte părți în proces:

               —

               Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

               —

               Unicre-Cartão International De Crédito SA

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 27 aprilie 2010 în cauza T-392/06;

               —

               anularea Deciziei Camerei de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 10 octombrie 2006 în cazul R 442/2004-2 și admiterea opoziției formulate de recurentă împotriva înregistrării mărcii comunitare 1871896 „unibanco”.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului este invocată aplicarea greșită a articolului 74 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94. Tribunalul a considerat în mod greșit că recurenta nu a prezentat în timp util dovezi privind utilizarea mărcilor care au făcut obiectul opoziției. Pe de altă parte, aprecierea discreționară a camerei de recurs a OAPI, prevăzută la articolul 74 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94, nu corespunde obligațiilor prevăzute de Curte în Hotărârea din 13 martie 2007 în cauza C-29/05 P, OAPI/Kaul.
   O apreciere discreționară legală ar trebui să determine luarea în considerare a dovezilor prezentate de recurentă privind utilizarea mărcii care au făcut obiectul opoziției și atunci când acestea nu au fost prezentate în realitate în timp util. Nu s-ar produce o întârziere a procedurii din cauza administrării dovezilor întrucât divizia de opoziție a OAPI s-a pronunțat abia la 15 luni după prezentarea dovezilor Dovezile ar fi fost direct relevante și din punct de vedere juridic. În plus, scrisorile inexacte ale diviziei de opoziție a OAPI ar fi constituit cauza pentru care recurenta a prezentat dovezile după curgerea termenului.
   În continuare, Tribunalul nu a examinat constatarea diviziei de opoziție a OAPI, potrivit căreia părțile și-au prezentat argumentele și dovezile înăuntrul termenului legal. Astfel, divizia de opoziție a OAPI nu a considerat că a existat o întârziere. Ulterior, camera de recurs a OAPI nu avea dreptul să ia în considerare o întârziere. Dimpotrivă, camera de recurs trebuia să examineze pe fond dovezile prezentate.
   Nici camera de recurs, nici Tribunalul nu pot substitui lipsa deciziei discreționare a diviziei de opoziție. Din cauza neexercitării competenței de apreciere, camera de recurs trebuia să retrimită cauza spre soluționare la divizia de opoziție, în conformitate cu articolul 62 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94.
   Pe de altă parte, în opinia recurentei, dovezile privind utilizarea mărcii ce a făcut obiectul opoziției au fost prezentate în timp util, pentru mai multe motive. În primul rând, publicațiile zilnice în paginile financiare ale cotidienelor interregionale, prin utilizarea mărcilor care a făcut obiectul opoziției și a altor serii de mărci, prin intermediul semnului distinctiv de fond de investiții al recurentei, reprezintă fapte notorii. OAPI trebuia să le ia în considerare din oficiu. În al doilea rând, solicitanta mărcii nu a contestat utilizarea mărcilor care au făcut obiectul opoziției și a seriilor de mărci. În al treilea rând, în mod nelegal, divizia de opoziție a OAPI a împiedicat pe recurentă să prezinte dovezi suplimentare privind utilizarea mărcii. OAPI a comunicat recurentei că își poate prezenta observațiile numai cu privire la argumentele prezentate de solicitanta mărcii. OAPI nu a luat în considerate noi probe. Prin urmare, a fost lipsită de relevanță prezentarea sau neprezentarea de către recurentă a unor dovezi suplimentare. În al patrulea rând, termenele au fost scurtate în mod nepermis. În legătură cu acest aspect, OAPI nu a respectat nici norma 80 din Regulamentul de aplicare nr. 2868/95.


title: Cauza C-309/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Germania) — Firma Baumann GmbH/Land Hessen (Politica agricolă comună — Taxe în materie de inspecții și de controale veterinare — Directiva 85/73/CEE)

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Germania) — Firma Baumann GmbH/Land Hessen
   (Cauza C-309/07) (1)

   (Politica agricolă comună - Taxe în materie de inspecții și de controale veterinare - Directiva 85/73/CEE)
   2009/C 113/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Hessischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Firma Baumann GmbH

      Pârât: Land Hessen

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Interpretarea articolului 5 alineatul (3) din Directiva 85/73/CEE a Consiliului din 29 ianuarie 1985 privind finanțarea inspecțiilor și a controalelor sanitar-veterinare a cărnii proaspete și a cărnii de pasăre (JO L 32, p. 14, Ediție specială, 03/vol. 5, p. 12), astfel cum a fost modificată prin Directiva 96/43/CE a Consiliului din 26 iunie 1996 (JO L 162, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 19, p. 61) și a punctului 1, a punctului 2 litera (a), precum și a punctului 4 literele (a) și (b) din capitolul I din anexa A la directiva menționată — Reglementare care distinge între sacrificările realizate în marile întreprinderi și alte operațiuni de sacrificare, eșalonând taxele pentru diferitele specii de animale în mod degresiv și majorând taxele pentru sacrificare în afara orelor normale

      Dispozitivul

               1)

               Punctul 4 litera (a) din capitolul I din anexa A la Directiva 85/73/CEE a Consiliului din 29 ianuarie 1985 privind finanțarea inspecțiilor și a controalelor sanitar veterinare prevăzute de Directivele 89/662/CEE, 90/425/CEE, 90/675/CEE și 91/496/CEE, astfel cum a fost modificată și codificată prin Directiva 96/43/CE a Consiliului din 26 iunie 1996, trebuie interpretat în sensul că nu permite statelor membre să deroge de la baremul tarifar prevăzut la punctul 1 și la punctul 2 litera (a) din capitolul I din această anexă A și să perceapă o taxă al cărei cuantum variază în funcție de dimensiunea unităților și este stabilită degresiv în funcție de numărul de animale sacrificate pe specia de animale.
               Punctul 4 litera (b) din capitolul I din anexa A la Directiva 85/73, astfel cum a fost modificată și codificată prin Directiva 96/43, trebuie interpretat în sensul că un stat membru nu este obligat să respecte baremul tarifar prevăzut la punctul 1 și la punctul 2 litera (a) din același capitol și poate percepe o taxă al cărei cuantum variază în funcție de dimensiunea întreprinderii și de numărul de animale sacrificate pe specia de animale în cazul în care este cert că acești factori au un impact real asupra costurilor efectiv suportate pentru efectuarea inspecțiilor și a controalelor veterinare impuse prin dispozițiile pertinente de drept comunitar.

               2)

               Punctul 4 litera (a) din capitolul I din anexa A la Directiva 85/73, astfel cum a fost modificată și codificată prin Directiva 96/43, trebuie interpretat în sensul că un stat membru poate percepe, pentru inspecția animalelor care, la cererea proprietarului, sunt sacrificate în afara orelor normale de sacrificare, o „sumă suplimentară proporțională” care se adaugă taxelor percepute în mod obișnuit pentru inspecția animalelor, în cazul în care această majorare reprezintă o valoare forfetară corespunzătoare unor cheltuieli suplimentare care trebuie acoperite.
               Punctul 4 litera (b) din capitolul I din anexa A la Directiva 85/73, astfel cum a fost modificată și codificată prin Directiva 96/43, trebuie interpretat în sensul că un stat membru poate percepe, pentru inspecția animalelor care, la cererea proprietarului, sunt sacrificate în afara orelor normale de sacrificare, o „sumă suplimentară proporțională” care se adaugă taxelor percepute în mod obișnuit pentru inspecția animalelor, în cazul în care această majorare corespunde unor cheltuieli suplimentare efectiv suportate.

      (1)  JO C 247, 20.10.2007.


title: Cauza C-187/15: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Düsseldorf – Germania) – Joachim Pöpperl/Land Nordrhein-Westfalen (Trimitere preliminară — Articolul 45 TFUE — Libera circulație a lucrătorilor — Funcționar al unui stat membru care s a retras din serviciul public pentru a lucra în alt stat membru — Reglementare națională care prevede în acest caz pierderea drepturilor la pensie pentru limită de vârstă dobândite în funcția publică și afilierea retroactivă la regimul general de asigurări pentru limită de vârstă)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/18

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Düsseldorf – Germania) – Joachim Pöpperl/Land Nordrhein-Westfalen
   (Cauza C-187/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 45 TFUE - Libera circulație a lucrătorilor - Funcționar al unui stat membru care s a retras din serviciul public pentru a lucra în alt stat membru - Reglementare națională care prevede în acest caz pierderea drepturilor la pensie pentru limită de vârstă dobândite în funcția publică și afilierea retroactivă la regimul general de asigurări pentru limită de vârstă))
   (2016/C 335/23)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Joachim Pöpperl

      Pârât: Land Nordrhein-Westfalen

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale cum este cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia o persoană care are statutul de funcționar într-un stat membru și care se retrage din proprie inițiativă din această activitate pentru a lucra în alt stat membru își pierde drepturile la pensie pentru limită de vârstă aferente regimului pensiei pentru limită de vârstă al funcționarilor și este afiliată retroactiv la regimul general de asigurări pentru limită de vârstă, care dă dreptul la o pensie pentru limită de vârstă mai mică decât cea care ar rezulta din acele drepturi.

               2)

               Articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că revine instanței naționale obligația să asigure efectul deplin al acestui articol și să acorde lucrătorilor, într-o situație cum este cea în discuție în litigiul principal, drepturi la pensie pentru limită de vârstă comparabile cu cele ale funcționarilor care își mențin drepturile la o pensie pentru limită de vârstă, care să corespundă, în pofida schimbării angajatorului public, anilor efectuați în serviciul angajatorului, interpretând dreptul intern în conformitate cu articolul menționat sau, dacă o astfel de interpretare nu este posibilă, înlăturând orice dispoziție contrară din dreptul intern în scopul de a aplica același regim precum cel aplicabil respectivilor funcționari.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza T-473/09: Ordonanța Tribunalului din 19 septembrie 2011 — Matkompaniet/OAPI — DF World of Spices (KATOZ) ( Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/21

         Ordonanța Tribunalului din 19 septembrie 2011 — Matkompaniet/OAPI — DF World of Spices (KATOZ)
   (Cauza T-473/09) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 340/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Matkompaniet AB (Borås, Suedia) (reprezentant: J. Gulliksson și J. Olson, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: DF World of Spices GmbH (Dissen, Germania) (reprezentanți: A. Ebert-Weidenfeller și S. Schmüser, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 9 septembrie 2009 (cauza R 1023/2008-2) referitoare la o procedură de opoziție între Matkompaniet AB și DF World of Spices GmbH.

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului acțiunii.

               2.

               Reclamanta și intervenienta sunt obligate să suporte propriile cheltuieli de judecată precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de pârât.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-2/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 2 ianuarie 2013 — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de la direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières/Humeau Beaupreau SAS

text:
               9.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 2 ianuarie 2013 — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de la direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières/Humeau Beaupreau SAS
   (Cauza C-2/13)
   2013/C 71/17
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de la direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières

      Intimată: Humeau Beaupreau SAS

      Întrebarea preliminară

   În procesul de fabricare a încălțămintei, operațiunile de profilare a ștaifului unui carâmb și de cardare a acestui carâmb și a unei tălpi exterioare, prealabile asamblării acestora, trebuie să fie calificate drept „operațiuni de montare” sau „operațiuni de prelucrare de natură să finalizeze fabricarea lor”, în sensul punctului VII din notele explicative referitoare la regula generală 2 litera (a) pentru interpretarea Sistemului armonizat?


title: Cauzele conexate C-152/07 — 154/07: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Arcor AG & Co. KG (C-152/07), Communication Services TELE2 GmbH (C-153/07), Firma 01051 Telekom GmbH (C-154/07)/Republica Federală Germania (Sectorul telecomunicațiilor — Rețele și servicii — Reechilibrare tarifară — Articolul 4c din Directiva 90/388/CEE — Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 97/33/CE — Articolul 12 alineatul (7) din Directiva 98/61/CE — Autoritate de reglementare — Efect direct al directivelor — Situație triangulară)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/13

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Arcor AG & Co. KG (C-152/07), Communication Services TELE2 GmbH (C-153/07), Firma 01051 Telekom GmbH (C-154/07)/Republica Federală Germania
   (Cauzele conexate C-152/07 — 154/07) (1)

   (Sectorul telecomunicațiilor - Rețele și servicii - Reechilibrare tarifară - Articolul 4c din Directiva 90/388/CEE - Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 97/33/CE - Articolul 12 alineatul (7) din Directiva 98/61/CE - Autoritate de reglementare - Efect direct al directivelor - Situație triangulară)
   (2008/C 223/20)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesverwaltungsgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Arcor AG & Co. KG (C-152/07), Communication Services TELE2 GmbH (C-153/07), Firma 01051 Telekom GmbH (C-154/07)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Cu participarea: Deutsche Telekom AG
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesverwaltungsgericht — Interpretarea Directivei 90/388/CEE a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurența pe piețele de servicii de telecomunicații (JO L 192, p. 10) și a Directivei 97/33/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997 privind interconectarea în telecomunicații în vederea asigurării unui serviciu universal și a interoperabilității prin aplicarea principiilor de furnizare a unei rețele deschise (ONP) (JO L 199, p. 32) — Reglementare națională care prevede, pe lângă taxele de interconectare calculate în funcție de costul acestui serviciu, o contribuție financiară a altor operatori pentru a acoperi „deficitul de acces” suportat de operatorul preexistent prin furnizarea buclei locale — Obligația statelor membre de a elimina obstacolele din calea reechilibrării tarifelor de către organismele tradiționale de telecomunicații în urma interconectării rețelelor — Posibilitatea unui particular de a invoca în fața unei instanțe dintr-un stat membru efectul direct al unei directive pentru a obține anularea unei decizii administrative care stabilește o obligație financiară în favoarea unui alt particular
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 12 alineatul (7) din Directiva 97/33/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997 privind interconectarea în telecomunicații în vederea asigurării unui serviciu universal și a interoperabilității prin aplicarea principiilor de furnizare a unei rețele deschise (ONP), astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/61/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 septembrie 1998, și articolul 4c din Directiva 90/388/CEE a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurența pe piețele de servicii de telecomunicații, astfel cum a fost modificată prin Directiva 96/19/CE a Comisiei din 13 martie 1996, acesta din urmă coroborat cu considerentele (15) și (20) ale Directivei 96/19, trebuie interpretat în sensul că o autoritate națională de reglementare nu poate obliga un operator al unei rețele interconectate cu o rețea publică să plătească operatorului rețelei de abonați care domină piața o taxă de racordare care se adaugă taxei de interconectare și care este destinată să compenseze deficitul suportat de acest operator prin furnizarea buclei locale pentru anul 2003.

               2)

               Articolul 4c din Directiva 90/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 96/19, și articolul 12 alineatul (7) din Directiva 97/33, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/61, produc efect direct și pot fi invocate în mod direct în fața unei instanțe naționale de către particulari pentru a contesta o decizie a autorității naționale de reglementare.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Cauza T-496/13: Acțiune introdusă la 16 septembrie 2013 — McCullough/Cedefop

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/61

         Acțiune introdusă la 16 septembrie 2013 — McCullough/Cedefop
   (Cauza T-496/13)
   2013/C 344/113
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Colin Boyd McCullough (Salonic, Grecia) (reprezentant: G. Matsos, avocat)

      Pârât: Centrul European pentru Dezvoltarea Formării Profesionale (Cedefop)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Cedefop din 15 iulie 2013, prin care se refuză reclamantului accesul la anumite documente;

               —

               obligarea Cedefop să furnizeze reclamantului documentele solicitate;

               —

               acordarea, conform articolului 1a treia teză din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene, a autorizației ca autoritățile naționale elene să pătrundă în spațiile și clădirile Cedefop, în scopul localizării și obținerii documentelor în cauză și al anchetării eventualelor infracțiuni care ar fi putut fi comise de orice persoană cu această ocazie și

               —

               obligarea Cedefop la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea de către Cedefop, în decizia atacată, a dreptului Uniunii prin interpretarea eronată a articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Cedefop a dreptului Uniunii prin interpretarea eronată a articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe comportamentul directorului interimar al Cedefop, care este cel puțin discutabil, întrucât acesta pretinde că este discutabil dacă procesele-verbale ale ședințelor grupului de coordonare a sistemului de gestionare a cunoștințelor, care fac parte din documentele solicitate, au existat vreodată, întrucât acesta ar trebui să aibă cunoștință de existența lor (sau de inexistență), având în vedere că a fost director adjunct al Cedefop o lungă perioadă (un an) în care aceste documente ar fi fost întocmite. Un asemenea comportament face să fie necesară o anchetă a autorităților naționale competente în spațiile Cedefop.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe neadoptarea de către Cedefop a modalităților practice pentru punerea în aplicare a Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 și pe aplicarea prin analogie a normelor detaliate de aplicare adoptate de Comisie.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe faptul că refuzul Cedefop de a oferi acces la documentele solicitate încalcă drepturile reclamantului în calitate de pârât în procedura penală.


title: Cauza T-14/17: Acțiune introdusă la 12 ianuarie 2017 – Landesbank Baden-Württemberg/SRB

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/41

         Acțiune introdusă la 12 ianuarie 2017 – Landesbank Baden-Württemberg/SRB
   (Cauza T-14/17)
   (2017/C 063/54)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Landesbank Baden-Württemberg (Stuttgart, Germania) (reprezentanți: H. Berger și K. Rübsamen, avocați)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei din 15 aprilie 2016 adoptate de Comitetul unic de rezoluție, care stabilește contribuția ex ante la Fondul unic de rezoluție pentru anul 2016 (SRB/ES/SRF/2016/06) și a deciziei din 20 mai 2016 adoptate de Comitetul unic de rezoluție privind ajustarea contribuțiilor ex ante la Fondul unic de rezoluție pentru anul 2016, în completarea deciziei din 15 aprilie 2016 adoptate de Comitet cu privire la contribuțiile ex ante la Fondul unic de rezoluție pentru anul 2016 (SRB/ES/SRF/2016/13), în măsura în care deciziile atacate se referă la contribuția reclamantei;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 296 al doilea paragraf TFUE și a articolului 41 alineatul (1) și alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) din cauza motivării insuficiente a deciziilor atacate.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat prevăzut la articolul 41 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din cartă, prin aceea că reclamanta nu a fost audiată înainte de adoptarea deciziilor atacate;

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 103 alineatul (7) litera (h) din Directiva 2014/59/UE (1), a articolului 113 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 (2), a articolului 6 alineatul (5) prima teză din Regulamentul delegat (UE) nr. 2015/63 (3), a articolelor 16 și 20 din cartă și a principiului proporționalității, din cauza aplicării unui multiplicator de 0,556 pentru indicatorul SIP (Sistem Instituțional de Protecție).
               În cadrul celui de al treilea motiv, reclamanta critică faptul că, în cazul său, pârâtul nu a aplicat pe deplin indicatorul SIP. Protecția pe care o oferă un sistem de garantare instituțional se aplică global și uniform pentru toate instituțiile membre. O diferențiere între instituții în ceea ce privește indicatorul SIP contravine sistemului și are caracter arbitrar. De asemenea, încadrarea reclamantei în categoria instituțiilor cu risc maxim este vădit nejustificată și arbitrară;

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 16 din cartă și a principiului proporționalității din cauza aplicării unui multiplicator de ajustare pentru risc.
               În continuare, reclamanta invocă faptul că Comitetul unic de rezoluție ar fi încălcat libertatea sa de desfășurare a unei activități economice, precum și principiul proporționalității, întrucât a calculat multiplicatori de ajustare pentru risc, care nu corespund profilului său de risc, acesta fiind un profil bun în raport cu media profilurilor altor instituții contribuabile.

      (1)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului Text cu relevanță pentru SEE (JO L 2014, L 173, p. 190).

      (2)  Regulamentul nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1).

      (3)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).


title: Cauza C-191/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Verein für Konsumenteninformation/Amazon EU Sàrl [Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 864/2007 și Regulamentul (CE) nr. 593/2008 — Protecția consumatorilor — Directiva 93/13/CEE — Protecția datelor — Directiva 95/46/CE — Contracte de vânzare online încheiate cu consumatori care au reședința în alte state membre — Clauze abuzive — Condiții generale care cuprind o clauză privind alegerea dreptului aplicabil în favoarea dreptului statului membru în care are sediul societatea — Stabilirea legii aplicabile pentru aprecierea caracterului abuziv al clauzelor acestor condiții generale în cadrul unei acțiuni în încetare — Stabilirea legii care reglementează prelucrarea datelor cu caracter personal ale consumatorilor]

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Verein für Konsumenteninformation/Amazon EU Sàrl
   (Cauza C-191/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 864/2007 și Regulamentul (CE) nr. 593/2008 - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Protecția datelor - Directiva 95/46/CE - Contracte de vânzare online încheiate cu consumatori care au reședința în alte state membre - Clauze abuzive - Condiții generale care cuprind o clauză privind alegerea dreptului aplicabil în favoarea dreptului statului membru în care are sediul societatea - Stabilirea legii aplicabile pentru aprecierea caracterului abuziv al clauzelor acestor condiții generale în cadrul unei acțiuni în încetare - Stabilirea legii care reglementează prelucrarea datelor cu caracter personal ale consumatorilor])
   (2016/C 350/10)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Verein für Konsumenteninformation

      Pârâtă: Amazon EU Sàrl

      Dispozitivul

               1)

               Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) și Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale („Roma II”) trebuie interpretate în sensul că, fără a aduce atingere articolului 1 alineatul (3) din fiecare dintre aceste regulamente, legea aplicabilă unei acțiuni în încetare, în sensul Directivei 2009/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind acțiunile în încetare în ceea ce privește protecția intereselor consumatorilor, îndreptată împotriva utilizării unor clauze contractuale pretins nelegale de către o întreprindere stabilită într-un stat membru care încheie contracte de comerț electronic cu consumatori care au reședința în alte state membre și în special în statul instanței competente, trebuie determinată în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 864/2007, în timp ce legea aplicabilă aprecierii unei anumite clauze contractuale trebuie determinată întotdeauna în aplicarea Regulamentului nr. 593/2008, indiferent dacă această apreciere este efectuată în cadrul unei acțiuni individuale sau în cadrul unei acțiuni colective.

               2)

               Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că o clauză care figurează în condițiile generale de vânzare ale unui profesionist, care nu a făcut obiectul unei negocieri individuale, potrivit căreia legea statului membru în care se află sediul acestui profesionist reglementează contractul de comerț electronic cu un consumator, este abuzivă în măsura în care îl induce în eroare pe acest consumator, dându-i impresia că doar legea acestui stat membru se aplică contractului, fără a-l informa despre faptul că beneficiază de asemenea, în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Regulamentul nr. 593/2008, de protecția asigurată de dispozițiile imperative ale dreptului care i-ar fi aplicabil în lipsa acestei clauze, ceea ce este de competența instanței naționale să verifice, în lumina tuturor împrejurărilor relevante.

               3)

               Articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date trebuie interpretat în sensul că o prelucrare de date cu caracter personal efectuată de o întreprindere de comerț electronic este reglementată de dreptul statului membru spre care această întreprindere își direcționează activitățile dacă se dovedește că această întreprindere efectuează prelucrarea datelor în cauză în cadrul activităților unui sediu situat în acest stat membru. Revine instanței naționale sarcina să aprecieze dacă această situație se regăsește în speță.

      (1)  JO C 221, 6.7.2015.


               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/5

         Depunerea jurământului de către un nou membru al Tribunalului
   2010/C 317/09
   Numit judecător la Tribunalul Uniunii Europene prin Decizia reprezentanților guvernelor statelor membre ale Uniunii Europene din 8 iulie 2010 (1) pentru perioada cuprinsă între 1 septembrie 2010 și 31 august 2016, domnul van der Woude a depus jurământul în fața Curții la 13 septembrie 2010.

      (1)  JO L 186, 20.7.2010


title: Cauza T-320/13: Ordonanța Tribunalului din 10 noiembrie 2014 – DelSolar (Wujiang)/Comisia [ „Dumping — Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule și plachete) originare sau expediate din China — Taxă antidumping provizorie — Nepronunțare asupra fondului” ]

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/33

         Ordonanța Tribunalului din 10 noiembrie 2014 – DelSolar (Wujiang)/Comisia
   (Cauza T-320/13) (1)

   ([„Dumping - Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule și plachete) originare sau expediate din China - Taxă antidumping provizorie - Nepronunțare asupra fondului”])
   (2015/C 026/41)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: DelSolar (Wujiang) Ltd (Wujiang City, China) (reprezentanţi: iniţial L. Catrain González, avocat, E. Wright şi H. Zhu, barristers, ulterior L. Catrain González şi E. Wright)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn şi T. Maxian Rusche, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (UE) nr. 513/2013 al Comisiei din 4 iunie 2013 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule și plachete) originare sau expediate din Republica Populară Chineză și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 182/2013 prin care se supun înregistrării importurile de acest tip originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO L 152, p. 5), în măsura în care se aplică reclamantei

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 215, 27.7.2013.


title: Cauza T-319/11: Acțiune introdusă la 14 iunie 2011 — ABN AMRO Group/Comisia

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/35

         Acțiune introdusă la 14 iunie 2011 — ABN AMRO Group/Comisia
   (Cauza T-319/11)
   2011/C 252/80
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: ABN AMRO Group NV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: W. Knibbeler și P. van den Berg, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluzii

               —

               Anularea articolului 5 din Decizia Comisiei din 5 aprilie 2011 privind ajutoarele C 11/2009 (ex NN 53b/2008, NN 2/2010 și N 19/2010) puse în aplicare de Țările de Jos în favoarea ABN AMRO Group NV și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe vicierea constatărilor din decizia contestată legate de întinderea interdicției de achiziționare prevăzute la articolul 5 din cauza următoarelor erori de drept și pe faptul că trebuie așadar anulate:

                           —

                           încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (b) TFUE și aplicarea incorectă a principiilor și a orientărilor cuprinse în Comunicările Comisiei (1);

                           —

                           încălcarea principiului proporționalității prin condiționarea aprobării măsurilor de ajutor de o interdicție de achiziționare care nu este adecvată, necesară ori proporțională;

                           —

                           încălcarea principiului egalității de tratament prin impunerea unei interdicții de achiziționare mult mai strictă comparativ cu interdicțiile de achiziționare impuse de Comisie în alte cazuri;

                           —

                           încălcarea principiului bunei administrări din cauza neexaminării cu atenție și în mod individual a tuturor aspectelor relevante ale cazului în discuție, inclusiv necesitatea și consecințele interdicției de achiziționare impuse prin decizie, și încălcarea articolului 296 TFUE din cauza nemotivării adecvate a deciziei sus-menționate;

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe vicierea constatărilor deciziei contestate în ceea ce privește durata interdicției de achiziționare prevăzute la articolul 5 din cauza următoarelor erori de drept și de evaluare și pe faptul că trebuie așadar anulate:

                           —

                           încălcarea articolului 345 TFUE prin condiționarea duratei interdicției de achiziționare de participația deținută de stat;

                           —

                           încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (b) TFUE și aplicarea incorectă a principiilor și a orientărilor cuprinse în Comunicările Comisiei (2);

                           —

                           încălcarea principiului egalității de tratament prin impunerea unei interdicții de achiziționare pentru o durată mult mai lungă față de interdicțiile de achiziționare impuse de Comisie în alte cazuri;

                           —

                           încălcarea principiilor proporționalității și bunei administrări.

      (1)  Comunicare a Comisiei — Aplicarea normelor privind ajutoarele de stat în cazul măsurilor adoptate în legătură de instituțiile financiare în contextul actualei crize financiare mondiale (JO 2008, C 270, p. 8); Comunicare a Comisiei — Recapitalizarea instituțiilor financiare în contextul actualei crize financiare: limitarea ajutorului la minimul necesar și garanții împotriva denaturărilor nejustificate ale concurenței (JO 2009, C 10, p. 2); Comunicare a Comisiei privind tratarea activelor depreciate în sectorul bancar comunitar (JO 2009, C 72, p. 1); Comunicare a Comisiei privind restabilirea viabilității și evaluarea măsurilor de restructurare luate în sectorul financiar, în contextul crizei actuale, în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat (JO 2009 C 195 p. 9).

      (2)  A se vedea nota de pagină 1.


title: Cauza T-338/10: Acțiune introdusă la 18 august 2010 — Comisia/Tornasol Films

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/47

      Acțiune introdusă la 18 august 2010 — Comisia/Tornasol Films
      (Cauza T-338/10)
      ()
      (2010/C 288/89)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: A.-M. Rouchaud-Joët, agente, asistată de R. Alonso Pérez-Villanueva, abogado)

         Pârâtă: Tornasol Films, SA (Madrid, Spania)

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Obligarea pârâtei la plata către reclamantă a sumei de 19 554,00 euro plus dobânzile de întârziere calculate la rata de 5 % pe an, cu începere de la 14 aprilie 2009;

                  —

                  obligarea Tornasol Films la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune are ca obiect pretinsa neexecutare a obligațiilor contractuale prevăzute în contractul încheiat între Comisie și pârâtă, în cadrul programului MEDIA Plus.
      Contractul sus-menționat prevede că beneficiarul se obligă să constituie o garanție echivalentă cu suma primită în calitate de ajutor comunitar, depunând valoarea în cauză într-un cont bancar determinat, în termen de 30 de zile de la data începerii producției, și să prezinte Comisiei un proiect de reinvestire a sumei menționate în termen de șase luni de la aceeași dată.
      În susținerea acțiunii, reclamanta arată că:

                  —

                  pârâta nu și-a îndeplinit obligațiile contractuale, deși nu s-a opus și nici nu a obiectat împotriva scrisorii de punere în întârziere expediate de Comisie;

                  —

                  prevederile contractuale referitoare la cazul încălcării obligațiilor de către beneficiar permit Comisiei să rezilieze contractul și să ceară restituirea sumelor achitate cu titlul de participare financiară;

                  —

                  în pofida repetatelor scrisori de punere în întârziere și somații, pârâta nu a restituit fondurile acordate.


title: Cauza T-706/14: Hotărârea Tribunalului din 16 februarie 2017 – Holistic Innovation Institute/REA [„Cercetare și dezvoltare tehnologică — Proiecte finanțate de Uniune în domeniul cercetării — Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) — Proiectele ZONeSEC și Inachus — Decizie de respingere a participării reclamantei — Acțiune în anulare și în răspundere”]

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/42

         Hotărârea Tribunalului din 16 februarie 2017 – Holistic Innovation Institute/REA
   (Cauza T-706/14) (1)

   ([„Cercetare și dezvoltare tehnologică - Proiecte finanțate de Uniune în domeniul cercetării - Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) - Proiectele ZONeSEC și Inachus - Decizie de respingere a participării reclamantei - Acțiune în anulare și în răspundere”])
   (2017/C 104/58)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Holistic Innovation Institute, SLU (Pozuelo de Alarcón, Spania) (reprezentanți: inițial R. Muñiz García, ulterior J. Marín López, avocați)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Cercetare (reprezentanți: S. Payan-Lagrou și V. Canetti, agenți, asistați de J. Rivas, avocat)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, având ca obiect anularea Deciziei Directorului REA din 24 iulie 2014 [ARES (2014) 2461172] privind încheierea negocierii cu reclamanta şi respingerea participării acesteia la proiectele europene Inachus şi ZONeSEC şi, pe de altă parte, o cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE, având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit ca urmare a excluderii sale de la participarea la proiectele respective şi a comunicării anumitor informaţii referitoare la reclamantă în urma deciziei menţionate

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Obligă Holistic Innovation Institute, SLU la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii referitoare la măsurile provizorii.

      (1)  JO C 421, 24.11.2014.


title: Cauza T-506/13: Acțiune introdusă la 20 septembrie 2013 — Urb Rulmenți Suceava/OAPI — Adiguzel (URB)

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/17

         Acțiune introdusă la 20 septembrie 2013 — Urb Rulmenți Suceava/OAPI — Adiguzel (URB)
   (Cauza T-506/13)
   2013/C 352/32
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Urb Rulmenți Suceava SA (Suceava, România) (reprezentant: I. Burdusel, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Harun Adiguzel (Diosd, Ungaria)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 12 iulie 2013, dată în cauza R 1309/2012-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedurile desfășurate în fața OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „URB” pentru produse din clasele 6 și 7 — înregistrarea mărcii comunitare nr. 7 380 009

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Motivarea cererii de declarare a nulității: cauze de nulitate absolută prevăzute la articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară și cauze de nulitate relativă prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind marca comunitară

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b), a articolului 53 alineatul (1) litera (a) și a articolului 72 din Regulamentul privind marca comunitară


title: Cauza T-293/15: Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2015 – Banimmo/Comisia („Achiziții publice de servicii — Retragerea actului atacat — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/30

         Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2015 – Banimmo/Comisia
   (Cauza T-293/15) (1)

   ((„Achiziții publice de servicii - Retragerea actului atacat - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2015/C 320/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Banimmo SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanţi: V. Ost şi M. Vanderstraeten, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Delaude şi J. Estrada de Solà, agenţi)

      Obiectul

   Cerere privind anularea deciziei din 9 aprilie 2015 prin care Comisia a respins oferta pe care Banimmo a prezentat-o ca urmare a unei cereri de prospectare imobiliară pentru a satisface nevoile Comisiei pentru spații de birouri în Bruxelles (JO 2014/S 130 231896).

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii Banimmo SA de judecare a cauzei potrivit procedurii accelerate.

               3)

               Obligă Comisia Europeană la plata propriilor cheltuieli de judecată și a celor efectuate de Banimmo, inclusiv a celor efectuate în procedura privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 236, 20.7.2015.


title: Cauza C-268/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Namur (Belgia) la 28 mai 2010 — Marc Collard/État belge — SPF Finances

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/23

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Namur (Belgia) la 28 mai 2010 — Marc Collard/État belge — SPF Finances
   (Cauza C-268/10)
   ()
   2010/C 221/37
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Namur

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Marc Collard

      Pârât: État belge — SPF Finances

      Intervenient: État belge — SPF Défense

      Întrebările preliminare

               1.

               Următoarele dispoziții din dreptul Uniunii Europene:

                           1.

                           Articolul 6 din Tratatul de la Lisabona din 13 decembrie 2007 de modificare a Tratatului privind Uniunea Europeană, semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, în vigoare de la 1 decembrie 2009, potrivit căruia „Uniunea recunoaște drepturile, libertățile și principiile prevăzute în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din 7 decembrie 2000, astfel cum a fost adaptată la 22 decembrie 2007, la Strasbourg, care are aceeași valoare juridică cu cea a tratatelor. […]”;

                           2.

                           Articolul 35 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (1), potrivit căruia „Orice persoană are dreptul de acces la asistența medicală preventivă și de a beneficia de îngrijiri medicale […]. În definirea și punerea în aplicare a tuturor politicilor și acțiunilor Uniunii se asigură un nivel ridicat de protecție a sănătății umane”,

                     interpretate în conformitate cu marile principii pe care se întemeiază Uniunea Europeană, astfel cum sunt amintite în Preambulul Tratatului de la Lisabona,
               se opun ca un stat membru, în speță Belgia, să permită, pe teritoriul său, continuarea fabricării, a importului, a promovării și a comercializării tutunului prelucrat pentru fumat, în timp ce același stat recunoaște oficial că aceste produse dăunează grav sănătății celor care le utilizează și că sunt identificate drept cauză a numeroase boli invalidante și a numeroase decese premature, ceea ce ar trebui să justifice în mod logic interzicerea acestora?

               2.

               Următoarele dispoziții din dreptul Uniunii Europene:

                           1.

                           Articolul 6 din Tratatul de la Lisabona din 13 decembrie 2007 de modificare a Tratatului privind Uniunea Europeană, semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, în vigoare de la 1 decembrie 2009, potrivit căruia „Uniunea recunoaște drepturile, libertățile și principiile prevăzute în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din 7 decembrie 2000, astfel cum a fost adaptată la 22 decembrie 2007, la Strasbourg, care are aceeași valoare juridică cu cea a tratatelor. […]”

                           2.

                           Și articolul 35 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO C 364, 18 decembrie 2000), potrivit căruia „Orice persoană are dreptul de acces la asistența medicală preventivă și de a beneficia de îngrijiri medicale […]. În definirea și punerea în aplicare a tuturor politicilor și acțiunilor Uniunii se asigură un nivel ridicat de protecție a sănătății umane”,

                     interpretate în conformitate cu marile principii pe care se întemeiază Uniunea Europeană, astfel cum sunt amintite în Preambulul Tratatului de la Lisabona,
               se opun ca următoarele dispoziții din dreptul belgian:

                           Legea generală privind activitatea vamală și accizele, coordonată prin Decretul regal din 18 iulie 1977 (Moniteur belge din 21 septembrie 1977) și confirmată prin Legea din 6 iulie 1978, articolul 1 (Moniteur belge din 12 august 1978);

                           Legea din 10 iunie 1997 privind regimul general, deținerea, circulația și controlul produselor supuse accizelor (Moniteur belge din 1 august 1997);

                           Legea din 3 aprilie 1997 privind regimul fiscal al tutunului prelucrat (Moniteur belge din 1 august 1997), modificată prin Legea din 26 noiembrie 2006 (Moniteur belge din 8 decembrie 2006);

                     autorizează statul belgian să considere tutunul prelucrat pentru fumat drept bază impozabilă cu titlu de accize, în timp ce:

                           pe de o parte, statul menționat recunoaște oficial că aceste produse dăunează grav sănătății celor care le utilizează și că sunt identificate drept cauză a numeroase boli invalidante și a numeroase decese premature, ceea ce ar trebui să justifice în mod logic dispariția acestora;

                           pe de altă parte, procedând astfel, însuși statul respectiv împiedică adoptarea măsurilor susceptibile să provoace în mod eficient această dispariție, prin favorizarea randamentului fiscal față de orice efect cu adevărat descurajator?

      (1)  JO 2000, C 364, p. 1.


title: Cauza T-112/17: Acțiune introdusă la 17 februarie 2017 – Pelikan/EUIPO – NBA Properties (NEW ORLEANS PELICANS)

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/25

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2017 – Pelikan/EUIPO – NBA Properties (NEW ORLEANS PELICANS)
   (Cauza T-112/17)
   (2017/C 129/38)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG (Hanovra, Germania) (reprezentant: U. Hildebrandt, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: NBA Properties, Inc. (New York, New York, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene în culorile negru și alb care conține elementele verbale „NEW ORLEANS PELICANS” – cererea de înregistrare nr. 11 518 487

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 16 decembrie 2016 în cauza R 408/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-37/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 3 decembrie 2015 – Macchia/Comisia

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/79

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 3 decembrie 2015 – Macchia/Comisia
   (Cauza F-37/13) (1)

   (2016/C 027/102)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013, p. 59.


title: Cauza F-65/15: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2015 – ZZ/OAPI

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/29

         Acțiune introdusă la 23 aprilie 2015 – ZZ/OAPI
   (Cauza F-65/15)
   (2015/C 221/40)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei pârâtului din 4 iunie 2014 de reziliere a contractului de muncă al reclamantului, în conformitate cu o clauză a acestui contract de muncă

      Concluziile reclamantului

   Reclamantul solicită Tribunalului Funcției Publice:

               —

               anularea deciziei OAPI, comunicată reclamantului prin scrisoarea din 4 iunie 2014, de constatare a încetării contractului de agent temporar al reclamantului în cadrul OAPI, însoțit de un termen de preaviz de șase luni care a început să curgă după expirarea valabilității listei de rezervă stabilite în cadrul procedurii de concurs EPSO OAPI/AST/02/13;

               —

               obligarea OAPI la plata de daune-interese către reclamant într-un cuantum adecvat stabilit de Tribunal, pentru prejudiciile morale și imateriale suferite de acesta prin decizia OAPI menționată în primul capăt de cerere;

               —

               în cazul în care pronunțarea hotărârii sau încheierea definitivă a prezentei proceduri ar interveni după rezilierea contractului de muncă al reclamantului de către OAPI: obligarea OAPI să îl reîncadreze pe reclamant în serviciul său, prin reconstituirea completă a treptelor de promovare în carieră pe care le-ar fi realizat dacă contractul său de muncă ar fi continuat să existe, precum și obligarea OAPI la plata de despăgubiri către reclamant care să acopere toate prejudiciile materiale suferite de acesta, în special prin plata tuturor remunerațiilor neplătite și prin compensarea tuturor celorlalte prejudicii materiale suferite de reclamant ca urmare a comportamentului ilicit al OAPI (după deducerea alocațiilor de șomaj primite);

               —

               cu titlu subsidiar, în cazul în care, pentru motive de drept sau de fapt, în situația din prezenta cauză nu se realizează reîncadrarea reclamantului în serviciul său și/sau contractul de muncă al acestuia nu continuă să existe în aceleași condiții precum cele anterioare, obligarea OAPI la plata de daune-interese către reclamant, pentru prejudiciile materiale suferite ca urmare a încetării în mod ilegal a activității sale, într-un cuantum care reprezintă diferența dintre veniturile la care reclamantul s-ar fi așteptat efectiv și veniturile pe care acesta le-ar fi obținut în cazul în care contractul s-ar fi derulat în continuare, ținându-se cont și de prestațiile de pensie și de alte drepturi;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.


title: Cauza T-73/13: Acțiune introdusă la 11 februarie 2013 — InterMune UK și alții/EMA

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/38

         Acțiune introdusă la 11 februarie 2013 — InterMune UK și alții/EMA
   (Cauza T-73/13)
   2013/C 114/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: InterMune UK Ltd (Londra, Regatul Unit), InterMune, Inc. (Brisbane, Statele Unite) și InterMune International AG (Muttenz, Elveția) (reprezentanți: I. Dodds-Smith și A. Williams, solicitors, T. de la Mare, barrister, și F. Campbell, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei, comunicată de pârâtă reclamantelor la 15 ianuarie 2013, de a divulga anumite informații în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 (1), în măsura în care decizia privește divulgarea de informații furnizate anterior pârâtei de către reclamante și care nu sunt încă în domeniul public și

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamante a cheltuielilor de judecată și a altor cheltuieli aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii formulate, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe faptul că pârâta nu a realizat în mod corespunzător evaluarea comparativă pe care trebuie să o efectueze în temeiul articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, în sensul de a aprecia dacă există, în fapt, un interes public în divulgarea informațiilor în litigiu care să fie superior necesității de a proteja interesele comerciale ale reclamantelor împotriva prejudiciului substanțial pe care l-ar cauza o astfel de divulgare.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că pârâta nu a luat în considerare în mod corespunzător alți factori importanți, relevanți în evaluarea comparativă impusă de lege, inclusiv:

                           —

                           cerințele reglementării specifice a Uniunii Europene, [mai ales Regulamentul (CE) nr. 726/2004 (2), în special articolul 14 alineatul (11) din acesta];

                           —

                           principiile de interpretare impuse tuturor instituțiilor Uniunii Europene de articolul 39 alineatul (3) din TRIPs (Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală) în cadrul interpretării reglementării UE;

                           —

                           drepturile fundamentale de proprietate și la respectarea vieții private, astfel cum sunt protejate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, evaluate în lumina unei examinări atente a tuturor faptelor relevante, de natură să permită o analiză de proporționalitate care să țină seama de fapte și

                           —

                           obligația de a urma propriile orientări și politici publicate, privind importanța protejării informațiilor comerciale confidențiale.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe susținerea că dacă pârâta ar fi efectuat în mod corespunzător evaluarea comparativă necesară și ar fi luat în considerare în mod corespunzător toți factorii relevanți, singura concluzie legală, proporțională și/sau rezonabilă ar fi fost aceea că informațiile în litigiu nu trebuie divulgate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83).


title: Cauza F-62/13: Acțiune introdusă la 26 iunie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/26

         Acțiune introdusă la 26 iunie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-62/13)
   2013/C 352/52
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: L. Mansullo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea reținerii sumei de 500 de euro și a cinci rețineri ale sumei de 504,67 euro din prestația de invaliditate a reclamantului, pentru lunile iulie-decembrie 2012

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei, cuprinsă în fișa de pensie a reclamantului pentru luna iulie 2012, de a efectua o reținere de 500 de euro din prestația de invaliditate la care reclamantul avea dreptul pentru luna respectivă;

               —

               anularea deciziilor, cuprinse în fișele de pensie ale reclamantului pentru lunile august-decembrie 2012, de a efectua o reținere de 504,67 euro din prestația de invaliditate la care reclamantul avea dreptul pentru lunile respective;

               —

                  quatenus oportet, anularea deciziilor, indiferent de forma acestora, prin care se resping reclamațiile din 15 octombrie 2012 și din 15 ianuarie 2013, formulate împotriva deciziilor respective;

               —

               anularea notei din 6 februarie 2013, împreună cu anexa sa și cu copia unei note din 3 august 2012, despre care se susține că este emisă de Oficiul pentru Administrarea și Plata Drepturilor Individuale al Comisiei;

               —

               obligarea Comisiei Europene să ramburseze reclamantului sumele următoare: (1) 500 de euro, împreună cu dobânzile calculate la această sumă la o rată de 10 % pe an, cu capitalizare anuală, începând cu 1 august 2012 și până la plata efectivă a sumei respective; (2) 504,67 euro, împreună cu dobânzile calculate la această sumă la rata de 10 % pe an, cu capitalizare anuală, începând cu 1 septembrie 2012 și până la plata efectivă a sumei respective; (3) 504,67 euro, împreună cu dobânzile calculate la această sumă la rata de 10 % pe an, cu capitalizare anuală, începând cu 1 octombrie 2012 și până la plata efectivă a sumei respective; (4) 504,67 euro, împreună cu dobânzile calculate la această sumă la rata de 10 % pe an, cu capitalizare anuală, începând cu 1 noiembrie 2012 și până la plata efectivă a sumei respective; (5) 504,67 euro, împreună cu dobânzile calculate la această sumă la rata de 10 % pe an, cu capitalizare anuală, începând cu 1 decembrie 2012 și până la plata efectivă a sumei respective; (6) 504,67 euro, împreună cu dobânzile calculate la această sumă la rata de 10 % pe an, cu capitalizare anuală, începând cu 1 ianuarie 2013 și până la plata efectivă a sumei respective;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-368/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 29 martie 2007 — Verheyden/Comisie ( Funcție publică — Cerere de reportare a concediului anual — Cerințele serviciului — Concediu medical — Protecția încrederii legitime )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/33

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 29 martie 2007 — Verheyden/Comisie
   (Cauza T-368/04) (1)

   („Funcție publică - Cerere de reportare a concediului anual - Cerințele serviciului - Concediu medical - Protecția încrederii legitime’)
   (2007/C 96/69)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Luc Verheyden (Angera, Italia) (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Joris și L. Lozano Palacios, agenți)
   Obiectul cauzei
   Cerere care urmărește, pe de o parte, anularea deciziilor șefului de unitate al reclamantului din datele de 4, 24 și 27 februarie 2004 referitoare la cererea reclamantului de reportare din 2003 în 2004 a zilelor de concediu anual neefectuat care depășesc pragul de douăsprezece zile, precum și anularea deciziei administrației din 1 iunie 2004, primită la 14 iunie 2004, de respingere a contestației reclamantului și, pe de altă parte, obligarea Comisiei la plata unei indemnizații compensatorii pentru cele 32 de zile de concediu anual neefectuat și neplătit, majorată cu o dobândă de 5,25 %, calculată din ziua introducerii prezentei acțiuni, precum și acordarea de daune-interese pentru prejudiciu moral, atingere adusă carierei și atingere adusă reputației.
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Anulează decizia superiorului ierarhic al reclamantului din 27 februarie 2004 prin care refuză semnarea cererii acestuia de reportare a concediului anual din 2003 în 2004, în măsura în care refuză acordarea reportării, în afara celor douăsprezece zile de drept, a celor opt zile de concediu anual care au fost stabilite de directorul de resurse al Centrului Comun de Cercetări într-un email din 11 februarie 2003.

               2)

               Obligă Comisia să plătească reclamantului suma care corespunde proporției de opt treizecimi din remunerația lunară din momentul încetării funcțiilor sale, majorată cu dobânzile moratorii începând de la data de 13 septembrie 2004. Rata dobânzilor moratorii care urmează a se aplica trebuie calculată pe baza ratei fixate de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, aplicabilă în perioada respectivă și majorată cu două puncte.

               3)

               Respinge acțiunea pentru celelalte capete de cerere.

               4)

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de reclamant.

      (1)  JO C 300, 4.12.2004.


title: Cauza T-274/09: Acțiune introdusă la 14 iulie 2009 — Deutsche Bahn/OAPI — DSB (IC4)

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/38

         Acțiune introdusă la 14 iulie 2009 — Deutsche Bahn/OAPI — DSB (IC4)
   (Cauza T-274/09)
   2009/C 220/80
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Bahn AG (Berlin, Germania) (reprezentant: E. Haag, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DSB (Copenhaga, Danemarca)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 30 aprilie 2009 și a deciziei diviziei de opoziție din 26 iulie 2007.

               —

               obligarea OAPI la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii de opoziție și de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: DSB

      Marca comunitară vizată: marca verbală „IC4” pentru produse din clasa 39 (cerere de înregistrare nr. 4 255 411)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală „ICE” pentru produse și servicii din clasele 6, 7, 9, 11, 12, 19, 37, 38, 39, 41 și 42 (marcă comunitară nr. 170605) și marca figurativă germană „IC” pentru servicii din clasele 39 și 42 (nr. 1 009 258)

      Decizia diviziei de opoziție: respingerea opoziției

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât ar exista un risc de confuzie între mărcile aflate în opoziție.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)


title: Cauza C-539/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana — Italia) — Ottica New Line di Accardi Vincenzo/Comune di Campobello di Mazara (Articolele 49 TFUE și 56 TFUE — Libertatea de stabilire — Sănătate publică — Opticieni — Legislație regională care condiționează înființarea unor noi magazine de optică de o autorizație — Limitări demografice și geografice — Justificare — Aptitudine de a atinge scopul urmărit — Coerență — Proporționalitate)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/13

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana — Italia) — Ottica New Line di Accardi Vincenzo/Comune di Campobello di Mazara
   (Cauza C-539/11) (1)

   (Articolele 49 TFUE și 56 TFUE - Libertatea de stabilire - Sănătate publică - Opticieni - Legislație regională care condiționează înființarea unor noi magazine de optică de o autorizație - Limitări demografice și geografice - Justificare - Aptitudine de a atinge scopul urmărit - Coerență - Proporționalitate)
   2013/C 344/20
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Ottica New Line di Accardi Vincenzo

      Pârâtă: Comune di Campobello di Mazara,

      cu participarea: Fotottica Media Vision di Luppino, Natale Fabrizio e C s.n.c.

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana — Interpretarea articolelor 49 TFUE și 56 TFUE, precum și a articolului 2 alineatul (2) litera (f), a articolului 4 alineatul (8) și a articolului 15 din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 50) — Legislație regională potrivit căreia autorizarea deschiderii unor noi magazine pentru exercitarea profesiei de optician este condiționată, pe de o parte, de existența unui singur magazin la o populație de 8 000 de locuitori și, pe de altă parte, de existența unei distanțe minime de 300 de metri în raport cu magazinele de optică existente — Restricție privind libera prestare a serviciilor — Motive imperative de interes general — Protecția sănătății — Proporționalitate

      Dispozitivul

   Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări regionale precum cea în discuție în litigiul principal, care impune limite la eliberarea autorizațiilor de înființare a unor noi magazine de optică prevăzând că:

               —

               în fiecare zonă geografică, un singur magazin de optică poate fi înființat, în principiu, la 8 000 de locuitori și

               —

               fiecare nou magazin de optică trebuie să respecte, în principiu, o distanță minimă de 300 de metri în raport cu magazinele de optică deja existente,

         cu condiția ca autoritățile competente să utilizeze în mod adecvat, cu respectarea unor criterii transparente și obiective, abilitările oferite de reglementarea în cauză în scopul de a atinge, în mod coerent și sistematic, obiectivele urmărite de aceasta care țin de protecția sănătății publice pe întreg teritoriul în cauză, ceea ce revine instanței naționale să verifice.

      (1)  JO C 370, 17.12.2011.


title: Cauza C-264/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Münster (Germania) la 17 mai 2017 – Harry Mensing/Finanzamt Hamm

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Münster (Germania) la 17 mai 2017 – Harry Mensing/Finanzamt Hamm
   (Cauza C-264/17)
   (2017/C 283/24)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Münster

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Harry Mensing

      Pârât: Finanzamt Hamm

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 316 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) (denumită în continuare: „Directiva TVA”) trebuie interpretat în sensul că comerciantul persoană impozabilă poate aplica regimul marjei și livrărilor intracomunitare de obiecte de artă de către autori sau succesorii în drepturi ai acestora care nu fac parte din persoanele prevăzute la articolul 314 din Directiva TVA?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: articolul 322 litera (b) din Directiva TVA impune să se refuze comerciantului dreptul la deducerea taxei achitate în amonte pentru achiziția intracomunitară de obiecte de artă și în cazul în care nu există nicio dispoziție națională care să conțină o reglementare corespunzătoare?

      (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.