title: Cauza C-507/14: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça – Portugalia) – P/M (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Inexistența unei îndoieli rezonabile — Competența judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 — Articolul 16 alineatul (1) litera (a) — Stabilirea datei la care o instanță este sesizată — Cerere de suspendare a procedurii — Lipsa de incidență)

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/12

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça – Portugalia) – P/M
   (Cauza C-507/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Inexistența unei îndoieli rezonabile - Competența judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 - Articolul 16 alineatul (1) litera (a) - Stabilirea datei la care o instanță este sesizată - Cerere de suspendare a procedurii - Lipsa de incidență))
   (2015/C 320/16)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal de Justiça

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: P

      Pârât: M

      Dispozitivul

   Articolul 16 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 trebuie interpretat în sensul că o instanță se consideră sesizată la data la care actul de sesizare a instanței sau un act echivalent este depus la această instanță, chiar în cazul în care procedura a fost suspendată între timp la inițiativa solicitantului care a formulat-o, fără ca respectiva procedură să fi fost notificată pârâtului și ca acesta din urmă să fi luat cunoștință sau să fi intervenit în vreun mod, cu condiția ca solicitantul să nu fi neglijat în continuare să ia măsurile pe care avea obligația să le ia pentru ca actul să fie notificat sau comunicat pârâtului.

      (1)  JO C 65, 23.2.2015.


title: Cauza T-397/13: Acțiune introdusă la 6 august 2013 — Tilly-Sabco/Comisia

text:
               5.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 291/4

         Acțiune introdusă la 6 august 2013 — Tilly-Sabco/Comisia
   (Cauza T-397/13)
   2013/C 291/04
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Franța) (reprezentanți: R. Milchior și F. Le Roquais, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității acțiunii în anulare având ca obiect Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 689/2013 din 18 iulie 2013 de stabilire a restituirilor la export în sectorul cărnii de pasăre (JOUE L 196/13 din 19 iulie 2013);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 689/2013 din 18 iulie 2013 de stabilire a restituirilor la export în sectorul cărnii de pasăre (JOUE L 196/13 din 19 iulie 2013);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe un abuz de procedură, întrucât normele de procedură au fost încălcate în măsura în care Comisia nu ar fi permis comitetului să examineze toate elementele necesare în vederea emiterii avizului său privind proiectul de text care trebuie adoptat în conformitate cu procedura prevăzută de Regulamentul nr. 182/2011 (1).

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe un viciu de procedură și pe necompetență, regulamentul atacat fiind adoptat sub semnătura directorului general pentru agricultură și dezvoltare rurală, în numele președintelui Comisiei, fără să se fi dovedit existența unui act de delegare și a unei declarații de autocertificare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe nemotivarea regulamentului atacat, în măsura în care:

                           —

                           considerentul (6) al acestuia nu poate constitui o motivare suficientă pentru un regulament care se îndepărta de la practica obișnuită a Comisiei care constă în stabilirea cuantumului restituirilor în funcție de diferența dintre prețurile produselor în cauză pe piața comunitară, pe de o parte, și pe piața mondială, pe de altă parte, și

                           —

                           motivarea ar fi incoerentă și contradictorie întrucât ar reprezenta reproducerea identică a precedentului Regulament de punere în aplicare nr. 360/2013, fără a ține seama de criteriile evolutive înscrise în articolul 164 din Regulamentul nr. 1234/2007 (2).

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea legii sau cel puțin pe o eroare vădită de apreciere, întrucât informațiile furnizate de Comisie comitetului de gestiune nu respectă criteriile prevăzute la articolul 164 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1234/2007.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe atingerea adusă încrederii legitime, în măsura în care reclamanta s-ar aștepta în mod legitim, în urma asigurărilor primite de la Comisie, la continuarea unui sistem de restituiri pozitive până la încheierea politicii agricole comune actuale.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (JO L 55, p. 13).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul unic OCP) (JO L 299, p. 1, rectificare în JO 2009, L 37, p. 14).


title: Cauza C-158/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Regionale di Trieste (Italia) la 16 aprilie 2008 — Agenzia delle Dogane Circoscrizione doganale di Trieste/Pometon SpA

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Regionale di Trieste (Italia) la 16 aprilie 2008 — Agenzia delle Dogane Circoscrizione doganale di Trieste/Pometon SpA
   (Cauza C-158/08)
   (2008/C 158/19)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Commissione Tributaria Regionale di Trieste.
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Agenzia delle Dogane Circoscrizione doganale di Trieste.

      Pârâtă: Pometon SpA.
   Întrebările preliminare

               1)

               Se poate considera în mod legitim că regimul de perfecționare activă, astfel cum este pus în aplicare de POMETON S.p.A., este susceptibil de a încălca principiile de politică vamală a Comunității și în special pe cele ale legislației antidumping, atât generală, cât și specifică, precum și principiile din Codul Vamal Comunitar [Regulamentul (CE) nr. 2913/92 (1)]? În special se solicită să se stabilească dacă articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 384/1996 (2) trebuie interpretat ca principiu cu aplicabilitate generală, aplicabil ca o clauză generală a ordinii juridice comunitare, direct obligatorie și în raporturile dintre autoritățile naționale și contribuabili, în afara procedurii de impunere a taxei antidumping; de exemplu, se solicită să se stabilească dacă acest principiu poate fi invocat în cadrul efectuării controalelor vamale, potrivit noțiunii care figurează la articolul 4 punctul 14 din Codul Vamal Comunitar [Regulamentul (CE) nr. 2913/92]?

               2)

               dispozițiile coroborate ale articolului 13 din Regulamentul (CE) nr. 384/1996, referitoare la eludarea legislației antidumping, ale articolului 114 și următoarelor din Codul Vamal Comunitar (Regulamentul nr. 2913/1992) referitoare la perfecționarea activă și ale articolelor 202, 204, 212 și 214 referitoare la nașterea datoriei vamale, pot fi interpretate în sensul că supunerea la o taxă antidumping a unei mărfi nu este exclusă în cazul unei cumpărări prealabile a aceluiași produs de către un subiect care are cetățenia sau naționalitatea unei țări nesupuse taxelor antidumping, care l-ar fi cumpărat la rândul său dintr-o țară supusă acestei măsuri și fără a-i aduce vreo modificare l-ar fi introdus în import temporar în Comunitate sub un regim de perfecționare activă, pentru a-l reimporta transformat, dar în mod provizoriu și pentru câteva ore, și revânzându-l imediat aceleiași societăți din țara comunitară care asigură perfecționarea activă;

               3)

               întrucât prezenta instanță nu a descoperit dispoziții comunitare care să prevadă sancțiuni, în lipsa acestora, instanța din statul membru poate aplica norme din propria ordine juridică care permit să se declare, după întrunirea condițiilor, nulitatea contractelor de plasare în regim de perfecționare activă și de vânzare a produsului compensator, precum articolul 1343 (cauză ilicită), articolul 1344 (contract încheiat cu fraudarea legii) și articolul 1345 (motiv ilicit) din Codul civil italian și articolul 1414 și următoarele din Codul civil italian, în materie de simulare, în cazul în care încălcarea principiilor comunitare menționate mai sus ar fi dovedită?

               4)

               pentru orice alte motive sau elemente de interpretare pe care Curtea le va indica, operațiunea descrisă mai sus, în cazul în care ar fi fost pusă în aplicare pentru a eluda taxele antidumping, este conformă cu regimul de perfecționare activă sau, dimpotrivă, încalcă efectiv principiile vamale în domeniul aplicării taxei antidumping pe care Curtea le va indica?

               5)

               pentru orice alte motive sau elemente de interpretare pe care Curtea le va indica, operațiunea în cauză corespunde unui import definitiv de produse supuse unei taxe antidumping?

      (1)  JO L 302, p. 1, ediție specială, 02/vol. 5, p. 58.

      (2)  JO L 56, p. 1, ediție specială, 11/vol. 12, p. 223.


title: Cauza C-455/09: Ordonanța președintelui Curții din 22 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/17

         Ordonanța președintelui Curții din 22 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-455/09) (1)

   2011/C 80/32
   Limba de procedură: poloneza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/39

         Rectificare la comunicarea din Jurnalul Oficial privind cauza T-689/13
   (Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
         C 85 din 22 martie 2014
      )
   2014/C 129/47
   Comunicarea din Jurnalul Oficial privind cauza T-689/13, Bilbaina de Alquitranes și alții/Comisia se va citi după cum urmează:

         „Acțiune introdusă la 20 decembrie 2013 – Bilbaína de Alquitranes și alții/Comisia
         (Cauza T-689/13)
         2014/C 85/37
         Limba de procedură: engleza

            Părțile

            Reclamante: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Vizcaya, Spania), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Republica Cehă), Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Spania), Koppers Denmark A/S (Nyborg, Danemarca), Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Regatul Unit), Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Țările de Jos), Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Germania), Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgia), Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Polonia), Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Regatul Unit), Grupo Ferroatlántica, SA (Madrid, Spania), SGL Carbon GmbH (Meitingen, Germania), SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Austria), SGL Carbon (Passy, Franța), SGL Carbon, SA (La Coruña, Spania), SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Polonia), ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Germania) și Tokai Erftcarbon GmbH (Grevenbroich, Germania) (reprezentanți: K. Van Maldegem și C. Mereu, avocați)

            Pârâtă: Comisia Europeană

            Concluziile

         Reclamantele solicită Tribunalului:

                     —

                     admiterea cererii ca admisibilă și fondată;

                     —

                     anularea actului atacat în măsura în care clasifică CTPHT ca H400 și H410;

                     —

                     obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

            Motivele și principalele argumente

         Reclamantele vizează anularea în parte a Regulamentului (UE) nr. 944/2013 al Comisiei din 2 octombrie 2013 de modificare, în vederea adaptării la progresul tehnic și științific, a Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor (JO L 261, 3.10.2013, p. 5) (denumit în continuare „Regulamentul CLP”) în măsura în care prevede pentru smoală, gudron de huilă, temperatură înaltă, nr. CAS 65996-93-2 (denumite în continuare „SGHTI”) clasificarea „Aquatic Acute 1 (H400)” și „Aquatic Chronic 1 (H410)” (denumit în continuare „actul atacat”).
         În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

                     1.

                     Prin intermediul primului motiv se pretinde că actul atacat este nelegal întrucât încalcă prevederile Regulamentelor REACH și CLP cu privire la clasificarea substanțelor ca toxice pentru mediul acvatic și studiile care trebuie recunoscute în acest sens, precum și principiul egalității de tratament, în măsura în care respinge studiile realizate în conformitate cu Regulamentul REACH și cu liniile directoare ale OCDE și impune teste care nu se bazează pe nicio metodă standardizată acceptată.

                     2.

                     Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că actul atacat este nelegal întrucât se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere, având în vedere că nu a luat în considerare proprietățile inerte intrinseci ale SGHTI care au în special un impact semnificativ în testele cu raze și aplicarea metodei însumării. De asemenea, acesta a stabilit factorii M pentru constituenții HAP în lipsa unei analize adecvate a studiilor la care se face referire și a respins informația furnizată de reclamante fără o justificare valabilă.

                     3.

                     Prin intermediul celui de al treilea motiv se susține că actul atacat este nelegal întrucât încalcă principiul transparenței și dreptul la apărare consacrate în dreptul Uniunii.”


title: Cauza C-239/12: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 28 mai 2013 — Abdulbasit Abdulrahim/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană [Recurs — Politica externă și de securitate comună (PESC) — Măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al Qaida și cu talibanii — Regulamentul (CE) nr. 881/2002 — Acțiune în anulare — Retragerea persoanei interesate de pe lista persoanelor și entităților în cauză — Interesul de a exercita acțiunea]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/34

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 28 mai 2013 — Abdulbasit Abdulrahim/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
   (Cauza C-239/12) (1)

   (Recurs - Politica externă și de securitate comună (PESC) - Măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al Qaida și cu talibanii - Regulamentul (CE) nr. 881/2002 - Acțiune în anulare - Retragerea persoanei interesate de pe lista persoanelor și entităților în cauză - Interesul de a exercita acțiunea)
   2013/C 225/57
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Abdulbasit Abdulrahim (reprezentanți: P. Moser, QC și E. Grieves, barrister, mandatați de H. Miller, solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: E. Finnegan și G. Étienne, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: E. Paasivirta și G. Valero Jordana, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 28 februarie 2012, Abdulrahim/Consiliul și Comisia (T-127/09) prin care Tribunalul a constatat că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei în ceea ce privește acțiunea având ca obiect anularea în parte a Regulamentului (CE) nr. 1330/2008 al Comisiei din 22 decembrie 2008 de modificare pentru a 103-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al Qaida și cu talibanii (JO L 345, p. 60) — Retragerea persoanei în cauză de pe lista persoanelor și entităților vizate

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 28 februarie 2012, Abdulrahim/Consiliul și Comisia (T-127/09) în măsura în care prin aceasta se decide că nu mai este necesară pronunțarea asupra acțiunii în anulare formulate de domnul Abdulbasit Abdulrahim în fața Tribunalului.

               2.

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene pentru a se pronunța din nou asupra acțiunii în anulare formulate de domnul Abdulbasit Abdulrahim.

               3.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 200, 7.7.2012.


title: Cauza T-48/11: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — British Airways/Comisia

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/32

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — British Airways/Comisia
   (Cauza T-48/11)
   2011/C 80/57
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: British Airways plc (Harmondsworth, Regatul Unit) (reprezentanți: K. Lasok, QC, R. O’Donoghue, barristers, și B. Louveaux, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei în măsura în care afirmă că reclamanta a participat la o încălcare privind comisionul pe suprataxe și/sau obligarea Comisiei la reexaminarea deciziei sale în această privință;

               —

               anularea deciziei în măsura în care stabilește că data de la care a început săvârșirea încălcării este 22 ianuarie 2001 și înlocuirea acestei date cu cea de 1 octombrie 2001 și/sau obligarea Comisiei la reexaminarea deciziei sale în această privință;

               —

               anularea deciziei în măsura în care stabilește că aspectele referitoare la Hong Kong, Japonia, India, Thailanda, Singapore, Coreea și Brazilia au încălcat articolul 101 TFUE, articolul 53 SEE și articolul 8 din Acordul cu Elveția și/sau obligarea Comisiei la reexaminarea deciziei sale în această privință;

               —

               anularea sau reducerea semnificativă a amenzii aplicate reclamantei prin decizie în temeiul tuturor elementelor menționate anterior și/sau în temeiul competenței de fond a Tribunalului;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, precum și a altor cheltuieli efectuate de reclamantă în legătură cu această cauză.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea în parte a Deciziei C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39.258 –Transport aerian) referitoare la coordonarea diferitelor elemente ale prețului care trebuie perceput pentru servicii de transport aerian pe: (i) rute între aeroporturi din SEE; (ii) rute între aeroporturi din UE și aeroporturi din afara SEE; (iii) rute între aeroporturi din țările SEE care nu sunt state membre ale UE și din țări terțe și rute între aeroporturi din cadrul UE și din Elveția. Coordonarea prevăzută de decizie se referă la suprataxe pe carburant, la suprataxe pentru siguranță și la plata unui comision pe suprataxe în favoarea agentului de expediție.
   În susținerea cererii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamanta susține că decizia cuprinde erori vădite de apreciere și o motivare insuficientă întrucât Comisia nu a adus dovezi suficient de clare referitoare la faptul că reclamanta ar fi participat la coordonarea plății comisioanelor pe suprataxe și, în același timp, nu a luat în considerare probe importante pe care le-a avut la dispoziție și care demonstrau contrariul.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că a fost săvârșită o eroare vădită de apreciere și că pârâta a încălcat obligația de a dovedi corespunzător cerințelor legale data de la care a început săvârșirea încălcării de către reclamantă. În această privință, reclamanta arată că:

                           —

                           probele prezentate nu îndeplinesc criteriile referitoare la claritate și la consecvență în legătură cu durata încălcării;

                           —

                           afirmația Comisiei privind data de început este contrară principiului in dubio pro reo.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că decizia cuprinde erori de drept și de fapt și erori vădite de apreciere întrucât Comisia nu avea competența de a aplica articolul 101 TFUE și/sau articolul 53 SEE în ceea ce privește situația privind legislația de reglementare în domeniul aviației și regimurile administrative din Hong Kong, Japonia, India, Thailanda, Singapore, Coreea și Brazilia și/sau nu și-a exercitat competența în conformitate cu principiul curtoaziei internaționale și/sau nu a luat în considerare sau cel puțin nu a luat în considerare în mod adecvat la exercitarea competenței sale principiul curtoaziei internaționale.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta susține că decizia încălcă principiul proporționalității, principiul individualizării pedepselor și a sancțiunilor și principiul egalității de tratament, întrucât amenda aplicată reclamantei nu este proporțională cu gravitatea încălcării. În această privință, reclamanta arată că:

                           —

                           în situația unei încălcări prin obiectul înțelegerii, Comisia este obligată să ia în considerare „natura” și „potențialitatea” acesteia în raport cu piața relevantă și contextul economic care determină nivelul gravității sale;

                           —

                           dacă s-ar fi efectuat o analiză corespunzătoare, ar fi fost motive puternice să se considere că, în prezentul caz, încălcarea săvârșită de reclamantă este mai puțin gravă decât a stabilit Comisia prin aplicarea circumstanțelor agravante.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, reclamanta susține că au fost încălcate obligația de motivare și principiul proporționalității prin faptul că s-a majorat cuantumul de bază al amenzii cu un cuantum suplimentar de 16 % în scop disuasiv.

               6.

               Prin intermediul celui de al șaselea motiv, reclamanta susține că decizia cuprinde erori de drept și de fapt și erori vădite de apreciere și încalcă principiul protecției încrederii legitime și/sau principiul egalității de tratament și Comunicarea privind cooperarea, în măsura în care Comisia a aplicat reclamantei cel mai mic nivel de reducere a amenzii pentru atitudine cooperantă, în pofida faptului că este prima întreprindere care a solicitat reducerea amenzii conform Comunicării privind cooperarea.

               7.

               Prin intermediul celui de al șaptelea motiv, reclamanta susține că decizia cuprinde o eroare vădită de apreciere și încalcă principiile egalității de tratament și proporționalității prin faptul că nu i s-a acordat reclamantei o reducere a amenzii prin aplicarea circumstanțelor atenuante, în măsura în care Comisia nu a luat în considerare și faptul că reclamanta a avut o participare redusă la încălcare și nu a participat la toate elementele încălcării.


title: Cauza F-87/09: Acțiune introdusă la 21 octombrie 2009 — Dekker/Europol

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/80

         Acțiune introdusă la 21 octombrie 2009 — Dekker/Europol
   (Cauza F-87/09)
   2010/C 24/153
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: Abraham Dekker (Dordrecht, Țările de Jos) (reprezentanți: D. Dane și P. de Casparis, avocați)

      Pârât: Europol

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Europol din 15 aprilie 2009 prin care se refuză garantarea valorii pensiei de invaliditate atribuite reclamantului (drept compensare pentru celelalte venituri ale sale) la nivelul de 90 % din ultimul salariu de bază al acestuia și se refuză răspunderea pentru modificările negative ale venitului net total al reclamantului datorate unei redresări a impozitelor

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 15 aprilie 2009, prin care reclamantul îl informează pe pârât că nu este obligat să garanteze un venit net de 90 % din ultimul salariu de bază al agentului și că Europol nu este obligat să despăgubească prejudiciul financiar în măsura în care se menține impozitul aplicat de autoritățile fiscale olandeze;

               —

               anularea deciziei din 23 iulie 2009 privind reclamația prin care motivele formulate de reclamant împotriva deciziei din 15 aprilie 2009 sunt declarate ca nefondate;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-170/09: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2009 — Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener și Shanghai Prime Machinery/Consiliul

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/45

         Acțiune introdusă la 24 aprilie 2009 — Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener și Shanghai Prime Machinery/Consiliul
   (Cauza T-170/09)
   2009/C 153/89
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener (Shanghai, China) și Shanghai Prime Machinery (Shanghai, China) (reprezentanți: K. Adamantopoulos și Y. Melin, lawyers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 al Consiliului privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, în măsura în care:

                           —

                           nu respectă termenul de trei luni pentru comunicarea concluziilor anchetei privind tratamentul ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață, încălcând al doilea paragraf al articolului 2 alineatul (7) litera (c),

                           —

                           respinge fără justificare cererea reclamantelor de acordare a unui tratament ca societăți care funcționează în condițiile unei economii de piață, încălcând prima parte a primei liniuțe de la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază,

                           —

                           respinge fără justificare cererea reclamantelor de acordare a unui tratament ca societăți care funcționează în condițiile unei economii de piață, încălcând a doua parte a primei liniuțe de la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază,

                           —

                           concluziile acestuia sunt întemeiate pe informații insuficiente, încălcând obligația de a examina cu atenție și imparțialitate toate aspectele relevante ale fiecărui caz individual, astfel cum garantează dreptul comunitar în procedurile administrative,

                           —

                           impune producătorilor exportatori care solicită să li se acorde tratament ca societăți care funcționează în condițiile unei economii de piață o sarcină a probei ce încalcă principiile generale de drept comunitar, în special principiul bunei administrări,

                           —

                           încalcă articolul 1 alineatele (1) și (2), articolul 2, articolul 3 alineatul (1), articolul 5, articolul 6, articolul 8, articolul 10 alineatul (1), articolul 11 și articolul 15 din regulamentul de bază antisubvenții, întrucât utilizează respingerea cererii de acordare a unui tratament ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață pentru a compensa subvențiile,

                           —

                           nu operează o ajustare a diferențelor despre care s-a demonstrat că afectează comparabilitatea prețurilor, încălcând articolul 2 alineatul (10) din regulamentul de bază,

                           —

                           nu motivează menținerea respingerii cererii de acordare a unui tratament ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață, încălcând articolul 253 CE,

                           —

                           concluziile acestuia sunt întemeiate pe o procedură care încalcă dreptul fundamental la apărare al reclamantelor, împiedicându-le să conteste efectiv anumite constatări esențiale pentru calcularea taxelor și soluția la care s-a ajuns în urma anchetei;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele urmăresc să obțină anularea regulamentului atacat întemeindu-se pe următoarele motive:
   Prin primul motiv, reclamantele susțin că al doilea subparagraf al articolului 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază a fost încălcat întrucât decizia privind acordarea unui tratament ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață („TEP”) a fost comunicată după expirarea termenului de trei luni stabilit la acest articol și după ce Comisia a obținut toate informațiile esențiale pentru a calcula marja de dumping a reclamantelor.
   Prin al doilea motiv, reclamantele susțin că regulamentul atacat încalcă prima liniuță de la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază, întrucât respinge cererea reclamantelor de acordare a TEP deși reclamantele demonstraseră că iau deciziile comerciale ținând seama numai de semnalele pieței, fără ca statul să intervină. În opinia reclamantelor, regulamentul atacat nu identifică niciun element care să indice vreo intervenție a statului înainte, în timpul sau după perioada de anchetă. Mai mult, reclamantele susțin, prin al treilea motiv, că regulamentul atacat încalcă prima liniuță de la articolul 2 alineatul (7) litera (c), întrucât respinge cererea reclamantelor de acordare a TEP după ce acestea au îndeplinit sarcina probei și au demonstrat că costurile celui mai important factor de producție reflectă valorile de piață.
   Prin al patrulea motiv, reclamantele afirmă că situația de fapt din speță nu a fost examinată cu atenție și imparțialitate. Mai precis, constatarea potrivit căreia prețul materiilor prime în China era denaturat din cauza subvențiilor, care a fost utilizată pentru a motiva concluzia că reclamantele nu au achiziționat principalul factor de producție la prețul pieței, este întemeiată pe informații insuficiente, iar Comisia nu a apreciat în mod corect probele privind sectorul siderurgic din China.
   Prin al cincilea motiv, reclamantele susțin că regulamentul atacat încalcă principiile generale de drept comunitar și în special principiul bunei administrări, proclamat și la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât le-a impus o sarcină a probei derezonabilă pentru a demonstra că prevalau condițiile unei economii de piață, astfel cum impune articolul 2 alineatul (7) litera (b).
   Prin al șaselea motiv, reclamantele afirmă că regulamentul atacat încalcă regulamentul de bază antisubvenții, întrucât utilizează respingerea cererii de TEP pentru a compensa subvenții, luînd astfel măsuri care nu puteau fi adoptate decât prin regulamentul de bază antisubvenții, după efectuarea unei anchete.
   Prin al optulea motiv, reclamantele susțin că nu există o bază legală pentru respingerea cererii de ajustare la valoarea normală, respingere întemeiată pe argumentul că prețul materiilor prime este denaturat, contrar motivelor expuse de instituția Comunitară pentru a respinge cererea de ajustare formulată potrivit articolului 2 alineatul (10) litera (k) din regulamentul de bază.
   Prin al nouălea motiv, reclamantele susțin că în concluziile definitive care propun impunerea unor măsuri definitive, Comisia se limitează la a parafraza și a repeta același argument cu cel din concluziile documentului privind TEP, fără a analiza probele prezentate și fără a motiva respingerea. Mai mult, reclamantele afirmă că regulamentul atacat nu conține nicio motivare pentru confirmarea respingerii probelor prezentate de reclamante.
   În sfârșit, prin ultimul motiv, reclamantele arată că dreptul lor la apărare a fost încălcat, întrucât nu au avut acces la informații esențiale privind calcularea valorii normale și a marjelor de dumping.


title: Cauza C-317/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Svea Hovrätt (Suedia) la 2 iulie 2012 — Procedură penală împotriva lui Daniel Lundberg

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Svea Hovrätt (Suedia) la 2 iulie 2012 — Procedură penală împotriva lui Daniel Lundberg
   (Cauza C-317/12)
   2012/C 258/21
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Svea Hovrätt

      Partea din acțiunea principală

   Daniel Lundberg

      Întrebările preliminare

               1.

               Expresia „transporturi de mărfuri în scopuri necomerciale” cuprinsă la articolul 3 litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 (1) trebuie interpretată în sensul că privește transportul de mărfuri efectuat de un particular în cadrul activității sale recreative, care este însă finanțată în parte prin contribuții financiare (sponsorizări) din partea unor terți sau întreprinderi?

               2.

               În scopul analizării expresiei „transporturi în scopuri necomerciale”, prezintă relevanță următoarele aspecte:

                           (a)

                           conducătorul auto efectuează transportul numai în contul său?

                           (b)

                           nu se efectuează plata pentru transportul propriu-zis?

                           (c)

                           valoarea contribuției financiare și/sau valoarea contribuției financiare în raport cu costurile totale ale activității recreative?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului (JO L 102, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 214).


title: Cauza C-434/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 4 august 2016 – Peter Nowak/Data Protection Commissioner

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 4 august 2016 – Peter Nowak/Data Protection Commissioner
      (Cauza C-434/16)
      (2016/C 364/06)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Peter Nowak

         Intimat: Data Protection Commissioner

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Informațiile înregistrate în răspunsul/ca răspuns dat de un candidat în timpul unui examen de competență profesional pot constitui date cu caracter personal în sensul Directivei 95/46/CE (1)?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este că toate sau unele dintre aceste informații pot fi date cu caracter personal în sensul directivei, ce factori sunt relevanți pentru a stabili în fiecare caz în parte dacă o astfel de foaie de examinare constituie date cu caracter personal și ce importanță ar trebui să fie acordată acestor factori?

         (1)  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31).


title: Cauza T-245/17: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2017 – ViaSat/Comisia

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/33

         Acțiune introdusă la 24 aprilie 2017 – ViaSat/Comisia
   (Cauza T-245/17)
   (2017/C 213/45)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: ViaSat, Inc. (Carlsbad, California, Statele Unite ale Americii) (reprezentanți: E. Righini, J. Ruiz Calzado și A. Aresu, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității acțiunii;

               —

               constatarea abținerii Comisiei de a acționa, în temeiul articolului 265 al treilea paragraf TFUE;

               —

               în subsidiar, anularea, în tot sau în parte, a deciziei Comisiei cuprinse în două scrisori din 14 și din 21 februarie 2017 trimise reclamantei, în temeiul articolului 263 al doilea și al patrulea paragraf TFUE;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, invocat în susținerea capătului de cerere privind constatarea abținerii de a acționa, întemeiat pe faptul că Comisia s-a abținut să adopte o decizie pentru a împiedica o utilizare diferită a benzii de frecvențe de 2 GHz

                           —

                           În mod nelegal, Comisia s-a abținut să decidă că utilizarea benzii de frecvențe de 2 GHz pentru servicii mobile prin satelit (MSS) pe o rețea principal terestră constituie o modificare fundamentală a utilizării benzii de frecvențe de 2 GHz, care este armonizată și atribuită prin licitație la nivel european printr-o procedură de selecție la nivelul Uniunii. Comisia ar fi trebui să își asume responsabilitatea și să acționeze prin adoptarea unei decizii prin care să împiedice autoritățile naționale de reglementare să permită Inmarsat să utilizeze banda de frecvențe de 2 GHz în principal pentru servicii aer-sol, în locul utilizării pentru o rețea de servicii mobile prin satelit (MSS), în conformitate cu deciziile UE privind MSS.

               2.

               Al doilea motiv, invocat în susținerea capătului de cerere privind constatarea abținerii de a acționa, întemeiat pe faptul că Comisia s-a abținut să ia măsuri pentru a preveni fragmentarea pieței interne

                           —

                           Comisia are obligația de a-și exercita competențele în scopul de a preveni riscul de fragmentare a pieței interne pentru serviciile mobile prin satelit paneuropene care asigură o conectivitate universală, ceea ce s-ar putea întâmpla în cazul în care autoritățile naționale de reglementare (ANR) ar decide – din proprie inițiativă – să permită unei anumite societăți să folosească banda de frecvențe de 2 GHz pentru un nou scop. Într-adevăr, omisiunea de a exercita această obligație în răspuns la scrisoarea reclamantei și cererile de orientare din partea ANR-urilor au crescut riscul ca anumite state membre să autorizeze utilizarea benzii de frecvențe de 2 GHz pentru alte scopuri.

               3.

               Al treilea motiv, invocat în mod subsidiar în susținerea capătului de cerere privind anularea, întemeiat pe erori de interpretare

                           —

                           Decizia Comisiei cuprinsă în scrisorile menționate mai sus din 14 și 21 februarie 2017 ar trebui anulată întrucât Comisia a săvârșit o eroare de interpretare i) a dispozițiilor care îi definesc competențele în domeniul armonizării spectrului MSS; ii) a întinderii obligației sale de a asigura respectarea deplină a principiilor generale ale dreptului Uniunii în materie de achiziții publice aplicabile în speță; iii) a obligațiilor sale de a preveni orice divergențe între deciziile adoptate de statele membre și de a asigura că piața internă pentru serviciile mobile prin satelit paneuropene care asigură o conectivitate universală nu este fragmentată și iv) a conținutului obligației sale de cooperare loială de a asista statele membre în îndeplinirea sarcinilor ce decurg din tratate.


title: Cauza T-6/15: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2015 – Ice Mountain Ibiza/OAPI – Marbella Atlantic Ocean Club (ocean ibiza)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/47

      Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2015 – Ice Mountain Ibiza/OAPI – Marbella Atlantic Ocean Club (ocean ibiza)
      (Cauza T-6/15)
      (2015/C 073/59)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Ice Mountain Ibiza, SL (San Antonio, Spania) (reprezentanți: J. L. Gracia Albero, avocat, F. Miazzetto, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Marbella Atlantic Ocean Club, SL (Puerto Banús, Spania)

         Datele privind procedura în fața OAPI

         Solicitantul: reclamanta

         Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „ocean ibiza” – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 10 610 525

         Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

         Decizia atacată: decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 8 octombrie 2014 în cauza R 2207/2013-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din data de 8 octombrie 2014 în cauza R 2207/2013-1 astfel încât să se respingă opoziția formulată de Marbella Atlantic Ocean Club, SL și să se admită cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 10 610 525 „ocean ibiza” (marcă mixtă) în clasa 41 și

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a tuturor celor efectuate până în prezent în procedurile în fața instanțelor inferioare ale OAPI, și anume divizia de opoziție și Camera întâi de recurs, care au determinat formularea prezentei cereri.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-438/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libertatea de stabilire — Directiva 96/96/CE — Reglementare națională — Condiții de acces restrictive la activitatea de inspecție a vehiculelor — Articolul 45 CE — Activități asociate exercitării autorității publice — Siguranță rutieră — Proporționalitate)

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/15

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-438/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libertatea de stabilire - Directiva 96/96/CE - Reglementare națională - Condiții de acces restrictive la activitatea de inspecție a vehiculelor - Articolul 45 CE - Activități asociate exercitării autorității publice - Siguranță rutieră - Proporționalitate)
   2009/C 297/17
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și M. Teles Romão, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes și A. Pereira Miranda, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 43 CE — Legislație care impune restricții privind libertatea de stabilire a agenților economici care doresc să exercite activitatea de inspecție a vehiculelor în Portugalia

      Dispozitivul

               1.

               Prin impunerea de restricții privind libertatea de stabilire a organismelor din alte state membre care doresc să exercite în Portugalia activitatea de inspecție a vehiculelor, și anume prin subordonarea acordării de autorizații interesului public, prin cerința unui capital social minim de 100 000 de euro, prin limitarea obiectului social al întreprinderilor și prin impunerea unor norme de incompatibilitate în privința asociaților, a directorilor și a administratorilor, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 43 CE.

               2.

               Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 313, 6.12.2008.


title: Cauza T-60/13: Acțiune introdusă la 6 februarie 2013 — Reiner Appelrath-Cüpper/OAPI — Ann Christine Lizenzmanagement (AC)

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/23

         Acțiune introdusă la 6 februarie 2013 — Reiner Appelrath-Cüpper/OAPI — Ann Christine Lizenzmanagement (AC)
   (Cauza T-60/13)
   2013/C 101/51
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Reiner Appelrath-Cüpper Nachf. GmbH (Köln, Germania) (reprezentanți: C. Schumann și A. Berger, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ann Christine Lizenzmanagement GmbH & Co. KG (Braunschweig, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs din 28 noiembrie 2012 (R 108/2012-4) în măsura în care s-a admis calea de atac și s-a respins cererea de înregistrare a unei mărci comunitare;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii desfășurate în fața Oficiului.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „AC” pentru produse și servicii din clasele 9, 14, 18, 25 și 35 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 070 021.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile germane nr. 30 666 076 și nr. 30 666 074 și înregistrarea internațională nr. 948 259 care desemnează în mai multe state membre ale Uniunii Europene marca figurativă „AC ANNE CHRISTINE” pentru produse și servicii din clasele 3, 9, 14, 18, 25 și 35; marca comunitară nr. 6 904 783 pentru produse din clasele 3, 9, 14 și 25; marca comunitară nr. 6 905 541 pentru produse din clasele 3, 14 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: admite în parte calea de atac, anulează decizia atacată în ceea ce privește produsele și serviciile din clasele 9, 14, 18, 25 și 35, respinge cererea de înregistrare a unei mărci comunitare formulată pentru aceste produse și servicii și respinge în rest calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b), a articolului 15 și a articolului 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza T-563/12: Acțiune introdusă la 26 decembrie 2012 — Central Bank of Iran/Consiliul

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/21

         Acțiune introdusă la 26 decembrie 2012 — Central Bank of Iran/Consiliul
   (Cauza T-563/12)
   2013/C 55/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Central Bank of Iran (Teheran, Iran) (reprezentant: M. Lester, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Consiliului 2012/635/PESC din 15 octombrie 2012 (1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 (2), în măsura în care aceste măsuri se aplică reclamantei;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că nu este îndeplinit niciunul dintre criteriile legale pentru înscrierea reclamantei pe listă, că pârâtul a săvârșit o eroare vădită considerând că erau îndeplinite criteriile legale pentru înscrierea pe listă, și că nu există un temei juridic valabil pentru desemnarea sa.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul nu a prezentat motive adecvate sau suficiente pentru includerea reclamantei pe lista persoanelor și entităților care fac obiectul măsurilor contestate.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul nu a garantat dreptul la apărare și dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă al reclamantei.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că prin decizia Consiliului de a o desemna pe reclamantă au fost încălcate, în mod nejustificat și disproporționat, drepturile sale fundamentale, inclusiv dreptul la protecția proprietății și a întreprinderii sale și dreptul la respectarea reputației.

      (1)  Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 58).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 16).


title: Cauza C-615/12 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 noiembrie 2013 — Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater/Comisia Europeană (Recurs — Acțiune în despăgubire — Subvenții acordate în cadrul unor proiecte de programul „Cultură 2000” — Cereri privind plata unor sume diverse — Conținutul cererii introductive — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               21.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 377/3

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 noiembrie 2013 — Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater/Comisia Europeană
   (Cauza C-615/12 P) (1)

   (Recurs - Acțiune în despăgubire - Subvenții acordate în cadrul unor proiecte de programul „Cultură 2000” - Cereri privind plata unor sume diverse - Conținutul cererii introductive - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   2013/C 377/05
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater (reprezentant: H. Karl, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Mölls și D. Roussanov, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 25 octombrie 2012 în cauza Arbos/Comisia (T-161/06), prin care Tribunalul a respins acțiunea prin care se urmărea obligarea Comisiei, pe de o parte, la plata sumei de 38 585,42 euro, majorată cu dobânzi la rata de 12 % începând cu 1 ianuarie 2001, precum și a sumei de 27 618,91 euro, majorată cu dobânzi la rata de 12 % începând cu 1 martie 2003, și, pe de altă parte, la plata sumei de 26 459,38 euro fără TVA cu titlu de onorarii de avocat, plătite în cadrul fazei precontencioase — Încălcarea articolului 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Tribunalului

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 63, 2.3.2013.


title: Cauza F-123/05: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 3 mai 2007 — Bracke/Comisia Comunităților Europene (Funcționari — Concurs — Concurs intern — Condiții de admitere — Anunț de concurs — Condiția referitoare la vechimea în serviciu — Personal interimar — Articolul 27 din Statutul funcționarilor — Principiul bunei administrări — Principiul nediscriminării)

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/25

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 3 mai 2007 — Bracke/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-123/05) (1)

   (Funcționari - Concurs - Concurs intern - Condiții de admitere - Anunț de concurs - Condiția referitoare la vechimea în serviciu - Personal interimar - Articolul 27 din Statutul funcționarilor - Principiul bunei administrări - Principiul nediscriminării)
   (2007/C 129/43)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Jean-Marc Bracke (Etterbeeck, Belgia) (reprezentant: P. Bruwier, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Lozano Palacios și M. Martin, agenți)
   Obiectul cauzei
   Pe de o parte, în temeiul articolului 241 CE, inaplicabilitatea punctului III.1 din anunțul de concurs COM/PC/04 pe motiv de încălcare a principiului nediscriminării, și, pe de altă parte, anularea deciziei AIPN prin care s-a refuzat recrutarea reclamantului, și a actelor luate ca urmare a acestei decizii, pe motiv că decizia încalcă articolul 27 din Statutul funcționarilor, principiile nediscriminării, bunei administrări, independenței comisiei de evaluare, încrederii legitime, și în măsura în care se întemeiază pe o dispoziție ilegală din anunțul de concurs.
   Dispozitivul ordonanței

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit neîntemeiată.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006, p. 53.


title: Cauza T-480/11: Hotărârea Tribunalului din 12 mai 2015 – Technion şi Technion Research & Development Foundation/Comisia [„Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente luate în considerare în contextul unui audit financiar privind executarea anumitor contracte de cercetare încheiate în cadrul Celui de al șaselea program cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative — Refuzul accesului — Excepție privind protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit — Obligația de a efectua o examinare concretă și individuală — Interes public superior”]

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/25

         Hotărârea Tribunalului din 12 mai 2015 – Technion şi Technion Research & Development Foundation/Comisia
   (Cauza T-480/11) (1)

   ([„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente luate în considerare în contextul unui audit financiar privind executarea anumitor contracte de cercetare încheiate în cadrul Celui de al șaselea program cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative - Refuzul accesului - Excepție privind protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit - Obligația de a efectua o examinare concretă și individuală - Interes public superior”])
   (2015/C 213/45)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Technion – Israel Institute of Technology (Haïfa, Israël) şi Technion Research & Development Foundation Ltd (Haïfa) (reprezentanţi: iniţial D. Grisay şi D. Piccininno, ulterior D. Grisay şi C. Hartman, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: iniţial P. Costa de Oliveira şi C. ten Dam, ulterior F. Clotuche-Duvieusart, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 30 iunie 2011 prin care s-a respins cererea Technion – Israel Institute of Technology de acces la documente luate în considerare în cadrul unui audit financiar privind executarea anumitor contracte de cercetare încheiate în cadrul Celui de al șaselea program cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative care contribuie la crearea Spațiului European de Cercetare și de Inovare (2002-2006),

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Technion – Israel Institute of Technology și Technion Research & Development Foundation Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 340, 19.11.2011.


title: Cauza T-130/09: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2009 — Eliza/OAPI — Went Computing Consultancy Group (eliza)

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/40

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2009 — Eliza/OAPI — Went Computing Consultancy Group (eliza)
   (Cauza T-130/09)
   2009/C 153/78
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Eliza Corporation (Beverly, Statele Unite) (reprezentant: R. Köbbing, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Went Computing Consultancy Group BV (Utrecht, Olanda)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 2 februarie 2009 în cauza R 1244/2008-4; și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „eliza”, pentru produse și servicii din clasele 9, 37 și 42.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală comunitară „ELISE” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35 și 42.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului (1) [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului] întrucât camera de recurs a considerat în mod eronat că există un risc de confuzie între mărcile în cauză pentru publicul relevant.

      (1)  Înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, JO L 78, p. 1.


title: Cauza T-313/17: Acțiune introdusă la 22 mai 2017 – Wajos/EUIPO (forma unei sticle)

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/50

         Acțiune introdusă la 22 mai 2017 – Wajos/EUIPO (forma unei sticle)
   (Cauza T-313/17)
   (2017/C 231/64)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Wajos GmbH (Dohr, Germania) (reprezentanți: J. Schneiders, R. Krillke și B. Schneiders, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene tridimensională (forma unei sticle) – cererea de înregistrare nr. 14 886 097

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 15 februarie 2017 în cauza R 1526/2016-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-215/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 25 aprilie 2017 – Nova Kreditna Banka Maribor d.d./Republica Slovenia

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 25 aprilie 2017 – Nova Kreditna Banka Maribor d.d./Republica Slovenia
   (Cauza C-215/17)
   (2017/C 213/28)
   Limba de procedură: slovena

      Instanța de trimitere

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nova Kreditna Banka Maribor d.d.

      Pârâtă: Republica Slovenia

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1 alineatul (2) litera (c) a treia liniuță din Directiva 2003/98, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/37 (versiunea consolidată), în considerarea unei abordări de armonizare minimă, trebuie interpretat în sensul că o reglementare națională poate permite un acces nelimitat (absolut) la toate informațiile din contractele având ca obiect drepturi de autor și din contractele de consultanță, inclusiv în cazul în care acestea sunt definite drept secret de afaceri, iar reglementarea menționată prevede acest lucru numai în ceea ce privește entitățile care se află sub influența dominantă a statului, însă nu și pentru celelalte entități, iar interpretarea este influențată și de Regulamentul (UE) nr. 575/2013 în ceea ce privește normele privind divulgarea de informații, în special în sensul că accesul la informațiile cu caracter public în temeiul Directivei 2003/98 nu poate fi mai extins decât cel prevăzut de normele uniforme privind divulgarea de date prevăzute de regulamentul menționat?

               2)

               Regulamentul nr. 575/2013, avut în vedere sub aspectul normelor privind divulgarea de informații în legătură cu activitatea comercială a băncilor, mai precis articolul 446 și articolul 432 alineatul (2) din partea a opta a acestui regulament, trebuie interpretat în sensul că normele menționate se opun unei reglementări a unui stat membru care impune unei bănci care se află sau s-a aflat sub influența dominantă a unor organisme de drept public să divulge informații referitoare la contractele încheiate pentru furnizarea de servicii de consultanță, de servicii prestate de avocați, de servicii prestate de autorii de opere intelectuale și de alte servicii cu caracter intelectual, mai precis informațiile privind tipul de contract încheiat, partenerul contractual (pentru persoanele juridice: denumirea societății, sediul și adresa comercială), valoarea contractului, cuantumul fiecărei plăți efectuate, data încheierii contractului, durata raportului contractual și date similare care rezultă din anexele la contracte – toate aceste informații fiind constituite în perioada de exercitare a unei influențe dominante –, fără a fi prevăzută vreo excepție de la o astfel de obligație și fără posibilitatea unei puneri în balanță a interesului public privind accesul la date și a interesului băncii privind menținerea secretului de afaceri, în cazul în care nu este vorba despre o speță care prezintă elemente transnaționale?


title: Cauza T-116/13 P: Recurs introdus la 25 februarie 2013 de Giorgio Lebedef împotriva Ordonanței din 12 decembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-70/11, Lebedef/Comisia

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/19

         Recurs introdus la 25 februarie 2013 de Giorgio Lebedef împotriva Ordonanței din 12 decembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-70/11, Lebedef/Comisia
   (Cauza T-116/13 P)
   2013/C 147/35
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Ordonanței TFP din 12 decembrie 2012 în cauza F-70/11, Lebedef/Comisia, având ca obiect o cerere de anulare a raportului de evaluare a reclamantului pentru perioada 1.1.2008-31.12.2008, mai precis partea din raport întocmită de EUROSTAT pentru aceeași perioadă;

               —

               admiterea concluziilor reclamantului formulate în primă instanță;

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice;

               —

               pronunțarea asupra cheltuielilor de judecată și obligarea Comisiei Uniunii Europene la plata acestora.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept, întrucât TFP a statuat că reclamantul nu era desemnat pentru a participa la concertări și că participarea sa la acestea intra sub incidența reducerii la jumătate a programului de lucru în scopuri sindicale, de care beneficia (în ceea ce privește punctele 41-45 din ordonanța atacată).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept, întrucât TFP a statuat că sistemul specific pentru evaluarea reprezentanților personalului acoperă toate activitățile sindicale și întrucât a interpretat în mod greșit motivele pentru care reclamantul nu lucra pentru serviciul în care era repartizat, pentru a concluziona că reclamantul nu putea să conteste competența evaluatorilor (în ceea ce privește punctele 50 și 51 din ordonanța atacată).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept, întrucât TFP a pornit de la considerații eronate privind, printre altele, abilitarea evaluatorilor de a-l evalua pe reclamant doar pe baza muncii depuse pentru serviciul în care era repartizat și faptul că reclamantul ar invoca reducerea la jumătate a programului de lucru în scopuri sindicale pentru a justifica faptul că nu a lucrat pentru serviciul în care era repartizat (în ceea ce privește punctele 59 și 60 din ordonanța atacată).

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare de drept, întrucât TFP a concluzionat că elementele de fapt ale prezentei cauze se deosebesc de cele ale cauzei în care s-a pronunțat Hotărârea din 7 mai 2008 a Tribunalului Funcției Publice, Lebedef/Comisia (F-36/07, RepFP p. I-A-1-00143 și II-A-1-00759) și că nivelul de performanță IV a putut, pe bună dreptate, să fie atribuit reclamantului (în ceea ce privește punctele 69 și 70 din ordonanța atacată).


title: Cauza F-96/12: Acțiune introdusă la 11 septembrie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               10.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/23

         Acțiune introdusă la 11 septembrie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-96/12)
   2012/C 343/40
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/207/11 prin care se confirmă decizia de a nu înscrie reclamantul pe lista de rezervă întrucât acesta nu ar îndeplini anumite condiții specifice de admitere la concursul menționat și o cerere de daune interese

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/206/11 (AD 5) și EPSO/AD/207/11 (AD 7) din 1 iunie 2012 prin care se confirmă decizia din 9 februarie 2012 de a nu înscrie reclamantul pe lista de rezervă a concursului întrucât acesta nu ar îndeplini anumite condiții specifice de admitere;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/206/11 (AD 5) și EPSO/AD/207/11 (AD 7) din 9 februarie 2012;

               —

               plata către reclamant a sumei stabilite ex aequo et bono și cu titlu provizoriu la 3 000 de euro, pentru prejudiciul moral suferit;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-561/14: Acțiune introdusă la 25 iulie 2014 – One of Us și alții/Parlamentul și alții

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/45

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2014 – One of Us și alții/Parlamentul și alții
   (Cauza T-561/14)
   2014/C 409/65
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Inițiativa cetățenească Europeană „One of Us” și alții (reprezentant: C. de La Hougue, avocat)

      Pârâți: Parlamentul European, Comisia Europeană și Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Comunicării COM (2014) 355 final a Comisiei;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea articolului 10 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (EU) nr. 211/2011,

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe caracterul nesatisfăcător al răspunsului Comisiei la propunerea legislativă a reclamanților și la aspectele invocate de aceștia în cadrul inițiativei cetățenești „One of us” întrucât Comisia i) nu răspunde la faptul că embrionul uman este o ființă umană și ii) nu abordează contradicțiile evidente.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea procesului democratic întrucât Comisia:

                           —

                           nu își motivează refuzul de a transmite Parlamentului propunerea reclamanților;

                           —

                           interpretează greșit cerințele Regulamentului nr. 211/2011 (1) și menține un monopol al procesului legislativ, contrar dispozițiilor tratelor privind dialogul interinstituțional,

                           —

                           nu își prezintă concluziile juridice și politice în mod separat astfel cum impune Regulamentul nr. 211/2011.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe lipsa de conformitate a Regulamentului nr. 211/2011 cu tratatele. Reclamanții susțin că:

                           —

                           obiectivele Tratatului de la Lisabona de îmbunătățire a legitimității democratice a instituțiilor și de încurajare a participării cetățenilor europeni la procesul democratic sunt încălcate dacă o inițiativă cetățenească poate fi respinsă de Comisie pentru motive subiective sau arbitrare fără să fi fost examinată de Parlament;

                           —

                           statul de drept este încălcat dacă decizia Comisiei nu face obiectul controlului judiciar.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 211/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 privind inițiativa cetățenească (JO L 65, 11.3.2011, p. 1).


title: Cauza C-150/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de première instance de Bruxelles — Belgia) — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)/Beneo Orafti SA (Agricultură — Organizarea comună a piețelor — Zahăr — Natura și domeniul de aplicare al cotelor tranzitorii atribuite unei întreprinderi producătoare de zahăr — Posibilitatea unei întreprinderi care beneficiază de un ajutor de restructurare pentru anul de comercializare 2006/2007 de a face uz de cota tranzitorie care i-a fost atribuită — Calculul cuantumului recuperării și al sancțiunii aplicabile în cazul nerespectării angajamentelor în cadrul planului de restructurare — Principiul non bis in idem)

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/13

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de première instance de Bruxelles — Belgia) — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)/Beneo Orafti SA
   (Cauza C-150/10) (1)

   (Agricultură - Organizarea comună a piețelor - Zahăr - Natura și domeniul de aplicare al cotelor tranzitorii atribuite unei întreprinderi producătoare de zahăr - Posibilitatea unei întreprinderi care beneficiază de un ajutor de restructurare pentru anul de comercializare 2006/2007 de a face uz de cota tranzitorie care i-a fost atribuită - Calculul cuantumului recuperării și al sancțiunii aplicabile în cazul nerespectării angajamentelor în cadrul planului de restructurare - Principiul non bis in idem)
   2011/C 269/20
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Bruxelles

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

      Pârâtă: Beneo Orafti SA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal de première instance de Bruxelles — Interpretarea articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 493/2006 al Comisiei din 27 martie 2006 de stabilire a măsurilor tranzitorii în cadrul reformei organizării comune a pieței în sectorul zahărului și de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1265/2001 și (CE) nr. 314/2002 (JO L 89, p. 11, Ediție specială 03/vol. 71, p. 94) — Interpretarea articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 320/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 de instituire a unui regim temporar de restructurare a industriei zahărului în Comunitatea Europeană și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 58, p. 42, Ediție specială 03/vol. 70, p. 118) — Interpretarea articolelor 26 și 27 din Regulamentul (CE) nr. 968/2006 al Comisiei din 27 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 320/2006 al Consiliului de instituire a unui regim temporar de restructurare a industriei zahărului în Comunitatea Europeană (JO L 176, p. 32, Ediție specială 03/vol. 73, p. 52) — Natura și conținutul cotelor tranzitorii atribuite unei întreprinderi producătoare de zahăr — Compatibilitatea cu legislația Uniunii, a acordării unei cote tranzitorii unei întreprinderi care beneficiază de un ajutor de restructurare pentru anii de comercializare 2006-2007 — Calculul valorii de recuperat și al sancțiunii aplicabile în cazul nerespectării angajamentelor asumate în cadrul planului de restructurare

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 320/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 de instituire a unui regim temporar de restructurare a industriei zahărului în Comunitatea Europeană și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 privind finanțarea politicii agricole comune trebuie interpretat în sensul că termenul „cotă” care figurează în acesta include și cotele tranzitorii în sensul articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 493/2006 al Comisiei din 27 martie 2006 de stabilire a măsurilor tranzitorii în cadrul reformei organizării comune a pieței în sectorul zahărului și de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1265/2001 și (CE) nr. 314/2002.

               2.

               Articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 320/2006 trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală, angajamentul — prevăzut de această dispoziție — de renunțare la cota aplicabilă producției de zahăr, de izoglucoză și de sirop de inulină, atribuită unei întreprinderi și pe care aceasta a atribuit-o uneia sau mai multora dintre uzinele sale, produce efecte la data la care, având în vedere informațiile care îi sunt comunicate sau care sunt publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, întreprinderea care își asumă acest angajament este în măsură să știe, în calitate de întreprindere care acționează cu o diligență normală, că, din punctul de vedere al autorităților competente, condițiile pentru obținerea ajutorului de restructurare, stabilite la articolul 5 alineatul (2) din același regulament, sunt îndeplinite.

               3.

               Articolul 26 alineatul (1) și articolul 27 din Regulamentul (CE) nr. 968/2006 al Comisiei din 27 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 320/2006, precum și articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 318/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului trebuie interpretate în sensul că o producție, precum cea în cauză în acțiunea principală, presupunând că aceasta este contrară angajamentului — prevăzut la articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 320/2006 — de renunțare la cota aplicabilă producției de zahăr, de izoglucoză și de sirop de inulină, atribuită unei întreprinderi și pe care aceasta a atribuit-o uneia sau mai multora dintre uzinele sale, poate determina recuperarea ajutorului, impunerea unei sancțiuni și perceperea taxei pe excedent, astfel cum sunt acestea prevăzute în respectivele dispoziții. În ceea ce privește sancțiunea prevăzută la articolul 27 alineatul (3) din Regulamentul nr. 968/2006, revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia dacă, având în vedere toate circumstanțele speței, neconformitatea poate fi calificată drept intenționată sau poate fi considerată ca rezultând dintr-o neglijență gravă. Principiile non bis in idem, proporționalității și nediscriminării trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei aplicări cumulative a acestor măsuri.

               4.

               Articolul 26 alineatul (1) din Regulamentul nr. 968/2006 trebuie interpretat în sensul că, presupunând că, în împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală, o întreprindere și-a respectat angajamentul de a dezafecta parțial instalațiile de producție din uzinele în cauză, dar nu și-a respectat angajamentul — prevăzut la articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 320/2006 — de renunțare la cota aplicabilă producției de zahăr, de izoglucoză și de sirop de inulină, care îi este atribuită și pe care a atribuit-o uneia sau mai multora dintre uzinele sale, cuantumul ajutorului de recuperat este egal cu partea de ajutor corespunzătoare angajamentului nerespectat. Această parte a ajutorului trebuie determinată pe baza cuantumurilor stabilite la articolul 3 alineatul (5) din Regulamentul nr. 320/2006.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza C-438/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Taranto (Italia) la 10 august 2015 – Procedură penală împotriva lui Davide Durante

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Taranto (Italia) la 10 august 2015 – Procedură penală împotriva lui Davide Durante
   (Cauza C-438/15)
   (2015/C 381/16)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Taranto

      Partea din procedura principală

   Davide Durante

      Întrebarea preliminară

   Articolele 43, 49 și 56 și următoarele din TCE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale în materie de jocuri de noroc care, în vederea organizării unei noi proceduri de cerere de ofertă pentru acordarea de concesiuni potrivit articolului [10 alineatul] 9-octies din Legea nr. 44 din 26 aprilie 2012, prevede cauze de excludere de la procedura de selecție în cazul neîndeplinirii cerinței referitoare la capacitatea economică și financiară a contractantului, fără să prevadă, în scopul demonstrării acestei capacități, criterii corespunzătoare alternative pentru cerința prevăzută de a depune două atestări diferite eliberate de două instituții de credit diferite, atunci când atestările provin de la o singură entitate?


title: Cauza T-255/17: Acțiune introdusă la 28 aprilie 2017 – Les Mousquetaires și ITM Entreprises/Comisia

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/30

         Acțiune introdusă la 28 aprilie 2017 – Les Mousquetaires și ITM Entreprises/Comisia
   (Cauza T-255/17)
   (2017/C 231/38)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Les Mousquetaires (Paris, Franța) și ITM Entreprises (Paris) (reprezentanți: N. Jalabert-Doury, B. Chemama și K. Mebarek, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               adoptarea unei măsuri de organizare a procedurii pentru a obliga Comisia să precizeze prezumțiile și să prezinte indiciile de care dispunea pentru a justifica obiectul și scopul deciziilor AT.40466 – Tute 1 și AT.40467 – Tute 2;

               —

               admiterea excepției de nelegalitate a articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003 în măsura în care acesta nu prevede o cale de atac efectivă în ceea ce privește condițiile de executare a deciziilor privind inspecția în conformitate cu articolul 6 paragraful 1, cu articolul 8 și cu articolul 13 din CEDO și cu articolele 7 și 47 din cartă;

               —

               anularea deciziilor AT.40466 – Tute 1 și AT.40467 – Tute 2 din 21 februarie 2017 prin care s-a dispus ca Les Mousquetaires S.A.S., precum și toate filialele sale, să se supună unei inspecții, în temeiul articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002;

               —

               cu titlu absolut subsidiar, anularea deciziilor AT.40466 – Tute 1 și AT.40467 – Tute 2 adoptate în aceleași condiții în privința ITM Entreprises S.A.S. la data de 9 februarie 2017, care nu au fost notificate destinatarilor acestora;

               —

               anularea deciziei adoptate de Comisie de a reține și de copia datele de pe instrumentele de comunicare și de stocare care conțin date referitoare la viața privată a utilizatorilor și de a respinge cererea de restituire a datelor în cauză efectuată de reclamante;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea drepturilor fundamentale, a dreptului la inviolabilitatea domiciliului și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă ca urmare a lipsei unei căi de atac jurisdicționale efective cu privire la condițiile de executare a deciziilor privind inspecția.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003 și a drepturilor fundamentale pentru motivul că deciziile privind inspecția ar fi motivate insuficient și, prin urmare, ar fi privat reclamantele de o garanție fundamentală care se impunea în acest cadru. Printre altele, deciziile nu ar delimita suficient obiectul și scopul inspecțiilor și nu ar preciza prezumțiile și indiciile adunate de Comisie.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 20 alineatele (3) și (4) și a articolului 21 din Regulamentul nr. 1/2003 și a drepturilor fundamentale pentru motivul că reclamantele ar fi fost private de alte garanții fundamentale. Printre altele, deciziile privind inspecția nu ar fi limitate în timp, ar fi putut fi puse în aplicare în lipsa unei notificări efective și fără respectarea dreptului la asistență juridică, a dreptului de a păstra tăcerea și a dreptului la respectarea vieții private a reclamantelor și nu ar fi permis o opoziție efectivă a reclamantelor, ținând seama de evocarea constantă a sancțiunilor în caz de obstrucționare.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe încălcarea principiului proporționalității prin modul în care Comisia ar fi decis în ceea ce privește oportunitatea, durata și amploarea inspecțiilor.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea drepturilor fundamentale care ar fi fost comisă prin adoptarea deciziei de a refuza să asigure o protecție adaptată anumitor documente care conțin date personale cu privire la care reclamantele au solicitat să beneficieze de protecția dreptului Uniunii.

               6.

               Al șaselea motiv, prin care se solicită anularea cu titlu subsidiar a deciziilor privind inspecția din data de 9 februarie 2017 pe baza acelorași motive.


title: Cauza C-524/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal administratif de Paris (Franța) la 12 noiembrie 2009 — Ville de Lyon/Caisse des dépôts et consignations

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/29

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal administratif de Paris (Franța) la 12 noiembrie 2009 — Ville de Lyon/Caisse des dépôts et consignations
   (Cauza C-524/09)
   2010/C 37/36
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal administratif de Paris

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ville de Lyon

      Pârâtă: Caisse des dépôts et consignations

      Întrebările preliminare

               1.

               Comunicarea sau refuzul comunicării informațiilor prevăzute la punctul 12 din anexa XVI la Regulamentul (CE) nr. 2216/2004 din 21 decembrie 2004 (1) intră exclusiv în competența administratorului central sau intră și în competența administratorului de registru național?

               2.

               În ipoteza în care administratorul de registru național ar avea această competență, respectivele informații trebuie considerate drept „date privind emisiile în mediu”, în sensul articolului 4 din Directiva 2003/4/CE din 28 ianuarie 2003 (2), cărora nu ar putea să li se opună „confidențialitatea informațiilor comerciale sau industriale” sau comunicarea acestora este reglementată prin norme speciale de confidențialitate?

               3.

               În ipoteza în care ar fi aplicabile norme de confidențialitate speciale, este interzisă comunicarea acestor informații înainte de expirarea unui termen de cinci ani sau acest termen se referă doar la perioada de cinci ani de alocare a cotelor în temeiul Directivei 2003/87/CE din 13 octombrie 2003 (3)?

               4.

               În ipoteza în care acest termen de cinci ani ar fi aplicabil, articolul 10 din Regulamentul nr. 2216/2004 din 21 decembrie 2004 permite să se deroge de la acest termen, iar refuzul de a deroga de la acest termen poate să fie opus, în acest temei, unei colectivități teritoriale care dorește să i se comunice informații pentru a negocia o convenție de delegare a serviciului public de încălzire urbană?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2216/2004 al Comisiei din 21 decembrie 2004, privind un sistem de registre standardizat și securizat în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului și cu Decizia nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 386, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 37, p. 250).

      (2)  Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului (JO 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200).

      (3)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).


title: Cauza C-287/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 septembrie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Centrale Raad van Beroep — Țările de Jos) — D.P.W. Hendrix/Raad van Bestuur van het Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (Securitatea socială a lucrătorilor migranți — Articolul 12 CE, articolul 17 CE, articolul 18 CE și articolul 39 CE — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolul 4 alineatul (2a) și articolul 10a, precum și anexa IIa — Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 — Articolul 7 alineatul (1) — Prestații speciale necontributive — Prestația olandeză pentru tinerii cu handicap — Caracter neexportabil)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/5

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 septembrie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Centrale Raad van Beroep — Țările de Jos) — D.P.W. Hendrix/Raad van Bestuur van het Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen
   (Cauza C-287/05) (1)

   (Securitatea socială a lucrătorilor migranți - Articolul 12 CE, articolul 17 CE, articolul 18 CE și articolul 39 CE - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 4 alineatul (2a) și articolul 10a, precum și anexa IIa - Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 - Articolul 7 alineatul (1) - Prestații speciale necontributive - Prestația olandeză pentru tinerii cu handicap - Caracter neexportabil)
   (2007/C 269/11)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Centrale Raad van Beroep
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: D.P.W. Hendrix

      Pârât: Raad van Bestuur van het Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Centrale Raad van Beroep — Interpretarea articolului 4 alineatul (2a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26), în versiunea acestuia modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996 (JO 1997 L 28, p. 1), astfel cum a fost modificat de Regulamentul (CE) nr. 1223/98 al Consiliului din 4 iunie 1998 (JO L 168, p. 1) precum și domeniul de aplicare al articolului 12 CE, al articolului 18 CE, al articolului 39 CE și al articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (JO L 257, p. 2).
   Dispozitivul

               1)

               O prestație de tipul celei acordate în temeiul Legii privind asigurarea pentru incapacitate de muncă a tinerilor cu handicap (Wet arbeidsongeschiktheidsvoorziening jonggehandicapten) din 24 aprilie 1997 trebuie să fie considerată a fi o prestație specială necontributivă în sensul articolului 4 alineatul (2a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea acestuia modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1223/98 al Consiliului din 4 iunie 1998, astfel încât persoanelor care se află în situația reclamantului din acțiunea principală trebuie să le fie aplicată numai regula de coordonare cuprinsă la articolul 10a din acest regulament și că plata acestei prestații poate în mod valabil să fie rezervată persoanelor care au domiciliul pe teritoriul statului membru care acordă respectiva prestație. În privința aplicării dispozițiilor amintite, este lipsită de relevanță împrejurarea că persoana interesată primea anterior o prestație pentru tinerii cu handicap care era exportabilă.

               2)

               Articolul 39 CE și articolul 7 din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale prin care se pun în aplicare articolul 4 alineatul (2a) și articolul 10a din Regulamentul nr. 1408/71, în versiunea sa modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1223/98, și care prevede că o prestație specială necontributivă inclusă în anexa IIa la acest din urmă regulament nu poate fi acordată decât persoanelor care au domiciliul pe teritoriul național. Cu toate acestea, aplicarea acestei legislații nu trebuie să aducă o atingere drepturilor unei persoane aflate într-o situație similară celei a reclamantului din acțiunea principală, care să depășească limitele realizării obiectivului legitim urmărit de legea națională. Revine instanței naționale, care trebuie să ofere legislației naționale, în măsura în care acest fapt este posibil, o interpretare compatibilă cu dreptul comunitar, competența să ia în considerare în special faptul că lucrătorul în cauză a păstrat totalitatea legăturilor sale economice și sociale cu statul membru de origine.

      (1)  JO C 296, 26.11.2005.