               22.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 284/17

      Cerere de aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS, prezentată de Fürstliches Landgericht la data de 29 martie 2019 în cauza Gable Insurance AG in Konkurs
      (Cauza E-3/19)
      (2019/C 284/06)
      Prin scrisoarea din 29 martie 2019, Fürstliches Landgericht (Curtea de Justiție a Principatului Liechtenstein) a înaintat Curții de Justiție a AELS o cerere, înregistrată la grefa Curții de Justiție la data de 29 martie 2019, pentru obținerea unui aviz consultativ în privința cauzei Gable Insurance AG in Konkurs, cu privire la următoarele chestiuni:

                  1.

                  Prima întrebare se referă la interpretarea termenului de „creanță de asigurare” prevăzut la articolul 268 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2009/138/CE.

                              (a)

                              Ce criterii trebuie aplicate pentru a stabili dacă anumite elemente ale datoriei nu sunt încă cunoscute?

                              (b)

                              Pentru a fi tratată drept creanță de asigurare, este necesar ca o creanță, cel puțin în principiu, să fi survenit, să fi fost admisă și/sau depusă înainte de deschiderea procedurii de insolvență (sau, alternativ, înainte de anularea contractelor de asigurare ca urmare a deschiderii procedurii de lichidare)? În cazul unui răspuns negativ, se pune următoarea întrebare:

                              (c)

                              Prevede Directiva 2009/138/CE o limită temporală cu privire la posibilitatea ca o creanță de asigurare să survină după deschiderea unei proceduri de insolvență pentru a împiedica amânarea continuă a stabilirii decontului final și a distribuirii către creditori pe motivul depunerii permanente de noi creanțe sau, alternativ, cum abordează Directiva 2009/138/CE datoriile nedefinite de acest tip?

                              (d)

                              Înseamnă sintagma „… sau anularea” că numai primele datorate [de către o întreprindere de asigurare] ca urmare a anulării unui contract înainte de deschiderea procedurii de lichidare sunt considerate creanță de asigurare sau este vorba de o creanță de asigurare și în cazul în care prima este datorată de către întreprinderea de asigurare ca urmare a anulării unui contract după deschiderea procedurii de lichidare?

                  2.

                  A doua întrebare se referă la interpretarea termenului de „proceduri de lichidare” prevăzut la articolul 268 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2009/138/CE.
                  Trebuie interpretată această dispoziție în sensul că un concordat judiciar referitor la creanțele (individuale) de asigurare este posibil și independent de sau în pofida normelor procedurale naționale care reglementează procedura de lichidare, și, în caz afirmativ, care sunt cerințele specifice ale directivei care trebuie îndeplinite pentru a se ajunge la un concordat?

                  3.

                  Cea de a treia întrebare se referă la relația dintre articolul 275 alineatul (1) litera (a) și articolul 274 alineatul (2) litera (g) din Directiva 2009/138/CE.
                  Se opune articolul 275 alineatul (1) litera (a) unei norme naționale de punere în aplicare a articolului 274 alineatul (2) litera (g), cu alte cuvinte, unei norme care să reglementeze depunerea, verificarea și admiterea creanțelor, conducând la aplicarea unui tratament inegal creditorilor?


title: Cauza C-643/18: Ordonanța președintelui Curții din 12 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht Korneuburg — Austria) — British Airways plc/MF

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/39

      Ordonanța președintelui Curții din 12 aprilie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht Korneuburg — Austria) — British Airways plc/MF
      (Cauza C-643/18) (1)

      (2019/C 288/50)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 4, 7.1.2019.


title: Cauza C-149/19: Ordonanța președintelui Curții din 12 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Bratislava V — Slovacia) — Procedură penală privind pe R.B.

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/39

      Ordonanța președintelui Curții din 12 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Bratislava V — Slovacia) — Procedură penală privind pe R.B.
      (Cauza C-149/19) (1)

      (2019/C 288/51)
      Limba de procedură: slovaca
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  OJ C 148, 29.4.2019.


title: Cauza C-244/19: Ordonanța președintelui Curții din 5 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Handelsgericht Wien — Austria) — GB/Decker KFZ-Handels u. –Reparatur GmbH, Volkswagen AG

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/40

      Ordonanța președintelui Curții din 5 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Handelsgericht Wien — Austria) — GB/Decker KFZ-Handels u. –Reparatur GmbH, Volkswagen AG
      (Cauza C-244/19) (1)

      (2019/C 288/52)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauza C-273/18: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 10 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa — Letonia) — SIA „Kuršu zeme”/Valsts ieņēmumu dienests (Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Drept de deducere a TVA-ului achitat în amonte — Articolul 168 — Lanț de livrări de bunuri — Refuzul dreptului de deducere pentru motivul existenței acestui lanț — Obligația autorității fiscale competente de a stabili existența unei practici abuzive)

text:
               9.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/20

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 10 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa — Letonia) — SIA „Kuršu zeme”/Valsts ieņēmumu dienests
      (Cauza C-273/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Drept de deducere a TVA-ului achitat în amonte - Articolul 168 - Lanț de livrări de bunuri - Refuzul dreptului de deducere pentru motivul existenței acestui lanț - Obligația autorității fiscale competente de a stabili existența unei practici abuzive)
      (2019/C 305/24)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SIA „Kuršu zeme”

         Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

         Dispozitivul

      Articolul 168 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/45/UE a Consiliului din 13 iulie 2010, trebuie interpretat în sensul că, pentru a se refuza dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată (TVA) achitate în amonte, circumstanța că o achiziție de bunuri a avut loc după un lanț de operațiuni succesive de vânzare între mai multe persoane și că persoana impozabilă a intrat în posesia bunurilor în discuție în antrepozitul unei persoane care făcea parte din acest lanț, alta decât persoana care figurează pe factură ca furnizor, nu este, ca atare, suficientă pentru a determina existența unei practici abuzive a persoanei impozabile sau a celorlalte persoane participante la lanțul menționat, autoritatea fiscală competentă fiind obligată să stabilească existența unui avantaj fiscal necuvenit de care ar fi beneficiat persoana impozabilă sau celelalte persoane.

         (1)  JO C 259, 23.7.2018.


title: Hotărârea Curții din 14 mai 2019 în cauza E-6/18 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Directiva 2014/52/UE)

text:
               19.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/7

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 14 mai 2019
      în cauza E-6/18
      Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda

         (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Directiva 2014/52/UE)

      (2019/C 315/08)
      În cauza E-6/18, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de declarare a faptului că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat la punctul 1a din anexa XX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2014/52/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 aprilie 2014 de modificare a Directivei 2011/92/CE privind durata de protecție a dreptului de autor și a anumitor drepturi conexe), astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, și în temeiul articolului 7 din acord, deoarece nu a adoptat măsurile necesare pentru a transpune actul în termenul prevăzut sau, în orice caz, deoarece nu a informat Autoritatea AELS de Supraveghere în acest sens, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 14 mai 2019, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Curtea:

                  1.

                  constată că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat la punctul 1a din anexa XX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2014/52/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 aprilie 2014 de modificare a Directivei 2011/92/UE privind durata de protecție a dreptului de autor și a anumitor drepturi conexe), astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, și în temeiul articolului 7 din acord, deoarece nu a adoptat măsurile necesare pentru a transpune actul în termenul prevăzut;

                  2.

                  dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza C-562/19 P: Recurs introdus la 2 iulie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 16 mai 2019 în cauzele conexate T-836/16 și T-624/17, Republica Polonă/Comisia Europeană

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/29

      Recurs introdus la 2 iulie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 16 mai 2019 în cauzele conexate T-836/16 și T-624/17, Republica Polonă/Comisia Europeană
      (Cauza C-562/19 P)
      (2019/C 328/33)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann, P.-J. Loewenthal, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Republica Polonă, Republica Ungară

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită:

                  —

                  anularea, în tot, a Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 16 mai 2019 în cauzele conexate T-836/16 și T-624/17, Republica Polonă/Comisia Europeană;

                  —

                  respingerea cererilor formulate de Republica Polonă împotriva Comisiei în cauza T-836/16 de anulare a Deciziei C(2016) 5596 final a Comisiei din 19 septembrie 2016 privind ajutorul de stat SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), prin care a fost deschisă procedura oficială de investigare în legătură cu impozitul polonez din sectorul comerțului cu amănuntul și prin care s-a dispus suspendarea acesteia și în cauza T-624/17 de anulare a Deciziei (UE) 2018/160 a Comisiei din 30 iunie 2017 privind ajutorul de stat SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), pe care Polonia l-a acordat în legătură cu impozitul polonez din sectorul comerțului cu amănuntul și obligarea Republicii Polone la suportarea cheltuielilor de judecată aferente procedurii derulate în prima instanță și a celor aferente prezentei proceduri;

                  —

                  în subsidiar, în cazul în care cele două cereri nu vor fi respinse în întregime, trimiterea cauzelor la Tribunal spre rejudecare în ceea ce privește capetele de cerere care nu au fost soluționate în primă instanță și amânarea pronunțării asupra cheltuielilor de judecată aferente procedurii derulate în primă instanță, precum și a celor aferente prezentei proceduri de recurs până la soluționarea acestei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În recurs, Comisia invocă două motive.
      În cadrul primului motiv de recurs, Comisia susține că Tribunalul ar fi încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE, atunci când a decis că impozitul polonez din sectorul comerțului cu amănuntul nu este selectiv. Eroarea de drept săvârșită de Tribunal s-ar baza pe următoarele motive:

                  —

                  În primul rând, Tribunalul ar fi stabilit în mod neîntemeiat, la punctele 63-68 din motivele hotărârii atacate, că Comisia ar fi comis o eroare atunci când, în definirea cadrului de referință, nu a ținut seama de cotele progresive ale impozitului polonez din sectorul comerțului cu amănuntul. Contrar precizărilor Tribunalului, opinia prezentată de Comisie în decizia de încheiere a procedurii este în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție. Prin urmare, Tribunalul a comis o eroare de drept în stabilirea cadrului de referință.

                  —

                  În al doilea rând, Tribunalul ar fi statuat în mod neîntemeiat, la punctele 69-78 din hotărârea atacată, că Comisia ar fi stabilit în mod incorect obiectivul impozitului din sectorul comerțului cu amănuntul, pe baza căruia ar trebui evaluat caracterul comparabil al întreprinderilor. Curtea de Justiție ar fi statuat în mod constant că numai obiectivul fiscal, stabilit ca obiect al impozitului, respectiv faptul generator al respectivului impozit ar fi relevant pentru a evalua caracterul comparabil al întreprinderilor. Alte obiective indisociabil legate, precum capacitatea financiară, ar fi relevante numai pentru aprecierea justificării obiective a inegalității de tratament a întreprinderilor comparabile. Prin urmare, constatarea făcută de Tribunal în ceea ce privește evaluarea caracterului comparabil al întreprinderilor, potrivit căreia prin impozitul polonez din sectorul comerțului cu amănuntul s-ar urmări — aparent — o redistribuire, ar reprezenta o eroare de drept.

                  —

                  În al treilea rând, Tribunalul ar fi statuat în mod neîntemeiat, la punctele 79-83 din hotărârea atacată, că, atunci când a stabilit că nu ar exista nicio justificare pentru regimul progresiv al impozitului polonez din sectorul comerțului cu amănuntul în scopul redistribuirii, Comisia ar fi comis o eroare. Explicațiile Tribunalului, potrivit cărora impozitul polonez din sectorul comerțului cu amănuntul nu ar avea un caracter discriminator și ar avea ca scop redistribuirea, s-ar baza pe ipoteza incorectă că întreprinderile care obțin venituri (cifre de afaceri) mari ar fi mai profitabile decât cele care obțin venituri (cifre de afaceri) mai mici. Astfel, Tribunalul ar fi comis o eroare de drept atunci când a stabilit că obiectivul redistribuirii, care nu ar fi indisociabil legat de impozitul din sectorul comerțului cu amănuntul, ar putea justifica inegalitatea de tratament a întreprinderilor. În plus, pe baza acestei prezumții incorecte, Tribunalul ar fi transferat, de la statul membru la Comisie, sarcina probei în ceea ce privește faptul că regimul progresiv ar fi justificat de pretinsa finalitate a redistribuirii, Comisia trebuind să demonstreze că nu există o astfel de justificare.

            În cadrul celui de al doilea motiv de recurs, Comisia invocă faptul că, la punctele 104-109 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2015/1589 al Consiliului. În hotărârea respectivă, Tribunalul ar fi constatat că, atunci când a decis deschiderea unei proceduri oficiale de investigare și a dispus suspendarea impozitului polonez pe comerțul cu amănuntul, Comisia ar fi comis o eroare evidentă. Această constatare s-ar baza pe o analiză a deciziei prin care s-a încheiat procedura oficială de investigare. În măsura în care Tribunalul a utilizat același criteriu de control judiciar în privința deciziei de deschidere a procedurii, precum și la aprecierea valabilității deciziei care încheie procedura, acesta a comis o eroare de drept. Mai exact, în cazul primei decizii menționate, Tribunalul a utilizat un criteriu de control de nivel înalt, în loc să examineze dacă în mod evident Comisia nu ar fi putut avea nicio îndoială că impozitul în litigiu nu ar fi fost selectiv.


title: Cauza C-596/19 P: Recurs introdus la 6 august 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 27 iunie 2019 în cauza T-20/17, Ungaria/Comisia Europeană

text:
               14.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 348/10

      Recurs introdus la 6 august 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 27 iunie 2019 în cauza T-20/17, Ungaria/Comisia Europeană
      (Cauza C-596/19 P)
      (2019/C 348/11)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și P.-J. Loewenthal, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Ungaria și Republica Polonă

         Concluziile recurentei

      Prin recursul său, Comisia Europeană solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) pronunțate la 27 iunie 2019 în cauza T-20/17, Ungaria/Comisia;

                  —

                  respingerea celui de al doilea și a celui de al treilea motiv care figurează în acțiunea formulată de Ungaria în fața Tribunalului, prin intermediul cărora Ungaria invocă neîndeplinirea obligației de motivare și abuzul de putere, și obligarea Ungariei să suporte toate cheltuielile de judecată efectuate în procedura în primă instanță și în recurs;

                  —

                  în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului, în vederea pronunțării unei noi hotărâri cu privire la motivele care nu au fost examinate încă, și dispunerea soluționării odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată aferente procedurii în primă instanță și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primul motiv de recurs, Comisia susține că Tribunalul a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE, deoarece a statuat că sistemul cotelor de impozitare progresive ale impozitului maghiar pe publicitate nu era selectiv. Comisia întemeiază această afirmație pe trei motive:

                  —

                  în primul rând, la punctele 78-83 din hotărârea atacată, Tribunalul a reținut în mod eronat că Comisia, atunci când a identificat sistemul de referință, a exclus în mod incorect cotele progresive ale impozitului maghiar pe publicitate. Contrar celor reținute de Tribunal, abordarea propusă de Comisie în decizia sa este compatibilă cu jurisprudența. În consecință, Tribunalul General a săvârșit o eroare de drept atunci când a determinat sistemul de referință;

                  —

                  în al doilea rând, la punctele 84-90 din hotărârea atacată, Tribunalul a reținut în mod eronat că Comisia a identificat în mod eronat obiectivul impozitului pe publicitate în lumina căruia trebuie să se examineze comparabilitatea. Potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, din perspectiva aprecierii comparabilității, este relevant numai obiectivul impozitului la care face referire măsura, cu alte cuvinte obiectivul fiscal al măsurii determinat de faptul generator al impozitului. Alte obiective, precum, de exemplu, capacitatea contributivă, sunt relevante numai din perspectiva aprecierii aspectului dacă se poate justifica în mod obiectiv orice diferențiere generată de impozit, cu condiția ca obiectivele respective să fie inerente naturii impozitului. Prin urmare, faptul că Tribunalul invocă un pretins obiectiv redistributiv al impozitului pe publicitate în vederea aprecierii comparabilității reprezintă o eroare de drept;

                  —

                  în al treilea rând, este eronată poziția Tribunalului exprimată la punctele 91-105 din hotărârea atacată, conform căreia Comisia a concluzionat în mod eronat că obiectivul de redistribuire nu justifică caracterul progresiv al impozitului bazat pe cifra de afaceri. Afirmația Tribunalului conform căreia impozitul maghiar pe publicitate nu este discriminatoriu și are un scop de redistribuire se bazează pe o prezumție eronată conform căreia întreprinderile cu cifră de afaceri mare au în mod necesar mai multe beneficii decât cele cu cifră de afaceri mai mică. Pe baza acestei prezumții eronate, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a acceptat, pentru a justifica diferențierea generată de impozit, o finalitate care nu este inerentă naturii acelui impozit. În plus, atunci când a admis această prezumție eronată, Tribunalul a inversat în mod neîntemeiat sarcina probei și a obligat Comisia să dovedească că cotele de impozitare stabilite în ceea ce privește impozitul maghiar pe publicitate nu pot fi justificate prin pretinsa lor finalitate de redistribuire.

            Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, Comisia susține că Tribunalul a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE atunci când a statuat că deductibilitatea a 50 % din pierderi nu era selectivă. În primul rând, măsura nu este compatibilă cu sistemul de referință din care se presupune că face parte, deoarece permite ca persoanele impozabile obligate la plata impozitului în funcție de cifra de afaceri să își deducă pierderile reportate, ceea ce nu reflectă beneficiile întreprinderii. În al doilea rând, măsura nu are caracter general, contrar celor afirmate de Tribunal, și nu depinde de o împrejurare aleatorie, beneficiarii măsurii referitoare la exercițiul fiscal anterior putând fi identificați la momentul introducerii taxei.


title: Cauza C-188/19 P: Recurs introdus la 24 februarie 2019 de FV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 14 decembrie 2018 în cauza T-750/16, FV/Consiliul

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/3

      Recurs introdus la 24 februarie 2019 de FV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 14 decembrie 2018 în cauza T-750/16, FV/Consiliul
      (Cauza C-188/19 P)
      (2019/C 357/04)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: FV (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Parlamentul European, Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 3 septembrie 2019, Curtea (Camera a șasea) a respins recursul.


title: Cauza C-317/19 P: Recurs introdus la 16 aprilie 2019 de ND(*) și de OE(*) împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) din 27 februarie 2019 în cauza T-581/18, ND(*) și OE(*)/Comisia

text:
                  21.10.2019

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  C 357/4

         Recurs introdus la 16 aprilie 2019 de  ND (*1) și de  OE (*1) împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) din 27 februarie 2019 în cauza T-581/18,  ND (*1) și  OE (*1)/Comisia
         (Cauza C-317/19 P)
         (2019/C 357/06)
         Limba de procedură: franceza

            Părțile

            Recurenți: ND (*1),  OE (*1) (reprezentant: A. Bove, avocată)

            Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
         Prin Ordonanța din 3 septembrie 2019, la Curtea (Camera a șasea) a respins recursul.

            (*1)  Informații șterse sau înlocuite în contextul cadrului legal de protecție a datelor cu caracter personal și/sau a confidențialității.


title: Cauza C-462/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Spania) la 13 iunie 2019 – Asociación Estatal de Empresas Operadoras Portuarias (ASOPORT)

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Spania) la 13 iunie 2019 – Asociación Estatal de Empresas Operadoras Portuarias (ASOPORT)
      (Cauza C-462/19)
      (2019/C 357/09)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia

         Părțile din procedura principală

         Parte interesată, în calitate de parte lezată: Asociación Estatal de Empresas Operadoras Portuarias (ASOPORT)

         Alte părți: Asociación Nacional de Empresas Estibadoras y Consignatarios de Buques (ANESCO), Comisiones Obreras, Coordinadora Estatal de Trabajadores del Mar (CETM), Confederación Intersindical Galega, Eusko Langileen Alkartasuna, Langile Abertzaleen Batzordeak, Unión General de Trabajadores (UGT)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 101 TFUE trebuie interpretat în sensul că acordurile dintre operatori și reprezentanții lucrătorilor sunt considerate interzise, inclusiv sub forma unor convenții colective, în cazul în care stabilesc subrogarea lucrătorilor afiliați la SAGEP de către societățile care se retrag din aceasta și modul în care subrogarea respectivă este efectuată?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă, articolul 101 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții de drept intern precum cele cuprinse în Decretul-lege regal 9/2019 în măsura în care constituie temeiul convențiilor colective care impun o anumită formă de subrogare a lucrătorilor care depășește aspectele legate de ocuparea forței de muncă și generează o armonizare a condițiilor comerciale?

                  3)

                  În cazul în care se stabilește că dispozițiile legale menționate anterior sunt contrare dreptului Uniunii, jurisprudența Curții privind supremația dreptului UE și consecințele acesteia, cuprinse, printre altele, în Hotărârile Simmenthal (1) și Fratelli Costanzo (2), trebuie interpretată în sensul că obligă un organism de drept public, cum ar fi Comisión Nacional de los Mercados y de la Competencia (Comisia Națională a Piețelor și Concurenței), să lase neaplicate dispozițiile de drept intern contrare articolului 101 TFUE?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 101 TFUE și Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (3), și obligația de a asigura efectivitatea normelor UE trebuie interpretate în sensul că impun unei autorități administrative precum Comisión Nacional de los Mercados y de la Competencia (Comisia Națională a Piețelor și Concurenței) obligația de a aplica amenzi și penalități cu titlu cominatoriu entităților care se comportă în modul descris anterior?

         (1)  Hotărârea din 15 decembrie 1976, Simmenthal (35/76, EU:C:1976:180).

         (2)  Hotărârea din 22 iunie 1989, Costanzo (103/88, EU:C:1989:256).

         (3)  JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167.


title: Cauza C-464/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 14 iunie 2019 – Latte Villafranca SCRL, în lichidare, și alții/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 14 iunie 2019 – Latte Villafranca SCRL, în lichidare, și alții/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto
      (Cauza C-464/19)
      (2019/C 357/10)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Latte Villafranca SCRL, în lichidare, Azienda Agricola Cordioli Cesarino e Noè società semplice, Cordioli Evaristo e Loredano società semplice, DZ, EA, FB

         Pârâtă: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Într-o situație precum cea descrisă și care face obiectul litigiului principal, dreptul Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că neconformitatea unei dispoziții legislative a unui stat membru cu articolul 2 alineatul (2) al treilea paragraf din Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 (1) determină, drept consecință, inexistența obligației producătorilor de a plăti prelevarea suplimentară atunci când sunt îndeplinite condițiile stabilite de același regulament?

                  2)

                  Într-o situație precum cea descrisă și care face obiectul litigiului principal, dreptul Uniunii Europene și, în special, principiul general al protecției încrederii legitime trebuie interpretate în sensul că nu poate fi protejată încrederea unor entități care au respectat o obligație prevăzută de un stat membru și care au beneficiat de efectele legate de respectarea obligației menționate, în cazul în care a rezultat că această obligație este contrară dreptului Uniunii Europene?

                  3)

                  Într-o situație precum cea descrisă și care face obiectul litigiului principal, articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 din 9 iulie 2001 (2) și noțiunea „categorie prioritară” în sensul dreptului Uniunii se opun unei dispoziții a unui stat membru, cum este articolul 2 alineatul 3 din Decretul lege nr. 157/2004 adoptat de Republica Italiană, care prevede modalități diferențiate de restituire a prelevării suplimentare excedentare, făcând distincție, în ceea ce privește perioadele și modalitățile de restituire, între producătorii care au avut încredere în obligația de respectare a unei dispoziții naționale despre care s-a constatat că este contrară dreptului Uniunii și producătorii care nu au respectat această dispoziție?

         (1)  Regulamentul Consiliului din 28 decembrie 1992 de instituire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO 1992, L 405, p. 1).

         (2)  Regulamentul nr. 1392/2001 al Comisiei de stabilire a modalităților de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului de 1992 de instituire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO 2001, L 187, p. 19).


title: Cauza C-468/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria regionale per il Veneto (Italia) la 17 iunie 2019 – Regione Veneto/HD

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria regionale per il Veneto (Italia) la 17 iunie 2019 – Regione Veneto/HD
      (Cauza C-468/19)
      (2019/C 357/11)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione tributaria regionale per il Veneto

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Regione Veneto

         Pârât: HD

         Întrebările preliminare

                  1)

                  „Obiectele culturale” vizate la articolul 36 TFUE trebuie identificate în conformitate cu criteriul prevăzut la articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2014/60/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 (1), care recunoaște o valoare determinantă definiției acestor bunuri prevăzute de legislația națională?

                  2)

                  În plus, protecția „obiectelor culturale” prevăzută la articolul 36 TFUE se extinde și la „vehiculele de epocă” vizate de Directiva 2000/53/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie 2000 (2)?

                  3)

                  În consecință, dispozițiile dreptului Uniunii vizate mai sus iau de asemenea în considerare, în scopul protecției caracteristice acestora, vehiculele pe care legislația italiană le califică drept „vehicule care prezintă un interes istoric și de colecție”, ca urmare a obligației de a le păstra în starea lor de origine?

                  4)

                  Pe de altă parte, protecția „obiectelor culturale”, printre care „vehiculele de epocă”, prevăzută la articolul 36 din TFUE și menționată la articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2014/60/UE, precum și în considerentul (10) al Directivei 2000/53/CE, din perspectiva punctului 26 din Programul european de acțiune pentru siguranța rutieră adoptat la 29 septembrie 2005, poate fi interpretată în sensul că permite statelor membre să aplice o scutire fiscală discriminatorie, în măsura în care este rezervată vehiculelor „care prezintă un interes istoric și de colecție deosebit”, în timp ce se acordă o scutire mai largă pentru toate vehiculele „care prezintă un interes istoric și de colecție” în anumite zone ale teritoriului național, în conformitate cu legile regionale și provinciale, care sunt aplicabile numai în respectivele zone?

                  5)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea precedentă, dispozițiile dreptului Uniunii menționate mai sus permit totuși ca legislația națională să prevadă un tratament fiscal defavorabil și discriminatoriu pentru „vehiculele care prezintă un interes istoric și de colecție” tocmai în temeiul caracterului lor vetust, tratament care împovărează sarcina fiscală ca urmare a emisiilor lor mai poluante, ceea ce reduce protecția care le este acordată, împiedică valorizarea lor și descurajează proprietarii acestora să le păstreze?

                  6)

                  Principiul liberei circulații a mărfurilor, consacrat la articolul 52 alineatul (2) TUE și la articolul 30 TFUE și interdicția corelativă a măsurilor echivalente unor taxe vamale, în lumina criteriilor stabilite de jurisprudența Curții referitoare la acest aspect, permit unui stat membru să supună vehiculele recunoscute ca „prezentând un interes istoric de colecție” unui tratament fiscal discriminatoriu și neomogen pe întreg teritoriul național, care afectează transferurile proprietății asupra acestor vehicule între o persoană domiciliată pe [o parte din] teritoriul statului unde prevalează o scutire și o persoană domiciliată pe [o parte din] teritoriul statului unde, dimpotrivă, este prevăzută taxa ?

                  7)

                  Articolele 18, 19, 20, 21, 45 și 49 TFUE, care protejează libertățile fundamentale garantate în spațiul european comun și interzicerea discriminării directe și indirecte prevăzută de Directiva 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 (3), se opun ca un tratament fiscal defavorabil și discriminatoriu, în cadrul unui stat membru să diferențieze și să penalizeze proprietarii de vehicule care prezintă un interes istoric de colecție exclusiv pe baza domiciliului lor?

                  8)

                  În sfârșit, principiile libertății, autonomiei și independenței instanței, afirmate și protejate la articolul 2 TUE în spațiul european comun pentru a garanta un „proces echitabil”, permit unui stat membru să împiedice prin lege instanța să recunoască în mod autonom dacă un autovehicul prezintă un „interes istoric și colectiv deosebit” pentru a stabili dacă vehiculul respectiv este scutit din punct de vedere fiscal, obligând instanța să se bazeze exclusiv pe deciziile adoptate referitor la acest aspect de o persoană privată însărcinată exclusiv în scopul respectiv?

         (1)  Directiva 2014/60/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind restituirea obiectelor culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 (JO 2014, L 159, p. 1).

         (2)  Directiva 2000/53/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie 2000 privind vehiculele scoase din uz (JO 2000, L 269, p. 34, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 142).

         (3)  Directiva 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică (JO 2000, L 180, p. 22, Ediție specială, 20/vol. 1, p. 19).


title: Cauza C-478/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 19 iunie 2019 – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 19 iunie 2019 – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate
      (Cauza C-478/19)
      (2019/C 357/12)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH

         Intimată: Agenzia delle Entrate

         Întrebarea preliminară

      Dreptul comunitar – în special dispozițiile tratatului referitoare la libertatea de stabilire și la libera circulație a capitalurilor, astfel cum au fost interpretate de Curte – se opune aplicării unor dispoziții de drept național precum cele ale articolului 35 alineatul 10 ter din Decretul lege nr. 223/2006, în măsura în care limitează la fondurile închise de investiții imobiliare facilitatea privind taxa de constituire a ipotecii și taxa de înscriere în cartea funciară?


title: Cauza C-481/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte costituzionale (Italia) la 21 iunie 2019 – DB/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte costituzionale (Italia) la 21 iunie 2019 – DB/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
      (Cauza C-481/19)
      (2019/C 357/14)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte costituzionale

         Părțile din procedura principală

         Recurent: DB

         Intimată: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 14 alineatul (3) din Directiva 2003/6/CE (1), întrucât se aplică în continuare ratione temporis, și articolul 30 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 596/2014 (2) trebuie interpretate în sensul că permit statelor membre să nu sancționeze persoanele care refuză să răspundă la întrebări ale autorității competente din care poate reieși răspunderea lor pentru o faptă ilicită pentru care se prevăd sancțiuni administrative cu caracter „punitiv”?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 14 alineatul (3) din Directiva 2003/6/CE, întrucât se aplică în continuare ratione temporis, și articolul 30 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 596/2014 sunt compatibile cu articolele 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, inclusiv în lumina jurisprudenței Curții Europene a Drepturilor Omului cu privire la articolul 6 din CEDO și a tradițiilor constituționale comune ale statelor membre, în măsura în care impun sancționarea și a persoanelor care refuză să răspundă la întrebări ale autorității competente din care poate reieși răspunderea lor pentru o faptă ilicită pentru care se prevăd sancțiuni administrative cu caracter „punitiv”?

         (1)  Directiva 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale și manipulările pieței (abuzul de piață) (JO 2003, L 96, p. 16, Ediție specială, 06/vol. 5, p. 210).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 596/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 aprilie 2014 privind abuzul de piață (regulamentul privind abuzul de piață) și de abrogare a Directivei 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului și a Directivelor 2003/124/CE, 2003/125/CE și 2004/72/CE ale Comisiei (JO 2014, L 173, p. 1).


title: Cauza C-496/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria regionale della Campania (Italia) la 25 iunie 2019 – Antonio Capaldo SpA/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria regionale della Campania (Italia) la 25 iunie 2019 – Antonio Capaldo SpA/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno
      (Cauza C-496/19)
      (2019/C 357/15)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione tributaria regionale della Campania

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și apelantă: Antonio Capaldo SpA

         Intimată: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

         Întrebarea preliminară

      Verificarea fizică a mărfurilor la momentul importului acestora se opune inițierii procedurii de revizuire a constatării, prevăzută la articolul 78 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 (1) de instituire a Codului vamal comunitar?

         (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO 1992, L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58).


title: Cauza C-497/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Zaragoza (Spania) la 26 iunie 2019 – Ibercaja Banco, S.A./SO și TP

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Zaragoza (Spania) la 26 iunie 2019 – Ibercaja Banco, S.A./SO și TP
      (Cauza C-497/19)
      (2019/C 357/16)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Zaragoza

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Ibercaja Banco, S.A.

         Intimați: SO și TP

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O legislație națională din care rezultă că, în cazul care o anumită clauză abuzivă a trecut de controlul judiciar inițial din oficiu, la momentul încuviințării executării, acest control împiedică instanța respectivă să examineze din oficiu ulterior clauza atunci când existau de la început elementele de drept și de fapt, cu toate că, în cadrul controlului inițial, nu a exprimat nici în dispozitiv și nici în motivare nicio considerație privind validitatea clauzelor contractuale, este conformă cu dreptul Uniunii?

                  2)

                  Următoarea întrebare adresată este dacă debitorul urmărit, atunci când există deja elementele de fapt [și] de drept care determină caracterul abuziv al unei clauze incluse într-un contract încheiat cu consumatorii, nu o invocă în cadrul contestației prevăzute în acest scop de lege, are posibilitatea, în urma soluționării contestației respective, să invoce un nou incident de procedură prin care să se constate caracterul abuziv al altei sau al altor clauze, în condițiile în care acesta le-ar fi putut invoca de la început în cadrul procedurii de drept comun prevăzute de lege. În definitiv, se solicită să se stabilească dacă se produce un efect de decădere care împiedică un consumator să invoce din nou caracterul abuziv al altei clauze în aceeași procedură de executare și, inclusiv, într-o procedură ulterioară de judecată.

                  3)

                  A treia întrebare este dacă, în cazul în care se consideră conformă cu dreptul Uniunii concluzia potrivit căreia debitorul nu poate formula o a doua contestație sau una ulterioară pentru a invoca caracterul abuziv al unei clauze pe care ar fi putut să îl invoce anterior, având în vedere că existau deja elementele de fapt și de drept necesare, este posibil ca această împrejurare să constituie temei pentru ca instanța, conștientă de caracterul abuziv respectiv, să își poată exercita competența de control din oficiu.


title: Cauza C-499/19 P: Recurs introdus la 28 iunie 2019 de Victor Lupu împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 30 aprilie 2019 în cauza T-558/18, Lupu/EUIPO - Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam (Djili DS)

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/12

      Recurs introdus la 28 iunie 2019 de Victor Lupu împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 30 aprilie 2019 în cauza T-558/18, Lupu/EUIPO - Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam (Djili DS)
      (Cauza C-499/19 P)
      (2019/C 357/17)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Victor Lupu (reprezentant: P.A. Acsinte, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam
      Prin Ordonanța din 5 septembrie 2019, Curtea de Justiție (Camera a șasea) a declarat recursul inadmisibil.


title: Cauza C-505/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wiesbaden (Germania) la 3 iulie 2019 – WS/Republica Federală Germania

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wiesbaden (Germania) la 3 iulie 2019 – WS/Republica Federală Germania
      (Cauza C-505/19)
      (2019/C 357/18)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Wiesbaden (Tribunalul Administrativ din Wiesbaden, Germania)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: WS

         Pârâtă: Republica Federală Germania

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 54 Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen (1) (denumită în continuare „CAAS”) coroborat cu articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) trebuie interpretat în sensul că deschiderea unei proceduri penale având ca obiect aceeași faptă în toate statele care au aderat la CAAS este interzisă, dacă un parchet din Germania a suspendat o procedură penală deschisă, după ce acuzatul a îndeplinit anumite condiții și în special după ce a plătit o anumită sumă de bani stabilită de parchet?

                  2)

                  Din articolul 21 alineatul (1) TFUE (în versiunea revizuită din 07 iunie 2016, JO 2016, C 202, p. 1, denumit în continuare „TFUE”) rezultă o interdicție pentru statele membre de a pune în aplicare mandatele de arestare emise de state terțe în cadrul unei organizații internaționale, precum Organizația Internațională de Poliție Criminală (Interpol), dacă persoana vizată de cererea de arestare este cetățean al Uniunii și statul membru a cărui cetățenie o are persoana respectivă a transmis respectivei organizații internaționale și, astfel, și celorlalte state membre, îndoieli privind compatibilitatea cererii de arestare menționate cu interzicerea dublei sancționări?

                  3)

                  Articolul 21 alineatul (1) TFUE contravine deschiderii procedurii penale și arestării preventive în state membre a căror cetățenie nu este deținută de persoana vizată, dacă aceasta contravine interzicerii dublei sancționări?

                  4)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) din Directiva (UE) 2016/680 (2) coroborat cu articolul 54 din CAAS și cu articolul 50 din cartă trebuie interpretate însă în sensul că statele membre sunt obligate să adopte dispoziții legislative pentru a se asigura că, în cazul unei proceduri care duce la stingerea dreptului de urmărire penală în toate statele care au aderat la CAAS, este interzisă prelucrarea în continuare a notificărilor roșii ale Interpol, care sunt susceptibile să conducă la proceduri penale ulterioare?

                  5)

                  O organizație internațională precum Interpol dispune de un nivel adecvat de protecție a datelor, dacă nu există o decizie privind caracterul adecvat al nivelului de protecție în conformitate cu articolul 36 din Directiva (UE) 2016/680 și au o garanție în conformitate cu articolul 37 din Directiva (UE) 2016/680?

                  6)

                  Statele membre au dreptul de a prelucra datele înregistrate la Interpol într-o notificare circulară de căutare („notificare roșie”) de statele terțe doar dacă un stat terț transmite printr-o notificare circulară de localizare o cerere de arestare și extrădare și solicită arestarea care nu contravine dreptului european, în special interzicerii dublei sancționări?

         (1)  Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune (JO 2000, L 239, p. 19, Ediție specială, 19, vol. 1, p. 183).

         (2)  Directiva (UE) 2016/680 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritățile competente în scopul prevenirii, depistării, investigării sau urmăririi penale a infracțiunilor sau al executării pedepselor și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Deciziei-cadru 2008/977/JAI a Consiliului (JO 2016, L 119, p. 89).


title: Cauza C-512/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 3 iulie 2019 – Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl/Ministero dello Sviluppo Economico și alții

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 3 iulie 2019 – Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl/Ministero dello Sviluppo Economico și alții
      (Cauza C-512/19)
      (2019/C 357/19)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl

         Pârâți: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente, Gestore dei Servizi Energetici SpA - GSE

         Întrebările preliminare

      Dreptul Uniunii Europene se opune aplicării unei dispoziții naționale precum cea prevăzută la articolul 26 alineatul 3 din Decretul-lege nr. 91/2014, aprobat prin Legea 116/2014, care reduce în mod semnificativ plata stimulentelor deja acordate prin lege și stabilite în temeiul unor convenții speciale încheiate de producătorii de energie electrică produsă prin conversie fotovoltaică cu Gestore dei servizi energetici S.p.A., societate publică având această misiune? În special, această dispoziție națională este compatibilă cu principiile generale ale dreptului Uniunii Europene privind încrederea legitimă, securitatea juridică, cooperarea loială și efectul util, cu articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, cu Directiva 2009/28/CE (1) și cu reglementarea privind schemele de sprijin prevăzută de aceasta, precum și cu articolul 216 alineatul (2) TFUE, în special în raport cu Tratatul privind Carta europeană a energiei?

         (1)  Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (JO 2009, L 140, p. 16).


title: Cauza C-517/19 P: Recurs introdus la 8 iulie 2019 de Maria Alvarez y Bejarano și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 30 aprilie 2019 în cauzele conexate T-516/16 și T-536/16, Alvarez y Bejarano și alții/Comisia

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/14

      Recurs introdus la 8 iulie 2019 de Maria Alvarez y Bejarano și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 30 aprilie 2019 în cauzele conexate T-516/16 și T-536/16, Alvarez y Bejarano și alții/Comisia
      (Cauza C-517/19 P)
      (2019/C 357/20)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurenți: Maria Alvarez y Bejarano, Ana-Maria Enescu, Lucian Micu, Angelica Livia Salanta, Svetla Shulga, Soldimar Urena de Poznanski, Angela Vakalis, Luz Anamaria Chu, Marli Bertolete, Maria Castro Capcha, Hassan Orfe El, Evelyne Vandevoorde (reprezentanți: S. Orlandi, T. Martin, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene, Parlamentul European

         Concluziile recurenților

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  anularea deciziei de a nu mai acorda recurenților, începând cu anul 2014, concediul aferent duratei călătoriei și rambursarea cheltuielilor de călătorie anuală;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenții susțin că hotărârea atacată este afectată de mai multe erori de drept.
      În primul rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept la punctele 67 și 75 din hotărâre, întrucât a limitat întinderea controlului jurisdicțional pe care trebuie să îl exercite la cazurile „vădite”.
      În al doilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept la punctele 70 și 73 din hotărâre, întrucât a statuat că recurenții nu se aflau într-o situație comparabilă cu cea a agenților care au păstrat beneficiul concediului aferent duratei călătoriei și al rambursării cheltuielilor de călătorie anuală.
      În al treilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept întrucât a statuat, la punctele 69 și 80-86 din hotărâre că reglementarea în litigiu nu încalcă principiul proporționalității.


title: Cauza C-518/19 P: Recurs introdus la 8 iulie 2019 de Jakov Ardalicși alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 30 aprilie 2019 în cauzele conexate T-523/16 și T-542/16, Ardalic și alții/Consiliul

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/15

      Recurs introdus la 8 iulie 2019 de Jakov Ardalicși alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 30 aprilie 2019 în cauzele conexate T-523/16 și T-542/16, Ardalic și alții/Consiliul
      (Cauza C-518/19 P)
      (2019/C 357/21)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurenți: Jakov Ardalic, Liliana Bicanova, Monica Brunetto, Claudia Istoc, Sylvie Jamet, Despina Kanellou, Christian Stouraitis, Abdelhamid Azbair, Abdel Bouzanih, Bob Kitenge Ya Musenga, El Miloud Sadiki, Cam Tran Thi (reprezentanți: S. Orlandi, T. Martin, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Parlamentul European

         Concluziile recurenților

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  anularea deciziei de a nu mai acorda recurenților, începând cu anul 2014, concediul aferent duratei călătoriei și rambursarea cheltuielilor de călătorie anuală;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenții susțin că hotărârea atacată este afectată de mai multe erori de drept.
      În primul rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept la punctele 65 și 73 din hotărâre, întrucât a limitat întinderea controlului jurisdicțional pe care trebuie să îl exercite la cazurile „vădite”.
      În al doilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept la punctele 68-71 din hotărâre, întrucât a statuat că recurenții nu se aflau într-o situație comparabilă cu cea a agenților care au păstrat beneficiul concediului aferent duratei călătoriei și al rambursării cheltuielilor de călătorie anuală.
      În al treilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept întrucât a statuat, la punctele 67 și 78-84 din hotărâre că reglementarea în litigiu nu încalcă principiul proporționalității.


title: Cauza C-538/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanța (România) la data de 10 iulie 2019 – TS, UT, VU/Casa Națională de Asigurări de Sănătate, Casa de Asigurări de Sănătate Constanța

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanța (România) la data de 10 iulie 2019 – TS, UT, VU/Casa Națională de Asigurări de Sănătate, Casa de Asigurări de Sănătate Constanța
      (Cauza C-538/19)
      (2019/C 357/22)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Constanța

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamanți-apelanți: TS, UT, VU

         Pârâte-intimate: Casa Națională de Asigurări de Sănătate, Casa de Asigurări de Sănătate Constanța

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dacă se asimilează unei situații de urgență, în sensul care rezultă din paragraful 45 al hotărârii din cauza C-173/09 (Elchinov), sau dacă reprezintă un caz de împiedicare obiectivă de a solicita autorizarea prevăzută de articolul 20 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (1), care poate sta la baza rambursării integrale a cheltuielilor ocazionate de primirea unui tratament medical adaptat (îngrijiri spitalicești) în alt stat membru decât cel de reședință al asiguratului, faptul că procedeul terapeutic agreat de acesta a fost prescris numai de către un medic din alt stat membru decât cel de reședință al asiguratului, în condițiile în care diagnosticul și faptul în sine al necesității aplicării de urgență a unui tratament au fost confirmate de medicul aparținând sistemului de asigurări de sănătate al statului membru de reședință, care însă a recomandat un alt procedeu terapeutic, în raport cu care procedeul terapeutic agreat din motive care se pot califica drept pertinente de către persoana asigurată prezintă cel puțin același grad de eficacitate, dar are avantajul că nu generează un handicap.

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, dacă persoana asigurată care, după ce i-au fost stabilite, de către un medic din cadrul sistemului de asigurări de sănătate al statului membru de reședință, diagnosticul și un procedeu terapeutic pe care, din motive care se pot califica drept pertinente, nu îl agreează, se deplasează în alt stat membru spre a solicita o a doua opinie medicală, iar aceasta este în sensul aplicării unui alt procedeu terapeutic, care prezintă cel puțin același grad de eficacitate, dar are avantajul că nu generează un handicap, procedeu pe care persoana asigurată îl agreează și care întrunește cerințele prevăzute de articolul 20 alineatul (2) teza a II a din Regulamentul (CE) nr. 883/2004, mai este ținută, pentru a beneficia de rambursarea costurilor ocazionate de cel din urmă procedeu terapeutic, de solicitarea autorizării prevăzute de articolul 20 alineatul (1) din acest regulament.

                  3)

                  Dacă articolul 56 TFUE și articolul 20 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 se opun unei legislații naționale care, pe de o parte, condiționează autorizarea din partea instituției competente a primirii unui tratament adaptat (îngrijiri spitalicești) în alt stat membru decât cel de reședință de întocmirea unui raport medical numai de către un medic care activează în cadrul sistemului de asigurări de sănătate al statului membru de reședință, avizat de medicul șef al instituției competente din acest stat, inclusiv în cazul în care procedeul terapeutic agreat de persoana asigurată, din motive care se pot califica drept pertinente, în condițiile în care are avantajul că nu generează un handicap, este prescris numai de către un medic din alt stat membru, cu titlul unei a doua opinii medicale, iar pe de altă parte nu garantează, în cadrul unei proceduri accesibile și previzibile, analizarea efectivă, din punct de vedere medical, în cadrul sistemului de asigurări de sănătate din statul de reședință, a posibilității aplicării celei de a doua opinii medicale emise în alt stat membru.

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima și a treia întrebare, dacă persoana asigurată, respectiv succesorii acesteia, condiționat de îndeplinirea celor două cerințe prevăzute de articolul 20 alineatul (2) teza a II a din Regulamentul (CE) nr. 883/2004, sunt îndreptățiți să obțină de la instituția competentă din statul de reședință al persoanei asigurate rambursarea integrală a cheltuielilor ocazionate de procedeul terapeutic aplicat în alt stat membru.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European ș i al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială 05/vol. 7, p. 82).


title: Cauza C-544/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad — Blagoevgrad (Bulgaria) la 17 iulie 2019 – „ECOTEX BULGARIA” EOOD/Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad — Blagoevgrad (Bulgaria) la 17 iulie 2019 – „ECOTEX BULGARIA” EOOD/Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite
      (Cauza C-544/19)
      (2019/C 357/23)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Blagoevgrad

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: „ECOTEX BULGARIA” EOOD

         Intimată: Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite, Sofia

         Întrebările preliminare

      Prima întrebare:
      Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal care prevede că plățile la nivel național al căror cuantum este egal sau mai mare de 10 000 de leva (BGN) trebuie efectuate numai prin virament sau prin plata într-un cont de plăți și care limitează plățile în numerar ale dividendelor din profiturile nedistribuite în cuantum egal sau mai mare de 10 000 BGN? Dacă articolul 63 din TFUE nu se opune acestei reglementări, o asemenea restricție este justificată de obiectivele Directivei (UE) 2015/849 (1)?
      A doua întrebare:
      Ținând seama de considerentul (6), precum și de articolele 4 și 5 din Directiva (UE) 2015/849, articolul 2 alineatul (1) din aceasta trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale generale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că plățile la nivel național al căror cuantum este egal sau mai mare de 10 000 BGN trebuie efectuate numai prin virament sau prin plata într-un cont de plăți și în temeiul căreia nu prezintă relevanță persoana sau motivul plății în numerar, incluzând în același timp toate plățile în numerar efectuate de persoanele fizice și juridice?

                  1)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare, ținând seama de considerentul (6), precum și de articolele 4 și 5 din Directiva (UE) 2015/849, articolul 2 alineatul (1) punctul 3 litera (e) din aceasta permite statelor membre să prevadă restricții generale suplimentare privind plățile în numerar la nivel național într-o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că plățile în numerar la nivel național în cuantum egal sau mai mare de 10 000 BGN trebuie efectuate numai prin virament sau prin plata într-un cont de plăți, în cazul în care motivul plății în numerar este reprezentat de „profituri nedistribuite” (dividende)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare, ținând seama de considerentul (6) și de articolul 5 din Directiva (UE) 2015/849, articolul 2 alineatul (1) punctul 3 litera (e) din aceasta trebuie interpretat în sensul că permite statelor membre să prevadă restricții privind plățile în numerar într-o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că plățile la nivel național în cuantum egal sau mai mare de 10 000 BGN trebuie efectuate numai prin virament sau prin plata într-un cont de plăți, în cazul în care pragul se află sub 10 000 de euro?

            A treia întrebare:
      Având în vedere articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, articolul 58 alineatul (1) și articolul 60 alineatul (4) din Directiva (UE) 2015/849 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede un cuantum fix al sancțiunilor administrative ca urmare a încălcărilor restricției privind plățile în numerar și care nu permite nicio apreciere diferențiată care să ia în considerare circumstanțele relevante specifice?

                  1)

                  În cazul în care răspunsul este că articolul 58 alineatul (1) și articolul 60 alineatul (4) din Directiva (UE) 2015/849, în coroborare cu 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede un cuantum fix al sancțiunilor administrative ca urmare a încălcărilor restricției privind plățile în numerar, dispozițiile articolului 58 și ale articolului 60 alineatul (4) din Directiva (UE) 2015/849, ținând seama de principiul efectivității și de dreptul la o cale de atac eficientă prevăzut la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal care restrânge controlul judiciar, în ipoteza în care această reglementare nu permite, în cazul unei plângeri [împotriva sancțiunii aplicate], ca instanța să stabilească o sancțiune administrativă adecvată circumstanțelor relevante specifice, situată sub cuantumul minim prevăzut?

         (1)  Directiva (UE) 2015/849 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 2015 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului, de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului și de abrogare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului și a Directivei 2006/70/CE a Comisiei (Text cu relevanță pentru SEE) (JO 2015, L 141, p. 73).


title: Cauza C-553/19 P: Recurs introdus la 18 iulie 2019 de International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 16 mai 2019 în cauza T-396/18, ITSA/Comisia

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/18

      Recurs introdus la 18 iulie 2019 de International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 16 mai 2019 în cauza T-396/18, ITSA/Comisia
      (Cauza C-553/19 P)
      (2019/C 357/24)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) (reprezentant: F. Scanvic, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene din 16 mai 2019 în cauza ITSA/Comisia (T-396/18) și recunoașterea calității și a interesului recurentei de a exercita acțiunea;

                  —

                  anularea Regulamentului delegat (UE) 2018/573 al Comisiei din 15 decembrie 2017 privind elementele principale ale contractelor de stocare de date care urmează să fie încheiate ca parte a unui sistem de trasabilitate pentru produsele din tutun (1), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/574 al Comisiei din 15 decembrie 2017 privind standardele tehnice pentru instituirea și operarea unui sistem de trasabilitate pentru produsele din tutun (2), precum și a Deciziei de punere în aplicare (UE) 2018/576 a Comisiei din 15 decembrie 2017 privind standardele tehnice pentru elementele de securitate aplicate produselor din tutun (3).

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta susține, în esență, că Tribunalul nu a ținut seama de interesul său de a exercita acțiunea împotriva Regulamentului delegat 2018/573, Regulamentului de punere în aplicare 2018/574 și Deciziei de punere în aplicare 2018/576. Prin urmare, Tribunalul a respins în mod eronat ca inadmisibilă acțiunea în anulare formulată de recurentă împotriva acestor trei acte ale Comisiei.
      În opinia recurentei, cele două regulamente în litigiu o afectează în mod direct, precum și pe membrii săi. Celelalte criterii cuprinse la articolul 263 TFUE ar fi deopotrivă întrunite. În plus, chiar dacă cea mai mare parte a deciziei atacate impune acte de punere în aplicare din partea statelor membre, nu acesta este cazul articolului 3 alineatul (2) din decizia menționată, care ar limita recurgerea la un terț independent pentru unul singur dintre cele cinci elemente de securitate care trebuie să fie aplicate pe produsele din tutun. Această din urmă dispoziție ar fi suficientă în sine.
      Pe fond, recurenta susține că actele contestate încalcă articolul 8 din Protocolul pentru eliminarea comerțului ilicit cu produse din tutun (4). Această dispoziție ar interzice încredințarea operațiunilor de marcaj al produselor din tutun în sarcina industriei tutunului, în timp ce cele trei acte contestate ale Comisiei ar proceda exact în acest mod. Recurenta adaugă că protocolul menționat, deși nu a intrat încă în vigoare, a fost semnat și încheiat de Uniune, astfel încât interzice Uniunii să adopte acte contrare protocolului menționat.
      Împrejurarea că Directiva 2014/40/UE (5) nu interzice în mod expres încredințarea operațiunilor în cauză în sarcina industriei tutunului ar fi irelevantă: pe de o parte, această directivă ar putea și ar trebui interpretată în conformitate cu protocolul respectiv; pe de altă parte, presupunând că o astfel de interpretare nu este posibilă, însăși directiva ar fi contrară acestui protocol și, în consecință, tratatelor europene.

         (1)  JO 2018, L 96, p. 1.

         (2)  JO 2018, L 96, p. 7.

         (3)  JO 2018, L 96, p. 57.

         (4)  Primul protocol la Convenția-cadru a Organizației Mondiale a Sănătății pentru controlul tutunului, adoptat la Seul la 12 noiembrie 2012.

         (5)  Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE (JO 2014, L 127, p. 1).


title: Cauza C-554/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kehl (Germania) la 18 iulie 2019 – Staatsanwaltschaft/FU

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kehl (Germania) la 18 iulie 2019 – Staatsanwaltschaft/FU
      (Cauza C-554/19)
      (2019/C 357/25)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Kehl

         Părțile din procedura principală

      Staatsanwaltschaft Offenburg
      împotriva
      FU

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 67 alineatul (2) TFUE, precum și articolele 22 și 23 din Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (1) trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care conferă serviciilor de poliție din statul membru interesat competența de a verifica identitatea oricărei persoane, într-o zonă de 30 de kilometri de la frontiera terestră a acestui stat membru cu alte state părți la Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune, semnată la Schengen (Luxemburg) la 19 iunie 1990, în scopul de a preveni sau de a opri intrarea sau șederea ilegale pe teritoriul statului membru respectiv sau de a preveni anumite infracțiuni care aduc atingere securității frontierei, independent de comportamentul persoanei în cauză și de existența unor împrejurări speciale, care este completată printr-un ordin ministerial după cum urmează:

                              „a)

                              Criminalitatea transfrontalieră cunoaște o desfășurare dinamică (din punct de vedere temporal, local și prin utilizarea unor mijloace diferite de transport), necesitând, prin urmare, competențe polițienești mai flexibile pentru combaterea sa. Exercitarea competenței sus-menționate are ca rezultat prevenirea sau oprirea criminalității transfrontaliere;

                              b)

                              Măsurile de control trebuie să fie efectuate în conformitate cu cadrul strict al criteriilor menționate mai sus, prevăzute la articolul 21 litera (a) din Codul Frontierelor Schengen. Acestea trebuie să fie concepute astfel încât să se distingă în mod clar de verificările sistematice asupra persoanelor la frontierele externe și să nu aibă un efect echivalent cu cel al controalelor la frontiere. La rândul său, desfășurarea acestor măsuri de control trebuie să facă obiectul unui cadru care să garanteze că intensitatea și frecvența lor nu sunt echivalente cu cele ale verificărilor la frontiere.

                              c)

                              Acest cadru este conceput după cum urmează:

                                          Măsurile de control nu trebuie să fie permanente, ci să fie efectuate în mod neregulat, la momente diferite, în locuri diferite și în mod aleatoriu, luând în considerare volumul de trafic.

                                          Măsurile de control nu au loc numai cu ocazia trecerii frontierei. Acestea sunt efectuate pe baza situației actualizate în permanență a informațiilor și/sau a experienței poliției (de frontieră), dezvoltate de secțiile poliției federale pe baza propriilor informații sau a celor provenite de la alte autorități. Prin urmare, informațiile generale sau specifice ale poliției și/sau experiența privind criminalitatea transfrontalieră – de exemplu, cu privire la mijloacele de transport și rutele utilizate frecvent, anumite tipuri de comportament și analiza informațiilor disponibile în legătură cu criminalitatea transfrontalieră provenite din surse proprii sau din sursele altor autorități – reprezintă punctul de plecare pentru exercitarea măsurilor polițienești, precum și pentru intensitatea și frecvența acestora.

                                          Definirea măsurilor de control face obiectul supravegherii ierarhice și tehnice periodice. Normele de bază sunt prevăzute la articolul 3 alineatul 1 a patra teză din Regulamentul comun de procedură al ministerelor federale (Gemeinsame Geschäftsordnung der Bundesministerien – GGO) și în principiile de exercitare a supravegherii tehnice de către ministerele federale asupra domeniului de activitate. În ceea ce privește domeniul poliției federale, acestea sunt concretizate prin „Dispozițiile complementare privind exercitarea supravegherii ierarhice și tehnice de către Ministerul Federal de Interne asupra poliției federale”. Direcția Poliției Federale și serviciile și secțiile subordonate ale acesteia au reglementat desfășurarea supravegherii ierarhice și tehnice în organigramele lor și le-au pus în aplicare prin intermediul propriilor principii.

                              d)

                              Pentru a evita controalele multiple, măsurile de control trebuie să fie coordonate, dacă este posibil, cu alte autorități sau acestea trebuie efectuate în cadrul operațiunilor/formelor de cooperare comune”?

                  2)

                  Dreptul Uniunii Europene, în special articolul 4 alineatul (3) al doilea paragraf TFUE, articolul 197 alineatul (1) TFUE și articolul 291 alineatul (1) TFUE, trebuie interpretat în sensul că în mod necondiționat și în urma unei aprecieri a interesului urmăririi și a interesului persoanei acuzate, se opune valorificării informațiilor sau probelor în cadrul unei proceduri penale, atunci când acestea au fost obținute în urma unui control polițienesc efectuat asupra persoanei acuzate, cu încălcarea articolului 67 alineatul (2) TFUE sau a articolelor 22 și 23 din Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen)?

         (1)  JO 2016, L 77, p. 1.


title: Cauza C-555/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Stuttgart (Germania) la 19 iulie 2019 – Fussl Modestraße Mayr GmbH/SevenOne Media GmbH

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Stuttgart (Germania) la 19 iulie 2019 – Fussl Modestraße Mayr GmbH/SevenOne Media GmbH
      (Cauza C-555/19)
      (2019/C 357/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Stuttgart

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Fussl Modestraße Mayr GmbH

         Pârâtă: SevenOne Media GmbH

         Întrebările preliminare

                  1.

                              a)

                              Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2010/13/UE (1)

                              b)

                              principiul egalității de tratament prevăzut de dreptul Uniunii și

                              c)

                              dispozițiile articolului 56 TFUE privind libera prestare a serviciilor
                              trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale care interzice difuzarea publicității în programele audiovizuale autorizate pentru întregul stat membru?

                  2.

                  Prima întrebare trebuie apreciată în mod diferit dacă legislația națională permite reglementări în temeiul cărora difuzarea regională a publicității poate fi autorizată prin lege și, în acest caz, este necesară o autorizație administrativă suplimentară?

                  3.

                  Prima întrebare trebuie apreciată în mod diferit dacă nu este utilizată efectiv posibilitatea autorizării publicității regionale prezentată în cea de a doua întrebare și, în consecință, publicitatea regională este interzisă permanent?

                  4.

                  Articolul 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat, luând în considerare articolul 10 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, precum și jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului, în special principiul pluralismului informației, în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea descrisă în prima, a doua și a treia întrebare?

         (1)  Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) (JO 2010, L 95, p. 1).


title: Cauza C-595/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 23 iulie 2019 – Fototre Srl/Ministero dello Sviluppo Economico și alții

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 23 iulie 2019 – Fototre Srl/Ministero dello Sviluppo Economico și alții
      (Cauza C-595/19)
      (2019/C 357/28)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Fototre Srl

         Pârâți: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

         Întrebarea preliminară

      Dreptul Uniunii Europene se opune aplicării unei dispoziții naționale precum cea prevăzută la articolul 26 alineatele 2 și 3 din Decretul-lege nr. 91/2014, aprobat prin Legea 116/2014, care reduce sau întârzie în mod semnificativ plata stimulentelor deja acordate prin lege și stabilite în temeiul unor convenții speciale încheiate de producătorii de energie electrică produsă prin conversie fotovoltaică cu Gestore dei servizi energetici S.p.A., societate publică având această misiune?
      În special, această dispoziție națională este compatibilă cu principiile generale ale dreptului Uniunii Europene privind încrederea legitimă, securitatea juridică, cooperarea loială și efectul util, cu articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, cu Directiva 2009/28/CE (1) și cu reglementarea privind schemele de sprijin prevăzută de aceasta, precum și cu articolul 216 alineatul (2) TFUE, în special în raport cu Tratatul privind Carta europeană a energiei?

         (1)  Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (JO 2009, L 140, p. 16).


title: Cauza C-600/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Zaragoza (Spania) la 6 august 2019 – MA/Ibercaja Banco, SA

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Zaragoza (Spania) la 6 august 2019 – MA/Ibercaja Banco, SA
      (Cauza C-600/19)
      (2019/C 357/29)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Zaragoza

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: MA

         Intimată: Ibercaja Banco, SA

         Cealaltă parte din procedură: PO

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O legislație națională din care rezultă că, atunci când o anumită clauză abuzivă a trecut de controlul jurisdicțional efectuat inițial din oficiu[ – analiză negativă a validității clauzelor –] la momentul încuviințării executării silite, acest control împiedică aceeași instanță să examineze ulterior din oficiu clauza în cazul în care existau încă de la început elementele de drept și de fapt, cu toate că, în cadrul controlului inițial, nu s-a exprimat nici în dispozitiv și nici în motivare nicio considerație privind validitatea clauzelor contractuale, este conformă cu principiul eficacității prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului (1), conform interpretării date acesteia de Curte?

                  2)

                  Următoarea chestiune este dacă debitorul urmărit, atunci când există deja elementele de fapt [și] de drept care determină caracterul abuziv al unei clauze incluse într-un contract încheiat cu consumatorii, nu o invocă în cadrul contestației prevăzute în acest scop de lege, are posibilitatea, după soluționarea contestației respective, să formuleze o nouă cerere de contestație în cadrul căreia să se aprecieze caracterul abuziv al altei sau al altor clauze, în condițiile în care acesta ar fi putut să le invoce de la început în cadrul procedurii de drept comun prevăzute de lege? În definitiv, intervine decăderea care împiedică un consumator să invoce din nou caracterul abuziv al altei clauze în aceeași procedură de executare silită și chiar într-o procedură de judecată declarativă ulterioară?

                  3)

                  A treia chestiune este dacă, în cazul în care se consideră conformă cu Directiva 93/13 […] concluzia că debitorul nu poate formula o a doua contestație sau una ulterioară pentru a invoca caracterul abuziv al unei clauze pe care ar fi putut să îl invoce anterior având în vedere că existau deja elementele de fapt și de drept necesare, este posibil ca această împrejurare să fie invocată pentru ca instanța, luând la cunoștință de caracterul abuziv respectiv, să își poată exercita competența de control din oficiu?

                  4)

                  A patra chestiune este dacă, în cazul confirmării licitației și al atribuirii imobilului, care poate fi în favoarea aceluiași creditor, inclusiv în situația în care s a produs efectul translativ al dreptului de proprietate asupra imobilului oferit drept garanție care a fost deja executată, este conformă cu dreptul Uniunii […] o interpretare potrivit căreia odată finalizată procedura, procesul stingându-se prin obținerea rezultatului urmărit, și anume executarea garanției, debitorul poate să formuleze o alte cereri de contestație pentru a se constata nulitatea unei clauze abuzive care are efecte asupra procedurii de executare sau, în urma efectului translativ de proprietate care poate fi în favoarea creditorului și care se poate înscrie în Registrul de carte funciară, o instanță poate dispune o examinare din oficiu, care să implice anularea întregii proceduri de executare sau finalizarea sa cu efecte asupra sumelor acoperite prin ipotecă, putând fi afectate condițiile în care au fost formulate ofertele?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-602/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Köln (Germania) la 9 august 2019 – kohlpharma GmbH/Republica Federală Germania

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Köln (Germania) la 9 august 2019 – kohlpharma GmbH/Republica Federală Germania
      (Cauza C-602/19)
      (2019/C 357/30)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: kohlpharma GmbH

         Pârâtă: Republica Federală Germania

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiul liberei circulații a mărfurilor prevăzut la articolul 34 TFUE și principiile importului paralel de medicamente dezvoltate pe baza acestuia impun aprobarea autorității naționale de autorizare în vederea modificării datelor privind dozajul unui medicament importat în paralel, chiar dacă autorizația de comercializare pe piața de referință a expirat, iar modificarea este justificată prin preluarea datelor unor medicamente interne având în esență aceeași substanță activă, dar o altă formă farmaceutică, în combinație cu datele autorizate în statul exportator pentru medicamentul importat în paralel?

                  2)

                  Având în vedere articolele 34 și 36 TFUE, autoritatea națională poate să refuze aprobarea unei astfel de modificări pentru motivul că importatorii paraleli sunt scutiți de obligația de a prezenta rapoarte periodice privind siguranța și că, în lipsa unei autorizații de comercializare pe piața internă, nu există date actualizate privind evaluarea raportului beneficiu-risc, autorizația internă care este încă valabilă privește o altă formă farmaceutică și se referă la o concentrație diferită a substanței active pentru aceeași formă farmaceutică în statul exportator și, mai mult, nu este de conceput o sinteză a două forme farmaceutice în textele de informare?


title: Cauza C-608/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 12 august 2019 – Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)/Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 12 august 2019 – Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)/Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.
      (Cauza C-608/19)
      (2019/C 357/31)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

         Pârâtă: Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.

         Întrebarea preliminară

      Normele privind acordarea ajutoarelor prevăzute la articolele 3 și 6 din Regulamentul nr. 1407/2013 (1) trebuie interpretate în sensul că întreprinderea solicitantă care depășește plafonul maxim permis ca urmare a cumulului cu subvenții anterioare poate să opteze – până la plata efectivă a subvenției solicitate – pentru reducerea finanțării (prin intermediul unor modificări sau variante la proiect) sau pentru renunțarea (totală sau parțială) la subvenții anterioare, eventual deja primite, pentru a se încadra în limita maximă care poate fi plătită, iar aceleași dispoziții trebuie interpretate în sensul că diversele opțiuni avute în vedere (variante sau renunțare) sunt valabile chiar dacă nu sunt prevăzute în mod expres de reglementarea națională și/sau în anunțul public privind acordarea ajutorului?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1407/2013 al Comisiei din 18 decembrie 2013 privind aplicarea articolelor 107 și 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ajutoarelor de minimis (JO 2013, L 352, p. 1).


title: Cauza C-616/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Ireland) (Irlanda) la 16 august 2019 – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Ireland) (Irlanda) la 16 august 2019 – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality
      (Cauza C-616/19)
      (2019/C 357/32)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Ireland)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantți: M.S., M.W., G.S.

         Pârât: Minister for Justice and Equality

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Mențiunea referitoare la „statul membru în cauză” de la articolul 25 alineatul (2) literele (d) și (e) din Directiva 2005/85 (1) privește (a) un prim stat membru care a acordat o protecție echivalentă azilului unui solicitant de protecție internațională sau (b) un al doilea stat membru căruia i se adresează o cerere de protecție internațională ulterioară sau (c) oricare dintre aceste state membre?

                  2)

                  În cazul în care unui resortisant al unei țări terțe i s-a acordat protecție internațională sub formă de protecție subsidiară într-un prim stat membru și se mută pe teritoriul unui al doilea stat membru, depunerea unei noi cereri de protecție internațională în cel de al doilea stat membru constituie un abuz de drept, astfel încât cel de al doilea stat membru este autorizat să adopte o măsură care să prevadă că o astfel de cerere ulterioară este inadmisibilă?

                  3)

                  Articolul 25 din Directiva 2005/85 trebuie interpretat în sensul că se opune adoptării de către un stat membru care nu a are obligații în temeiul Directivei 2011/95 (2), dar care are obligații în temeiul Regulamentului nr. 604/2013 (3), a unei măsuri precum cea în discuție în prezenta cauză potrivit căreia este considerată inadmisibilă o cerere de azil formulată de un resortisant al unei țări terțe care a obținut anterior protecție subsidiară în alt stat membru?

         (1)  Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat (JO 2005, L 326, p. 13, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 242).

         (2)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și al Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO 2011, L 337, p. 9).

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (reformare) (JO 2013, L 180, p. 31).


title: Cauza C-658/19: Acțiune introdusă la 4 septembrie 2019 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/27

      Acțiune introdusă la 4 septembrie 2019 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
      (Cauza C-658/19)
      (2019/C 357/34)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Nardi, G. von Rintelen și S. Pardo Quintillán, agenți)

         Pârât: Regatul Spaniei

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Declararea faptului că, prin neadoptarea, până la 6 mai 2018, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei (UE) 2016/680 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritățile competente în scopul prevenirii, depistării, investigării sau urmăririi penale a infracțiunilor sau al executării pedepselor și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Deciziei-cadru 2008/977/JAI a Consiliului (1) sau, în orice caz, prin nenotificarea acestor dispoziții Comisiei, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 63 alineatul (1) din directiva menționată;

                  —

                  obligarea Regatului Spaniei, în conformitate cu articolul 260 alineatul (3) TFUE, la plata unor penalități cu titlu cominatoriu de 89 548,20 euro pe zi, de la data pronunțării hotărârii prin care se declară neîndeplinirea obligației de a adopta sau, în orice caz, de a notifica Comisiei dispozițiile necesare pentru a se conforma Directivei (UE) 2016/680, care urmează a fi plătite într-un cont care va fi indicat de Comisie;

                  —

                  obligarea Regatului Spaniei, în conformitate cu articolul 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei sume forfetare în cuantum de 21 321,00 euro pe zi multiplicat cu numărul de zile în care va persista încălcarea, cu condiția ca acest cuantum să depășească suma forfetară minimă de 5 290 000 de euro, care urmează a fi plătită într-un cont care va fi indicat de Comisie;

                  —

                  obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În conformitate cu articolul 63 alineatul (1) din Directiva (UE) 2016/680, statele membre trebuiau să adopte și să publice, până la 6 mai 2018, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma celor stabilite în directivă și să notifice de îndată Comisiei textele acestor dispoziții.
      Comisia nu a fost informată cu privire la adoptarea și la intrarea în vigoare a vreunei măsuri de transpunere impuse și nu dispune de nicio altă informație din care să rezulte că directiva a fost transpusă.
      Prin urmare, Regatul Spaniei nu a transpus Directiva (UE) 2016/680 la mai bine de un an de la expirarea termenului de transpunere.

         (1)  JO 2016, L 119, p. 89.


title: Cauza T-217/18: Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2019 – DK/SEAE („Funcție publică – Procedură disciplinară – Condamnare penală – Sancțiunea reținerii din cuantumul pensiei – Eroare vădită de apreciere – Proporționalitate – Obligația de motivare – Circumstanțe atenuante – Răspundere”)

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/30

      Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2019 – DK/SEAE
      (Cauza T-217/18) (1)

      („Funcție publică - Procedură disciplinară - Condamnare penală - Sancțiunea reținerii din cuantumul pensiei - Eroare vădită de apreciere - Proporționalitate - Obligația de motivare - Circumstanțe atenuante - Răspundere”)
      (2019/C 357/36)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: DK (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt și R. Spac, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei SEAE din 23 mai 2017 de a aplica reclamantului o sancțiune disciplinară și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-ar fi suferit ca urmare a atingerii aduse de către SEAE dreptului său la apărare în cadrul procedurii penale inițiate împotriva sa în fața instanțelor belgiene

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă DK la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 211, 18.6.2018.