title: Cauza T-399/11: Acțiune introdusă la 29 iulie 2011 — Banco Santander și Santusa/Comisia

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/36

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2011 — Banco Santander și Santusa/Comisia
   (Cauza T-399/11)
   2011/C 282/71
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Banco Santander, SA (Santander, Spania), Santusa Holding, SL (Boadilla del Monte, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro și R. Calvo Salinero, M. Muñoz de Juan, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și admiterea motivelor de anulare formulate în această cerere și, pe cale de consecință, anularea articolului 1 alineatul (1) din decizie, în care se declară că articolul 12 alineatul (5) din TRLIS [Texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (Textul consolidat al Legii privind impozitul pe profit)] conține elemente de ajutor de stat;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 1 alineatul (1) din decizie, în măsura în care declară că articolul 12 alineatul (5) din TRLIS conține elemente de ajutor de stat atunci când se aplică achizițiilor de participații care presupun dobândirea controlului;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizie în măsura în care pune în aplicare dispoziția de recuperare în ceea ce privește operațiunile efectuate anterior publicării în JOUE a deciziei finale ce face obiectul prezentei acțiuni (JOUE din 21.5.2011);

               —

               în subsidiar, anularea articolului 1 alineatul 1 și, în al doilea rând, a articolului 4 din decizie, în măsura în care se referă la operațiuni efectuate în Mexic, în Statele Unite și în Brazilia, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată din această procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune vizează Decizia C(2010) 9566 a Comisiei din 12 ianuarie 2011 privind amortizarea fiscală a fondului comercial financiar în cazul achiziționării unor titluri de participare în societăți străine.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept vădite cu ocazia analizei noțiunii de selectivitate și a calificării măsurii în cauză drept ajutor de stat

                           —

                           Reclamantele consideră că nu s-a stabilit de Comisie că măsura fiscală analizată ar favoriza „anumit[e] întreprinderi sau […] producer[ea] anumitor bunuri”, astfel cum se prevede la articolul 107 alineatul (1) TFUE. Comisia se limitează să considere că măsura amintită este selectivă întrucât se aplică numai în cazul achiziției de participații în societăți străine (în speță, în țări terțe, nemembre ale UE), iar nu și în societăți naționale. Reclamantele consideră că raționamentul acesta este eronat și circular: faptul că aplicarea măsurii analizate — precum orice altă normă fiscală — se bazează pe îndeplinirea anumitor condiții obiective nu o transformă pe aceasta într-o măsură selectivă, de iure sau de facto. Spania a prezentat date care demonstrează că este vorba despre o măsură generală și deschisă, de iure și de facto, tuturor întreprinderilor cărora li se aplică impozitul spaniol pe profit, indiferent de mărimea, natura, sectorul sau originea acestora.

                           —

                           În al doilea rând, tratamentul prima facie diferit prevăzut la articolul 12 alineatul (5) din TRLIS, nu constituie un avantaj selectiv, ci contribuie la tratamentul fiscal egal al tuturor operațiunilor de dobândire de participații, fie naționale, fie străine. În țări terțe există obstacole serioase în calea realizării fuziunilor, acestea fiind împiedicate în practică; dimpotrivă, la nivel național acestea sunt posibile, prin intermediul lor făcându-se posibilă amortizarea fondului de comerț financiar. În consecință, articolul 12 alineatul (5) din TRLIS nu face decât să extindă această amortizare la achiziționarea participațiilor din țări terțe, operațiune care constituie echivalentul funcțional cel mai apropiat — și mai fezabil — al fuziunilor naționale și constituie astfel o parte a economiei și a logicii sistemului spaniol.

                           —

                           Comisia săvârșește o eroare atunci când consideră că nu există obstacole în calea operațiunilor de fuziune cu întreprinderi din țări terțe și, în consecință, săvârșește o eroare și atunci când stabilește că sistemul de referință necesar pentru stabilirea selectivității și atunci când respinge argumentele privind neutralitatea fiscală. În special, Comisia săvârșește o eroare în analiza operațiunilor realizate în Statele Unite, în Brazilia și în Mexic.

                           —

                           În subsidiar, decizia ar trebui anulată cel puțin în cazurile în care se dobândește controlul majoritar al întreprinderilor din țări terțe în care acesta ar fi echivalent cu situațiile de fuziuni naționale și, astfel, ar fi justificate de economia și de logica sistemului spaniol.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept cu ocazia identificării beneficiarului măsurii

                           —

                           În subsidiar, chiar dacă s-ar considera că articolul 12 alineatul (5) din TRLIS cuprinde elemente de ajutor de stat, quod non, Comisia ar trebui să fi realizat o analiză economică exhaustivă pentru a determina care au fost beneficiarii ajutorului potențial. Reclamantele consideră că beneficiarii ajutoarelor (în forma unui supliment la prețul de achiziție al participațiilor) ar fi vânzătorii participațiilor, iar nu, astfel cum pretinde Comisia, întreprinderile spaniole care au aplicat măsura menționată.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului general de drept al încrederii legitime, în ceea ce privește respectarea cadrului de aplicare în timp a dispoziției de recuperare stabilit

                           —

                           În subsidiar, în cazul în care se consideră articolul 12 alineatul (5) din TRLIS drept un ajutor, Comisia încalcă jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii atunci când limitează aplicarea în timp a principiului încrederii legitime până la publicarea deciziei de inițiere a procedurii de investigare (21.12.2007) și, prin urmare, atunci când solicită recuperarea operațiunilor realizate ulterior datei amintite (cu excepția cazului unor operațiuni de achiziții realizate în India și în China prin care se extinde perioada de încredere legitimă până la 21.5.2011, data publicării deciziei finale, întrucât în aceste cazuri există obstacole juridice explicite în calea fuziunilor internaționale.

                           —

                           Reclamantele susțin că, în acord cu practica Comisiei și cu jurisprudența, inițierea procedurii de investigare nu prejudecă natura măsurii întrucât nu poate fi utilizată drept dies ad quem, ci că aceasta ar trebui să coincidă în orice caz cu data publicării deciziei finale în JOUE.

                           —

                           Pe de altă parte, limitele materiale pe care decizia le impune încrederii legitime recunoscute între aplicarea deciziei de inițiere și decizia finală, limitarea acesteia la operațiuni care presupun dobândirea controlului desfășurate în China și în India nu ar fi justificată. Încrederea legitimă menționată ar trebui să se extindă, potrivit jurisprudenței, la ansamblul operațiunilor desfășurate într-o țară terță.


title: Cauza T-267/11: Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2012 — Video Research USA/OAPI (VR) [ „Marcă comunitară — Marca comunitară figurativă VR — Lipsa unei cereri de reînnoire a mărcii — Radierea mărcii la expirarea înregistrării — Cerere de restitutio in integrum — Articolul 81 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/22

      Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2012 — Video Research USA/OAPI (VR)
      (Cauza T-267/11) (1)

      (Marcă comunitară - Marca comunitară figurativă VR - Lipsa unei cereri de reînnoire a mărcii - Radierea mărcii la expirarea înregistrării - Cerere de restitutio in integrum - Articolul 81 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
      (2012/C 331/41)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Video Research USA, Inc. (New York, New York, Statele Unite) (reprezentant: B. Brandreth, barrister)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Bullock, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 8 martie 2011 (cauza R 1187/2010-2), privind o cerere de restitutio in integrum.

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă Video Research USA, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 211, 16.7.2011.


title: Cauza T-450/10 P: Recurs introdus la 24 septembrie 2010 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței pronunțate la 9 iulie 2010 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-91/09, Marcuccio/Comisia

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/45

         Recurs introdus la 24 septembrie 2010 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței pronunțate la 9 iulie 2010 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-91/09, Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-450/10 P)
   ()
   2010/C 317/80
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               În orice caz, anularea în întregime și fără nicio excepție a ordonanței atacate;

               —

               constatarea faptului că acțiunea în primă instanță, în cadrul căreia a fost pronunțată ordonanța atacată, era perfect admisibilă;

               —

               în principal: admiterea în întregime și fără nicio excepție a concluziilor formulate de recurent în cadrul acțiunii în primă instanță;

               —

               obligarea pârâtei la plata către recurent a tuturor cheltuielilor de judecată și onorariilor suportate de acesta în legătură cu prezenta cauză în toate gradele de jurisdicție parcurse până în prezent;

               —

               în subsidiar: trimiterea prezentei cauze spre rejudecare Tribunalului Funcției Publice pentru a se pronunța din nou pe fond, în altă compunere, asupra acesteia.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice (TFP) din 25 martie 2010. Prin această ordonanță, s-a respins în parte ca vădit inadmisibilă și în parte ca vădit nefondată o acțiune având ca obiect repararea prejudiciului pe care l-ar fi suferit recurentul din cauza invitației care i-a fost adresată de a se supune unor controale medicale necesare în vederea evaluării eventualei sale invalidități.
   În susținerea pretențiilor sale, recurentul invocă o lipsă totală de motivare a afirmațiilor din ordonanța atacată inerente presupusei inadmisibilități a cererilor de despăgubire.
   Recurentul invocă de asemenea interpretarea și aplicarea eronată și nerezonabilă a articolului 270 TFUE, a articolului 90 din Statutul Funcționarilor Uniunii Europene, a principiilor securității juridice, dreptului la protecție jurisdicțională, ordinii ierarhice a surselor de drept, separației puterilor și de supunere a instanței legii.


title: Cauza C-416/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalia) la 27 iulie 2016 – Luís Manuel Piscarreta Ricardo/Portimão Urbis, EM, SA – în lichidare și alții

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalia) la 27 iulie 2016 – Luís Manuel Piscarreta Ricardo/Portimão Urbis, EM, SA – în lichidare și alții
   (Cauza C-416/16)
   (2016/C 383/05)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Judicial da Comarca de Faro

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Luís Manuel Piscarreta Ricardo

      Pârâți: Portimão Urbis, EM, SA – în lichidare, Município de Portimão, Emarp – Empresa Municipal de Águas e Resíduos de Portimão, EM, SA

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1 din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 (1) și, în special, [alineatul (1)] litera (b) al acestuia este aplicabil într-o situație precum cea din prezenta cauză, în care, prin decizia organului executiv al unei municipalități, se dizolvă o întreprindere municipală (al cărei acționar unic este municipalitatea), activitățile desfășurate de aceasta fiind asumate în parte de municipalitate și în parte de o altă întreprindere municipală (al cărei obiect de activitate a fost modificat în acest scop – și care este, de asemenea, deținută în totalitate de municipalitate)? Cu alte cuvinte, se poate considera că, în aceste condiții, a avut loc un transfer de unitate, în sensul directivei menționate?

               2)

               Trebuie să se considere că un lucrător care nu prestează efectiv servicii (în special, întrucât contractul său de muncă este suspendat) este inclus în noțiunea „lucrător”, în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2001/23/CE, și, prin urmare, că drepturile și obligațiile care rezultă din contractul de muncă au fost transferate cesionarului, în temeiul articolului 3 alineatul (1) din directiva menționată?

               3)

               Este admisibilă, fiind necesar să se considere conformă cu dreptul Uniunii, stabilirea unor restricții în ceea ce privește transferul lucrătorilor, în special în funcție de tipul raportului de muncă sau de durata acestuia, cu ocazia unui transfer de unitate, precum, în special, cele prevăzute la articolul 62 alineatele 5, 6 și 11 din RJAEL (2)?

      (1)  Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20).

      (2)  Regimul juridic al activităților comerciale locale și al participațiilor sociale deținute de administrațiile locale.


title: Cauza T-35/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 aprilie 2008 — Leche Celta/OAPI — Celia (Celia) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de marcă comunitară figurativă Celia — Marcă națională verbală anterioară CELTA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 aprilie 2008 — Leche Celta/OAPI — Celia (Celia)
   (Cauza T-35/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de marcă comunitară figurativă Celia - Marcă națională verbală anterioară CELTA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 142/43)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Leche Celta, SL (Puentedeume, Spania) (reprezentanți: J. Calderón Chavero, T. Villate Consonni și M. Yañez Manglano, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Celia SA (Craon, Franța) (reprezentanți: D. Masson și F. de Castelnau, avocați)
   Obiectul
   Acțiune împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 5 decembrie 2006 (cauza R 294/2006-4) privind o procedură de opoziție între Leche Celta, SL și Celia SA.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Leche Celta, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza T-86/11: Hotărârea Tribunalului din 8 iunie 2011 — Bamba/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate cu privire la situația din Côte d’Ivoire — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare” )

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/15

         Hotărârea Tribunalului din 8 iunie 2011 — Bamba/Consiliul
   (Cauza T-86/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate cu privire la situația din Côte d’Ivoire - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare)
   2011/C 219/21
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Nadiany Bamba (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentanți: P. Haïk și J. Laffont, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și A. Vitro, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Cujo și M. Konstantinidis, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC a Consiliului de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire (JO L 11, p. 36) și, pe de altă parte, a Regulamentului (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d’Ivoire] (JO L 11, p. 1), în măsura în care acestea o privesc pe reclamantă

      Dispozitivul

               1.

               Decizia 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC a Consiliului de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire și Regulamentul (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d'Ivoire] se anulează în măsura în care o privesc pe doamna Nadiany Bamba.

               2.

               Efectele Deciziei 2011/18 se mențin în ceea ce o privește pe doamna Bamba până la data la care începe să producă efecte anularea Regulamentului nr. 25/2011.

               3.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene să suporte, în afara propriilor cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de doamna Bamba.

               4.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 95, 26.3.2011.


title: Cauza C-134/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Regatul Unit) – Raytek GmbH, Fluke Europe BV/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Trimitere preliminară — Tariful vamal comun — Clasificare tarifară — Nomenclatura combinată — Aparate de fotografiere termice în infraroșu)

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Regatul Unit) – Raytek GmbH, Fluke Europe BV/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
   (Cauza C-134/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Aparate de fotografiere termice în infraroșu))
   (2015/C 118/03)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Raytek GmbH, Fluke Europe BV

      Pârâți: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Dispozitivul

   Examinarea întrebării preliminare nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea Regulamentului (UE) nr. 314/2011 al Comisiei din 30 martie 2011 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată.

      (1)  JO C 141, 18.5.2013.


title: Cauza C-487/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administratīvā rajona tiesa (Republica Letonă) la 22 septembrie 2011 — Laimonis Treimanis/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administratīvā rajona tiesa (Republica Letonă) la 22 septembrie 2011 — Laimonis Treimanis/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-487/11)
   2011/C 347/23
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Administratīvā rajona tiesa

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant(ă): Laimonis Treimanis

      Pârât(ă): Valsts ieņēmumu dienests

      Întrebarea preliminară

   Articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 918/83 (1) interzice proprietarului unui automobil privat importat în Uniunea Europeană dintr-un stat terț să îl cedeze în scopul utilizării cu titlu gratuit unui membru al familiei sale care s-a mutat efectiv din statul terț în Uniunea Europeană și cu care proprietarul automobilului locuia în cadrul aceleiași gospodării în statul terț înainte de importul automobilului în Uniunea Europeană, atunci când proprietarul automobilului locuiește în principal în acest stat terț de la data importului automobilului în Uniunea Europeană?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 918/83 al Consiliului din 28 martie 1983 privind instituirea unui regim comunitar de scutiri de drepturi vamale (JO L 105, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 2, pag. 126).


title: Cauza C-418/08: Ordonanța Președintelui Curții din 27 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/8

         Ordonanța Președintelui Curții din 27 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda
   (Cauza C-418/08) (1)

   2009/C 167/17

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza T-732/16: Acțiune introdusă la 20 octombrie 2016 – Valencia Club de Fútbol/Comisia

text:
               5.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 454/31

      Acțiune introdusă la 20 octombrie 2016 – Valencia Club de Fútbol/Comisia
      (Cauza T-732/16)
      (2016/C 454/54)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Valencia Club de Fútbol, SAD (Valencia, Spania) (reprezentanți: J. R. García-Gallardo Gil-Fournier și A. Guerrero Righetto, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea nulității Deciziei Comisiei Europene din 4 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA.36387 (2013/C) (ex 2013/CP), acordat de Spania în favoarea Valencia Club de Fútbol, S.A.D. (și a altor cluburi de fotbal), în special măsurile 1 și 4, care afectează Valencia CF;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere a trei dintre cele patru criterii potrivit cărora o garanție se consideră ajutor de stat. În această privință, se afirmă că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a considerat că Valencia FC se afla într-o situație financiară dificilă, întemeindu-se pe informații fragmentare și fără să țină seama de modelul de afaceri specific cluburilor de fotbal, întemeindu-se pe valoarea contabilă a jucătorilor, iar nu pe valoarea lor reală de piață, și fără a analiza un plan de viabilitate care se întemeia în permanență pe ipoteze realiste. În al doilea rând, Comisia a săvârșit o eroare considerând că garanția acoperea mai mult de 80 % din facilitatea de credit și, în al treilea rând, Comisia a săvârșit o eroare atunci când a evaluat rata generală a dobânzii la facilitatea de credit în raport cu prețul pieței.

                  2.

                  Al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe existența unor erori vădite săvârșite de Comisie în aplicarea testului de compatibilitate în ceea ce privește patru dintre cele șase criterii incluse în Liniile directoare pentru salvare și restructurare, concret: restabilirea viabilității pe termen lung, prevenirea unor denaturări nejustificate ale concurenței prin intermediul unor măsuri compensatorii, principiul ajutorului limitat la minimum și principiul ajutorului unic.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe eroarea săvârșită de Comisie în evaluarea valorii importante a măsurilor compensatorii oferite: concret, gajul pe acțiuni, precum și garanțiile adiționale acordate de Fundación Valencia în favoarea Instituto Valenciano de Finanzas.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare la evaluarea principalului și a dobânzilor aferente presupusului ajutor care trebuie să fie recuperat, având în vedere că Comisia a emis o ipoteză incorectă în ceea ce privește ratele de referință care ar fi rămas constante pe durata măsurilor, precum și asupra duratei acelorași măsuri.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, având în vedere că sumele a căror recuperare este dispusă de Comisie sunt disproporționate în raport cu cele deja plătite.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe o eroare de apreciere a Comisiei, prin faptul că nici nu l-a considerat beneficiar pe creditor, nici nu a ținut seama de existența unui nou proprietar al clubului.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării, în măsura în care Comisia a realizat o evaluare similară a diferitelor situații ale cluburilor investigate, în condițiile în care acestea au situații total diferite.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului motivării actelor.


title: Cauza T-650/11: Ordonanța Tribunalului din 29 ianuarie 2013 — Dimension Data Belgium/Parlamentul European

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/29

         Ordonanța Tribunalului din 29 ianuarie 2013 — Dimension Data Belgium/Parlamentul European
   (Cauza T-650/11) (1)

   2013/C 86/49
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 73, 10.3.2012.


title: Cauza C-234/06 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 septembrie 2007 — Il Ponte Finanziaria SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), F.M.G. Textiles Srl, fostă Marine Enterprise Projects — Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl (Recurs — Marcă comunitară — Înregistrarea mărcii BAINBRIDGE — Opoziția titularului mărcilor naționale anterioare care au în comun componenta Bridge — Respingerea opoziției — Familie de mărci — Dovada utilizării — Noțiunea de mărci defensive )

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/14

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 septembrie 2007 — Il Ponte Finanziaria SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), F.M.G. Textiles Srl, fostă Marine Enterprise Projects — Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl
   (Cauza C-234/06 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Înregistrarea mărcii BAINBRIDGE - Opoziția titularului mărcilor naționale anterioare care au în comun componenta „Bridge’ - Respingerea opoziției - Familie de mărci - Dovada utilizării - Noțiunea de „mărci defensive’)
   (2007/C 269/27)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurentă: Il Ponte Finanziaria SpA (reprezentanți: P. Roncaglia, A. Torrigiani Malaspina și M. Boletto, avvocati)

      Celelalte parți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și M. Buffolo, agenți), F.M.G. Textiles Srl, fostă Marine Enterprise Projects — Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl, (reprezentant: D. Marchi, avvocato)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 23 februarie 2006, Il Ponte Finanziaria SpA/OAPI (T-194/03) prin care acesta a respins o acțiune în anulare introdusă de titularul mărcilor verbale, figurative și tridimensionale „Bridge”, „Old Bridge”, „The Bridge Basket”, „THE BRIDGE”, „The Bridge”, „FOOTBRIDGE”, „The Bridge Wayfarer” și „OVER THE BRIDGE” pentru produse din clasele 18 și 25 împotriva deciziei R 1015/2001-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 17 martie 2003 de respingere a recursului formulat împotriva deciziei diviziei de opoziție care a respins opoziția formulată împotriva cererii de înregistrare a mărcii figurative „Bainbridge” pentru produse din clasele 18 și 25
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Il Ponte Finanziaria SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza T-445/12: Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2014 – Koscher + Würtz/OAPI – Kirchner & Wilhelm (KW SURGICAL INSTRUMENTS) [„Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană – Marca figurativă KW SURGICAL INSTRUMENTS – Marca națională verbală anterioară Ka We – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Procedura căii de atac – Întinderea examinării care trebuie realizată de camera de recurs – Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare – Cerere prezentată în fața diviziei de opoziție – Refuz de înregistrare a mărcii solicitate fără examinarea prealabilă a condiției privind utilizarea serioasă a mărcii anterioare – Eroare de drept – Competență de modificare”]

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/39

      Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2014 – Koscher + Würtz/OAPI – Kirchner & Wilhelm (KW SURGICAL INSTRUMENTS)
      (Cauza T-445/12) (1)

      ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană - Marca figurativă KW SURGICAL INSTRUMENTS - Marca națională verbală anterioară Ka We - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Procedura căii de atac - Întinderea examinării care trebuie realizată de camera de recurs - Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare - Cerere prezentată în fața diviziei de opoziție - Refuz de înregistrare a mărcii solicitate fără examinarea prealabilă a condiției privind utilizarea serioasă a mărcii anterioare - Eroare de drept - Competență de modificare”])
      (2014/C 395/47)
      Limba de procedură: germana

         Părţile

         Reclamantă: Koscher + Würtz FmbH (Spaichingen, Germania) (reprezentanţi: P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, J. Vogtmeier și A. Kramer, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. (Asperg, Germania) (reprezentant: J. Dönch, avocat)

         Obiectul

      Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 6 august 2012 (cauza R 1675/2011-4) privind o procedură de opoziție între Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. și Koscher + Würtz GmbH

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 6 august 2012 (cauza R 1675/2011-4) privind o procedură de opoziție între Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. și Koscher + Würtz GmbH.

                  2)

                  Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

                  3)

                  OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Koscher + Würtz în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs și în procedura în fața Tribunalului.

                  4)

                  Koscher + Würtz suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată efectuate în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs și în procedura în fața Tribunalului.

         (1)  JO C 379, 8.12.2012.


title: Cauza F-40/08: Acțiune introdusă la 18 martie 2008 — Carvalhal Garcia/Consiliul Uniunii Europene

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/33

         Acțiune introdusă la 18 martie 2008 — Carvalhal Garcia/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza F-40/08)
   (2008/C 183/65)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Daniela Paula Carvalhal Garcia (Sines, Portugalia) (reprezentant: F. Antas da Cunha, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei Consiliului prin care se refuză acordarea alocației școlare în favoarea fiicei reclamantei
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei finale a direcției de personal a Consiliului Uniunii Europene din 16 noiembrie 2007 și declararea faptului că aceasta trebuie înlocuită cu o altă decizie de acordare a alocației școlare în favoarea fiicei reclamantei pentru anul școlar 2006/2007.


title: Cauza C-222/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/22/CE (Directiva privind serviciul universal) — Comunicații electronice — Rețele și servicii — Articolul 12 — Calculul costurilor obligațiilor de serviciu universal — Componenta socială a serviciului universal — Articolul 13 — Finanțarea obligațiilor de serviciu universal — Stabilirea existenței unei îndatoriri nejustificate]

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-222/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/22/CE (Directiva privind serviciul universal) - Comunicații electronice - Rețele și servicii - Articolul 12 - Calculul costurilor obligațiilor de serviciu universal - Componenta socială a serviciului universal - Articolul 13 - Finanțarea obligațiilor de serviciu universal - Stabilirea existenței unei îndatoriri nejustificate)
   2010/C 328/02
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet și A. Nijenhuis, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: T. Materne și M. Jacobs, agenți și S. Depré, avocat)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Transpunere incorectă a articolului 12 alineatul (1), a articolului 13 alineatul (1) și a anexei IV partea A la Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213) — Componenta socială a serviciului universal — Desemnarea întreprinderilor — Stabilirea de condiții tarifare speciale — Lipsă de transparență

      Dispozitivul

               1.

               Regatul Belgiei,

                           —

                           pe de o parte, prin faptul că a omis să ia în considerare, în calculul costului net al furnizării componentei sociale a serviciului universal, avantajele comerciale obținute de întreprinderile cărora le revine obligația acestei furnizări, inclusiv avantajele imateriale, și

                           —

                           pe de altă parte, prin faptul că a constatat în mod general și pe baza calculului costurilor nete ale furnizorului serviciului universal care era în trecut singurul furnizor al acestui serviciu că toate întreprinderile care trebuie să asigure în prezent furnizarea respectivului serviciu sunt supuse în mod efectiv unei îndatoriri nejustificate ca urmare a acestei furnizări, fără să fi efectuat o examinare specifică atât a costului net pe care îl reprezintă furnizarea serviciului universal pentru fiecare operator în cauză, cât și a tuturor caracteristicilor proprii acestuia din urmă, precum nivelul echipamentelor sale sau situația sa economică și financiară,

                     nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12 alineatul (1) și, respectiv, al articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal).

               2.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3.

               Obligă Regatul Belgiei să suporte două treimi din cheltuielile de judecată. Obligă Comisia Europeană să suporte o treime din cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 209, 15.8.2008.


title: Cauza C-304/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 2 iulie 2007 — Directmedia Publishing GmbH/1. Albert-Ludwigs-Universität Freiburg, 2. Prof. Dr. Ulrich Knoop

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/21

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 2 iulie 2007 — Directmedia Publishing GmbH/1. Albert-Ludwigs-Universität Freiburg, 2. Prof. Dr. Ulrich Knoop
   (Cauza C-304/07)
   (2007/C 211/40)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Directmedia Publishing GmbH

      Pârâți: 1. Albert-Ludwigs-Universität Freiburg, 2. Prof. Dr. Ulrich Knoop
   Întrebarea preliminară
   Preluarea de date dintr-o bază de date protejată [potrivit articolului 7 alineatul (1) din Directiva 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date (1)] într-o altă bază de date poate reprezenta o extragere, în sensul articolului 7 alineatul (2) litera (a) din respectiva directivă, și în cazul în care această preluare se realizează prin consultări ale bazei de date după o apreciere de la caz la caz, sau o extragere în sensul acestei dispoziții presupune un proces de copiere (fizică) a unui ansamblu de date?

      (1)  JO L 77, p. 20.


title: Cauza C-167/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 2 aprilie 2010 — Andrea Palomba/Ministero dell’Interno

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/30

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 2 aprilie 2010 — Andrea Palomba/Ministero dell’Interno
      (Cauza C-167/10)
      (2010/C 161/41)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Andrea Palomba

         Pârât: Ministero dell’Interno

         Întrebarea preliminară

      Reglementarea națională (introdusă de Decretul Bersani, Decretul lege nr. 223 din 4 iulie 2006, transformat în Legea nr. 248 din 4 august 2006), respectiv un sistem național care prevede printre altele:

                  a)

                  existența unei tendințe generale de protejare a titularilor concesiunilor acordate anterior, în urma unei licitații de la care o parte dintre operatori fuseseră excluși în mod nelegal;

                  b)

                  existența unor dispoziții care garantează în fapt menținerea pozițiilor comerciale dobândite (de exemplu interdicția, în ceea ce îi privește pe noii concesionari, de a-și instala ghișeele la mai puțin de o distanță determinată de ghișeele existente);

                  c)

                  cazuri de decădere din beneficiul concesiunii în ipoteza în care concesionarul gestionează în mod direct sau indirect activități transfrontaliere de joc care pot fi asimilate celor care fac obiectul concesiunii,

            este compatibilă cu articolele 43 și 49 din Tratatul CE?


title: Cauza T-670/16: Acțiune introdusă la 16 septembrie 2016 – Digital Rights Ireland/Comisia

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/26

         Acțiune introdusă la 16 septembrie 2016 – Digital Rights Ireland/Comisia
   (Cauza T-670/16)
   (2016/C 410/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Digital Rights Ireland Ltd (Bennettsbridge, Irlanda) (reprezentant: E. McGarr, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               declararea faptului că Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/1250 a Comisiei din 12 iulie 2016 în temeiul Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind caracterul adecvat al protecției oferite de Scutul de confidențialitate UE-SUA este o eroare vădită de apreciere a Comisiei în măsura în care constată că nivelul de protecție a datelor cu caracter personal în Statele Unite este adecvat, în conformitate cu Directiva 95/46/CE (1);

               —

               declararea nulității absolute a deciziei atacate și dispunerea anulării deciziei atacate referitoare la caracterul adecvat al protecției oferite de Scutul de confidențialitate UE-SUA;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă zece motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe susținerea că decizia atacată nu este conformă cu articolul 25 alineatul (6) din Directiva 95/46 interpretat în lumina articolelor 7, 8 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe susținerea că decizia atacată nu este conformă cu articolul 25 alineatul (6) din Directiva 95/46 interpretat în lumina articolelor 7, 8 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene în cauza C-362/14, Schrems.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe susținerea că „principiile privind protecția vieții private” și/sau „declarațiile și angajamentele” oficiale (ale Statelor Unite) conținute în anexa I și în anexele III-VII la decizia atacată nu constituie „angajamente internaționale” în sensul articolului 25 alineatul (6) din Directiva 95/46.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe susținerea că dispozițiile Foreign Intelligence Surveillance Act of 1978 Amendments Act of 2008 (Legea din 2008 de modificare a Legii privind supravegherea activităților străine de spionaj din 1978, denumită în continuare „Legea de modificare a FISA din 2008”) constituie o legislație care permite autorităților publice să aibă acces general la conținutul comunicațiilor electronice și, în consecință, nu sunt conforme cu articolul 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe susținerea că dispozițiile Legii de modificare a FISA din 2008 constituie o legislație care permite autorităților publice să aibă acces secret general la conținutul comunicațiilor electronice și, în consecință, nu sunt conforme cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe susținerea că, prin netranspunerea deplină a dispozițiilor conținute în Directiva 95/46 [în special articolul 28 alineatul (3)], decizia atacată, prima facie, nu asigură în mod corespunzător că drepturile cetățenilor Uniunii Europene în temeiul dreptului Uniunii sunt complet garantate atunci când se transferă informații către Statele Unite ale Americii.

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe susținerea că decizia atacată este incompatibilă cu articolele 7 și 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               8.

               Al optulea motiv este întemeiat pe susținerea că, în măsura în care decizia atacată permite sau, în subsidiar, nu protejează și nu a protejat împotriva accesului sistematic al autorităților străine de aplicare a legii la comunicațiile electronice, aceasta este nevalidă, fiind o încălcare a dreptului la respectarea vieții private, a protecției datelor cu caracter personal, a libertății de exprimare și a libertății de întrunire și de asociere, astfel cum sunt prevăzute în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și de principiile generale ale dreptului Uniunii Europene.

               9.

               Al nouălea motiv este întemeiat pe susținerea că, în măsura în care decizia atacată permite sau, în subsidiar, nu protejează și nu a protejat împotriva accesului sistematic al autorităților străine de aplicare a legii la comunicațiile electronice și nu oferă o cale de atac cetățenilor Uniunii Europene ale căror date personale sunt astfel accesate, aceasta privează particularii de dreptul la o cale de atac eficientă și de dreptul la bună administrare, cu încălcarea Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a principiilor generale ale dreptului Uniunii Europene.

               10.

               Al zecelea motiv este întemeiat pe susținerea că prin netranspunerea deplină a dispozițiilor conținute în Directiva 95/46 [în special la articolele 14 și 15], decizia atacată, prima facie, nu garantează în mod corespunzător că drepturile cetățenilor Uniunii Europene în temeiul dreptului Uniunii sunt complet garantate atunci când datele lor sunt transferate către Statele Unite ale Americii.

      (1)  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO 1995, L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10).


title: Cauza T-470/15: Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Cham/Consiliul

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/34

         Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Cham/Consiliul
   (Cauza T-470/15) (1)

   (2016/C 410/56)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza C-164/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 2 aprilie 2010 — Emanuele Ferazzoli/Ministero dell’Interno

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/29

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 2 aprilie 2010 — Emanuele Ferazzoli/Ministero dell’Interno
      (Cauza C-164/10)
      (2010/C 161/38)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Emanuele Ferazzoli

         Pârât: Ministero dell’Interno

         Întrebarea preliminară

      Reglementarea națională (introdusă de Decretul Bersani, Decretul lege nr. 223 din 4 iulie 2006, transformat în Legea nr. 248 din 4 august 2006), respectiv un sistem național care prevede printre altele:

                  a)

                  existența unei tendințe generale de protejare a titularilor concesiunilor acordate anterior, în urma unei licitații de la care o parte dintre operatori fuseseră excluși în mod nelegal;

                  b)

                  existența unor dispoziții care garantează în fapt menținerea pozițiilor comerciale dobândite (de exemplu interdicția, în ceea ce îi privește pe noii concesionari, de a-și instala ghișeele la mai puțin de o distanță determinată de ghișeele existente);

                  c)

                  cazuri de decădere din beneficiul concesiunii în ipoteza în care concesionarul gestionează în mod direct sau indirect activități transfrontaliere de joc care pot fi asimilate celor care fac obiectul concesiunii,

            este compatibilă cu articolele 43 și 49 din Tratatul CE?


title: Cauza C-318/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Ischia (Italia) la 15 iulie 2008 — Filomena Califano/Wind SpA

text:
               13.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Ischia (Italia) la 15 iulie 2008 — Filomena Califano/Wind SpA
   (Cauza C-318/08)
   (2008/C 236/16)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Giudice di Pace di Ischia
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Filomena Califano

      Pârâtă: Wind SpA
   Întrebarea preliminară
   Dispozițiile comunitare prevăzute la articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, în Directiva 2002/22/CE (1), în Directiva 1999/44/CE (2), în Recomandarea 2001/310/CE a Comisiei (3) și în Directiva 1998/257/CE (4) au efect direct obligatoriu și trebuie să fie interpretate în sensul că litigiile „în materia comunicațiilor electronice între utilizatorii finali și operatori care rezultă din nerespectarea dispozițiilor privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor finali prevăzute în actele cu putere de lege, în deciziile autorității, în condițiile contractuale și în lista serviciilor” (litigii prevăzute la articolul 2 din Decizia nr. 173/07/CONS a autorității de garantare) nu trebuie să facă obiectul încercării obligatorii de conciliere prevăzute sub sancțiunea imposibilității de a introduce o acțiune în justiție, aceste dispoziții prevalând asupra normei care rezultă din articolul 3 alineatul 1 din decizia menționată a autorității de garantare în domeniul comunicațiilor?

      (1)  JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213.

      (2)  JO L 171, p. 12, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 89.

      (3)  JO L 109, p. 56.

      (4)  JO L 115, p. 31 (Recomandare a Comisiei).


title: Cauza C-450/14 P: Recurs introdus la 26 septembrie 2014 de Koinonia tis Pliroforias Anoichti stis Eidikes Anagkes – Isotis împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 16 iulie 2014 în cauza T-59/11, Isotis/Comisia

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/29

      Recurs introdus la 26 septembrie 2014 de Koinonia tis Pliroforias Anoichti stis Eidikes Anagkes – Isotis împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 16 iulie 2014 în cauza T-59/11, Isotis/Comisia
      (Cauza C-450/14 P)
      (2014/C 395/34)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: Koinonia tis Pliroforias Anoichti stis Eidikes Anagkes – Isotis (reprezentant: S. Skliris, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea în tot a Hotărârii pronunțate de Tribunalul Uniunii Europene la 16 iulie 2014 în cauza T-59/11, Koinonia tis Pliroforias Anoichti stis Eidikes Anagkes – Isotis împotriva Comisiei Europene;

                  —

                  admiterea în integralitate a acțiunii formulate de societatea recurentă;

                  —

                  respingerea în integralitate a cererii reconvenționale formulate de Comisie;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Aplicarea eronată a articolului 1315 din Codul civil belgian privind repartizarea sarcinii probei

                              —

                              Respingerea acțiunii nu echivalează în sine cu admiterea cererii reconvenționale. În cererea reconvențională, sarcina probei revenea Comisiei.

                  2.

                  Motivarea defectuoasă a temeiniciei cererii reconvenționale

                              —

                              Nemotivarea afirmării temeiniciei cererii reconvenționale a Comisiei;

                              —

                              Contradicție în motivare în ceea ce privește faptul că singurul element de probă luat în considerare a fost raportul de audit care era pus la îndoială și care constituia faptul care trebuia dovedit;

                  3.

                  Eroare de drept constând în neaplicarea normelor internaționale de audit

                              —

                              Neaplicarea normelor internaționale de audit cu încălcarea reglementării naționale contabile și a obligației de a interpreta contractele în litigiu în conformitate cu voința comună a părților (articolul 1156 din Codul civil belgian) și cu principiul bunei-credințe (articolul 1134 al treilea paragraf din Codul civil belgian);

                  4.

                  Interpretarea eronată a principiului egalității armelor

                              —

                              Principiul egalității armelor părților nu se confundă cu principiul contradictorialității;

                  5.

                  Interpretarea și aplicarea eronată a principiului bunei-credințe și încălcarea dreptului la apărare din cauza limbii de procedură

                              —

                              Corecta interpretare a principiului bunei-credințe impune ca o clauză contractuală să fie interpretată în conformitate cu Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și cu principiul fundamental al dreptului Uniunii privind respectarea dreptului la apărare;

                  6.

                  Interpretarea eronată a contractelor în litigiu, aplicarea eronată a dreptului elen și neluarea în considerare a unei afirmații cu privire la fond

                              —

                              Potrivit clauzelor II 19.1 din contractele FP6, II.16 din contractele e-Ten și II 20.1 din contractele CIP, controalele trebuiau să privească numai înregistrarea cheltuielilor și a veniturilor aferente realizării proiectelor în litigiu, iar nu a altor documente.

                              —

                              Încălcarea principiului jurisprudențial al independenței exercițiilor financiare în dreptul contabil și fiscal elen;

                              —

                              Neluarea în considerare și neevaluarea de către Tribunal a motivului pe fond invocat de reclamantă la punctele 61-64 din cererea introductivă.

                  7.

                  Interpretarea eronată a contractelor în litigiu, neluarea în considerare a unui motiv cu privire la fond și denaturarea unor înscrisuri

                              —

                              Interpretarea și aplicarea eronată a clauzei „starea generală a conturilor” (overall statement of accounts), cu încălcarea bunei-credințe și a dreptului elen și a clauzei „venituri” (receipts) cu încălcarea termenilor expreși ai contractulelor;

                              —

                              Neluarea în considerare și neevaluarea de către Tribunal a motivului invocat de reclamantă cu privire la înregistrarea acontului pentru proiectul Access e-Gov în registrele sale înainte de finalizarea controlului la fața locului;

                              —

                              Denaturarea anexelor A3, A6, A9, A11, A14 și A17 la cererea introductivă.

                  8.

                  Nemotivare, încălcarea dreptului aplicabil contractelor în litigiu și denaturarea unui document

                              —

                              Nemotivare (punctele 127 și 129) și contradicție în motivare (punctele 128 și 129);

                              —

                              Nerespectarea principiului bunei-credințe, a standardelor de control internaționale și a legislației contabile elene (punctul 127);

                              —

                              Denaturarea anexei B101 prezentate de Comisie.

                  9.

                  Luarea în considerare a unui motiv neinvocat și neluarea în considerare a unui motiv invocat

                              —

                              Luarea în considerare a unui motiv pe care reclamanta nu l-a invocat (punctul 165) și neevaluarea de către Tribunal a motivelor contrare pe care le invocase (punctele 88, 89 și 91 din cererea introductivă).


title: Cauza C-292/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vergabekammer Südbayern (Germania) la 16 iunie 2015 – Hörmann Reisen GmbH/Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/33

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vergabekammer Südbayern (Germania) la 16 iunie 2015 – Hörmann Reisen GmbH/Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg
   (Cauza C-292/15)
   (2015/C 294/41)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Vergabekammer Südbayern

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Hörmann Reisen GmbH

      Pârâţi: Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

      Întrebările preliminare

               1)

               În cazul unei proceduri de atribuire conform articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 (1) coroborat cu Directiva 2004/18/CE (2) sau cu Directiva 2014/24/UE (3) se aplică, în principiu, numai dispoziţiile acestor directive, astfel încât trebuie înlăturată aplicarea dispoziţiilor Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 care derogă de la prevederile directivelor menţionate?

               2)

               Potrivit acestei interpretări, legalitatea subcontractării în cazul unei proceduri de atribuire conform articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 coroborat cu Directiva 2004/18/CE sau cu Directiva 2014/24/UE se apreciază exclusiv prin aplicarea regulilor stabilite de Curtea de Justiţie în legătură cu Directiva 2004/18/CE şi a dispoziţiilor articolului 63 alineatul (2) din Directiva 2014/24/UE sau, prin derogare de la acestea, autoritatea contractantă poate să impună ofertanţilor o cotă procentuală de prestare a serviciilor de către ei înşişi, conform articolului 4 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, iar nu prin intermediul unor subcontractanţi (raportată la kilometraj), chiar şi în cazul unei astfel de proceduri de atribuire?

               3)

               Pentru situaţia în care articolul 4 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 se aplică procedurilor de atribuire conform articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 coroborat cu Directiva 2004/18/CE sau cu Directiva 2014/24/UE, autoritatea contractantă este liberă să stabilească cota de prestare proprie, având în vedere considerentul (9) al Regulamentului (CE) nr. 1370/2007, astfel încât impunerea de către autoritatea contractantă a unei cote de prestare proprie de 70 % din kilometraj să poată fi pe deplin justificată?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO L 315, p. 1).

      (2)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).

      (3)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO L 94, p. 65).


title: Cauza T-67/11: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Martinair Holland/Comisia [„Concurență — Înțelegeri — Piața serviciilor de transport aerian de mărfuri — Acorduri și practici concertate cu privire la mai multe elemente ale prețurilor serviciilor de transport aerian de mărfuri (introducerea suprataxelor de carburant și a suprataxelor de securitate, refuzul de a plăti un comision pe suprataxe) — Articolul 101 TFUE, articolul 53 din Acordul privind SEE și articolul 8 din Acordul dintre Comunitate și Elveția privind transportul aerian — Obligația de motivare”]

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/41

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Martinair Holland/Comisia
   (Cauza T-67/11) (1)

   ([„Concurență - Înțelegeri - Piața serviciilor de transport aerian de mărfuri - Acorduri și practici concertate cu privire la mai multe elemente ale prețurilor serviciilor de transport aerian de mărfuri (introducerea suprataxelor de carburant și a suprataxelor de securitate, refuzul de a plăti un comision pe suprataxe) - Articolul 101 TFUE, articolul 53 din Acordul privind SEE și articolul 8 din Acordul dintre Comunitate și Elveția privind transportul aerian - Obligația de motivare”])
   (2016/C 048/45)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Martinair Holland NV (Haarlemmermeer, Țările de Jos) (reprezentant: R. Wesseling, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial S. Noë, N. von Lingen și C. Giolito, ulterior S. Noë, C. Giolito și A. Dawes, agenți, asistați de B. Doherty, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri), în măsura în care o vizează pe reclamantă, sau, cel puțin, anularea articolului 5 litera (b) din această decizie, în măsura în care se aplică reclamantei o amendă, sau reducerea acesteia

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri) în măsura în care vizează Martinair Holland NV.

               2)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Martinair Holland.

      (1)  JO C 95, 26.3.2011.


title: Cauza C-246/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Patent- und Markensenat — Austria) — Armin Häupl/Lidl Stiftung & Co. KG. (Dreptul mărcilor — Articolul 10 alineatul (1) din Directiva 89/104/CEE — Lipsa utilizării serioase a unei mărci — Noțiunea de dată la care procedura de înregistrare s-a încheiat )

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Patent- und Markensenat — Austria) — Armin Häupl/Lidl Stiftung & Co. KG.
   (Cauza C-246/05) (1)

   (Dreptul mărcilor - Articolul 10 alineatul (1) din Directiva 89/104/CEE - Lipsa utilizării serioase a unei mărci - Noțiunea de „dată la care procedura de înregistrare s-a încheiat’)
   (2007/C 183/06)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberster Patent- und Markensenat
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Armin Häupl

      Pârâtă: Lidl Stiftung & Co. KG.
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Oberster Patent- und Markensenat — Interpretarea articolelor 10 alineatul (1) și 12 alineatul (1) din Directiva 89/104/CEE: Prima directivă a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 40, p. 1) — Lipsa utilizării serioase a unei mărci — Cauze exterioare societății care o împiedică să deschidă supermagazine pe teritoriul național, pe când strategia sa obișnuită constă în a nu comercializa produsele purtând această marcă decât în propriile supermagazine — Noțiunea de dată la care procedura de înregistrare s-a încheiat
   Dispozitivul

               1)

               „Data la care procedura de înregistrare s-a încheiat”, în sensul articolului 10 alineatul (1) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, trebuie stabilită în fiecare stat membru în funcție de normele de procedură în materie de înregistrare în vigoare în acest stat.

               2)

               Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 89/104 trebuie interpretat în sensul că reprezintă „motive întemeiate pentru [neutilizarea]” unei mărci obstacolele care prezintă o legătură directă cu această marcă, care fac utilizarea acesteia imposibilă sau derezonabilă și care sunt independente de voința titularului respectivei mărci. Revine instanței de trimitere să aprecieze elementele de fapt ale cauzei din acțiunea principală în lumina acestor indicații.

      (1)  JO C 193, 6.8.2006.


title: Cauza T-91/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 5 februarie 2007 — Sinara Handel/Consiliu și Comisie ( Incidente de procedură — Excepție de inadmisibilitate — Acțiune în despăgubiri — Câștig nerealizat — Cerere de rambursare a taxelor antidumping — Necompetență )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/41

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 5 februarie 2007 — Sinara Handel/Consiliu și Comisie
   (Cauza T-91/05) (1)

   („Incidente de procedură - Excepție de inadmisibilitate - Acțiune în despăgubiri - Câștig nerealizat - Cerere de rambursare a taxelor antidumping - Necompetență“)
   (2007/C 95/83)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Sinara Handel GmbH (Köln, Germania) (reprezentanți: K. Adamantopoulos și E. Petritsi, avocats)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat de G. Berrisch, avocat) și Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: N. Khan și T. Scharf, agenți)
   Obiectul cauzei
   Acțiune în despăgubiri întemeiată pe articolul 288 CE, prin care se solicită repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit prin adoptarea Regulamentului (CE) nr. 2320/97 al Consiliului din 17 noiembrie 1997 de instituire a unor drepturi antidumping definitive asupra importurilor de tuburi și țevi fără sudură, din fier sau din oțel nealiat, originare din Ungaria, Polonia, Rusia, Republica Cehă, România și Republica Slovacă, de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 1189/93 și de încheiere a procedurii privind importurile provenite din Republica Croația (JO L 322, p. 1).
   Dispozitivul ordonanței

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă reclamanta, Sinara Handel GmbH, la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 115, 14.5.2005.


title: Cauza C-618/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de cour administrative d'appel de Paris (Franța) la 10 decembrie 2012 — Société Reggiani SpA Illuminazione/Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de cour administrative d'appel de Paris (Franța) la 10 decembrie 2012 — Société Reggiani SpA Illuminazione/Ministre de l'Économie et des Finances
   (Cauza C-618/12)
   2013/C 101/19
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour administrative d'appel de Paris

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Société Reggiani SpA Illuminazione

      Intimat: Ministre de l'Économie et des Finances

      Întrebarea preliminară

   Articolul 2 din Directiva [79/1072/CEE din 6 decembrie 1979] (1) aduce atingere libertății de stabilire în prin faptul că limitează dreptul la restituire numai la bunurile mobile?

      (1)  A opta directivă 79/1072/CEE a Consiliului din 6 decembrie 1979 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sisteme de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării (JO L 331, p. 11, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 34).


title: Cauza C-674/15 P: Recurs introdus la 15 decembrie 2015 de The Tea Board împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 2 octombrie 2015 în cauza T-625/13, The Tea Board/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/13

         Recurs introdus la 15 decembrie 2015 de The Tea Board împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 2 octombrie 2015 în cauza T-625/13, The Tea Board/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-674/15 P)
   (2016/C 106/16)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: The Tea Board (reprezentanți: M. C. Maier, A. Nordemann, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Delta Lingerie

      Concluziile

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 2 octombrie 2015 în cauza T-625/13, în măsura în care Tribunalul a respins acțiunea cu privire la următoarele servicii din clasele 35 și 38 acoperite de marca a cărei înregistrare a fost solicitată:

                  Servicii de consultanță de afaceri pentru crearea și exploatarea de puncte de vânzare cu amănuntul și de grupuri comerciale pentru vânzare cu amănuntul și publicitate; servicii de promoție de vânzări (pentru terți), publicitate, gestionarea afacerilor comerciale, administrare comercială, publicitate online prin intermediul unei rețele informatice, distribuția de materiale publicitare (foi volante, prospecte, ziare gratuite, eșantioane), servicii de abonament la ziare pentru terți; informaţii sau solicitări de informaţii în domeniul afacerilor; organizare de evenimente, de expoziții în scopuri comerciale sau de publicitate, departament de publicitate, închiriere de spații publicitare, publicitate radiofonică și televizată, susținere financiară acordată domeniului publicitar. (clasa 35)

                  Telecomunicaţii, transmisie de mesaje și de imagini asistată de calculator, servicii de teledifuzare interactivă referitoare la prezentarea de produse, comunicare prin terminale de calculator, comunicare (transmisie) prin reţeaua informatică mondială, deschis și închis. (clasa 38)

               —

               dacă este necesar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin intermediul recursului se solicită anularea în parte a Hotărârii Tribunalului din 2 octombrie 2015 în cauza T-625/13, în măsura în care Tribunalul a respins acțiunea cu privire la serviciile din clasele 35 și 38 acoperite de marca contestată.

               2.

               Recursul este întemeiat pe două motive: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din RMC (1) și încălcarea articolului 8 alineatul (5) din RMC.

               3.

               Recurenta consideră că, funcția esențială a unei mărci comunitare colective în sensul articolului 66 alineatul (2) din RMC, compusă dintr-o indicație care servește la desemnarea provenienței geografice a produselor vizate, nu este aceea de a servi ca indicație a originii comerciale, ci doar de a garanta originea colectivă a produselor sau a serviciilor oferite și vândute sub marca respectivă, mai precis faptul că produsele provin de la o întreprindere care se află în regiunea geografică adoptată ca marcă comunitară colectivă și care are dreptul de a utiliza marca comunitară colectivă.

               4.

               În consecință, în opinia recurentei, este necesar să se concluzioneze că, în cadrul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din RMC, proveniența geografică trebuie luată în considerare ca un factor relevant în aprecierea similitudinii produselor și/sau a serviciilor în cauză și/sau în efectuarea unei aprecieri globale a riscului de confuzie.

               5.

               Prin urmare, atunci când se compară produse și/sau servicii ale unei mărci comunitare colective anterioare în sensul articolului 66 alineatul (2) din RMC, compusă dintr-o indicație geografică, cu cele ale unei mărci comunitare individuale, în opinia recurentei nu este determinant aspectul dacă produsele și serviciile în discuție sunt similare în ceea ce privește natura, scopul, utilizatorii finali și/sau canalele de distribuție ale acestora. Trebuie mai degrabă să se stabilească dacă produsele și/sau serviciile în cauză pot avea aceeași proveniență geografică.

               6.

               Interpretarea dată de recurentă articolului 66 alineatul (2) din RMC rezultă din:

                           1)

                           logica internă a Regulamentului nr. 207/2009, în special din faptul că:

                                       i.

                                       articolul 66 alineatul (2) din RMC constituie o excepție în cadrul Regulamentului nr. 207/2009 întrucât, potrivit articolului 7 alineatul (1) litera (c) din RMC, se respinge înregistrarea mărcilor care sunt compuse exclusiv din semne sau indicații ce pot să servească, în comerț, pentru a desemna proveniența geografică a produsului sau a prestării serviciului;

                                       ii.

                                       conform articolului 67 alineatul (2) din RMC, regulamentul de utilizare a unei mărci comunitare colective compuse dintr-o indicație geografică trebuie să autorizeze orice persoană ale cărei produse sau servicii provin din zona geografică respectivă să devină membră a asociației care este titular al mărcii și, în consecință, o marcă comunitară colectivă compusă dintr-o indicație geografică nu poate niciodată să deosebească produsele sau serviciile membrilor asociației care este titular al mărcii de cele ale altor întreprinderi;

                           2)

                           o interpretare a acestei prevederi în lumina Regulamentului nr. 1151/2012 (2) și a Acordului TRIPS, potrivit căreia indicațiile geografice ar trebui să se bucure de un nivel de protecție ridicat, iar prezentările unui produs care indică sau sugerează că produsul respectiv provine dintr-o altă zonă geografică decât adevăratul loc de origine, astfel încât creează publicului o impresie greșită cu privire la proveniența geografică a produsului, ar trebui interzise.

               7.

               În opinia recurentei, calitățile stabilite de Tribunal în legătură cu DARJEELING pot fi transpuse, de asemenea, asupra unor servicii cum ar fi consultanța de afaceri sau serviciile de telecomunicații și pot accentua atractivitatea mărcii contestate în această privință. În continuare, recurenta arată că Tribunalul nu a prezentat în hotărârea sa niciun motiv întemeiat care să justifice de ce calitățile asociate mărcii DARJEELING nu pot fi transpuse asupra unor servicii care fac parte din clasele 35 și 38, fapt care constituie, în sine, o eroare de drept.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare (JO L 343, p. 1).


title: Cauza T-257/12: Acțiune introdusă la 11 iunie 2012 — Siegenia-Aubi und Noraa/Comisia

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/32

         Acțiune introdusă la 11 iunie 2012 — Siegenia-Aubi und Noraa/Comisia
   (Cauza T-257/12)
   2012/C 227/54
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Siegenia-Aubi KG (Wilnsdorf, Germania) și Noraa GmbH (Wilnsdorf, Germania) (reprezentanți: T. Caspary și J. van Kann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a Deciziei C(2012) 2069 final a Comisiei Europene din 28 martie 2012 în cauza COMP/39452 — Mecanisme de deschidere pentru ferestre și pentru ferestre-uși — în măsura în care le privește pe reclamate;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea în mod corespunzător, în temeiul articolului 261 TFUE, a amenzii aplicate reclamantelor prin decizia contestată,

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă 8 motive.

               1.

               Primul motiv, prin constatările efectuate, pârâta a încălcat principiul privind sarcina probei (articolul 2 din Regulamentul nr. 1/2003), exigențele privind probatoriul și obligația de motivare a deciziei. În special, pârâta nu a demonstrat în mod suficient că ar exista „efecte-semnal” ale prețurilor din Germania pentru mecanismele de tipul „basculare/pivotare” asupra tuturor tehnologiilor și materialelor legate de mecanismele de deschidere în întregul Spațiu Economic European (SEE) și prin aceasta a redus în mod inadmisibil obligația de probă ce revine pârâtei.

               2.

               Al doilea motiv, pârâta a săvârșit o eroare de drept prezumând că pretinsa înțelegere coluzivă a afectat întreg SEE, respectiv nu a făcut dovada suficientă în acest sens.

               3.

               Al treilea motiv, pârâta a săvârșit o eroare de drept prezumând că pretinsa încălcare se referea la toate tehnologiile și materialele legate de mecanismele de deschidere și nu a făcut dovada suficientă în acest sens.

               4.

               Al patrulea motiv, pârâta a săvârșit o eroare de drept prezumând că acordul coluziv privind prețurile a avut loc în 2002 și nu a făcut dovada suficientă în acest sens. Prin urmare, Orientările privind amenzile au fost de asemenea greșit aplicate în drept, în măsura în care s-a prezumat în mod eronat că încălcarea a durat din 1999 până în 2007. Mai mult, pârâta a încălcat articolul 25 din Regulamentul nr. 1/2003 deoarece pentru faptele săvârșite înainte de 2002 a intervenit prescripția.

               5.

               Al cincilea motiv, pârâta a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că reclamantele, deși acționari minoritari, sunt responsabile pentru comportamentul unei societăți și prin aceasta a încălcat normele privind atribuirea către societatea-mamă a răspunderii pentru actele săvârșite de filiale, precum și obligația de motivare.

               6.

               Al șaselea motiv, prin ajustarea amenzii, pârâta a încălcat principiile egalității de tratament, proporționalității și bunei-administrări, precum și obligația de motivare. Mai mult, pârâta a acționat contrar textului, logicii și sensului Orientărilor privind amenzile.

               7.

               Al șaptelea motiv, la stabilirea gravității încălcării, pârâta a încălcat principiile proporționalității și bunei-administrări, precum și punctele 20, 23 și 25 din Orientările privind amenzile și obligația de motivare.

               8.

               Al optulea motiv, la stabilirea circumstanțelor atenuante, pârâta a încălcat principiul egalității de tratament, punctul 29 din Orientările privind amenzile și obligația de motivare. În special, pârâta nu a luat în considerare comportamentul neintenționat al reclamantelor și cooperarea lor activă.


title: Cauza C-238/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Luxemburg) la 12 mai 2010 — Volker Schneider/Landsbanki Luxembourg SA, aflată în lichidare

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/23

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Luxemburg) la 12 mai 2010 — Volker Schneider/Landsbanki Luxembourg SA, aflată în lichidare
   (Cauza C-238/10)
   ()
   2010/C 209/31
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Volker Schneider

      Pârâtă: Landsbanki Luxembourg SA, aflată în lichidare

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 1, 2 și 3 din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (1) trebuie interpretate în sensul că acestea se aplică în cazul unei încetări a operațiunilor comerciale survenite ca urmare a unei declarații de faliment a angajatorului sau a unei decizii judiciare prin care se dispune dizolvarea și lichidarea instituției de credit angajatoare pentru insolvabilitate în temeiul articolului 61 alineatul (l) literele (a) și (b) din Legea din 5 aprilie 1993 privind sectorul financiar, cu modificările ulterioare, încetare în privința căreia legea națională prevede rezilierea cu efect imediat a contractului de muncă?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare, articolele 1, 2 și 3 din Directiva 98/59/CE trebuie interpretate în sensul că administratorul sau lichidatorul trebuie asimilat unui angajator care a avut în vedere efectuarea unor concedieri colective și care este în măsură să realizeze, în această perspectivă, actele prevăzute la articolele 2 și 3 din directivă și să efectueze concedierile (cauza C-323/08, punctele 39, 40 și 41) (2)?

      (1)  JO L 225, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 95.

      (2)  Hotărârea din 10 decembrie 2009, Rodríguez Mayor și alții, nepublicată încă în Repertoriu.


title: Cauza C-265/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 septembrie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Roma (Italia)] — Caffaro Srl/Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C (Tranzacții comerciale — Directiva 2000/35/CE — Combaterea întârzierii efectuării plăților — Proceduri de recuperare a creanțelor necontestate)

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 septembrie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Roma (Italia)] — Caffaro Srl/Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C
   (Cauza C-265/07) (1)

   (Tranzacții comerciale - Directiva 2000/35/CE - Combaterea întârzierii efectuării plăților - Proceduri de recuperare a creanțelor necontestate)
   (2008/C 285/14)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale ordinario di Roma
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Caffaro Srl

      Pârâtă: Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C

      Cu participarea: Banca di Roma SpA
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale ordinario di Roma — Interpretarea articolului 5 din Directiva 2000/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale (JO L 200, p. 35, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 226) — Proceduri de recuperare a creanțelor necontestate — Legislație națională care prevede expirarea unui termen de 120 de zile de la data notificării titlului executoriu pentru a se putea proceda la recuperarea creanței
   Dispozitivul
   Directiva 2000/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei dispoziții naționale, precum articolul 14 din Decretul-lege nr. 669 din 31 decembrie 1996, devenit lege, după modificare, prin Legea nr. 30 din 28 februarie 1997, astfel cum a fost modificată prin articolul 147 din Legea nr. 388 din 23 decembrie 2000, în temeiul căreia un creditor, care deține un titlu executoriu privind o creanță necontestată împotriva unei autorități publice cu titlu de contraprestație a unei tranzacții comerciale, nu poate proceda la o executare silită împotriva acestei autorități înainte de expirarea unui termen de 120 de zile de la notificarea titlului executoriu către respectiva autoritate.

      (1)  JO C 199, 25.8.2007.


title: Cauzele conexate C-356/11 și C-357/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 6 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — O. S./Maahanmuuttovirasto (C-356/11) și Maahanmuuttovirasto/L. (C-357/11) (Cetățenia Uniunii — Articolul 20 TFUE — Directiva 2003/86/CE — Dreptul la reîntregirea familiei — Cetățeni ai Uniunii de vârstă mică, ce locuiesc cu mamele lor, resortisanți ai unor țări terțe, pe teritoriul statului membru a cărui cetățenie o dețin acești copii — Dreptul de ședere permanentă în acest stat membru al mamelor cărora le-au fost încredințați exclusiv cetățenii Uniunii — Recompunerea familiilor în urma recăsătoririi mamelor cu resortisanți ai unor țări terțe și a nașterii unor copii, de asemenea resortisanți ai unor țări terțe, rezultați din aceste căsătorii — Cereri de reîntregire a familiei în statul membru de origine al cetățeanului Uniunii — Refuzul de a acorda dreptul de ședere noilor soți pentru motivul lipsei resurselor suficiente — Dreptul la respectarea vieții de familie — Luarea în considerare a interesului superior al copiilor)

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 6 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — O. S./Maahanmuuttovirasto (C-356/11) și Maahanmuuttovirasto/L. (C-357/11)
   (Cauzele conexate C-356/11 și C-357/11) (1)

   (Cetățenia Uniunii - Articolul 20 TFUE - Directiva 2003/86/CE - Dreptul la reîntregirea familiei - Cetățeni ai Uniunii de vârstă mică, ce locuiesc cu mamele lor, resortisanți ai unor țări terțe, pe teritoriul statului membru a cărui cetățenie o dețin acești copii - Dreptul de ședere permanentă în acest stat membru al mamelor cărora le-au fost încredințați exclusiv cetățenii Uniunii - Recompunerea familiilor în urma recăsătoririi mamelor cu resortisanți ai unor țări terțe și a nașterii unor copii, de asemenea resortisanți ai unor țări terțe, rezultați din aceste căsătorii - Cereri de reîntregire a familiei în statul membru de origine al cetățeanului Uniunii - Refuzul de a acorda dreptul de ședere noilor soți pentru motivul lipsei resurselor suficiente - Dreptul la respectarea vieții de familie - Luarea în considerare a interesului superior al copiilor)
   2013/C 26/19
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: O., S. (C-356/11), Maahanmuuttovirasto (C-357/11)

      Pârâți: Maahanmuuttovirasto (C-356/11), L. (C-357/11)

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Korkein hallinto-oikeus — Interpretarea articolului 20 TFUE — Dreptul la libera circulație și ședere pe teritoriul statelor membre — Dreptul la reîntregirea familiei — Permis de ședere într-un stat membru pentru resortisantul unui stat terț, care trăiește fără permis de ședere permanentă în statul membru, în condițiile în care soțul persoanei interesate, cetățean al unui stat terț, locuiește în mod legal în statul membru respectiv și are un copil care este cetățean al acestui stat membru și în care persoana interesată nu este nici părinte al copilului și nici nu răspunde în mod legal pentru acesta — Situație în care soții au și un copil comun care este cetățean al unui stat terț care locuiește împreună cu ei și cu copilul soțului în statul membru în cauză.

      Dispozitivul

   Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să refuze unui resortisant al unei țări terțe acordarea unui permis de ședere în scopul reîntregirii familiei, în condițiile în care acest resortisant urmărește să locuiască împreună cu soția sa, care este de asemenea resortisant al unei țări terțe, are reședința în mod legal în acest stat membru și este mama unui copil rezultat dintr-o primă căsătorie care este cetățean al Uniunii, și cu copilul rezultat din propria lor căsătorie, care are de asemenea calitatea de resortisant al unei țări terțe, în măsura în care un asemenea refuz nu conduce, în ceea ce îl privește pe cetățeanul Uniunii, la privarea de exercițiul efectiv al esenței drepturilor conferite de statutul de cetățean al Uniunii, aspect a cărui verificare cade în sarcina instanței de trimitere.
   Cererile de acordare a unor permise de ședere în scopul reîntregirii familiei precum cele în discuție în litigiile principale intră sub incidența Directivei 2003/86 a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei. Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din aceasta trebuie interpretat în sensul că, deși statele membre au posibilitatea să solicite dovada faptului că susținătorul reîntregirii dispune de resurse stabile, constante și suficiente pentru a se întreține pe sine și pe ceilalți membri ai familiei sale, această posibilitate trebuie să fie exercitată în lumina articolului 7 și a articolului 24 alineatele (2) și (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care impun statelor membre să examineze cererile de reîntregire a familiei în interesul copiilor vizați și de asemenea în scopul de a favoriza viața de familie, precum și să evite să aducă atingere atât obiectivului acestei directive, cât și efectului său util. Instanței de trimitere îi revine sarcina să verifice dacă deciziile prin care se refuză acordarea permiselor de ședere în discuție în litigiile principale au fost adoptate cu respectarea acestor cerințe.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011


title: Cauza T-382/09: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2011 — Ergo Versicherungsgruppe/OAPI — DeguDent (ERGO) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ERGO — Mărci comunitare și naționale verbale anterioare CERGO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Obligația de a se pronunța asupra căii de atac în întregul său — Articolul 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 ]

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/42

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2011 — Ergo Versicherungsgruppe/OAPI — DeguDent (ERGO)
   (Cauza T-382/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ERGO - Mărci comunitare și naționale verbale anterioare CERGO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Obligația de a se pronunța asupra căii de atac în întregul său - Articolul 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009)
   2011/C 311/76
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Ergo Versicherungsgruppe AG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: V. von Bomhard, A.W. Renck, T. Dolde și J. Pause, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: B. Schmidt, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: DeguDent GmbH (Hanau, Germania) (reprezentanți: inițial W. Blau, ulterior W. Blau D. Kaya și C. Kusulis, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 23 iulie 2009 (cauza R 44/2008-4) privind o procedură de opoziție între DeguDent GmbH și Ergo Versicherungsgruppe AG.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 23 iulie 2009 (cauza R 44/2008-4) în măsura în care camera de recurs a omis să se pronunțe cu privire la acțiunea formulată în fața sa în ceea ce privește produsele din clasa 5.

               2.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3.

               Ergo Versicherungsgruppe AG, DeguDent GmbH și OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 297, 5.12.2009.


title: Cauza T-105/17: Acțiune introdusă la 17 februarie 2017 – HSBC Holdings și alții/Comisia

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/46

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2017 – HSBC Holdings și alții/Comisia
   (Cauza T-105/17)
   (2017/C 112/65)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: HSBC Holdings plc (Londra, Regatul Unit), HSBC Bank plc (Londra), HSBC France (Paris, Franța) (reprezentanți: K. Bacon, QC, D. Bailey, Barrister, M. Simpson, Solicitor, Y. Anselin și C. Angeli, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 din Decizia Comisiei Europene din 7 decembrie 2016, comunicată la 9 decembrie 2016, în cauza AT.39914 – Instrumente derivate pe rata dobânzii în euro – C(2016) 8530 final (denumită în continuare „decizia atacată”);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea articolului 1 litera (b) din decizia atacată;

               —

               cu titlu mai subsidiar, anularea parțială a articolului 1 litera (b) din decizia atacată, în măsura în care acesta prevede că reclamantele au participat la o încălcare unică și continuă;

               —

               anularea articolului 2 litera (b) din decizia atacată;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea substanțială a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor conform articolului 2 litera (b) din decizia atacată, în măsura apreciată de instanță, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată sau, în subsidiar, la plata proporției adecvate a costurilor suportate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe faptul că pârâta a interpretat în mod greșit că reclamantele ar fi avut o conduită care avea ca obiect restrângerea și/sau denaturarea concurenței în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe faptul că pârâta a săvârșit o eroare de drept și de fapt și/sau nu și-a motivat suficient concluzia potrivit căreia conduita care făcea obiectul deciziei atacate a urmărit numai scopul economic de denaturare a concurenței. În consecință, constatarea pârâtei referitoare la o încălcare unică și continuă este complet eronată.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe constatarea pârâtei că reclamantele au contribuit în mod intenționat la încălcarea unică și continuă descrisă în decizia atacată este afectată de erori vădite de apreciere și/sau de nemotivare.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe constatarea pârâtei că reclamantele erau sau trebuiau să fie conștiente de conduita altor pretinși participanți la încălcarea unică și continuă este afectată de erori vădite de apreciere și/sau de nemotivare.

               5.

               Al cincilea motiv se întemeiază pe faptul că pârâta a încălcat norme fundamentale de procedură în procesul de adoptare a deciziei atacate. În concret, pârâta a încălcat dreptul la apărare al reclamantelor, principiul prezumției de nevinovăție și principiul bunei administrări prin adoptarea unei proceduri administrative eșalonate.

               6.

               Al șaselea motiv se întemeiază, în subsidiar, pe faptul că pârâta a calculat greșit cuantumul amenzii impuse reclamantelor și astfel amenda este nejustificată și disproporționată.