title: Cauza T-432/21: Acțiune introdusă la 16 iulie 2021 – Sushi&Food Factor/EUIPO (READY 4YOU)

text:
               6.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/31

      Acțiune introdusă la 16 iulie 2021 – Sushi&Food Factor/EUIPO (READY 4YOU)
      (Cauza T-432/21)
      (2021/C 357/47)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Sushi&Food Factor sp. z o.o. (Robakowo, Polonia) (reprezentant: J. Gwiazdowska, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „READY 4YOU” – cererea de înregistrare nr. 18 209 237

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 13 mai 2021 în cauza R 2321/2020-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și pronunțarea definitivă în sensul autorizării înregistrării mărcii Uniunii Europene nr. 18 209 237;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs și a departamentului „Operațiuni” al EUIPO.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea dispozițiilor articolului 7 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) și a articolului 95 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 20, a articolului 41 alineatul (1) și a articolului 41 alineatul (2) literele (a) și (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special a dreptului de a fi ascultat, a obligației de a-și motiva deciziile care revine administrației, precum și a principiilor bunei administrări, securității juridice și egalității de tratament.


title: Cauza T-433/21: Acțiune introdusă la 16 iulie 2021 – Vitronic/EUIPO (Enforcement Trailer)

text:
               6.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/31

      Acțiune introdusă la 16 iulie 2021 – Vitronic/EUIPO (Enforcement Trailer)
      (Cauza T-433/21)
      (2021/C 357/48)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Vitronic Dr.-Ing. Stein Bildverarbeitungssysteme GmbH (Wiesbaden, Germania) (reprezentant: D. Tsoumanis, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Enforcement Trailer” – cererea de înregistrare nr. 18 281 599

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 18 mai 2021 în cauza R 236/2021-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  constatarea faptului că motivele de refuz prevăzute la articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul 2017/1001 nu se opun înregistrării mărcii decât în statele membre în care engleza este limbă oficială, și anume Irlanda și Malta;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate de reclamantă la Tribunal și la camera de recurs a EUIPO.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-438/21: Acțiune introdusă la 15 iulie 2021 – TL/Comisia

text:
               6.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/32

      Acțiune introdusă la 15 iulie 2021 – TL/Comisia
      (Cauza T-438/21)
      (2021/C 357/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: TL (reprezentanți: L. Levi și N. Flandin, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei din 29 octombrie 2020 a pârâtei de a nu prelungi contractul de muncă al reclamantului (denumită în continuare „decizia de neprelungire”);

                  —

                  precum și, în măsura în care este necesar, anularea Deciziei din 5 mai 2021 a pârâtei de respingere a plângerii formulate de reclamant împotriva Deciziei din 29 octombrie 2020 (denumită în continuare „decizia atacată”);

                  —

                  anularea anunțului pentru ocuparea unui post vacant din 2 octombrie 2020 al pârâtei, în măsura în care prin acesta se oferă un post cu atribuții identice cu cele pe care le îndeplinea deja reclamantul;

                  —

                  obligarea la plata unor despăgubiri în cuantum de 90 % din salariile brute ale reclamantului, care includ contribuțiile la sistemul de pensii, pentru pierderea unei șanse reale de a i se reînnoi contractul de muncă existent și obligarea la plata unei despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit de reclamant și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe săvârșirea de către pârâtă a unei erori vădite de apreciere, din moment ce motivele prezentate în „decizia atacată” și în „decizia de neprelungire” a contractului de muncă al reclamantului nu sunt întemeiate. În plus, se susține că dosarele în care a lucrat în principal reclamantul nu au devenit mai puțin importante, iar nevoile de personal ale unității nu s-au diminuat, contrar celor afirmate de pârâtă.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârâtă a obligației de diligență, întrucât nu a existat niciun echilibru între interesul serviciului și interesul membrului personalului. Se susține de asemenea că pârâta nu a luat în considerare alte elemente din cuprinsul dosarului reclamantului (de exemplu, hărțuirea).


title: Cauza T-439/21: Acțiune introdusă la 20 iulie 2021 – Anglofranchise/EUIPO – Bugrey (BOY LONDON)

text:
               6.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/33

      Acțiune introdusă la 20 iulie 2021 – Anglofranchise/EUIPO – Bugrey (BOY LONDON)
      (Cauza T-439/21)
      (2021/C 357/50)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Anglofranchise Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta, R. Perotti, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Yuliya Bugrey (Milano, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta.

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă BOY LONDON – marca Uniunii Europene nr. 11 708 773.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 23 aprilie 2021 în cauza R 459/2020-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, inclusiv a celor efectuate în fața camerei de recurs;

                  —

                  obligarea doamnei Yuliya Bugrey la plata în favoarea reclamantei a cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, inclusiv a celor efectuate în fața camerei de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-444/21: Acțiune introdusă la 23 iulie 2021 – Ryanair/Comisia

text:
               6.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/34

      Acțiune introdusă la 23 iulie 2021 – Ryanair/Comisia
      (Cauza T-444/21)
      (2021/C 357/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Ryanair DAC (Swords, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida, F. C. Laprévote, V. Blanc, S. Rating și I. G. Metaxas Maranghidis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei pârâtei din 12 martie 2021 privind ajutorul de stat SA.60113 – Finnair — COVID-19 — împrumut hibrit 107.2.b (1) și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe susținerea că pârâta a aplicat greșit articolul 107 alineatul (2) litera (b) TFUE și a săvârșit erori vădite de apreciere în examinarea proporționalității ajutorului în raport cu daunele cauzate de criza COVID-19.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe susținerea că pârâta a încălcat prevederi speciale din TFUE și principiile generale ale dreptului Uniunii care au stat la baza liberalizării transportului aerian în UE din finalul anilor 1980 (de exemplu, nediscriminarea, libera prestare a serviciilor – aplicabile transportului aerian prin Regulamentul nr. 1008/2008 (2) – și libertatea de stabilire.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe susținerea că pârâta nu a deschis procedura oficială de investigare în pofida dificultăților serioase și că a încălcat drepturile procedurale ale reclamantei.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe susținerea că pârâta și-a încălcat obligația de motivare în conformitate cu articolul 296 alineatul (2) TFUE.

         (1)  JO 2021, C 240, p. 14.

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 septembrie 2008 privind normele comune pentru operarea serviciilor aeriene în Comunitate (reformare) (Text cu relevanță pentru SEE) (JO 2008, L 293, p. 3–20).


title: Cauza T-552/20: Ordonanța Tribunalului din 2 iulie 2021 – MD/Comisia

text:
               6.9.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/34

      Ordonanța Tribunalului din 2 iulie 2021 – MD/Comisia
      (Cauza T-552/20) (1)

      (2021/C 357/52)
      Limba de procedură: italiana
      Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 371, 3.11.2020.


title: Cauza C-623/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Investigatory Powers Tribunal – London – Regatul Unit) – Privacy International/Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs, Secretary of State for the Home Department, Government Communications Headquarters, Security Service, Secret Intelligence Service [Trimitere preliminară – Prelucrarea datelor cu caracter personal în domeniul comunicațiilor electronice – Furnizori de servicii de comunicații electronice – Transmitere generalizată şi nediferențiată a datelor de transfer şi a datelor de localizare – Protejarea securității naționale – Directiva 2002/58/CE – Domeniu de aplicare – Articolul 1 alineatul (3) şi articolul 3 – Confidențialitatea comunicațiilor electronice – Protecție – Articolul 5 şi articolul 15 alineatul (1) – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 7, 8 şi 11, precum şi articolul 52 alineatul (1) – Articolul 4 alineatul (2) TUE]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Investigatory Powers Tribunal – London – Regatul Unit) – Privacy International/Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs, Secretary of State for the Home Department, Government Communications Headquarters, Security Service, Secret Intelligence Service
      (Cauza C-623/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Prelucrarea datelor cu caracter personal în domeniul comunicațiilor electronice - Furnizori de servicii de comunicații electronice - Transmitere generalizată şi nediferențiată a datelor de transfer şi a datelor de localizare - Protejarea securității naționale - Directiva 2002/58/CE - Domeniu de aplicare - Articolul 1 alineatul (3) şi articolul 3 - Confidențialitatea comunicațiilor electronice - Protecție - Articolul 5 şi articolul 15 alineatul (1) - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 7, 8 şi 11, precum şi articolul 52 alineatul (1) - Articolul 4 alineatul (2) TUE)
      (2020/C 433/02)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Investigatory Powers Tribunal – London

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Privacy International

         Pârâți: Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs, Secretary of State for the Home Department, Government Communications Headquarters, Security Service, Secret Intelligence Service

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (3), articolul 3 şi articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității şi comunicațiilor electronice), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE a Parlamentului European şi al Consiliului din 25 noiembrie 2009, coroborate cu articolul 4 alineatul (2) TUE, trebuie interpretate în sensul că o reglementare națională, care permite unei autorități de stat să impună furnizorilor de servicii de comunicații electronice să transmită serviciilor de securitate şi de informaţii date de transfer şi date de localizare în vederea protejării securității naționale, intră în domeniul de aplicare al acestei directive.

                  2)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directa 2002/58, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, coroborat cu articolul 4 alineatul (2) TUE, precum şi cu articolele 7, 8 şi 11 şi cu articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care permite unei autorități de stat să impună furnizorilor de servicii de comunicații electronice să transmită date de transfer şi date de localizare într-un mod generalizat și nediferențiat serviciilor de securitate şi de informaţii în vederea protejării securității naționale.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauzele conexate C-511/18, C-512/18 și C-520/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 octombrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Conseil d'État, Cour constitutionnelle – Belgia, Franța) – La Quadrature du Net (C-511/18 și C-512/18), French Data Network (C-511/18 și C-512/18), Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs (C-511/18 și C-512/18), Igwan.net (C-511/18)/Premier ministre (C-511/18 și C-512/18), Garde des Sceaux, ministre de la Justice (C-511/18 și C-512/18), Ministre de l’Intérieur (C-511/18), Ministre des Armées (C-511/18), Ordre des barreaux francophones et germanophone, Académie Fiscale ASBL, UA, Liga voor Mensenrechten ASBL, Ligue des Droits de l’Homme ASBL, VZ, WY, XX/Conseil des ministres [Trimitere preliminară – Prelucrarea datelor cu caracter personal în sectorul comunicațiilor electronice – Furnizori de servicii de comunicații electronice – Furnizori de servicii de stocare-hosting și furnizori de acces la internet – Stocare generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare – Analiză automatizată a datelor – Acces în timp real la date – Protejarea securității naționale și combaterea terorismului – Combaterea infracționalității – Directiva 2002/58/CE – Domeniu de aplicare – Articolul 1 alineatul (3) și articolul 3 – Confidențialitatea comunicațiilor electronice – Protecție – Articolul 5 și articolul 15 alineatul (1) – Directiva 2000/31/CE – Domeniu de aplicare – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 4, 6-8 și 11 și articolul 52 alineatul (1) – Articolul 4 alineatul (2) TUE]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 octombrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Conseil d'État, Cour constitutionnelle – Belgia, Franța) – La Quadrature du Net (C-511/18 și C-512/18), French Data Network (C-511/18 și C-512/18), Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs (C-511/18 și C-512/18), Igwan.net (C-511/18)/Premier ministre (C-511/18 și C-512/18), Garde des Sceaux, ministre de la Justice (C-511/18 și C-512/18), Ministre de l’Intérieur (C-511/18), Ministre des Armées (C-511/18), Ordre des barreaux francophones et germanophone, Académie Fiscale ASBL, UA, Liga voor Mensenrechten ASBL, Ligue des Droits de l’Homme ASBL, VZ, WY, XX/Conseil des ministres
      (Cauzele conexate C-511/18, C-512/18 și C-520/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Prelucrarea datelor cu caracter personal în sectorul comunicațiilor electronice - Furnizori de servicii de comunicații electronice - Furnizori de servicii de stocare-hosting și furnizori de acces la internet - Stocare generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare - Analiză automatizată a datelor - Acces în timp real la date - Protejarea securității naționale și combaterea terorismului - Combaterea infracționalității - Directiva 2002/58/CE - Domeniu de aplicare - Articolul 1 alineatul (3) și articolul 3 - Confidențialitatea comunicațiilor electronice - Protecție - Articolul 5 și articolul 15 alineatul (1) - Directiva 2000/31/CE - Domeniu de aplicare - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 4, 6-8 și 11 și articolul 52 alineatul (1) - Articolul 4 alineatul (2) TUE)
      (2020/C 433/03)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État, Cour constitutionnelle

         Părțile din procedura principală

         (Cauzele C-511/18 și C-512/18)

         Reclamante: La Quadrature du Net (C-511/18 și C-512/18), French Data Network (C-511/18 și C-512/18), Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs (C-511/18 și C-512/18), Igwan.net (C-511/18)

         Pârâți: Premier ministre (C-511/18 și C-512/18), Garde des Sceaux, ministre de la Justice (C-511/18 și C-512/18), Ministre de l’Intérieur (C-511/18), Ministre des Armées (C-511/18)

         Cu participarea: Privacy International (C-512/18), Center for Democracy and Technology (C-512/18)

         (Cauza C-520/18)

         Reclamante: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Académie Fiscale ASBL, UA, Liga voor Mensenrechten ASBL, Ligue des Droits de l’Homme ASBL, VZ, WY, XX

         Pârât: Conseil des ministres

         Cu participarea: Child Focus (C-520/18)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009, citit în lumina articolelor 7, 8 și 11, precum și a articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unor măsuri legislative care prevăd, în scopurile prevăzute la acest articol 15 alineatul (1), cu titlu preventiv, o stocare generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare. În schimb, articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, citit în lumina articolelor 7, 8 și 11, precum și a articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, nu se opune unor măsuri legislative

                              —

                              care permit, în scopul protejării securității naționale, impunerea unei obligații furnizorilor de servicii de comunicații electronice de a efectua o stocare generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare, în situații în care statul membru în cauză se confruntă cu o amenințare gravă la adresa securității naționale, care se dovedește reală și actuală sau previzibilă, în condițiile în care decizia care prevede această obligație poate face obiectul unui control efectiv fie de către o instanță, fie de către o entitate administrativă independentă, a cărei decizie are efect obligatoriu, prin care se urmărește să se verifice existența uneia dintre aceste situații, precum și respectarea condițiilor și a garanțiilor care trebuie să fie prevăzute, iar obligația menționată nu poate fi impusă decât pentru o perioadă limitată în timp la strictul necesar, dar care poate fi reînnoită în cazul menținerii acestei amenințări;

                              —

                              care prevăd, în scopul protejării securității naționale, al combaterii infracționalității grave și al prevenirii amenințărilor grave la adresa siguranței publice, o stocare direcționată a datelor de transfer și a datelor de localizare care să fie delimitată, pe baza unor elemente obiective și nediscriminatorii, în funcție de categoriile de persoane vizate sau prin intermediul unui criteriu geografic, pentru o perioadă limitată în timp la strictul necesar, dar care poate fi reînnoită;

                              —

                              care prevăd, în scopul protejării securității naționale, al combaterii infracționalității grave și al prevenirii amenințărilor grave la adresa siguranței publice, o stocare generalizată și nediferențiată a adreselor IP atribuite sursei unei conexiuni, pentru o perioadă limitată în timp la strictul necesar;

                              —

                              care prevăd, în scopul protejării securității naționale, al combaterii infracționalității și al protejării siguranței publice, o stocare generalizată și nediferențiată a datelor referitoare la identitatea civilă a utilizatorilor de mijloace de comunicații electronice și

                              —

                              care permit, în scopul combaterii infracționalității grave și, a fortiori, al protejării securității naționale, impunerea unei obligații furnizorilor de servicii de comunicații electronice, prin intermediul unei decizii a autorității competente, supuse unui control jurisdicțional efectiv, de a realiza, pentru o perioadă determinată, conservarea rapidă a datelor de transfer și a datelor de localizare de care dispun acești furnizori de servicii,

                        din moment ce aceste măsuri garantează, prin norme clare și precise, că stocarea datelor în discuție este condiționată de respectarea condițiilor materiale și procedurale aferente acestora și că persoanele în cauză dispun de garanții efective împotriva riscurilor de abuz.

                  2)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, citit în lumina articolelor 7, 8 și 11, precum și a articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care impune furnizorilor de servicii de comunicații electronice să recurgă, pe de o parte, la analiza automatizată, precum și la colectarea în timp real, printre altele, a datelor de transfer și a datelor de localizare și, pe de altă parte, la colectarea în timp real a datelor tehnice referitoare la localizarea echipamentelor terminale utilizate, atunci când

                              —

                              recurgerea la analiza automatizată se limitează la situațiile în care un stat membru se confruntă cu o amenințare gravă la adresa securității naționale, care se dovedește reală și actuală sau previzibilă, în condițiile în care recurgerea la această analiză poate face obiectul unui control efectiv fie de către o instanță, fie de către o entitate administrativă independentă, a cărei decizie are efect obligatoriu, prin care se urmărește să se verifice existența unei situații care justifică măsura menționată, precum și respectarea condițiilor și a garanțiilor care trebuie să fie prevăzute, iar

                              —

                              recurgerea la colectarea în timp real a datelor de transfer și a datelor de localizare este limitată la persoanele în privința cărora există un motiv valabil pentru a suspecta că sunt implicate într-un mod sau altul în activități de terorism și este supusă unui control prealabil efectuat fie de o instanță, fie de o entitate administrativă independentă, a cărei decizie are efect obligatoriu, pentru a asigura că o astfel de colectare în timp real nu este autorizată decât în limita a ceea ce este strict necesar. În caz de urgență justificată corespunzător, controlul trebuie să aibă loc în termen scurt.

                  3)

                  Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (directiva privind comerțul electronic) trebuie să fie interpretată în sensul că nu se aplică în materie de protecție a confidențialității comunicațiilor și a persoanelor fizice în raport cu prelucrarea datelor cu caracter personal în cadrul serviciilor societății informaționale, această protecție fiind, după caz, reglementată de Directiva 2002/58, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, sau de Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46. Articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul 2016/679, citit în lumina articolelor 7, 8 și 11, precum și a articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune furnizorilor de acces la servicii de comunicații publice online și furnizorilor de servicii de stocare-hosting stocarea generalizată și nediferențiată, printre altele, a datelor cu caracter personal aferente acestor servicii.

                  4)

                  O instanță națională nu poate aplica o dispoziție a dreptului său național care îi permite să limiteze în timp efectele unei declarații de nelegalitate pe care trebuie să o facă, în temeiul acestui drept, în privința unei legislații naționale care impune furnizorilor de servicii de comunicații electronice, în vederea, printre altele, a protejării securității naționale și a combaterii infracționalității, o stocare generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare, incompatibilă cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, interpretat în lumina articolelor 7, 8 și 11, precum și a articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale. Acest articol 15 alineatul (1), citit în lumina principiului efectivității, impune instanței penale naționale să înlăture informațiile și elementele de probă care au fost obținute printr-o stocare generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare, incompatibilă cu dreptul Uniunii, în cadrul unei proceduri penale inițiate împotriva unor persoane suspectate de săvârșirea unor infracțiuni, în cazul în care persoanele respective nu sunt în măsură să prezinte în mod eficient observații cu privire la aceste informații și elemente de probă, care provin dintr-un domeniu care nu este cunoscut de judecători și care pot influența în mod preponderent aprecierea faptelor.

         (1)  JO C 392, 29.10.2018.

         JO C 408, 12.11.2018.


title: Cauza C-611/18 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 octombrie 2020 – Pirelli & C. SpA/Comisia Europeană, Prysmian Cavi e Sistemi Srl [Recurs – Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a cablurilor electrice – Împărțirea pieței în cadrul unor proiecte – Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Articolul 23 alineatul (2) – Competențele Comisiei Europene în materie de amenzi – Imputabilitatea încălcării – Prezumție de exercitare efectivă a unei influențe determinante – Succesiune de întreprinderi – Cuantumul amenzii – Capacitate contributivă – Obligația de motivare – Drepturi fundamentale – Beneficiul ordinii și de discuțiune – Competență de fond]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/6

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 octombrie 2020 – Pirelli & C. SpA/Comisia Europeană, Prysmian Cavi e Sistemi Srl
      (Cauza C-611/18 P) (1)

      (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cablurilor electrice - Împărțirea pieței în cadrul unor proiecte - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (2) - Competențele Comisiei Europene în materie de amenzi - Imputabilitatea încălcării - Prezumție de exercitare efectivă a unei influențe determinante - Succesiune de întreprinderi - Cuantumul amenzii - Capacitate contributivă - Obligația de motivare - Drepturi fundamentale - Beneficiul ordinii și de discuțiune - Competență de fond)
      (2020/C 433/05)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Pirelli & C. SpA (reprezentanți: M. Siragusa și G. Rizza, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Malferrari, P. Rossi, C. Sjödin și T. Vecchi, agenți), Prysmian Cavi e Sistemi Srl (reprezentanți: inițial C. Tesauro și L. Armati, avocați, ulterior V. Roppo și P. Canepa, avocați)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Pirelli & C. SpA să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Prysmian Cavi e Sistemi Srl suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 408, 12.11.2018.


title: Cauzele conexate C-720/18 și C-721/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 octombrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Ferrari S.p.A./DU [Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Mărci – Directiva 2008/95/CE – Articolul 12 alineatul (1) – Utilizare serioasă a unei mărci – Sarcina probei – Articolul 13 – Dovada utilizării „pentru o parte dintre produse sau servicii” – Marcă ce desemnează un model de autovehicul a cărui producție a fost oprită – Utilizarea mărcii pentru piesele de schimb precum și pentru serviciile aferente acestui model – Utilizarea mărcii pentru autovehicule second hand – Articolul 351 TFUE – Convenție între Republica Federală Germania și Confederația Elvețiană – Protejarea reciprocă a brevetelor, a desenelor, a modelelor industriale și a mărcilor]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/7

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 octombrie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Ferrari S.p.A./DU
      (Cauzele conexate C-720/18 și C-721/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Mărci - Directiva 2008/95/CE - Articolul 12 alineatul (1) - Utilizare serioasă a unei mărci - Sarcina probei - Articolul 13 - Dovada utilizării „pentru o parte dintre produse sau servicii” - Marcă ce desemnează un model de autovehicul a cărui producție a fost oprită - Utilizarea mărcii pentru piesele de schimb precum și pentru serviciile aferente acestui model - Utilizarea mărcii pentru autovehicule second hand - Articolul 351 TFUE - Convenție între Republica Federală Germania și Confederația Elvețiană - Protejarea reciprocă a brevetelor, a desenelor, a modelelor industriale și a mărcilor)
      (2020/C 433/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Ferrari S.p.A.

         Intimat: DU

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 12 alineatul (1) și articolul 13 din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretate în sensul că este necesar să se considere că o marcă înregistrată pentru o categorie de produse și de piese de schimb care le compun a făcut obiectul unei „utilizări serioase”, în sensul articolului 12 alineatul (1) menționat, pentru toate produsele care intră în această categorie și pentru piesele de schimb care le compun dacă ea nu a făcut obiectul unei astfel de utilizări decât pentru unele dintre aceste produse, precum autovehiculele sport de lux costisitoare, sau numai pentru piesele de schimb sau accesoriile care intră în componența unora dintre produsele menționate, cu excepția situației în care rezultă din elementele de fapt și de drept și din dovezi pertinente că consumatorul care dorește să achiziționeze aceleași produse le percepe ca constituind o subcategorie autonomă de categoria produselor pentru care marca vizată a fost înregistrată.

                  2)

                  Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2008/95 trebuie interpretat în sensul că o marcă poate face obiectul unei utilizări serioase de către titularul său cu ocazia revânzării de către acesta a unor produse second hand introduse pe piață sub această marcă.

                  3)

                  Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2008/95 trebuie interpretat în sensul că o marcă face obiectul unei utilizări serioase din partea titularului său atunci când el furnizează anumite servicii referitoare la produsele comercializate anterior sub marca respectivă cu condiția ca aceste servicii să fie furnizate sub marca menționată.

                  4)

                  Articolul 351 primul paragraf TFUE trebuie interpretat în sensul că permite unei instanțe dintr-un stat membru să aplice o convenție încheiată între un stat membru al Uniunii Europene și un stat terț anterior datei de 1 ianuarie 1958 sau, pentru statele care au aderat la Uniune, înainte de data aderării lor, cum este Convenția dintre Elveția și Germania privind protejarea reciprocă a brevetelor, desenelor, modelelor industriale și mărcilor, semnată la Berlin la 13 aprilie 1892, cu modificările ulterioare, care prevede că utilizarea unei mărci înregistrate în acest stat membru pe teritoriul statului terț respectiv trebuie să fie luată în considerare pentru a stabili dacă această marcă a făcut obiectul unei „utilizări serioase” în sensul articolului 12 alineatul (1) din Directiva 2008/95, până când unul dintre motivele vizate la al doilea paragraf al acestei dispoziții va permite eliminarea unor eventuale incompatibilități între tratatul FUE și convenția menționată.

                  5)

                  Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2008/95 trebuie interpretat în sensul că sarcina probei faptului că o marcă a făcut obiectul unei „utilizări serioase”, în sensul acestei dispoziții, revine titularului mărcii respective.

         (1)  JO C 54, 11.2.2019.


title: Cauza C-112/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Aachen – Germania) – Marvin M./Kreis Heinsberg [Trimitere preliminară – Directiva 2006/126/CE – Articolul 2 alineatul (1) și articolul 11 alineatul (4) – Permise de conducere – Recunoaștere reciprocă – Întinderea obligației de recunoaștere – Permis de conducere care a făcut obiectul unui schimb – Schimb efectuat la un moment în care dreptul de a conduce fusese retras de statul membru emitent – Fraudă – Refuzul recunoașterii permisului eliberat în cadrul schimbului]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/8

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Aachen – Germania) – Marvin M./Kreis Heinsberg
      (Cauza C-112/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2006/126/CE - Articolul 2 alineatul (1) și articolul 11 alineatul (4) - Permise de conducere - Recunoaștere reciprocă - Întinderea obligației de recunoaștere - Permis de conducere care a făcut obiectul unui schimb - Schimb efectuat la un moment în care dreptul de a conduce fusese retras de statul membru emitent - Fraudă - Refuzul recunoașterii permisului eliberat în cadrul schimbului)
      (2020/C 433/07)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Aachen

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Marvin M.

         Pârât: Kreis Heinsberg

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere trebuie interpretat în sensul că recunoașterea reciprocă, fără nicio formalitate, pe care o prevede este aplicabilă permisului de conducere eliberat în urma unei schimbări în temeiul articolului 11 alineatul (1) din această directivă, sub rezerva excepțiilor prevăzute de directiva menționată.

                  2)

                  Articolul 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126 trebuie interpretat în sensul că permite unui stat membru să refuze recunoașterea unui permis de conducere care a făcut obiectul unei schimbări în temeiul articolului 11 alineatul (1) din această directivă pentru motivul că, anterior acestei schimbări, acest stat membru retrăsese dreptul de a conduce titularului permisului respectiv.

         (1)  JO C 172, 20.5.2019.


title: Cauza C-243/19: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Augstākā tiesa (Senāts) – Letonia) – A/Veselības ministrija [Trimitere preliminară – Securitate socială – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 20 alineatul (2) – Directiva 2011/24/UE – Articolul 8 alineatele (1) și (5), precum și alineatul (6) litera (d) – Asigurare de sănătate – Servicii spitalicești furnizate în alt stat membru decât statul membru de afiliere – Refuzul autorizării prealabile – Tratament spitalicesc care poate fi asigurat în mod eficace în statul membru de afiliere – Articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Diferență de tratament bazată pe religie]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/9

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 29 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Augstākā tiesa (Senāts) – Letonia) – A/Veselības ministrija
      (Cauza C-243/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Securitate socială - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Articolul 20 alineatul (2) - Directiva 2011/24/UE - Articolul 8 alineatele (1) și (5), precum și alineatul (6) litera (d) - Asigurare de sănătate - Servicii spitalicești furnizate în alt stat membru decât statul membru de afiliere - Refuzul autorizării prealabile - Tratament spitalicesc care poate fi asigurat în mod eficace în statul membru de afiliere - Articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Diferență de tratament bazată pe religie)
      (2020/C 433/08)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: A

         Pârât: Veselības ministrija.

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, citit în lumina articolului 21 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca statul membru de reședință a asiguratului să refuze să îi acorde acestuia din urmă autorizația prevăzută la articolul 20 alineatul (1) din acest regulament atunci când, în acest stat membru, este disponibil un tratament spitalicesc a cărui eficacitate medicală nu este pusă la îndoială, însă credințele religioase ale acestui asigurat condamnă metoda de tratament folosită.

                  2)

                  Articolul 8 alineatul (5) și alineatul (6) litera (d) din Directiva 2011/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2011 privind aplicarea drepturilor pacienților în cadrul asistenței medicale transfrontaliere, citit în lumina articolului 21 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că se opune ca statul membru de afiliere a unui pacient să refuze să îi acorde acestuia din urmă autorizația prevăzută la articolul 8 alineatul (1) din această directivă atunci când, în acest stat membru, este disponibil un tratament spitalicesc a cărui eficacitate medicală nu este pusă la îndoială, însă credințele religioase ale acestui pacient condamnă metoda de tratament folosită, cu excepția cazului în care acest refuz este justificat în mod obiectiv de un scop legitim care ține de menținerea unei capacități de tratament sau a unei competențe medicale și constituie un mijloc adecvat și necesar care permite atingerea acestui scop, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauza C-273/19 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 22 octombrie 2020 – Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA)/Comisia Europeană [Recurs – Clauză compromisorie – Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 – Articolul 52 – Regulamentul (CE) nr. 2321/2002 – Decizia nr. 1513/2002/CE – Contract de finanțare – Proiectul Sensation – Al șaselea program-cadru – Costuri eligibile – Conflict de interese – Sarcina probei – Fișe de pontaj – Raport de audit – Valoare probatorie – Principiul bunei gestiuni financiare – Principiul proporționalității]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/10

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 22 octombrie 2020 – Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA)/Comisia Europeană
      (Cauza C-273/19 P) (1)

      (Recurs - Clauză compromisorie - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 - Articolul 52 - Regulamentul (CE) nr. 2321/2002 - Decizia nr. 1513/2002/CE - Contract de finanțare - Proiectul Sensation - Al șaselea program-cadru - Costuri eligibile - Conflict de interese - Sarcina probei - Fișe de pontaj - Raport de audit - Valoare probatorie - Principiul bunei gestiuni financiare - Principiul proporționalității)
      (2020/C 433/09)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (reprezentanți: V. Christianos și D. Karagkounis, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Verheecke și A Katsimerou, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauza C-274/19 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 22 octombrie 2020 – Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA)/Comisia Europeană [Recurs – Clauză compromisorie – Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 – Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 – Regulamentul (CE) nr. 1906/2006 – Contract de finanțare – Proiectul Actibio – Al șaptelea program-cadru – Costuri eligibile – Conflict de interese – Sarcina probei – Fișe de pontaj – Raport de audit – Valoare probatorie – Principiul proporționalității]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/10

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 22 octombrie 2020 – Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA)/Comisia Europeană
      (Cauza C-274/19 P) (1)

      (Recurs - Clauză compromisorie - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 - Regulamentul (CE) nr. 1906/2006 - Contract de finanțare - Proiectul Actibio - Al șaptelea program-cadru - Costuri eligibile - Conflict de interese - Sarcina probei - Fișe de pontaj - Raport de audit - Valoare probatorie - Principiul proporționalității)
      (2020/C 433/10)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (reprezentant: V. Christianos, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Verheecke și A Katsimerou, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauza C-275/19: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 22 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça – Portugalia) – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa (Trimitere preliminară – Procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, al reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale – Noțiunea de „reglementare tehnică” – Obligația statelor membre de a notifica Comisiei Europene orice proiect de reglementare tehnică – Inopozabilitatea reglementării tehnice nenotificate față de particulari – Inaplicabilitate în cazul prestatorilor de servicii)

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/11

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 22 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça – Portugalia) – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa
      (Cauza C-275/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, al reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale - Noțiunea de „reglementare tehnică” - Obligația statelor membre de a notifica Comisiei Europene orice proiect de reglementare tehnică - Inopozabilitatea reglementării tehnice nenotificate față de particulari - Inaplicabilitate în cazul prestatorilor de servicii)
      (2020/C 433/11)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal de Justiça

         Părțile din procedura principală

         Recurente-pârâte: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

         Intimată-reclamantă: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

         cu participarea: Sporting Clube de Braga, Sporting Clube de Braga – Futebol, SAD

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 punctul 5 din Directiva 83/189/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice, astfel cum a fost modificată prin Directiva 88/182/CEE a Consiliului din 22 martie 1988, trebuie interpretat în sensul că o legislație națională care prevede că dreptul de a exploata jocurile de noroc este rezervat statului și nu poate fi exercitat decât de întreprinderi constituite sub formă de societăți pe acțiuni cărora statul membru în cauză le acordă concesiunea corespunzătoare și care prevede condițiile și zonele de exercitare a acestei activități nu constituie o „reglementare tehnică” în sensul acestei dispoziții.

                  2)

                  Articolul 1 punctul 11 din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998, coroborat cu articolul 1 punctul 5 din această directivă, cu modificările ulterioare, trebuie interpretat în sensul că o legislație națională care prevede că exploatarea exclusivă a anumitor jocuri de noroc atribuită unei entități publice pentru întreg teritoriul național o include pe cea efectuată pe internet constituie o „reglementare tehnică” în sensul primei dintre aceste dispoziții, a cărei necomunicare către Comisia Europeană, în conformitate cu articolul 8 alineatul (1) din directiva menționată, cu modificările ulterioare, determină inopozabilitatea acestei legislații față de particulari.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauza C-321/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Germania) – BY, CZ/Bundesrepublik Deutschland [Trimitere preliminară – Directiva 1999/62/CE – Directiva 2006/38/CE – Aplicare a taxelor la vehiculele grele de marfă pentru utilizarea anumitor infrastructuri – Articolul 7 alineatul (9) – Articolul 7a alineatele (1) și (2) – Taxe de trecere – Principiul recuperării costurilor infrastructurii – Costurile infrastructurii – Costuri de operare – Costuri cu poliția rutieră – Depășirea costurilor – Efect direct – Justificare a posteriori a unei taxe de trecere excesive – Limitarea în timp a efectelor hotărârii]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Germania) – BY, CZ/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-321/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 1999/62/CE - Directiva 2006/38/CE - Aplicare a taxelor la vehiculele grele de marfă pentru utilizarea anumitor infrastructuri - Articolul 7 alineatul (9) - Articolul 7a alineatele (1) și (2) - Taxe de trecere - Principiul recuperării costurilor infrastructurii - Costurile infrastructurii - Costuri de operare - Costuri cu poliția rutieră - Depășirea costurilor - Efect direct - Justificare a posteriori a unei taxe de trecere excesive - Limitarea în timp a efectelor hotărârii)
      (2020/C 433/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: BY, CZ

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 7 alineatul (9) din Directiva 1999/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 1999 de aplicare a taxelor la vehiculele grele de marfă pentru utilizarea anumitor infrastructuri, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006, trebuie interpretat în sensul că costurile legate de poliția rutieră nu se încadrează în noțiunea de „costuri[…] de operare”, în sensul acestei dispoziții.

                  2)

                  Articolul 7 alineatul (9) din Directiva 1999/62, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/38, trebuie interpretat în sensul că se opune ca taxele medii ponderate să depășească costurile infrastructurii rețelei de infrastructură respective cu 3,8 % sau cu 6 % din cauza unor erori de calcul neneglijabile sau a luării în considerare a unor costuri care nu se încadrează în noțiunea de „costuril[e] infrastructurii”, în sensul acestei dispoziții.

                  3)

                  Un particular poate invoca în mod direct în fața instanțelor naționale obligația de a ține seama doar de costurile infrastructurii prevăzute la articolul 7 alineatul (9) din Directiva 1999/62, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/38, impusă de această dispoziție, precum și de articolul 7a alineatele (1) și (2) din aceasta, împotriva unui stat membru atunci când acesta nu a respectat obligația menționată sau a transpus o incorect.

                  4)

                  Directiva 1999/62, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/38, citită în lumina punctului 138 din Hotărârea din 26 septembrie 2000, Comisia/Austria (C 205/98, EU:C:2000:493), trebuie interpretată în sensul că se opune ca un nivel excesiv al unei taxe de trecere să fie justificat a posteriori printr un nou calcul al costurilor infrastructurii efectuat în cadrul unei proceduri jurisdicționale.

         (1)  JO C 220, 1.7.2019.


title: Cauza C-576/19 P: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 29 octombrie 2020 – Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc./Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) [Recurs – Acces la documentele instituțiilor, ale organelor, ale oficiilor sau ale agențiilor Uniunii – Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 – Articolul 4 alineatul (2) a doua liniuță – Excepție privind protecția procedurilor judiciare – Articolul 4 alineatul (2) prima liniuță – Excepție privind protecția intereselor comerciale – Documente prezentate în cadrul unei cereri de autorizare a introducerii pe piață a unui medicament de uz uman – Decizie prin care se acordă unui terț accesul la documente]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/13

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 29 octombrie 2020 – Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc./Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA)
      (Cauza C-576/19 P) (1)

      (Recurs - Acces la documentele instituțiilor, ale organelor, ale oficiilor sau ale agențiilor Uniunii - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Articolul 4 alineatul (2) a doua liniuță - Excepție privind protecția procedurilor judiciare - Articolul 4 alineatul (2) prima liniuță - Excepție privind protecția intereselor comerciale - Documente prezentate în cadrul unei cereri de autorizare a introducerii pe piață a unui medicament de uz uman - Decizie prin care se acordă unui terț accesul la documente)
      (2020/C 433/14)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc. (reprezentanți: L. Tsang, solicitor și F. Campbell, barrister, J. Mulryne și E. Amos, solicitors)

         Cealaltă parte din procedură: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) (reprezentanți: T. Jabłoński, S. Drosos, R. Pita, S. Marino et H. Kerr, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Intercept Pharma Ltd și Intercept Pharmaceuticals Inc. să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA).

         (1)  JO C 432, 23.12.2019.


title: Cauza C-608/19: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)/Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C. [Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Regulamentul (UE) nr. 1407/2013 – Articolul 3 – Ajutor de minimis – Articolul 6 – Monitorizare – Întreprinderi care depășesc plafonul de minimis din cauza cumulului cu ajutoare obținute anterior – Posibilitatea de a alege între reducerea unui ajutor anterior sau renunțarea la acesta pentru a respecta plafonul de minimis]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/14

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)/Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.
      (Cauza C-608/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Regulamentul (UE) nr. 1407/2013 - Articolul 3 - Ajutor de minimis - Articolul 6 - Monitorizare - Întreprinderi care depășesc plafonul de minimis din cauza cumulului cu ajutoare obținute anterior - Posibilitatea de a alege între reducerea unui ajutor anterior sau renunțarea la acesta pentru a respecta plafonul de minimis)
      (2020/C 433/15)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

         Pârât: Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 3 și 6 din Regulamentul (UE) nr. 1407/2013 al Comisiei din 18 decembrie 2013 privind aplicarea articolelor 107 și 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ajutoarelor de minimis trebuie interpretate în sensul că o întreprindere, căreia statul membru de stabilire intenționează să îi acorde un ajutor de minimis care, din cauza existenței unor ajutoare anterioare, ar duce cuantumul total al ajutoarelor acordate acestei întreprinderi peste plafonul de 200 000 de euro pe durata a trei exerciții financiare prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1407/2013, poate opta, până la acordarea acestui ajutor, pentru reducerea finanțării solicitate sau pentru renunțarea, integrală sau parțială, la ajutoare anterioare deja primite pentru a nu depăși acest plafon.

                  2)

                  Articolele 3 și 6 din Regulamentul nr. 1407/2013 trebuie interpretate în sensul că statele membre nu au obligația de a permite întreprinderilor solicitante să își modifice cererea de ajutor înainte de acordarea acestuia, pentru a nu depăși plafonul de 200 000 de euro pe durata a trei exerciții financiare prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1407/2013. Revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia consecințele juridice ale faptului că întreprinderile nu au posibilitatea de a face astfel de modificări, cu precizarea că acestea nu pot fi efectuate decât la o dată anterioară celei a acordării ajutorului de minimis.

         (1)  JO C 357, 21.10.2019.


title: Cauza C-637/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Svea hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen – Suedia) – BY/CX [Trimitere preliminară – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29/CE – Societate informațională – Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe – Articolul 3 alineatul (1) – Comunicare publică – Noțiunea de „public” – Transmiterea pe cale electronică a unei opere protejate către o instanță, cu titlu de element de probă în cadrul unei proceduri jurisdicționale]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/14

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Svea hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen – Suedia) – BY/CX
      (Cauza C-637/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Societate informațională - Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe - Articolul 3 alineatul (1) - Comunicare publică - Noțiunea de „public” - Transmiterea pe cale electronică a unei opere protejate către o instanță, cu titlu de element de probă în cadrul unei proceduri jurisdicționale)
      (2020/C 433/16)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Svea hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen

         Părțile din procedura principală

         Recurent: BY

         Intimat: CX

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „comunicare publică”, prevăzută în această dispoziție, nu acoperă transmiterea pe cale electronică a unei opere protejate către o instanță cu titlu de element de probă în cadrul unei proceduri judiciare între particulari.

         (1)  JO C 372, 4.11.2019.


title: Cauza C-702/19 P: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 22 octombrie 2020 – Silver Plastics GmbH & Co. KG, Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG/Comisia Europeană [Recurs – Concurență – Înțelegere – Piața ambalajelor alimentare pentru vânzarea cu amănuntul – Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE – Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Articolul 23 – Articolul 6 din Convenția europeană a drepturilor omului – Dreptul fundamental la un proces echitabil – Principiul egalității armelor – Dreptul „la confruntare” – Audierea martorilor – Motivare – Încălcare unică și continuă – Plafon al amenzii]

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/15

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 22 octombrie 2020 – Silver Plastics GmbH & Co. KG, Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG/Comisia Europeană
      (Cauza C-702/19 P) (1)

      (Recurs - Concurență - Înțelegere - Piața ambalajelor alimentare pentru vânzarea cu amănuntul - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Articolul 23 - Articolul 6 din Convenția europeană a drepturilor omului - Dreptul fundamental la un proces echitabil - Principiul egalității armelor - Dreptul „la confruntare” - Audierea martorilor - Motivare - Încălcare unică și continuă - Plafon al amenzii)
      (2020/C 433/17)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurente: Silver Plastics GmbH & Co. KG (reprezentanți: M. Wirtz și S. Möller, Rechtsanwälte), Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG (reprezentant: C. Karbaum, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Meessen, I. Zaloguin și L. Wildpanner, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Silver Plastics GmbH & Co. KG și Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 383, 11.11.2019.


title: Cauza C-623/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Polonia) la 3 octombrie 2018 – Prokuratura Rejonowa w Słubicach/BQ

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Polonia) la 3 octombrie 2018 – Prokuratura Rejonowa w Słubicach/BQ
      (Cauza C-623/18)
      (2020/C 433/18)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Prokuratura Rejonowa w Słubicach

         Pârât: BQ
      Prin Ordonanța din 6 octombrie 2020, Curtea (Camera a opta) a decis că cererea de decizie preliminară este vădit inadmisibilă.


title: Cauza C-361/20 P: Recurs introdus la 4 august 2020 de YG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 28 mai 2020 în cauza T-518/18, YG/Comisia

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/16

      Recurs introdus la 4 august 2020 de YG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 28 mai 2020 în cauza T-518/18, YG/Comisia
      (Cauza C-361/20 P)
      (2020/C 433/19)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: YG (reprezentanți: A. Champetier, avocată, S. Rodrigues, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea în parte a hotărârii atacate și declararea drept admisibile și întemeiate a solicitărilor recurentului din cauza T-518/18, confirmând obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată. În consecință,

                  —

                  anularea deciziilor atacate în primă instanță;
                  sau, în cazul în care acest lucru nu este posibil,

                  —

                  trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Denaturarea elementelor de probă și încălcarea dreptului la apărare.

                  2.

                  Motivarea insuficientă și contradictorie.


title: Cauza C-372/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzgericht (Austria) la 6 august 2020 – QY/Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzgericht (Austria) la 6 august 2020 – QY/Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk
      (Cauza C-372/20)
      (2020/C 433/20)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: QY

         Autoritate intimată: Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

         Întrebările preliminare

      Prima întrebare:
      Articolul 11 alineatul (3) litera (e) din Regulamentul nr. 883/2004 (1) trebuie interpretat în sensul că vizează o situație în care o lucrătoare care are cetățenia unui stat membru, în care aceasta și copiii își au de asemenea reședința, care încheie un raport de încadrare în muncă în calitate de lucrător umanitar cu un angajator stabilit într-un alt stat membru, acest raport fiind supus regimului de asigurare obligatorie în temeiul legislației statului membru de stabilire, și care este detașată de angajator într-un stat terț, nu imediat după angajare, ci după încheierea unei perioade de pregătire și după întoarcerea pentru perioade de reintegrare în statul de stabilire?
      A doua întrebare:
      O dispoziție legislativă a unui stat membru, precum articolul 53 alineatul (1) din Familienlastenausgleichsgesetz (Legea privind compensarea cheltuielilor familiale), prin care se adoptă printre altele o măsură autonomă în vederea unui statut egal cu resortisanții naționali este contrară interdicției de transpunere a regulamentelor în sensul articolului 288 al doilea paragraf TFUE?
      A treia și a patra întrebare se referă la cazul în care situația solicitantei intră sub incidența articolului 11 alineatul (3) litera (e) din Regulamentul nr. 883/2004, iar dreptul Uniunii impune obligația furnizării de prestații familiale exclusiv statului membru de reședință.
      A treia întrebare:
      Principiul nediscriminării lucrătorilor pe motiv de cetățenie, consacrat la articolul 45 alineatul (2) TFUE și, în subsidiar, la articolul 18 TFUE, trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale precum articolul 13 alineatul (1) din Entwicklungshelfergesetz (Legea privind lucrătorii umanitari), în versiunea în vigoare până la 31 decembrie 2018, denumită în continuare „vechea versiune”) care leagă dreptul la prestații familiale în statul membru care nu este competent în temeiul dreptului Uniunii, de faptul că lucrătorul umanitar trebuie să fi avut, încă înainte de începerea încadrării în muncă, centrul intereselor sale, respectiv reședința obișnuită pe teritoriul statului membru de stabilire, această cerință trebuind să fie îndeplinită și de resortisanții naționali?
      A patra întrebare:
      Articolul 68 alineatul (3) din Regulamentul nr. 883/2004 și articolul 60 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 (2) trebuie să fie interpretate în sensul că instituția statului membru care a fost prezumat de solicitantă ca fiind statul de încadrare în muncă competent cu prioritate și în care a fost depusă cererea de prestații familiale, dar a cărui legislație nu este aplicabilă nici cu titlu prioritar, nici cu titlu subsidiar, dar [în care] există totuși un drept la prestații familiale în temeiul unei norme alternative din dreptul statului membru, trebuie să aplice prin analogie dispozițiile privind obligația de a redirecționa cererea, de a furniza informații, de a adopta o decizie provizorie referitoare la regulile de prioritate aplicabile și la o prestație în numerar provizorie?
      A cincea întrebare:
      Obligația de a adopta o decizie provizorie cu privire la aplicarea regulilor de prioritate revine exclusiv autorității pârâte în calitate de instituție sau și instanței de contencios administrativ sesizate cu calea de atac?
      A șasea întrebare:
      În ce moment este obligată instanța administrativă să ia o decizie provizorie cu privire la regulile de prioritate aplicabile?
      A șaptea întrebare se referă la cazul în care situația solicitantei intră sub incidența articolului 11 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 883/2004, iar dreptul Uniunii impune obligația furnizării de prestații familiale în comun statului membru de încadrare în muncă și statului membru de reședință.
      A șaptea întrebare:
      Expresia „instituția […] înaintează […] cererea” din cuprinsul articolului 68 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 883/2004 și expresia „[…] transmite […] cererea” din cuprinsul articolului 60 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 987/2009 trebuie să fie interpretate în sensul că aceste dispoziții asociază instituția statului membru competent cu titlu prioritar și instituția statului membru competent cu titlu subsidiar astfel încât cele două state membre trebuie să soluționeze împreună O (una, la singular) cerere de prestații familiale sau este necesar ca plata suplimentară care este eventual impusă instituției statului membru a cărui legislație se aplică cu titlu subsidiar să fie solicitată în mod separat de către solicitant, astfel încât solicitantul trebuie să depună două cereri fizice (formulare) la două instituții din două state membre, care, prin natura lor, declanșează termene diferite?
      A opta și a noua întrebare privesc perioada, începând cu 1 ianuarie 2019, în care, odată cu introducerea indexării alocațiilor familiale, Austria a eliminat acordarea alocațiilor familiale lucrătorilor umanitari, abrogând articolul 13 alineatul (1) din vechea versiune a Entwicklungshelfergesetz (Legea privind lucrătorii umanitari).
      A opta întrebare:
      Articolul 4 alineatul (4) și articolele 45 și 208 TFUE, articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și articolele 2, 3 și 7 și titlul II din Regulamentul nr. 883/2004 trebuie interpretate în sensul că interzic, în general, unui stat membru să elimine prestațiile familiale pentru lucrătorii umanitari care își aduc membrii familiei la locul de detașare din țara terță?
      În subsidiar, a noua întrebare:
      Articolul 4 alineatul (4) și articolele 45 și 208 TFUE, articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și articolele 2, 3 și 7 și titlul II din Regulamentul nr. 83/2004 trebuie interpretate în sensul că, într-o situație precum cea din litigiul principal, garantează unui lucrător umanitar care a dobândit deja un drept la prestații familiale pentru perioade anterioare o menținere individuală și concretă a acestui drept pentru anumite perioade chiar dacă statul membru a eliminat acordarea prestațiilor familiale pentru lucrătorii umanitari?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediția specială, 05/vol. 7, p. 82).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2009, L 284, p. 1).


title: Cauza C-421/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 8 septembrie 2020 – Acacia Srl/Bayerische Motoren Werke Aktiengesellschaft

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 8 septembrie 2020 – Acacia Srl/Bayerische Motoren Werke Aktiengesellschaft
      (Cauza C-421/20)
      (2020/C 433/22)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Acacia Srl

         Intimată: Bayerische Motoren Werke Aktiengesellschaft

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cazul contrafacerii unor desene sau modele industriale comunitare, instanța națională sesizată cu privire la o contrafacere în temeiul competenței internaționale a instanței de la locul săvârșirii faptei, în conformitate cu articolul 82 alineatul (5) din Regulamentul nr. 6/2002, poate aplica cererilor ulterioare, vizând teritoriul statului său membru, dreptul național al statului membru (1) în care este situată instanța competentă în domeniul contrafacerii (lex fori)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, în vederea stabilirii legii aplicabile cererilor ulterioare în temeiul articolului 8 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale („Roma II”) (2) (denumit în continuare „Regulamentul Roma II”), „locul inițial al contrafacerii”, în sensul Hotărârii Curții din 27 septembrie 2017, Nintendo (C-24/16, C-25/16) (3), poate fi de asemenea situat în statul membru [OR 3] în care se află consumatorii vizați de o publicitate pe internet și în care sunt introduse pe piață obiectele care contrafac desenul sau modelul industrial în sensul articolului 19 din Regulamentul nr. 6/2002, în măsura în care numai oferirea spre vânzare și introducerea pe piață sunt contestate în acest stat membru, chiar și atunci când ofertele pe internet, care sunt la originea ofertei de vânzare și a introducerii pe piață, au fost făcute într-un alt stat membru?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare (JO 2002, L 3, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 70).

         (2)  ECLI:EU:C:2017:724.

         (3)  JO 2007, L. 199, p. 40.


title: Cauza C-434/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Frankfurt am Main (Germania) la 16 septembrie 2020 – flightright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A.S.

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Frankfurt am Main (Germania) la 16 septembrie 2020 – flightright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A.S.
      (Cauza C-434/20)
      (2020/C 433/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Frankfurt am Main

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: flightright GmbH

         Pârâtă: SunExpressGünes Ekspres Havacilik A.S.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 4 și 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretate în sensul că o modificare a rezervării prin transferul pasagerului la un alt zbor, anterior, cu care pasagerul ajunge la destinația sa finală cu 10 ore și un minut înaintea orei de sosire prevăzute pentru zborul rezervat inițial constituie un caz de refuz la îmbarcare care dă dreptul la compensație?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, este necesar și în acest caz ca pasagerul – astfel cum impune, în principiu, articolul 3 alineatul (2) sau articolul 2 litera (j) din Regulamentul nr. 261/2004 să se prezinte pentru înregistrare sau îmbarcare, la ora indicată sau nu mai târziu de 45 de minute înaintea orei de plecare publicate a zborului rezervat inițial, pentru a fi aplicabil Regulamentul nr. 261/2004, respectiv pentru a justifica un refuz la îmbarcare care dă dreptul la compensație, chiar dacă acest lucru nu mai era posibil de facto ca urmare a efectuării zborului alternativ anterior pentru care i s-a atribuit un loc?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-435/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Germania) la 16 septembrie 2020 – C./Bundesrepublik Deutschland

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Germania) la 16 septembrie 2020 – C./Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-435/20)
      (2020/C 433/24)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: C.

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O reglementare națională potrivit căreia o cerere de protecție internațională poate fi respinsă ca cerere ulterioară inadmisibilă este compatibilă cu articolul 33 alineatul (2) litera (d) și cu articolul 2 litera (q) din Directiva 2013/32/UE (1) în cazul în care prima procedură de azil, încheiată cu respingerea cererii, a fost efectuată într-un alt stat membru al Uniunii Europene?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: o reglementare națională potrivit căreia o cerere de protecție internațională poate fi respinsă ca cerere ulterioară inadmisibilă este compatibilă cu articolul 33 alineatul (2) litera (d) și cu articolul 2 litera (q) din Directiva 2013/32 în cazul în care prima procedură de azil, încheiată cu respingerea cererii, a fost efectuată nu într-un stat membru al Uniunii Europene, ci în Elveția?

                  3)

                  În cazul în care răspunsul la a doua întrebare este negativ: o reglementare națională potrivit căreia o cerere de azil este inadmisibilă în cazul unei cereri ulterioare, fără a face distincție între statutul de refugiat și statutul conferit prin protecția subsidiară este compatibilă cu articolul 33 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2013/32?

         (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO 2013, L 180, p. 60).


title: Cauza C-438/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Düsseldorf (Germania) la 18 septembrie 2020 – BT/Eurowings GmbH

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Düsseldorf (Germania) la 18 septembrie 2020 – BT/Eurowings GmbH
      (Cauza C-438/20)
      (2020/C 433/25)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: BT

         Intimată: Eurowings GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Există de asemenea un „refuz la îmbarcare” în sensul articolului 4 și al articolului 2 litera (j) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) în cazul în care pasagerilor li se refuză îmbarcarea pentru zborul respectiv nu numai la îmbarcare (poarta de plecare), ci chiar anterior, la ghișeul de înregistrare, și, din această cauză, nici măcar nu ajung la îmbarcare (poarta de plecare)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: există de asemenea un „refuz la îmbarcare” în sensul articolului 4 și al articolului 2 litera (j) din Regulamentul nr. 261/2004 în cazul în care pasagerului i se refuză îmbarcarea pe zbor la ghișeul de înregistrare, cu doar câteva minute înainte de ora de plecare prevăzută, și anume într-un moment în care procedurile de îmbarcare sunt deja în mod clar încheiate și îmbarcarea pasagerilor nu mai este de facto posibilă?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare: o redirecționare a pasagerului pe un alt zbor constituie un „refuz la îmbarcare” în sensul articolului 4 și al articolului 2 litera (j) din regulament în cazul în care pasagerul nu ajunge la ghișeul de înregistrare decât cu câteva minute înainte de ora de plecare prevăzută, și anume într-un moment în care procedurile de îmbarcare sunt deja în mod clar încheiate și îmbarcarea pasagerilor nu mai este de facto posibilă, fiindu-i refuzat transportul din cauza procedurilor de îmbarcare deja încheiate?

                  4)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebările 1-3: articolul 2 litera (j) din Regulamentul nr. 261/2004 trebuie interpretat în sensul că o situație în care pasagerii se așează la rând în fața ghișeului de înregistrare la timp (în speță, cu aproximativ 2 ore) înainte de ora de plecare, însă, ca urmare a unor deficiențe organizatorice ale societății de transport aerian (de exemplu, un număr insuficient de ghișee de înregistrare deschise, lipsă de personal, lipsa informării pasagerilor prin difuzoare) și/sau ca urmare a unor perturbări la aeroport (în speță, un defect al benzii transportoare de bagaje), ajung la rând la ghișeul de înregistrare într-un moment (în speță, cu cinci minute înainte de ora de plecare) în care procedurile de îmbarcare sunt deja încheiate și, pentru acest motiv, pasagerii nu mai sunt îmbarcați, reprezintă un caz de „refuz la îmbarcare” în sensul articolului 2 litera (j) din regulamentul menționat?

         (1)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-442/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Nürnberg (Germania) la 21 septembrie 2020 – flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Nürnberg (Germania) la 21 septembrie 2020 – flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company
      (Cauza C-442/20)
      (2020/C 433/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Nürnberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: flightright GmbH

         Pârâtă: Ryanair Designated Activity Company

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Greva personalului propriu al unui operator efectiv de transport aerian organizată de un sindicat constituie o „împrejurare excepțională”, în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004 (1)?

                  2)

                  În această privință, prezintă relevanță aspectul dacă respectiva grevă este organizată ca urmare a unor cereri ale personalului care până în acel moment nu au fost convenite prin contract între personal și operatorul efectiv de transport aerian?

                  3)

                  În această privință, prezintă relevanță aspectul dacă greva respectivă a fost provocată de un anumit comportament al operatorului efectiv de transport aerian pe parcursul negocierilor cu sindicatul?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 7/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-445/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Nürnberg (Germania) la 21 septembrie 2020 – PN, LM/Ryanair Designated Activity Company

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Nürnberg (Germania) la 21 septembrie 2020 – PN, LM/Ryanair Designated Activity Company
      (Cauza C-445/20)
      (2020/C 433/29)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Nürnberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: PN, LM

         Pârâtă: Ryanair Designated Activity Company

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Greva personalului propriu al unui operator efectiv de transport aerian organizată de un sindicat constituie o „împrejurare excepțională”, în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004 (1)?

                  2)

                  În această privință, prezintă relevanță aspectul dacă respectiva grevă este organizată ca urmare a unor cereri ale personalului care până în acel moment nu au fost convenite prin contract între personal și operatorul efectiv de transport aerian?

                  3)

                  În această privință, prezintă relevanță aspectul dacă greva respectivă a fost provocată de un anumit comportament al operatorului efectiv de transport aerian pe parcursul negocierilor cu sindicatul?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-449/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 22 septembrie 2020 – Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 22 septembrie 2020 – Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-449/20)
      (2020/C 433/30)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Real Vida Seguros SA

         Intimată: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Întrebarea preliminară

      Constituie o încălcare a principiului liberei circulații a capitalurilor prevăzut la articolul 63 TFUE și următoarele faptul că, în conformitate cu articolele 31 și 2 din Statutul avantajelor fiscale, în scopuri de impozit pe profit (IRC) stabilit în sarcina recurentei pentru exercițiile financiare 1999 și 2000, se pot deduce 50 % din dividendele obținute pe piețele bursiere naționale (portugheze), fiind excluse de la deducerea respectivă dividendele obținute pe piețele bursiere din celelalte state ale Uniunii Europene?


title: Cauza C-451/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 23 septembrie 2020 – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 23 septembrie 2020 – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG
      (Cauza C-451/20)
      (2020/C 433/31)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Korneuburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Airhelp Limited

         Pârâtă: Austrian Airlines AG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretat în sensul că se aplică de asemenea unui zbor cu legătură, pentru care a existat o rezervare unică, compusă din două segmente de zbor, ambele segmente de zbor urmând a fi efectuate de același operator de transport aerian comunitar, dacă atât locul de plecare al primului zbor de legătură, cât și locul de sosire al celui de al doilea zbor de legătură sunt situate într-un stat terț, și doar locul de sosire al primului zbor de legătură și locul de plecare al celui de al doilea zbor de legătură sunt situate pe teritoriul unui stat membru?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) din Regulamentul nr. 261/2004 trebuie interpretat în sensul că pasagerul are dreptul la o compensație în temeiul articolului 7 alineatul (1) din acest regulament în cazul în care, deși prin zborul de redirecționare oferit ar ajunge, conform programului, la destinația finală în mai puțin de două ore după ora de sosire prevăzută a zborului anulat, în fapt nu ajunge, însă, la această destinație în acest interval de timp?

         (1)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-456/20 P: Recurs introdus la 21 septembrie 2020 de Crédit agricole SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 8 iulie 2020 în cauza T-576/18, Crédit agricole SA/BCE

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/26

      Recurs introdus la 21 septembrie 2020 de Crédit agricole SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 8 iulie 2020 în cauza T-576/18, Crédit agricole SA/BCE
      (Cauza C-456/20 P)
      (2020/C 433/33)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Crédit agricole SA (reprezentanți: A. Champsaur, A. Delors, avocates)

         Cealaltă parte din procedură: Banca Centrală Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea punctului 2 din dispozitivul Hotărârii pronunțate de Tribunal la 8 iulie 2020 în cauza T-576/18, Crédit Agricole SA/BCE, prin care acesta a respins în rest concluziile recurentei privind anularea Deciziei ECB/SSM/2018-FRCAG-75 a BCE din 16 iulie 2018;

                  —

                  admiterea tuturor concluziilor prezentate de recurentă în primă instanță în fața Tribunalului;

                  —

                  obligarea BCE la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta susține că:

                  (1)

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aplicarea dispozițiilor articolului 26 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și a încălcat principiul aplicării retroactive a legii penale mai favorabile, atunci când a reținut că recurenta a săvârșit o încălcare cu ocazia publicărilor sale de informații în cadrul celui de al treilea pilon și a declarației sale COREP pentru al doilea trimestru al anului 2016;

                  (2)

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a încălcat obligația de motivare atunci când s-a abținut să răspundă la motivul întemeiat pe încălcarea, prin Decizia ECB/SSM/2018-FRCAG-75, a principiului securității juridice și a încălcat principiul securității juridice atunci când a reținut existența unei încălcări a articolului 26 alineatul (3) din Regulamentul nr. 575/2013, recunoscând totodată în mod expres lipsa clarității acestei dispoziții;

                  (3)

                  Tribunalul a încălcat articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit, precum și obligația de motivare, întrucât nu a demonstrat comportamentul neglijent din partea recurentei.

                  (4)

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a încălcat obligația de motivare atunci când s-a abținut să răspundă la motivul întemeiat pe încălcarea, prin Decizia ECB/SSM/2018-FRCAG-75, a principiului proporționalității și a principiului egalității de tratament, și a încălcat aceste două principii atunci când a reținut în mod implicit că sancțiunea era întemeiată în principiu.


title: Cauza C-457/20 P: Recurs introdus la 21 septembrie 2020 de Crédit agricole Corporate and Investment Bank împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 8 iulie 2020 în cauza T-577/18, Crédit agricole Corporate and Investment Bank/BCE

text:
               14.12.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 433/27

      Recurs introdus la 21 septembrie 2020 de Crédit agricole Corporate and Investment Bank împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 8 iulie 2020 în cauza T-577/18, Crédit agricole Corporate and Investment Bank/BCE
      (Cauza C-457/20 P)
      (2020/C 433/34)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Crédit agricole Corporate and Investment Bank (reprezentanți: A. Champsaur, A. Delors, avocates)

         Cealaltă parte din procedură: Banca Centrală Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea punctului 2 din dispozitivul Hotărârii pronunțate de Tribunal la 8 iulie 2020 în cauza T-577/18, Crédit Agricole Corporate and Investment Bank/BCE, prin care acesta a respins în rest concluziile recurentei privind anularea Deciziei ECB/SSM/2018-FRCAG-76 a BCE din 16 iulie 2018;

                  —

                  admiterea tuturor concluziilor prezentate de Crédit Agricole Corporate and Investment Bank în primă instanță în fața Tribunalului;

                  —

                  obligarea BCE la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În cadrul celor trei motive de recurs, recurenta susține că:

                  (1)

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a încălcat obligația de motivare atunci când s-a abținut să răspundă la motivul întemeiat pe încălcarea, prin Decizia ECB/SSM/2018-FRCAG-76, a principiului securității juridice și a încălcat principiul securității juridice atunci când a reținut existența unei încălcări a articolului 26 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții, recunoscând totodată în mod expres lipsa clarității acestei dispoziții;

                  (2)

                  Tribunalul a încălcat articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit, precum și obligația de motivare, întrucât nu a demonstrat comportamentul neglijent din partea recurentei.

                  (3)

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a încălcat obligația de motivare atunci când s-a abținut să răspundă la motivul întemeiat pe încălcarea, prin Decizia ECB/SSM/2018-FRCAG-76, a principiului proporționalității și a principiului egalității de tratament, și a încălcat aceste două principii atunci când a reținut în mod implicit că sancțiunea era întemeiată în principiu.