title: Cauza C-609/11: Recurs introdus la 29 noiembrie 2011 de Centrotherm Systemtechnik GmbH gegen das Urteil des Gerichts împotriva Hotărârii Tribunalului (camera a șasea) din 15 septembrie 2011 în cauza T-427/09, centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/6

         Recurs introdus la 29 noiembrie 2011 de Centrotherm Systemtechnik GmbH gegen das Urteil des Gerichts împotriva Hotărârii Tribunalului (camera a șasea) din 15 septembrie 2011 în cauza T-427/09, centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-609/11)
   2012/C 80/08
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Centrotherm Systemtechnik GmbH (reprezentanți: A. Schulz și C. Onken, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 15 septembrie 2011 în cauza T-427/09;

               —

               respingerea acțiunii formulate de centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 25 august 2009 în cauza R 6/2008-4;

               —

               obligarea centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului prin care se respinge acțiunea recurentei formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 25 august 2009, într-o procedură de decădere între centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG și Centrotherm Systemtechnik GmbH.
   Recurenta invocă următoarele motive în susținerea recursului:

               1.

               Decizia atacată încalcă articolul 65 din Regulamentul nr. 207/2009 (1) și articolul 134 alineatele (2) și (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului. În temeiul acestor dispoziții, Tribunalul are obligația de a lua în considerare toate motivele și cauzele de inadmisibilitate invocate de recurentă.

               2.

               În plus, hotărârea atacată este incompatibilă cu articolul 51 alineatul (1) litera (a) și cu articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009. Aceasta pornește de la premisa eronată potrivit căreia recurenta este cea care are sarcina probei cu privire la utilizarea aptă să păstreze drepturile aferente mărcii atacate. Astfel, este adevărat că, pe de o parte, în procedura de decădere prevăzută la articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009, prevalează principiul potrivit căruia Oficiul efectuează o examinare din oficiu a faptelor. Pe de altă parte, reiese din dispozițiile și din logica Regulamentului nr. 207/2009, și, în special dintr-o comparație între dispozițiile cu privire la decădere și cele cu privire la opoziție și declararea nulității pentru motive relative de refuz, că, într-o procedură de decădere, în principiu, nu titularul mărcii atacate este cel care trebuie să facă dovada utilizării.
               Rezultă în special că refuzul Oficiului de a lua în considerare elemente de probă pentru motivul că acestea nu au fost furnizate în timp util, astfel cum se pretinde, nu este justificat.

               3.

               Prin faptul că a considerat, în mod eronat, contrar jurisprudenței Curții, că noțiunea „utilizare serioasă” se opune noțiunii „utilizare chiar minimă”, Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.

               4.

               În sfârșit, afirmația Oficiului, care nu a fost repusă în discuție de Tribunal, potrivit căreia declarația pe onoare dată de administratorul recurentei nu constituie un element de probă în temeiul articolului 78 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009, este incorectă și este în contradicție cu jurisprudența Tribunalului însăși.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, din 26 februarie 2009, privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-381/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 25 septembrie 2009 — Gennaro Curia/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/31

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 25 septembrie 2009 — Gennaro Curia/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
   (Cauza C-381/09)
   2009/C 282/53
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Gennaro Curia

      Pârât: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Întrebare preliminară

   Potrivit principiilor de drept comunitar stabilite de A șasea directivă, al neutralității TVA-ului și al scutirii, în condițiile prevăzute de statele membre, a operațiunilor de acordare și de negociere de credit, precum și de gestionare a creditelor de către persoana care le acordă, pot fi supuse TVA-ului activitățile de împrumut cu camătă care, potrivit dreptului național, constituie infracțiune și prezintă, în plan economic, anumite suprapuneri cu activitățile legale corespondente de acordare de credite în bani, pe care legislația națională le include în domeniul de aplicare al TVA-ului, însă le scutește și atunci când pot fi considerate „operațiuni de finanțare”?


title: Cauza C-120/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Satversmes tiesa (Letonia) la 7 martie 2017 – Administratīvā rajona tiesa/Ministru kabinets

text:
               29.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 168/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Satversmes tiesa (Letonia) la 7 martie 2017 – Administratīvā rajona tiesa/Ministru kabinets
   (Cauza C-120/17)
   (2017/C 168/31)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Satversmes tiesa

      Părțile din procedura principală

      Instanța autoare a excepției de neconstituționalitate: Administratīvā rajona tiesa

      Cealaltă parte din procedură: Ministru kabinets

      Întrebările preliminare

               1)

               Având în vedere competențele partajate între Uniunea Europeană și statele membre în domeniul agriculturii, dispozițiile Regulamentului nr. 1257/1999 (1) trebuie interpretate, în lumina unuia dintre obiectivele sale – participarea agricultorilor în cadrul măsurii de pensionare anticipată din agricultură –, în sensul că se opun, în contextul măsurilor de punere în aplicare a regulamentului respectiv, adoptării de către un stat membru a unei reglementări care permite moștenirea ajutorului pentru pensionarea anticipată?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare preliminară, cu alte cuvinte dacă dispozițiile Regulamentului nr. 1257/1999 exclud posibilitatea de a moșteni ajutorul pentru pensionarea anticipată din agricultură, este posibil, într-o situație în care o normă juridică a unui stat membru a fost considerată conformă cu dispozițiile Regulamentului nr. 1257/1999 de către Comisia Europeană, în conformitate cu procedura corespunzătoare, și în care agricultorii au beneficiat de măsura pensionării anticipate potrivit practicii naționale, să se fi dobândit un drept subiectiv de moștenire a ajutorului acordat în cadrul măsurii respective?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare preliminară, cu alte cuvinte dacă dobândirea unui astfel de drept subiectiv este posibilă, se poate considera că concluzia la care s-a ajuns în cadrul reuniunii Comitetului pentru dezvoltare rurală al Comisei Europene din 19 octombrie 2011, în sensul că ajutorul pentru pensionarea anticipată din agricultură nu poate fi transferat moștenitorilor cedentului exploatației agricole, reprezintă un motiv pentru încetarea anticipată a dreptului subiectiv dobândit, menționat anterior?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA) și de modificare și abrogare a unor regulamente (JO 1999, L 160, p. 80, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 134).


title: Cauza F-87/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 9 decembrie 2010 — Schuerings/Fundația Europeană de Formare (ETF) (Funcție publică — Personalul Fundației Europene de Formare — Agent temporar — Contract pe perioadă nedeterminată — Concediere — Cerința existenței unui motiv valabil — Desființarea unui post — Obligația de solicitudine — Schimbare a repartizării)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/59

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 9 decembrie 2010 — Schuerings/Fundația Europeană de Formare (ETF)
   (Cauza F-87/08) (1)

   (Funcție publică - Personalul Fundației Europene de Formare - Agent temporar - Contract pe perioadă nedeterminată - Concediere - Cerința existenței unui motiv valabil - Desființarea unui post - Obligația de solicitudine - Schimbare a repartizării)
   2011/C 30/110
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Gisela Schuerings (Nisa, Franța) (reprezentanți: N. Lhoest și L. Delhaye, avocați)

      Pârâtă: Fundația Europeană de Formare (ETF) (reprezentanți: T. Ciccarone, agent, asistată de L. Levi, avocat)

      Obiectul

   Anularea deciziei pârâtei de concediere a reclamantei, precum și obligarea Fundației Europene de Formare la repararea prejudiciului material și moral suferit de reclamantă

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia de concediere a doamnei Schuerings din 23 octombrie 2007.

               2.

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3.

               Obligă Fundația Europeană de Formare (ETF) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 327, 20.12.2008, p. 43.


title: Cauza C-12/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour du travail de Liège (Belgia) la 11 ianuarie 2008 — Mono Car Styling SA, în lichidare/Dervis Odemis, Marc Bayard, Pietro Dimola, Danielle Marra, Youssef Belkaid, Marie-Christine Henri, Philippe Tistaert, Richard Toussaint, Alexandre Van Rutten, François Cristantielli, Khalid Zari, Isabelle Longaretti, Luigi Deiana, Vincent Hellinx, Christophe Novelli, Domenico Castronovo, Rachid Hitti, Alberto D'Errico, Marco Quaranta, Primo Pecci, Giuseppe Montaperto

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour du travail de Liège (Belgia) la 11 ianuarie 2008 — Mono Car Styling SA, în lichidare/Dervis Odemis, Marc Bayard, Pietro Dimola, Danielle Marra, Youssef Belkaid, Marie-Christine Henri, Philippe Tistaert, Richard Toussaint, Alexandre Van Rutten, François Cristantielli, Khalid Zari, Isabelle Longaretti, Luigi Deiana, Vincent Hellinx, Christophe Novelli, Domenico Castronovo, Rachid Hitti, Alberto D'Errico, Marco Quaranta, Primo Pecci, Giuseppe Montaperto
   (Cauza C-12/08)
   (2008/C 79/30)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour du travail de Liège
   Părțile din acțiunea principală

      Apelantă: Mono Car Styling SA, în lichidare

      Intimați: Dervis Odemis, Marc Bayard, Pietro Dimola, Danielle Marra, Youssef Belkaid, Marie-Christine Henri, Philippe Tistaert, Richard Toussaint, Alexandre Van Rutten, François Cristantielli, Khalid Zari, Isabelle Longaretti, Luigi Deiana, Vincent Hellinx, Christophe Novelli, Domenico Castronovo, Rachid Hitti, Alberto D'Errico, Marco Quaranta, Primo Pecci, Giuseppe Montaperto
   Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 6 din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (1), care prevede că:

                  „Statele membre asigură punerea la dispoziția reprezentanților lucrătorilor și a lucrătorilor proceduri administrative și judiciare care să permită respectarea obligațiilor prevăzute de prezenta directivă”,
               trebuie interpretat în sensul că interzice existența unei dispoziții naționale, precum articolul 67 din Legea din 13 februarie 1998 privind unele dispoziții de stimulare a ocupării forței de muncă, în măsura în care prevede că un lucrător nu mai poate contesta respectarea procedurii de informare și de consultare

                           —

                           decât pentru motivul că angajatorul nu a respectat condițiile menționate la articolul 66 alineatul 1 al doilea paragraf din aceeași lege,

                           —

                           și cu condiția ca reprezentanții personalului în cadrul Consiliului întreprinderii sau, în lipsa acestuia, membrii delegației de sindicat sau, în lipsa acesteia, lucrătorii care ar trebui informați și consultați, să fi notificat angajatorului obiecțiile cu privire la respectarea uneia sau a mai multor condiții prevăzute la articolul 66 alineatul 1 al doilea paragraf, în termen de 30 de zile începând cu data afișării menționate la articolul 66 alineatul 2 al doilea paragraf,

                           —

                           și ca lucrătorul concediat să fi informat angajatorul printr-o scrisoare recomandată, că a contestat respectarea procedurii de informare și de consultare și că a solicitat reintegrarea pe postul său, [și acesta, într-un termen de 30 de zile de la data concedierii sale] sau de la data la care concedierile au dobândit caracterul de concediere colectivă?

               2.

               Presupunând că articolul 6 din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective, poate fi interpretat în sensul că permite unui stat membru să adopte o dispoziție națională, precum articolul 67 din Legea din 13 februarie 1998 privind unele dispoziții de stimulare a ocupării forței de muncă, în măsura în care prevede că un lucrător concediat nu mai poate contesta respectarea procedurii de informare și de consultare, decât pentru motivul că angajatorul nu a respectat condițiile menționate la articolul 66 alineatul 1 al doilea paragraf din aceeași lege, și cu condiția ca reprezentanții personalului în cadrul Consiliului întreprinderii sau, în lipsa acestuia, membrii delegației de sindicat sau, în lipsa acesteia, lucrătorii care ar trebui informați și consultați, să fi notificat angajatorului obiecțiile cu privire la respectarea uneia sau a mai multor condiții prevăzute la articolul 66 alineatul 1 al doilea paragraf, în termen de 30 de zile începând cu data afișării menționate la articolul 66 alineatul 2 al doilea paragraf, și ca lucrătorul concediat să fi informat angajatorul printr-o scrisoare recomandată, că a contestat respectarea procedurii de informare și de consultare și că a solicitat reintegrarea pe postul său, și acesta, într-un termen de 30 de zile de la data concedierii sale sau de la data la care concedierile au dobândit caracterul de concediere colectivă,
               un astfel de sistem este compatibil cu drepturile fundamentale ale persoanelor care fac parte integrantă din principiile generale de drept a căror respectare este asigurată de instanța comunitară, și mai ales cu articolul 6 din Convenția Europeană pentru apărarea Drepturilor Omului și a Libertăților fundamentale?

               3.

               O instanță națională sesizată cu soluționarea unui litigiu între doi particulari, în speță un lucrător și fostul său angajator, poate să înlăture o dispoziție de drept intern contrară dispozițiilor unei directive comunitare, precum articolul 67 din Legea din 13 februarie 1998 privind unele dispoziții de stimulare a ocupării forței de muncă, pentru a pune în aplicare alte dispoziții de drept intern, care, prin ipoteză, transpun în mod corect o directivă comunitară, precum dispozițiile cuprinse în convenția colectivă de muncă nr. 24 din 2 octombrie 1975, devenită obligatorie prin decretul regal din 21 ianuarie 1976, dar a căror aplicare efectivă este împiedicată de dispoziția de drept intern contrară dispozițiilor unei directive comunitare, în speță articolul 67 din Legea din 13 februarie 1998?

               4.

                           1)

                           Articolul 2 din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998, mai exact alineatele sale (1), (2) și (3), trebuie interpretat în sensul că interzice existența unei dispoziții naționale, precum articolul 66 alineatul 1 din Legea din 13 februarie 1998 privind unele dispoziții de stimulare a ocupării forței de muncă, în măsura în care prevede că angajatorul care intenționează să își respecte obligațiile care îi incumbă în cadrul unei concedieri colective este obligat doar să aducă dovada că a respectat următoarele condiții:

                                       1.

                                       a prezentat Consiliului întreprinderii sau, în lipsa acestuia, delegației de sindicat sau, în lipsa acesteia, lucrătorilor, un raport scris în care previne cu privire la intenția sa de a iniția o concediere colectivă;

                                       2.

                                       trebuie să poată aduce dovada că, referitor la intenția de a iniția o concediere colectivă, a convocat Consiliul întreprinderii, sau, în lipsa acestuia, s-a întâlnit cu delegația de sindicat sau, în lipsa acesteia, cu lucrătorii;

                                       3.

                                       trebuie să fi permis membrilor care reprezintă personalul în cadrul Consiliului întreprinderii sau, în lipsa acestuia, membrilor delegației de sindicat sau, în lipsa acesteia, lucrătorilor să adreseze întrebări privind concedierea colectivă preconizată și să formuleze argumente sau să prezinte contrapropuneri în acest sens;

                                       4.

                                       trebuie să fi examinat întrebările, argumentele și contrapropunerile menționate la punctul 3 și să fi răspuns la acestea?

                           2)

                           Aceeași dispoziție trebuie interpretată în sensul că interzice existența unei dispoziții naționale, precum articolul 67 alineatul 2 din Legea din 13 februarie 1998 privind unele dispoziții de stimulare a ocupării forței de muncă, în măsura în care aceasta prevede că lucrătorul concediat nu poate contesta respectarea procedurii de informare și de consultare decât pentru motivul că angajatorul nu a respectat condițiile menționate la articolul 66 alineatul 1 al doilea paragraf, la care se referă întrebarea 1) de mai sus?

      (1)  JO L 225, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 95.


title: Cauza C-96/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 martie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Viamex Agrar Handels GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Regulamentul (CE) nr. 615/98 — Directiva 91/628/CEE — Restituiri la export — Refuz — Nerespectarea Directivei 91/628/CEE — Bunăstarea animalelor afectată — Sarcina probei — Lipsă de elemente de probă)

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 martie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Viamex Agrar Handels GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-96/06) (1)

   (Regulamentul (CE) nr. 615/98 - Directiva 91/628/CEE - Restituiri la export - Refuz - Nerespectarea Directivei 91/628/CEE - Bunăstarea animalelor afectată - Sarcina probei - Lipsă de elemente de probă)
   (2008/C 116/05)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Hamburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Viamex Agrar Handels GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Hamburg — Interpretarea articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 615/98 al Comisiei din 18 martie 1998 de stabilire a normelor specifice de aplicare a sistemului restituirilor la export în ceea ce privește bunăstarea animalelor vii din specia bovină în cursul transportului (JO L 82, p. 19) — Posibilitatea autorității competente de a refuza acordarea restituirilor la export în cazul în care, „având în vedere […] orice alt element de care dispune”, aceasta apreciază că nu au fost respectate dispozițiile Directivei 91/628/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecția animalelor în cursul transportului și de modificare a Directivelor 90/425/CEE și 91/496/CEE (JO L 340, p. 17, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 182) — Sarcina probei — Refuzul acordării restituirilor din cauza utilizării unei nave înscrise pe o listă a navelor care nu îndeplinesc cerințele Directivei 91/628/CEE („lista negativă”), în lipsa unor indicii care să permită concluzia că bunăstarea animalelor a fost afectată în mod efectiv
   Dispozitivul

               1)

               În pofida documentelor prezentate de exportator conform articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 615/98 al Comisiei din 18 martie 1998 de stabilire a normelor specifice de aplicare a sistemului restituirilor la export în ceea ce privește bunăstarea animalelor vii din specia bovină în cursul transportului, autoritatea competentă poate aprecia, în temeiul articolului 5 alineatul (3) din regulamentul menționat, că Directiva 91/628/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecția animalelor în cursul transportului și de modificare a Directivelor 90/425/CEE și 91/496/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/29/CE a Consiliului din 29 iunie 1995 nu a fost respectată. Cu toate acestea, autoritatea competentă nu poate ajunge la această concluzie decât dacă se întemeiază pe documentele menționate la articolul 5 din Regulamentul nr. 615/98 și pe rapoartele menționate la articolul 4 din același regulament referitoare la sănătatea animalelor sau pe orice alt element obiectiv având incidență asupra bunăstării animalelor respective de natură să repună în discuție documentele prezentate de exportator, acestuia din urmă revenindu-i sarcina să demonstreze, dacă este cazul, de ce nu sunt relevante elementele invocate de autoritatea competentă pentru a stabili nerespectarea Directivei 91/628, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/29.

               2)

               În temeiul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 615/98, autoritatea competentă poate refuza restituirea la export din cauza nerespectării dispozițiilor referitoare la sănătatea animalelor din Directiva 91/628, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/29, în pofida faptului că niciun element nu permite să se constate că bunăstarea animalelor transportate a fost afectată în mod concret.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006.


title: Cauza C-92/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Ireland — Irlanda) — Health Service Executive/SC, AC [Competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești — Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 — Copil minor care are reședința obișnuită în Irlanda, unde a făcut obiectul unor plasamente repetate — Comportamente agresive și periculoase pentru copilul însuși — Hotărâre judecătorească privind plasarea copilului într-un centru de plasament cu regim închis din Anglia — Domeniu de aplicare material al regulamentului — Articolul 56 — Modalități de consultare și de aprobare — Obligația de a recunoaște sau de a încuviința executarea hotărârii judecătorești privind plasarea copilului într-un centru de plasament cu regim închis — Măsuri provizorii — Procedură preliminară de urgență]

text:
               30.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Ireland — Irlanda) — Health Service Executive/SC, AC
   (Cauza C-92/12) (1)

   (Competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești - Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 - Copil minor care are reședința obișnuită în Irlanda, unde a făcut obiectul unor plasamente repetate - Comportamente agresive și periculoase pentru copilul însuși - Hotărâre judecătorească privind plasarea copilului într-un centru de plasament cu regim închis din Anglia - Domeniu de aplicare material al regulamentului - Articolul 56 - Modalități de consultare și de aprobare - Obligația de a recunoaște sau de a încuviința executarea hotărârii judecătorești privind plasarea copilului într-un centru de plasament cu regim închis - Măsuri provizorii - Procedură preliminară de urgență)
   2012/C 194/08
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Health Service Executive

      Pârâți: SC, AC

      Cu participarea: Attorney General

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Ireland — Interpretarea articolului 56 din Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 183) — Domeniu de aplicare rationae materiae — Hotărâre a unei instanțe irlandeze de plasare a unui copil, cu domiciliul în Irlanda, în detenție într-o unitate de terapie și de educație în regim de supraveghere din Regatul Unit — Modalități de consultare și de primire a consimțământului pentru asigurarea protecției efective a copilului — Obligație de recunoaștere și/sau de încuviințare a executării hotărârii de plasare a copilului într-o unitate de terapie în regim de supraveghere prealabilă plasării?

      Dispozitivul

               1.

               Hotărârea unei instanțe dintr un stat membru prin care se dispune plasarea unui copil într un centru de plasament cu regim închis care oferă îngrijire terapeutică și educațională, situat într un alt stat membru, care implică, pentru protecție, o privare de libertate pe o perioadă determinată, intră în domeniul de aplicare material al Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000.

               2.

               Aprobarea prevăzută la articolul 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2201/2003 trebuie dată, anterior adoptării hotărârii judecătorești prin care se dispune plasarea unui copil, de o autoritate competentă reglementată de dreptul public. Nu este suficient ca centrul de plasament în care copilul trebuie plasat să își dea aprobarea. În împrejurări cum sunt cele din acțiunea principală, în care instanța din statul membru care a decis plasarea are îndoieli asupra problemei dacă o aprobare a fost dată în mod valabil în statul membru solicitat, deoarece nu a fost posibil să se stabilească cu certitudine care era autoritatea competentă în acest ultim stat, este posibilă o regularizare pentru asigurarea faptului că cerința unei aprobări prevăzută la articolul 56 din Regulamentul nr. 2201/2003 a fost pe deplin respectată.

               3.

               Regulamentul nr. 2201/2003 trebuie interpretat în sensul că unei hotărâri a unei instanțe dintr un stat membru prin care se dispune plasarea obligatorie a unui copil într un centru de plasament cu regim închis situat în alt stat membru trebuie, înainte de executarea în statul membru solicitat, să îi fie încuviințată executarea în acest stat membru. Pentru a nu lipsi regulamentul de efectul său util, hotărârea instanței din statul membru solicitat privind cererea de încuviințare a executării trebuie să fie luată cu o celeritate deosebită, fără ca căile de atac îndreptate împotriva unei asemenea hotărâri a instanței din statul membru solicitat să poată avea un efect suspensiv.

               4.

               În cazul în care a fost dată pentru o perioadă determinată, aprobarea unei plasări în temeiul articolului 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2201/2003 nu se aplică hotărârilor care au ca obiect prelungirea duratei plasării. În asemenea împrejurări, o nouă aprobare trebuie să fie solicitată. O hotărâre judecătorească prin care se dispune plasarea într-un alt stat membru pentru care a fost încuviințată executarea nu poate fi executată în acest ultim stat decât pentru perioada arătată în hotărârea prin care s-a dispus plasarea.

      (1)  JO C 133, 5.5.2012


title: Cauza T-495/11: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2011 — Streng/OAPI — Gismondi (PARAMETRICA)

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/37

         Acțiune introdusă la 19 septembrie 2011 — Streng/OAPI — Gismondi (PARAMETRICA)
   (Cauza T-495/11)
   2011/C 347/67
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Michael Streng (Erding, Germania) (reprezentant: A. Pappert, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Fulvio Gismondi (Roma, Italia)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 19 iulie 2011 în cauza R 1348/2010-4 și retrimiterea cauzei la Camera a patra de recurs; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca verbală „PARAMETRICA” pentru servicii din clasele 36 și 42 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6048433

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamantul

      Marca sau semnul invocat: marca verbală germană „parameta” înregistrată cu nr. 30311096 pentru servicii din clasele 35, 38, 41 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite în totalitate opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge opoziția

      Motivele invocate: Încălcarea normei 19 alineatele (2) și (3), coroborată cu norma 98 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei, în măsura în care camera de recurs a considerat în mod eronat că documentele prezentate care conțin coduri WIPO INID nu sunt în limba de procedură și/sau, considerate împreună cu traducerea furnizată în înscrisul din 3 noiembrie 2008, nu constituie o „traducere” în sensul normei 98 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95.


title: Cauza T-735/15: Hotărârea Tribunalului din 6 decembrie 2016 – The Art Company B & S/EUIPO – Manifatture Daddato și Laurora (SHOP ART) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative SHOP ART — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară art — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/31

         Hotărârea Tribunalului din 6 decembrie 2016 – The Art Company B & S/EUIPO – Manifatture Daddato și Laurora (SHOP ART)
   (Cauza T-735/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative SHOP ART - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară art - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 022/41)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: The Art Company B & S, SA (Quel, Spania) (reprezentanţi: L. Sánchez Calderón și J. Villamor Muguerza, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Palmero Cabezas)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Manifatture Daddato SpA (Barletta, Italia) (reprezentant: D. Russo, avocat)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Sabina Laurora (Trani, Italia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 8 octombrie 2015 (cauza R 3050/2014-1) privind o procedură de opoziție între The Art Company B & S, pe de o parte, și Manifatture Daddato și doamna Laurora, pe de altă parte

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 8 octombrie 2015 (cauza R 3050/2014-1).

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 68, 22.2.2016


title: Cauza C-95/15 P: Recurs introdus la 24 februarie 2015 de H & R ChemPharm GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014 în cauza T-551/08, H & R ChemPharm GmbH/Comisia Europeană

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/43

         Recurs introdus la 24 februarie 2015 de H & R ChemPharm GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014 în cauza T-551/08, H & R ChemPharm GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-95/15 P)
   (2015/C 138/57)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: H & R ChemPharm GmbH (reprezentanți: M. Klusmann și S. Thomas, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în tot a Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014 în cauza T-551/08, în măsura în care privește pe reclamantă;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea în mod adecvat a amenzii în cuantum de 22 de milioane de euro aplicate reclamantei prin articolul 2 din decizia atacată, din 1 octombrie 2008;

               —

               cu titlu mai subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               anularea obligației de rambursare a sumei de 10  000 de euro cu titlu de cheltuieli efectuate de Tribunal, impusă în temeiul articolului 90 litera (a) din Regulamentul de procedură al Tribunalului;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2014 (număr de înregistrare 651533) în cauza T-551/08, H&R ChemPharm GmbH/Comisia, prin care Tribunalul a respins, în măsura în care privește pe reclamantă, acțiunea formulată împotriva Deciziei C(2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 (cazul COMP/39.181 – Ceară de lumânări).
   În susținerea recursului, recurenta (care are calitatea de reclamantă în prima instanță) invocă următoarele motive de recurs:

               1.

               Prin intermediul primului motiv, recurenta invocă, printre altele, o încălcare a articolului 81 CE [devenit articolul 101 TFUE] din cauza unei motivări contradictorii și insuficiente a hotărârii cu privire la structura și răspunderea recurentei, în calitate de întreprindere, aspecte pe baza cărora Tribunalul și-a întemeiat constatarea referitoare la încălcarea articolului 81 CE săvârșită de recurentă. Contradicția principală constă în aceea că, în vederea imputării încălcării, Tribunalul a tratat recurenta și întreprinderea Tudapetrol, care nu este afiliată recurentei, ca fiind o întreprindere unică, însă în cadrul stabilirii amenzii a considerat că acestea reprezintă două întreprinderi separate. Întrucât din motivarea hotărârii nu reiese dacă există o întreprindere unică formată de recurentă și Tudapetrol sau dacă acestea sunt tratate ca două întreprinderi, recurenta invocă în același timp o încălcare a obligației de motivare (articolul 296 TFUE) și dreptul său garantat la apărare.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta invocă aprecierea eronată, din punct de vedere juridic, a comportamentului unui salariat care ocupă mai multe funcții în întreprinderi diferite, autonome din punct de vedere juridic. Reclamanta critică imputarea în sarcina sa a comportamentului acestui salariat, fără ca Tribunalul să fi analizat dacă, în final, salariatul respectiv a săvârșit în numele recurentei actele ilicite ce fac obiectul litigiului. Această apreciere a Tribunalului încalcă articolul 81 CE. În același timp, Tribunalul a încălcat principiul unui proces echitabil, întrucât, printr-o motivare nesusținută în drept, a respins propunerea de probe formulată de recurentă în privința sarcinilor efective ale salariatului (încălcare a articolului 6 din Convenția europeană a drepturilor omului).

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta invocă o interpretare eronată determinantă a articolului 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003 (1) în raport cu amenda aplicată în funcție de cifra de afaceri realizată. Această eroare constă în faptul că, la calcularea amenzii, Tribunalul a acceptat includerea cifrelor de afaceri realizate de o a treia întreprindere, deși cert că această întreprindere nu a participat la încălcare și nu formează cu recurenta o unitate economică. Hotărârea nu conține o motivare juridică cu privire la temeiul luării în considerare a cifrelor de afaceri realizate de terți la stabilirea amenzii, în lipsa unei unități economice. Astfel, considerațiile Tribunalului încalcă nu numai articolul 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003, ci și cerințele izvorâte din jurisprudență referitoare la obligația de motivare (articolul 296 TFUE).

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta susține mai întâi că, la stabilirea amenzii, Tribunalul a luat în considerare cifre de afaceri ale unor societăți care au fost achiziționate abia la sfârșitul perioadei la care se raportează încălcarea și a extrapolat aceste cifre de afaceri la întreaga perioadă de participare la încălcare. Această constatare este contradictorie în raport cu constatarea Tribunalului din hotărârea pe care a pronunțat-o în cauza paralelă Esso (2). În Hotărârea Esso, în privința unei cauze și a unor împrejurări asemănătoare, Tribunalul a statuat că modalitatea de calcul utilizată de Comisie determină o creștere artificială a cifrelor de afaceri care reprezintă baza de calcul pentru stabilirea cuantumului amenzii. Această inegalitate de tratament constituie o încălcare a articolului 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003. Întrucât Tribunalul nu s-a pronunțat asupra criticilor formulate de recurentă, hotărârea atacată este, în același timp, nemotivată (articolul 296 TFUE). În plus, recurenta invocă săvârșirea de către Tribunal a unei erori la calcularea amenzii, care ar determina o dublă luare în considerare a cifrelor de afaceri, ceea ce constituie o încălcare a articolului 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, recurenta invocă mai multe erori săvârșite la stabilirea amenzii, printre care se numără în special caracterul disproporționat al amenzii aplicate recurentei în raport cu alte întreprinderi care au participat la pretinsele încălcări [încălcare a articolului 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003]. Recurenta susține că Tribunalul nu a luat în considerare diferențele în ceea ce privește caracterul sancționabil al participării reclamantei la faptele imputate în raport cu alte întreprinderi participante și invocă o apreciere disproporționată a dimensiunii întreprinderilor.

               6.

               Prin intermediul celui de al șaselea motiv, reclamanta critică eroarea de drept în stabilirea cheltuielilor pretins suplimentare și fără a fi detaliate, efectuate de Tribunal pe parcursul procedurii, care ar fi cauzate de recurentă și pe care aceasta a fost obligată să le ramburseze [încălcare a articolului 90 litera (a) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, precum și a articolului 296 TFUE și a articolului 6 din Convenția europeană a drepturilor omului]. Recurenta contestă existența acestor cheltuieli și susține că nu a fost ascultată cu privire la acest aspect înainte de luarea deciziei de stabilire a acestora.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269).

      (2)  T-540/08, EU:T:2014:630.


title: Cauza T-245/13: Hotărârea Tribunalului din 4 septembrie 2015 – Regatul Unit/Comisia [„FEOGA — Secțiunea «Garantare» — FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțare — Regim de plată unică — Controale-cheie — Controale secundare — Articolele 51, 53, 73 și 73a din Regulamentul (CE) nr. 796/2004”]

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/22

         Hotărârea Tribunalului din 4 septembrie 2015 – Regatul Unit/Comisia
   (Cauza T-245/13) (1)

   ([„FEOGA - Secțiunea «Garantare» - FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Regim de plată unică - Controale-cheie - Controale secundare - Articolele 51, 53, 73 și 73a din Regulamentul (CE) nr. 796/2004”])
   (2015/C 346/24)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: inițial C. Murrell, M. Holt și E. Jenkinson, ulterior M. Holt, agenți, asistați de D. Wyatt, QC, și de V. Wakefield, barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Rossi și K. Skelly, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei de punere în aplicare 2013/123/UE a Comisiei din 26 februarie 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii „Garantare” a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 67, p. 20), în măsura în care această decizie privește o poziție din anexa I, referitoare la o corecție extrapolată de 5,19 % aplicată cheltuielilor efectuate în Irlanda de Nord (Regatul Unit) în cursul exercițiului financiar 2010, în cuantum de 16 513 582,57 euro.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 189, 29.6.2013.


title: Cauza T-364/15 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 7 aprilie 2016 – ADR Center/Comisia („Măsuri provizorii — Clauză compromisorie — Convenții încheiate în vederea realizării proiectelor subvenționate de Uniune în cadrul programului «Justiția civilă» — Decizie executorie a Comisiei de a proceda la recuperarea sumelor plătite — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței”)

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/31

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 7 aprilie 2016 – ADR Center/Comisia
   (Cauza T-364/15 R)
   ((„Măsuri provizorii - Clauză compromisorie - Convenții încheiate în vederea realizării proiectelor subvenționate de Uniune în cadrul programului «Justiția civilă» - Decizie executorie a Comisiei de a proceda la recuperarea sumelor plătite - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”))
   (2016/C 191/41)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: ADR Center Srl (Roma, Italia) (reprezentant: L. Tantalo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Cappelletti și J. Estrada de Solà, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării silite a Deciziei C (2015) 3117 final a Comisiei din 4 mai 2015 privind recuperarea sumei de 432 637,97 euro, majorată cu dobânzi, datorată de ADR Center Srl prin raportare la notele de debit nr. 3241408192 și 3241409206, privind suma de 155 507,97 euro și suma de 277 130 euro.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Revocă Ordonanța din 22 ianuarie 2016, în măsura în care privește cauza T-364/15 R.

               3)

               Cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-407/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 5 septembrie 2007 — Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing/Staatssecretaris van Financiën

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 5 septembrie 2007 — Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-407/07)
   (2007/C 283/24)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën
   Întrebarea preliminară
   Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (f) din a șasea directivă (1) trebuie interpretat în sensul că intră deopotrivă în domeniul său de aplicare serviciile prestate de grupurile vizate prin această prevedere către membrii lor, servicii care sunt direct necesare acestor membri pentru a efectua prestații scutite de taxa pe valoarea adăugată sau care nu fac obiectul taxei pe valoarea adăugată și pentru remunerarea cărora nu se solicită mai mult decât cheltuielile efectuate pentru aceste servicii, dacă aceste servicii nu sunt prestate decât în favoarea unuia sau câtorva dintre membri?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-311/12: Ordonanța președintelui Curții din 7 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeitsgericht Nienburg — Germania) — Heinz Kassner/Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/19

         Ordonanța președintelui Curții din 7 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeitsgericht Nienburg — Germania) — Heinz Kassner/Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
   (Cauza C-311/12) (1)

   2013/C 108/48
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza C-312/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesarbeitsgericht Köln (Germania) la 29 iunie 2010 — Land Nordrhein-Westfalen/Melanie Klinz

text:
               9.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesarbeitsgericht Köln (Germania) la 29 iunie 2010 — Land Nordrhein-Westfalen/Melanie Klinz
   (Cauza C-312/10)
   ()
   2010/C 274/04
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesarbeitsgericht Köln

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Land Nordrhein-Westfalen

      Pârâtă: Melanie Klinz

      Întrebările preliminare

      Întrebarea 1

               (a)

               Este compatibil cu sensul și cu scopul clauzei 5 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 (1), ca la momentul aprecierii juridice a aspectului dacă, într-un caz individual, un contract de reînnoire pe durată determinată este justificat de motive obiective în sensul clauzei 5 punctul 1 litera (a) din acordul-cadru, să se examineze exclusiv raporturile de muncă din momentul încheierii acestui contract de reînnoire, fără a se lua în considerare numărul de contracte pe durată determinată anterioare acestui contract, sau

               (b)

               Sensul și scopul clauzei 5 punctul 1 litera (a) din acordul-cadru, acela de a preveni abuzurile care rezultă din folosirea contractelor de muncă succesive, impun stabilirea unor condiții cu atât mai stricte în privința „motivului obiectiv”, cu cât există mai multe contracte de muncă pe durată determinată succesive ce sunt anterioare celui analizat sau cu cât perioada în care lucrătorul în cauză a fost angajat pe bază de contracte pe durată determinată succesive este mai îndelungată?

      Întrebarea 2

   Clauza 5 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată se opune aplicării unei dispoziții de drept național precum articolul 14 alineatul (1) al doilea paragraf punctul 7 TzBfG [Gesetz über Teilzeitarbeit und befristete Arbeitsverträge, Legea privind munca cu normă parțială și contractele de muncă pe durată determinată], potrivit căruia, numai în sectorul public, încheierea de contracte de muncă pe durată determinată succesive este justificată de „motivul obiectiv” că remunerarea lucrătorului se face din resurse bugetare care sunt destinate unor raporturi de muncă pe durată determinată, în timp ce, în cazul angajatorilor din sectorul privat, motive economice de acest gen nu sunt considerate „motive obiective”?

      Întrebarea 3

               (a)

               Prevederea legală descrisă la întrebarea 2) [în speță, articolul 14 alineatul (1) al doilea paragraf punctul 7 TzBfG] este conformă cu acordul-cadru atunci când dispoziția bugetară la care face referire această prevedere conține un scop suficient de concret ce justifică recurgerea la contracte pe durată determinată și care ține în primul rând de activitatea în cauză și de condițiile exercitării acesteia (a se vedea Hotărârea Curții de Justiție din 4 iulie 2006 din cauza C-212/04, Adeneler, punctul 2 din sumar)?

      În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 3a):

               (b)

               Este vorba despre un astfel de scop suficient de concret în cazul în care legea bugetului, în speță, articolul 7 alineatul (3) HG NRW 2004/05 [Haushaltsgesetz Nordrhein-Westfalen, Legea bugetului Landului Renania de Nord-Westfalia pentru perioada 2004-2005], prevede că resursele bugetare sunt destinate unei activități pe durată determinată ca „personal temporar”?

      În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 3b):

               (c)

               Acest lucru este valabil și atunci când, în acest sens, prin activitatea „personal temporar” se înțelege nu numai o activitate care servește fie la acoperirea creșterii temporare a volumului de muncă, fie la înlocuirea personalului permanent care este absent temporar, ci și în cazul în care aceasta se referă la situația unui lucrător retribuit din resurse bugetare care au devenit disponibile ca urmare a absenței temporare a unui lucrător permanent ce ocupă același post, deși „personalul temporar” îndeplinește sarcini ce corespund unor nevoi permanente ale angajatorului și care nu sunt în legătură, din punct de vedere al conținutului, cu sarcinile de serviciu ale salariatului absent, sau

               (d)

               Interpretarea noțiunii „personal temporar” descrisă la întrebarea 3c) contravine sensului și scopului Acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată, acela de a preveni abuzurile ce rezultă din folosirea contractelor de muncă succesive, precum și principiului stabilit în cauza Angelidaki (Hotărârea Curții de Justiție din 23 aprilie 2009, cauzele conexate C-378/07 — C-380/07, punctul 2 din sumar), conform căruia clauza 5 punctul 1 litera (a) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată se opune posibilității ca o reglementare națională să fie aplicată „astfel încât reînnoirea de contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul public să fie considerată justificată de „motive obiective” în sensul clauzei menționate, pentru simplul motiv că aceste contracte sunt întemeiate pe dispoziții legale care permit reînnoirea lor pentru a satisface anumite nevoi provizorii, în condițiile în care, în realitate, respectivele nevoi sunt permanente și durabile”?

      Întrebarea 4

   Un stat membru încalcă clauza 8 punctul 3 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, în cazul în care, prin legea de transpunere în dreptul național a Directivei 1999/70/CE, introduce, cu aplicabilitate generală în sectorul public, un motiv de a recurge la munca pe durată determinată precum cel descris la întrebarea 2) care exista în dreptul național anterior adoptării Directivei 1999/70/CE într-o formă comparabilă numai în privința unei mici subcategorii din sectorul public (domeniul învățământului superior)? O astfel de încălcare face ca dispoziția de drept intern să nu mai poată fi aplicată?

      (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129)


title: Cauza C-571/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Bolzano (Italia) la 7 decembrie 2010 — Kamberaj Servet/Istituto per l’Edilizia Sociale della Provincia Autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia Autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

text:
               12.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Bolzano (Italia) la 7 decembrie 2010 — Kamberaj Servet/Istituto per l’Edilizia Sociale della Provincia Autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia Autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano
   (Cauza C-571/10)
   2011/C 46/11
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Bolzano.

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Kamberaj Servet

      Pârâți: Istituto per l’Edilizia Sociale della Provincia Autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia Autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

      Întrebările preliminare

               1.

               Principiul supremației dreptului Uniunii obligă instanța națională să aplice pe deplin și imediat dispozițiile de drept ale Uniunii care au efect direct, lăsând neaplicate dispozițiile de drept intern contrare dreptului Uniunii deși sunt adoptate în aplicarea principiilor fundamentale ale ordinii constituționale a statului membru?

               2.

               În cazul unui conflict între o dispoziție de drept intern și CEDO, referirea la CEDO din cuprinsul articolului 6 TUE, obligă instanța națională să aplice direct articolul 14 [din CEDO] și articolul 1 din Protocolul adițional nr. 12 [la CEDO], lăsând neaplicată sursa de drept intern incompatibilă, fără să fie necesar să ridice, în prealabil, o excepție de neconstituționalitate în fața Curții Constituționale naționale?

               3.

               Dreptul Uniunii și în special articolele 2 TUE și 6 TUE, articolele 21 și 34 din Cartă și Directivele 2000/43/CE și 2003/109/CE, se opune unei reglementări naționale (mai corect: provinciale) precum cea conținută în articolul 15 alineatul (3) (mai corect: alineatul (2)) din Decretul Președintelui Republicii nr. 670/1972, coroborat cu articolele 1 și 5 din Legea provincială nr. 13 din 1998 și în decizia adoptată de Giunta provinciale nr. 1885 din 20 iulie 2009, în măsura în care această dispoziție ține seama de cetățenie, pentru prestațiile pe care le prevede și în special pentru «ajutorul pentru locuință», rezervând un tratament mai nefavorabil pentru lucrătorii rezidenți pe termen lung care nu aparțin Uniunii sau pentru apatrizi decât pentru cetățenii rezidenți comunitari (italieni sau nu)?

         În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările anterioare:

               4.

               În cazul încălcării principiilor generale ale Uniunii, precum interzicerea discriminării și cerința securității juridice, atunci când există o reglementare națională de transpunere care permite instanței să «dispună încetarea comportamentului cauzator de prejudicii și să adopte orice altă măsură adecvată, în funcție de circumstanțele și de efectele discriminării», și care, de asemenea, impune «să se dispună încetarea comportamentului, conduitei sau a actului discriminatoriu, dacă acestea continuă, precum și înlăturarea efectelor» și permite să se dispună «pentru a împiedica repetarea acestuia, în termenul stabilit prin măsura în discuție, un plan de eliminare a discriminărilor constatate», articolul 15 din Directiva 2000/43/CE, în măsura în care prevede că sancțiunile trebuie să fie eficiente, proporționale și să descurajeze discriminarea, trebuie interpretat în sensul că include printre discriminările constatate și efectele care trebuie înlăturate, inclusiv în scopul de a evita discriminări inverse nejustificate, toate încălcările ce afectează persoanele discriminate, chiar dacă nu sunt parte în litigiu?

         În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară:

               5.

               Dreptul Uniunii, și în special articolele 2 TUE și 6 TUE, articolele 21 și 34 din Cartă și Directivele 2000/43/CE și 2003/109/CE, se opune unei reglementări naționale (mai corect: provinciale) care, pentru acordarea ajutorului pentru locuință, impune numai cetățenilor extracomunitari, iar nu și cetățenilor comunitari (italieni sau nu), aflați la egalitate numai în ceea ce privește obligația de a fi rezident pe teritoriul provinciei pentru o durată mai mare de 5 ani, îndeplinirea unei cerințe de 3 ani de desfășurare a unei activități profesionale?

               6.

               Dreptul Uniunii, și în special articolele 2 TUE și 6 TUE, și articolele 18 TFUE, 45 TFUE, 49 TFUE coroborate cu articolele 1, 21, 34 din Cartă, se opune unei reglementări naționale (mai corect: provinciale) care, pentru acordarea ajutorului pentru locuință, prevede în sarcina cetățenilor comunitari (italieni sau nu) obligația de a-și declara apartenența sau afilierea etnică la unul dintre cele trei grupuri lingvistice din Alto Adige/Tirolul de Sud?

               7.

               Dreptul Uniunii, și în special articolele 2 TUE și 6 TUE, articolele 18 TFUE, 45 TFUE și 49 TFUE coroborate cu articolele 21 și 34 din Cartă, se opune unei reglementări naționale (mai corect: provinciale) care, pentru acordarea ajutorului pentru locuință, prevede în sarcina cetățenilor comunitari (italieni sau nu) obligația de a fi rezident sau de încadrare în muncă pe teritoriul provinciei pentru cel puțin 5 ani?


title: Cauza C-198/07 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 decembrie 2008 — Donal Gordon/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Raport asupra evoluției carierei — Acțiune în anulare — Interesul de a exercita acțiunea — Funcționar afectat de invaliditate permanentă totală)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/10

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 decembrie 2008 — Donal Gordon/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-198/07 P) (1)

   (Recurs - Raport asupra evoluției carierei - Acțiune în anulare - Interesul de a exercita acțiunea - Funcționar afectat de invaliditate permanentă totală)
   (2009/C 44/16)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurent: Donal Gordon (reprezentanți: J. Sambon, P.-P. Van Gehuchten și Ph. Reyniers, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și H. Krämer, agenți)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 7 februarie 2007 în cauza Gordon/Comisia (T-175/04) — Acțiune având ca obiect anularea raportului privind evoluția carierei întocmit în privința reclamantului în cadrul exercițiului de evaluare 2001-2002 — Interes de a acționa în justiție — Funcționar pensionat pentru invaliditate permanentă și totală în cursul procedurii contencioase
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 7 februarie 2007, Gordon/Comisia (T-175/04), în măsura în care Tribunalul constată lipsa necesității de a se pronunța cu privire la acțiunea în anulare formulată de domnul Gordon.

               2)

               Respinge recursul ca inadmisibil în măsura în care recurentul contestă respingerea acțiunii în despăgubiri în Hotărârea Tribunalului.

               3)

               Anulează Decizia Comisiei Comunităților Europene din 11 decembrie 2003 prin care se respinge reclamația domnului Gordon împotriva Deciziei din 28 aprilie 2003 prin care se confirmă raportul asupra evoluției carierei întocmit în privința sa pentru perioada 1 iulie 2001-31 decembrie 2002.

               4)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la suportarea cheltuielilor efectuate de domnul Gordon în fața Curții de Justiție a Comunităților Europene și în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene.

      (1)  JO C 129, 9.6.2007.


title: Cauza C-229/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Cível da Comarca do Porto (Portugalia) la 10 mai 2010 — Maria Alice Pendão Lapa Costa Ferreira, Alexandra Pendão Lapa Ferreira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Cível da Comarca do Porto (Portugalia) la 10 mai 2010 — Maria Alice Pendão Lapa Costa Ferreira, Alexandra Pendão Lapa Ferreira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA
   (Cauza C-229/10)
   2010/C 195/17
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Cível da Comarca do Porto

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Maria Alice Pendão Lapa Costa Ferreira, Alexandra Pendão Lapa Ferreira

      Pârâtă: Companhia de Seguros Tranquilidade SA

      Întrebările preliminare

               1.

               Interpretarea articolului 505 din Codul civil [portughez] potrivit căreia este exclusă răspunderea conducătorilor de autovehicule pentru riscul rezultat din participarea la trafic în cazul accidentelor pentru care pietonul este unicul responsabil este conformă cu directivele europene privind asigurarea obligatorie de răspundere civilă auto [72/166/CEE (1), 84/5/CEE (2), 90/232/CEE (3), 2000/26/CE (4), 2005/14/CE (5), și în special cu articolul 1a din Directiva 90/232/CEE]?

               2.

               Interpretarea articolului 570 din același Cod civil care permite reducerea sau excluderea dreptului la indemnizație, în funcție de gradul de vinovăție al ambelor păți implicate, în cazul în care fapta săvârșită din culpă de către persoana vătămată a contribuit la producerea sau agravarea daunei, este conformă cu directivele amintite?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ, se opun prevederile directivelor amintite unei interpretări care să permită limitarea sau reducerea indemnizației, ținând seama de vinovăția pietonului, pe de o parte, și de riscul ce poate fi atribuit autovehiculului, pe de altă parte, în ceea ce privește producerea accidentului?

      (1)  Directiva 72/166/CEE Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 103, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 10).

      (2)  Directiva 84/5/CEE a Consiliului din 30 decembrie 1983 privind apropierea legislațiilor statelor membre privind asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule (JO 1984, L 8, p. 17, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 104).

      (3)  Directiva 90/232/CEE a Consiliului din 14 mai 1990 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule (JO L 129, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 240).

      (4)  Directiva 2000/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 mai 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă auto și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 88/357/CEE ale Consiliului (a patra directivă privind asigurarea auto) (JO L 181, p. 65, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 3).

      (5)  Directiva 2005/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 de modificare a directivelor 72/166/CEE, 84/5/CEE, 88/357/CEE și 90/232/CEE și a Directivei 2000/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind asigurarea de răspundere civilă auto (JO L 149, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 212).


title: Cauza C-145/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgerichtshofs Baden-Württemberg (Germania) la 24 aprilie 2009 — Land Baden-Württemberg/Panagiotis Tsakouridis

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgerichtshofs Baden-Württemberg (Germania) la 24 aprilie 2009 — Land Baden-Württemberg/Panagiotis Tsakouridis
   (Cauza C-145/09)
   2009/C 153/48
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Land Baden-Württemberg

      Pârât: Panagiotis Tsakouridis

      Întrebările preliminare

               1)

               Noțiunea „motive imperative de siguranță publică”, utilizată în articolul 28 alineatul (3) din Directiva 2004/38/CE (1) din 29 aprilie 2004 trebuie interpretată în sensul că numai amenințări imperioase pentru securitatea externă sau internă a statului membru pot justifica o expulzare și că sunt de domeniul acestei securități numai existența statului și a instituțiilor sale esențiale, funcționarea acestora, supraviețuirea populației, precum și relațiile externe și conviețuirea în pace a popoarelor?

               2)

               În ce condiții se pierde din nou protecția sporită împotriva expulzării, dobândită după o ședere de zece ani în statul membru gazdă în temeiul articolului 28 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2004/38/CE? În acest context, trebuie să se aplice prin analogie condiția referitoare la pierderea dreptului de ședere permanentă, prevăzută la articolul 16 alineatul (4) din Directiva 2004/38/CE?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare și la întrebarea privind aplicabilitatea prin analogie a articolului 16 alineatul (4) din directivă: protecția sporită împotriva expulzării se pierde prin simpla trecere a timpului independent de motivele decisive care au determinat absența?

               4)

               La fel, în cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare și la întrebarea privind aplicabilitatea prin analogie a articolului 16 alineatul (4) din directivă: întoarcerea forțată în statul membru gazdă în cadrul unei urmăriri penale, înainte de expirarea termenului de doi ani este de natură să mențină protecția sporită împotriva expulzării chiar dacă în urma întoarcerii libertățile fundamentale nu pot fi exercitate pe o perioadă mai îndelungată?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, și rectificare în JO L 229, p. 35, în JO L 197, p. 34 și în JO L 204, p. 28, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-3/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Telefonia Dialog sp. z o.o./T-Mobile Polska SA, fostă Polska Telefonia Cyfrowa SA (Trimitere preliminară — Rețele și servicii de comunicații electronice — Directiva 2002/21/CE — Articolele 7 și 20 — Soluționarea litigiilor între întreprinderi care asigură furnizarea de rețele sau de servicii de comunicații electronice — Obligația de a pune în aplicare procedura prevăzută la articolul 7 alineatul (3) — Măsură de natură să afecteze comerțul dintre statele membre — Directiva 2002/19/CE — Articolul 5 — Competențe și responsabilități ale autorităților naționale de reglementare în ceea ce privește accesul și interconectarea — Directiva 2002/22/CE — Articolul 28 — Numere negeografice)

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/10

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Telefonia Dialog sp. z o.o./T-Mobile Polska SA, fostă Polska Telefonia Cyfrowa SA
   (Cauza C-3/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Rețele și servicii de comunicații electronice - Directiva 2002/21/CE - Articolele 7 și 20 - Soluționarea litigiilor între întreprinderi care asigură furnizarea de rețele sau de servicii de comunicații electronice - Obligația de a pune în aplicare procedura prevăzută la articolul 7 alineatul (3) - Măsură de natură să afecteze comerțul dintre statele membre - Directiva 2002/19/CE - Articolul 5 - Competențe și responsabilități ale autorităților naționale de reglementare în ceea ce privește accesul și interconectarea - Directiva 2002/22/CE - Articolul 28 - Numere negeografice))
   (2015/C 198/13)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Najwyższy

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Telefonia Dialog sp. z o.o.

      Pârâtă: T-Mobile Polska SA, fostă Polska Telefonia Cyfrowa SA

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 7 alineatul (3) și articolul 20 din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă cadru) trebuie interpretate în sensul că autoritatea națională de reglementare este obligată să pună în aplicare procedura prevăzută la prima dintre aceste dispoziții atunci când, pentru a soluționa un litigiu între întreprinderi care asigură furnizarea de rețele sau de servicii de comunicații electronice într un singur stat membru, aceasta intenționează să impună obligații vizând asigurarea accesului la numerele negeografice conform articolului 28 din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) și aceste obligații pot afecta comerțul dintre statele membre.

               2)

               Articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2002/21 trebuie interpretat în sensul că o măsură adoptată de autoritatea națională de reglementare pentru a garanta accesul utilizatorilor finali la numerele negeografice conform articolului 28 din Directiva 2002/22 afectează comerțul dintre statele membre, în sensul dispoziției menționate, dacă ea este de natură să exercite, altfel decât în mod nesemnificativ, o influență directă sau indirectă, actuală sau potențială asupra acestui comerț, fapt a cărui verificare revine instanței de trimitere.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza C-296/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Vlaamse Gemeenschap/Maurits Baesen [Securitate socială — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolul 13 alineatul (2) litera (d) — Noțiunea „personal asimilat” funcționarilor — Contract de muncă încheiat cu o autoritate publică]

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/11

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Vlaamse Gemeenschap/Maurits Baesen
   (Cauza C-296/09) (1)

   (Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 13 alineatul (2) litera (d) - Noțiunea „personal asimilat” funcționarilor - Contract de muncă încheiat cu o autoritate publică)
   2011/C 55/17
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Vlaamse Gemeenschap

      Pârât: Maurits Baesen

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâre preliminare — Hof van Cassatie van België — Interpretarea articolului 13 alineatul (2) literele (a) și (d) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26) — Funcționari și personal asimilat acestora — Noțiune — Persoană care a încheiat un contract de muncă cu o autoritate publică

      Dispozitivul

   Ceea ce trebuie să se înțeleagă prin „funcționari” și prin „personal asimilat”, în sensul articolul 13 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 1390/81 al Consiliului din 12 mai 1981, se stabilește numai potrivit normelor dreptului național al statului membru cărora li se supune administrația angajatoare, iar o persoană aflată în situația pârâtului din acțiunea principală, care, într un stat membru, intră în parte sub incidența regimului de securitate socială al funcționarilor și în parte sub incidența celui al lucrătorilor salariați, poate fi astfel supusă, în conformitate cu prevederile articolului 13 alineatul (2) litera (d) din acest regulament, numai legislației statului membru căreia i se supune și administrația angajatoare.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza F-71/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 12 februarie 2014 – CL/AEM (Funcție publică — Agent temporar — Obligația de asistență — Articolul 24 din Statut — Hărțuire morală de către superiorul ierarhic — Respingerea cererii de deschidere a unei anchete administrative — Acțiune vădit inadmisibilă)

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/56

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 12 februarie 2014 – CL/AEM
   (Cauza F-71/13) (1)

   ((Funcție publică - Agent temporar - Obligația de asistență - Articolul 24 din Statut - Hărțuire morală de către superiorul ierarhic - Respingerea cererii de deschidere a unei anchete administrative - Acțiune vădit inadmisibilă))
   2014/C 421/79
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: CL (reprezentanți: S. Orlandi, J.-N. Louis și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană de Mediu (reprezentanți: O. Cornu, agent, B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de respingere a cererii reclamantului de deschidere unei anchete administrative în vederea stabilirii sau a precizării unor fapte de hărțuire.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               CL suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Agenția Europeană de Mediu.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013, p. 32.


title: Cauza C-48/14: Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2014 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/21

         Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2014 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-48/14)
   2014/C 102/30
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: L. Visaggio şi J. Rodrigues, agenţi)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Directivei 2013/51/Euratom a Consiliului din 22 octombrie 2013 a Consiliului din 22 octombrie 2013 de stabilire a unor cerințe de protecție a sănătății populației în ceea ce privește substanțele radioactive din apa destinată consumului uman (1)

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii formulate, Parlamentul European invocă trei motive.
   În primul rând, Parlamentul European susține că alegerea temeiului juridic operată de Consiliu este greșită, pentru motivul că măsurile care fac obiectul directivei atacate fac parte dintre atribuțiile Uniunii în materie de protecția mediului, prevăzute la articolul 192 TFUE. Prin urmare, aceste măsuri ar fi trebuit adoptate în temeiul acestui articol, potrivit procedurii legislative ordinare, iar nu în temeiul articolelor 31 și 32 EA.
   În al doilea rând, Parlamentul European subliniază că directiva atacată aduce atingere securității juridice întrucât prevede norme de control și de analiză ce se suprapun celor aflate deja în vigoare în temeiul Directivei 98/83/CE (2).
   În ultimul rând, Parlamentul European consideră că prin adoptarea directivei atacate, Consiliul a încălcat principiul cooperării loiale dintre instituții, prevăzut la articolul 13 alineatul (2) TUE.

      (1)  JO L 29, p. 12.

      (2)  Directiva 98/83/CE a Consiliului din 3 noiembrie 1998 privind calitatea apei destinate consumului uman (JO L 330, p. 32, Ediție specială 15/vol. 4, p. 255)


title: Cauza C-260/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 decembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Bundesfinanzdirektion West/Heko Industrieerzeugnisse GmbH (Codul vamal comunitar — Articolul 24 — Originea nepreferențială a mărfurilor — Noțiunea transformare sau prelucrare substanțială — Criteriul schimbării poziției tarifare — Cabluri din oțel fabricate în Coreea de Nord din toroane de oțel originare din China)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 decembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Bundesfinanzdirektion West/Heko Industrieerzeugnisse GmbH
   (Cauza C-260/08) (1)

   (Codul vamal comunitar - Articolul 24 - Originea nepreferențială a mărfurilor - Noțiunea „transformare sau prelucrare substanțială” - Criteriul schimbării poziției tarifare - Cabluri din oțel fabricate în Coreea de Nord din toroane de oțel originare din China)
   2010/C 24/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Bundesfinanzdirektion West

      Pârâtă: Heko Industrieerzeugnisse GmbH

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 24 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58) — Determinarea originii unor cabluri de oțel fabricate în Coreea de Nord printr o operațiune de asamblare a unor toroane de oțel originare din China — Criterii de care trebuie să se țină seama pentru o considera că un anumit stadiu de producție determină originea nepreferențială a unor mărfuri — Importanța eventuală a modificării poziției tarifare ca urmare a transformării respective

      Dispozitivul

   În ceea ce privește mărfurile clasificate la poziția 7312 din Nomenclatura combinată, care constituie anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1719/2005 al Comisiei din 27 octombrie 2005, transformările sau prelucrările substanțiale, în sensul articolului 24 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, pot să cuprindă nu doar transformările sau prelucrările care au ca efect clasificarea la o altă poziție din Nomenclatura combinată a mărfurilor care au fost supuse unei operațiuni de prelucrare sau de transformare, ci și transformările sau prelucrările care, în lipsa unei astfel de schimbări de poziție, conduc la crearea unei mărfi care prezintă proprietăți și o compoziție specifică proprii pe care această marfă nu le avea înainte de operațiunea respectivă.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


title: Cauza T-396/09 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 17 decembrie 2009 — Vereniging Mileudefensie și Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht/Comisia ( Măsuri provizorii — Obligație a statelor membre de a proteja și de a ameliora calitatea aerului — Derogare acordată unui stat membru — Refuzarea reexaminării de către Comisie — Cerere de suspendare a executării și de măsuri provizorii — Inadmisibilitate )

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/38

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 17 decembrie 2009 — Vereniging Mileudefensie și Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht/Comisia
   (Cauza T-396/09 R)
   („Măsuri provizorii - Obligație a statelor membre de a proteja și de a ameliora calitatea aerului - Derogare acordată unui stat membru - Refuzarea reexaminării de către Comisie - Cerere de suspendare a executării și de măsuri provizorii - Inadmisibilitate”)
   2010/C 37/53
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamante: Vereniging Mileudefensie (Amsterdam, Țările de Jos) și Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht (Utrecht, Țările de Jos) (reprezentant: A. van den Biesen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver, W. Roels și A. Alcover San Pedro, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de suspendare a executării Deciziei C (2009) 6121 din 28 iulie 2009 prin care a fost declarată inadmisibilă solicitarea reclamantelor de reexaminare de către Comisie a Deciziei C (2009) 2560 final din 7 aprilie 2009, prin care se acorda Regatului Țărilor de Jos o derogare temporară de la obligațiile care îi revin în materia combaterii poluării aerului, și, pe de altă parte, o cerere de măsuri provizorii prin care se urmărește obligarea Regatului Țărilor de Jos la respectarea acestor obligații cât mai curând.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-187/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Italia) la 12 aprilie 2013 — Confederazione Generale Italiana dei Trasporti e della Logistica (Confetra) și altele/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti și altele

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Italia) la 12 aprilie 2013 — Confederazione Generale Italiana dei Trasporti e della Logistica (Confetra) și altele/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti și altele
   (Cauza C-187/13)
   2013/C 207/12
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Confederazione Generale Italiana dei Trasporti e della Logistica (Confetra) și altele

      Pârâte: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti și altele

      Întrebările preliminare

               1.

               Protecția liberei concurențe, a liberei circulații a întreprinderilor, a libertății de stabilire și de a presta servicii [prevăzute la articolul 4 alineatul (3) TUE și la articolele 101, 49, 56 și 96 TFUE] este compatibilă, și în ce măsură, cu dispozițiile naționale ale statelor membre ale Uniunii care prevăd costuri minime de exploatare în sectorul transportului rutier, care implică stabilirea neautonomă a unui element constitutiv al prețului serviciului și, prin urmare, al prețului contractual?

               2.

               Limitările privind principiile citate pot fi justificate în raport cu necesitatea protejării interesului public în ce privește siguranța circulației rutiere și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții? Din această perspectivă funcțională, este posibilă stabilirea unor costuri minime de exploatare, potrivit dispozițiilor articolului 83 bis din Decretul-lege nr. 112/2008 cu modificările și completările ulterioare?

               3.

               Stabilirea costurilor minime de exploatare, în lumina celor menționate, poate face obiectul acordurilor voluntare ale categoriilor de operatori în cauză și, în subsidiar, poate fi de competența organismelor a căror compunere se caracterizează printr-o prezență semnificativă a reprezentanților operatorilor economici privați din domeniu, în absența unor criterii stabilite la nivel legislativ?


title: Cauza T-413/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 februarie 2009 — Bayern Innovativ/OAPI — Life Sciences Partners Perstock (LifeScience) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative LifeScience — Marcă comunitară figurativă anterioară Life Sciences Partners — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/37

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 februarie 2009 — Bayern Innovativ/OAPI — Life Sciences Partners Perstock (LifeScience)
   (Cauza T-413/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative LifeScience - Marcă comunitară figurativă anterioară Life Sciences Partners - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2009/C 69/85)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Bayern Innovativ — Bayerische Gesellschaft für Innovation und Wissenstransfer mbH (Nürenberg, Germania) (reprezentanți: A. Beschorner, B. Glaser, C. Thomas, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Life Sciences Partners Perstock NV (Amsterdam, Țările de Jos)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 2 august 2007 (cauza R 1545/2006-1) privind o procedură de opoziție între Life Sciences Partners Perstock NV și Bayern Innovativ — Bayerische Gesellschaft für Innovation und Wissenstransfer mbH.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Bayern Innovativ — Bayerische Gesellschaft für Innovation und Wissenstransfer mbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 8, 12.1. 2008.


title: Cauza C-524/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Karlsruhe – Germania) – Eycke Braun/Land Baden-Württemberg (Trimitere preliminară — Fiscalitate — Directiva 69/335/CEE — Impozitarea indirectă a majorării de capital — Articolul 10 litera (c) — Transformarea unei societăți de capital într-un alt tip de societate de capital care nu determină nicio majorare a capitalului — Taxele aferente întocmirii actului notarial prin care se constată această transformare)

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/10

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Karlsruhe – Germania) – Eycke Braun/Land Baden-Württemberg
   (Cauza C-524/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Fiscalitate - Directiva 69/335/CEE - Impozitarea indirectă a majorării de capital - Articolul 10 litera (c) - Transformarea unei societăți de capital într-un alt tip de societate de capital care nu determină nicio majorare a capitalului - Taxele aferente întocmirii actului notarial prin care se constată această transformare))
   2014/C 292/12
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Karlsruhe

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Eycke Braun

      Pârât: Land Baden-Württemberg

      Dispozitivul

   Articolul 10 litera (c) din Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că Trezoreria publică primește o cotă parte din taxele percepute de un notar public cu ocazia autentificării unui act juridic având ca obiect transformarea unei societăți de capital într-un alt tip de societate de capital, care nu determină o majorare a capitalului societății cesionare sau al societății transformate.

      (1)  JO C 367, 14.12.2013.


title: Cauza T-210/15: Hotărârea Tribunalului din 28 martie 2017 – Deutsche Telekom/Comisia [„Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente aferente unei proceduri de aplicare a normelor de concurență — Refuzul accesului — Obligația de motivare — Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț — Excepție privind protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit — Interes public superior — Consultarea terților — Transparență — Lipsa unui răspuns la o cerere de confirmare în termenele stabilite”]

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/29

         Hotărârea Tribunalului din 28 martie 2017 – Deutsche Telekom/Comisia
   (Cauza T-210/15) (1)

   ([„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente aferente unei proceduri de aplicare a normelor de concurență - Refuzul accesului - Obligația de motivare - Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț - Excepție privind protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit - Interes public superior - Consultarea terților - Transparență - Lipsa unui răspuns la o cerere de confirmare în termenele stabilite”])
   (2017/C 151/36)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Telekom AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: A. Rosenfeld și O. Corzilius, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Vondung și A. Buchet, ulterior F. Erlbacher, P. Van Nuffel și A. Dawes, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei Comisiei din 17 februarie 2015 prin care s-a refuzat accesul reclamantei la documentele privind procedura de abuz de poziție dominantă cu referința COMP/AT.40089 – Deutsche Telekom.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Deutsche Telekom AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 270, 17.8.2015.


title: Cauza C-193/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 14 ianuarie 2008 — Acțiune de drept agrar având drept părți pe: Hermann Fischer, Rolf Schlatter și Regierungspräsidium Freiburg

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 14 ianuarie 2008 — Acțiune de drept agrar având drept părți pe: Hermann Fischer, Rolf Schlatter și Regierungspräsidium Freiburg
   (Cauza C-193/08)
   (2008/C 183/26)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesgerichtshof (Germania).
   Părțile din acțiunea principală
   Hermann Fischer, Rolf Schlatter și Regierungspräsidium Freiburg
   Întrebare preliminară
   Articolul 15 alineatul (1) din anexa I la Acordul între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor (1) impune, în ceea ce privește accesul la o activitate independentă și la exercitarea acesteia, faptul de a nu acorda, în țara gazdă, un tratament mai puțin favorabil decât cel acordat propriilor resortisanți exclusiv lucrătorilor care desfășoară o activitate independentă în sensul articolului 12 alineatul (1) din anexa I la acord sau acest principiu este valabil și pentru lucrătorii frontalieri care desfășoară o activitate independentă în sensul articolului 13 alineatul (1) din anexa I la acord?

      (1)  JO L 114, p. 6.


title: Cauza C-475/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 17 octombrie 2014 – AAS „Gjensidige Baltic” , prin sucursala sa lituaniană AAS „Gjensidige Baltic” Lietuvos filialą/UAB DK „PZU Lietuva”

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 17 octombrie 2014 – AAS „Gjensidige Baltic”, prin sucursala sa lituaniană AAS „Gjensidige Baltic” Lietuvos filialą/UAB DK „PZU Lietuva”
   (Cauza C-475/14)
   (2015/C 007/20)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: AAS „Gjensidige Baltic”, prin sucursala sa lituaniană AAS „Gjensidige Baltic” Lietuvos filialą

      Pârâtă: UAB DK „PZU Lietuva”

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 14 litera (b) din Directiva 2009/103/CE (1) trebuie interpretat în sensul că prevede o normă care reglementează conflictul de legi și care ratione personae ar trebui aplicată nu numai victimelor accidentelor rutiere, ci și asigurătorilor vehiculului răspunzător pentru prejudiciile cauzate în accident, în scopul de a determina legea aplicabilă raporturilor dintre aceștia și trebuie să se considere că această dispoziție este o normă specială în raport cu normele privind legea aplicabilă prevăzute de Regulamentele Roma I (2) și Roma II (3)?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, trebuie să se stabilească dacă, în prezenta cauză, raporturile juridice dintre asigurători intră sub incidența noțiunii „obligații contractuale” în sensul articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul Roma I. În cazul în care raporturile juridice dintre asigurători intră sub incidența noțiunii „obligații contractuale”, atunci este esențial să se răspundă la întrebarea dacă raporturile respective se încadrează în categoria contractelor de asigurare (raporturi juridice) și dacă legea aplicabilă acestora ar trebui determinată în conformitate cu articolul 7 din Regulamentul Roma I.

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la primele două întrebări, trebuie să se stabilească dacă, în cazul unei acțiuni în regres, raporturile juridice dintre asigurătorii ansamblurilor de vehicule intră sub incidența noțiunii „obligații necontractuale” în sensul Regulamentului Roma II și dacă aceste raporturi ar trebui sau nu ar trebui să fie considerate raporturi juridice derivate care decurg din producerea unui accident rutier (faptă ilicită), atunci când legea aplicabilă este determinată în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul Roma II. Într-o situație precum cea din speță, asigurătorii ansamblurilor de vehicule ar trebui să fie considerați debitori care răspund în comun pentru aceeași obligație în sensul articolului 20 din Regulamentul Roma II, iar legea aplicabilă raporturilor dintre aceștia ar trebui să fie stabilită în conformitate cu norma respectivă.

      (1)  Directiva 2009/103 a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 263, p. 11).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale („Roma I”) (JO L 177, p. 6).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale („Roma II”) (JO L 199, p. 40).