title: Cauza T-16/16: Hotărârea Tribunalului din 9 februarie 2017 – Mast-Jägermeister/EUIPO (Gobelets) [„Desen sau model industrial comunitar — Cerere de înregistrare a unor desene sau modele industriale comunitare reprezentând pahare — Noțiunea «reprezentare care poate fi reprodusă» — Caracterul imprecis al reprezentării în privința domeniului de protecție solicitat — Refuzul de a remedia neregulile — Refuzul de atribuire a unei date de depozit — Articolele 36 și 46 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Articolul 4 alineatul (1) litera (e) și articolul 10 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 2245/2002”]

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/26

         Hotărârea Tribunalului din 9 februarie 2017 – Mast-Jägermeister/EUIPO (Gobelets)
   (Cauza T-16/16) (1)

   ([„Desen sau model industrial comunitar - Cerere de înregistrare a unor desene sau modele industriale comunitare reprezentând pahare - Noțiunea «reprezentare care poate fi reprodusă» - Caracterul imprecis al reprezentării în privința domeniului de protecție solicitat - Refuzul de a remedia neregulile - Refuzul de atribuire a unei date de depozit - Articolele 36 și 46 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Articolul 4 alineatul (1) litera (e) și articolul 10 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 2245/2002”])
   (2017/C 086/34)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Mast-Jägermeister SE (Wolfenbüttel, Germania) (reprezentanți: H.-P. Schrammek, C. Drzymalla, S. Risthaus și J. Engberding, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a EUIPO din 17 noiembrie 2015 (cauza R 1842/2015-3) privind cererile de înregistrare a unor pahare ca desene sau modele comunitare.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Mast Jägermeister SE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 90, 7.3.2016.


title: Cauza F-9/16: Acțiune introdusă la 17 februarie 2016 – ZZ și alții/Parlamentul

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/40

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2016 – ZZ și alții/Parlamentul
   (Cauza F-9/16)
   (2016/C 145/49)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentant: M. Casado Garcia-Hirschfeld, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care s-a refuzat celor patru reclamanți acordarea alocațiilor școlare pentru anul 2014-2015 și pentru anii următori și obligarea pârâtului să plătească reclamanților alocațiile școlare pentru anul 2015/2016, majorate cu dobânzi calculate cu începere de la datele la care sumele respective erau datorate în temeiul anexei VII la Statut

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor individuale atacate din 24 aprilie 2015;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziilor secretarului general al Parlamentului European din 17 noiembrie și din 19 noiembrie 2015;

               —

               obligarea Parlamentului European să plătească reclamanților indemnizația de alocație școlară pentru anul 2015/2016, majorată cu dobânzi calculate cu începere de la datele la care sumele respective erau datorate în temeiul anexei VII la Statut;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-509/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Bergamo (Italia) la 21 noiembrie 2007 — Luigi Scarpelli/NEOS Banca SpA

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Bergamo (Italia) la 21 noiembrie 2007 — Luigi Scarpelli/NEOS Banca SpA
   (Cauza C-509/07)
   (2008/C 37/08)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale di Bergamo
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Luigi Scarpelli

      Pârâtă: NEOS Banca SpA
   Întrebarea preliminară
   „Articolul 11 alineatul (2) din Directiva 87/102/CEE (1) trebuie interpretat în sensul că acordul dintre furnizor și cel care acordă creditul, în temeiul căruia creditul este pus la dispoziția clienților acelui furnizor exclusiv de către acel creditor, este o condiție necesară a dreptului consumatorului de a se îndrepta împotriva creditorului — în cazul neexecutării contractului de către furnizor — chiar și în cazul în care acest drept este: (a) numai de reziliere a contractului de credit sau (b) de reziliere și de restituire subsecventă a sumelor plătite celui care acordă creditul?”

      (1)  JO L 42, p. 48, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 252.


title: Cauza T-398/07: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2007 — Spania/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/17

         Acțiune introdusă la 31 octombrie 2007 — Spania/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-398/07)
   (2008/C 8/32)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, agent)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 4 iulie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 82 CE (cauza COMP/38.784 — Wanadoo España/Telefónica) și

               —

               obligarea instituției pârâte la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva deciziei din 4 iulie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 82 CE (cauza COMP/38.784 — Wanadoo España/Telefónica), prin intermediul căreia Comisia a aplicat societății Telefónica S.A., în solidar cu Telefónica de España S.A.U., o amendă de 151 875 000 euro pentru încălcarea articolului 82 CE. Potrivit Comisiei, aceste două companii au aplicat în perioada septembrie 2001-decembrie 2006 tarife inechitabile pentru prestarea de servicii angro și en détail de acces în bandă largă.
   În susținerea concluziilor sale, reclamantul invocă următoarele motive:

               —

               Încălcarea cerinței de cooperare prevăzută de articolul 10 CE și de articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2002/21/CE (1), întrucât Comisia nu a acordat Autorității Naționale de Reglementare spaniole ocazia să coopereze cu aceasta pentru a căuta metodele care ar fi permis soluționarea presupusei încălcări săvârșite în modul cel mai eficace cu putință.

               —

               Încălcarea articolului 82 CE prin erori vădite de apreciere în legătură cu caracterul indispensabil al produselor angro, cu calculul costurilor și cu efectele comportamentului Telefónica asupra concurenților și consumatorilor.

               —

               Aplicarea ultra vires a articolului 82 CE, întrucât decizia atacată afectează cadrul normativ în materie de comunicații electronice în vigoare în Spania, modificând echilibrul între reglementarea ex ante și normele în materie de concurență. Mai mult, inconsecvența rezultatelor obținute de Comisie cu experiența internațională și cu realitatea pieței spaniole și împiedicarea Autorității Naționale de Reglementare spaniole de a urmări obiectivele stabilite prin cadrul normativ menționat și nerespectarea principiului specialității.

               —

               Încălcarea principiului securității juridice, întrucât decizia atacată presupune o schimbare de concepție ex post a cadrului normativ definit ex ante.

               —

               Încălcarea principiului încrederii legitime cu privire la operatorul sancționat și cu privire la restul operatorilor pe această piață prin modificarea cadrului normativ într-un domeniu care fusese reglementat de Comisia pentru piața telecomunicațiilor.

      (1)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195).


title: Cauza C-299/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Belgia) la 27 iunie 2007 — Galatea BVBA/Sanoma Magazines Belgium NV

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/23

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Belgia) la 27 iunie 2007 — Galatea BVBA/Sanoma Magazines Belgium NV
   (Cauza C-299/07)
   (2007/C 199/36)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Rechtbank van koophandel te Antwerpen
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Galatea BVBA

      Pârâtă: Sanoma Magazines Belgium NV
   Întrebarea preliminară
   Articolul 49 CE privind libertatea de a presta servicii, precum și Directiva 2005/29 (1)a Parlamentului European și a Consiliului privind practicile comerciale neloiale, se opun unei prevederi naționale, precum articolul 54 din legea belgiană din 14 iulie 1991 privind practicile comerciale și informarea și protecția consumatorilor, care interzice — cu excepția cazurilor prevăzute limitativ de lege — orice ofertă de vânzare condiționată din partea unui vânzător către un consumator, în baza căreia achiziționarea contra cost sau gratuită a unor produse, servicii, avantaje specifice sau cupoane pentru obținerea acestora este condiționată de achiziționarea altor produse sau servicii, chiar identice, indiferent de împrejurările speței, și în special fără a lua în considerare influența pe care oferta concretă o poate avea asupra consumatorului mediu și indiferent de problema dacă, în împrejurările speței, se poate considera că această ofertă încalcă diligența profesională și uzanțele comerciale oneste?

      (1)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22).


title: Cauza T-745/14: Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2014  – TeamBank/OAPI – Easy Asset Management (easy Credit)

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/43

         Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2014 – TeamBank/OAPI – Easy Asset Management (easy Credit)
   (Cauza T-745/14)
   (2015/C 007/48)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: TeamBank AG Nürnberg (Nürnberg, Germania) (reprezentanți: H. Lindner, D. Terheggen și T. Kiphuth, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Easy Asset Management AD (Sofia, Bulgaria)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu în cauză: marca figurativă care cuprinde elementele verbale „easy Credit” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 8 11  527

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 5 septembrie 2014 în cauza R 1975/2013-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în ceea ce privește bunurile și serviciile din clasele 36 și 38;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a), a articolului 7 alineatul (1) litera (b) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-56/06: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 iunie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) — Euro Tex Textilverwertung GmbH/Hauptzollamt Duisburg (Asociere între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora și Republica Polonă — Noțiunea de produse originare — Îmbrăcăminte uzată)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/11

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 iunie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) — Euro Tex Textilverwertung GmbH/Hauptzollamt Duisburg
   (Cauza C-56/06) (1)

   (Asociere între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora și Republica Polonă - Noțiunea de „produse originare’ - Îmbrăcăminte uzată)
   (2007/C 183/17)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Düsseldorf
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Euro Tex Textilverwertung GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Duisburg
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Düsseldorf — Interpretarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Protocolul nr. 4 la Acordul european instituind o asociere între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Polonă, pe de altă parte — Protocolul nr. 4 privind noțiunea de „produse originare” și metodele în materie de cooperare administrativă (JO L 348, p. 2), astfel cum a fost modificat prin Decizia nr. 1/97 a Consiliului de asociere între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Polonă, pe de altă parte, din 30 iunie 1997 (JO L 221, p. 1) — Noțiunea de „produse originare” — Determinarea originii articolelor de îmbrăcăminte uzată ce au făcut obiectul unor operațiuni de triere și asortare pe teritoriul Comunității
   Dispozitivul
   Întrucât articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Protocolul nr. 4 la Acordul european instituind o asociere între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Polonă, pe de altă parte, astfel cum a fost modificat prin Decizia nr. 1/97 a Consiliului de asociere între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Polonă, pe de altă parte, din 30 iunie 1997, nu admite efectuarea unei distincții între operațiunile simple și cele mai complexe de asortare, operațiunile de asortare de tipul celor descrise în cadrul deciziei de trimitere sunt cuprinse în noțiunea de operațiune simplă de asortare în sensul prevederii amintite.

      (1)  JO C 86, 8.4.2006.


title: Cauza T-142/14: Ordonanța Tribunalului din 1 februarie 2016 – SolarWorld și alții/Consiliul [„Acțiune în anulare — Subvenții — Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China — Taxă compensatorie definitivă — Scutirea importurilor care fac obiectul unui angajament acceptat — Imposibilitatea disocierii — Inadmisibilitate”]

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/24

         Ordonanța Tribunalului din 1 februarie 2016 – SolarWorld și alții/Consiliul
   (Cauza T-142/14) (1)

   ([„Acțiune în anulare - Subvenții - Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China - Taxă compensatorie definitivă - Scutirea importurilor care fac obiectul unui angajament acceptat - Imposibilitatea disocierii - Inadmisibilitate”])
   (2016/C 111/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: SolarWorld AG (Bonn, Germania), Brandoni solare SpA (Castelfidardo, Italia) și Solaria Energia y Medio Ambiente, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: L. Ruessmann, avocat, și J. Beck, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentant: B. Driessen, agent)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche și A. Stobiecka-Kuik, agenți), Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, China), Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, China), Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, China) și CsiSolar Power (China), Inc. (Suzhou) (reprezentanți: A. Willems și S. De Knop, avocați, și K. Daly, solicitor) și China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (Beijing, China) (reprezentanți: J.-F. Bellis, F. Di Gianni și A. Scalini, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a articolului 2 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de instituire a unei taxe compensatorii definitive la importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO L 325, p. 66)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Radiază din cauza T–142/14 în calitate de interveniente Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd și Csi Solar Power (China), Inc..

               3)

               Obligă SolarWorid AG, Brandoni solare SpA și Solaria Energia y Medio Ambiente, SA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene, inclusiv cele aferente procedurii de măsuri provizorii.

               4)

               La Commission européenne, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. și China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza T-881/16: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2016 – HJ/EMA

text:
               13.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/24

         Acțiune introdusă la 14 decembrie 2016 – HJ/EMA
   (Cauza T-881/16)
   (2017/C 046/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: HJ (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea pârâtei să plătească reclamantei un euro simbolic pentru repararea prejudiciului moral suferit;

               —

               obligarea pârâtei să retragă memorandumul din 22 iulie 2015 și, pe cale de consecință, răspunsul formulat de reclamantă la 23 iulie 2015, din dosarul personal al acesteia din urmă;

               —

               în cazul în care este necesar, anularea deciziei Autorității abilitate să încheie contracte (AAIC) din 21 martie 2016, prin care se respinge cererea de despăgubiri formulată de reclamantă la 26 noiembrie 2015 și anularea deciziei AAIC din 19 octombrie 2016, prin care se respinge contestația reclamantei din 20 iunie 2016 împotriva deciziei citate anterior;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, prin care susține că condițiile pentru angajarea răspunderii extracontractuale a Uniunii Europene, și anume nelegalitatea comportamentului reproșat, realitatea prejudiciului și existența unei legături de cauzalitate între comportament și prejudiciul invocat, sunt întrunite în speță. Potrivit reclamantei, înscrisurile din dosarul său personal, care ar fi fost publicate și puse la dispoziția oricărui agent al Agenției Europene pentru Medicamente pentru o anumită perioadă, nu au fost prelucrate în mod corect și legal, ci ar fi fost prelucrate cu altă finalitate decât cea pentru care au fost colectate, fără ca această schimbare a finalității să fi fost autorizată în mod expres de reclamantă. Difuzarea acestor date sensibile ar fi repus în discuție, prin urmare, integritatea reclamantei, cauzându-i astfel un prejudiciu moral real și cert. În opinia reclamantei, acest prejudiciu trebuie imputat integral comportamentului culpabil al Agenției.


title: Cauza T-314/07: Acțiune introdusă la 22 august 2007 — Simsalagrimm Filmproduktion/Comisia Comunităților Europene și EACEA

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/25

         Acțiune introdusă la 22 august 2007 — Simsalagrimm Filmproduktion/Comisia Comunităților Europene și EACEA
   (Cauza T-314/07)
   (2007/C 235/47)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Simsalagrimm Filmproduktion GmbH (München, Germania) (reprezentanți: D. Reich și D. Sharma, Rechtsanwälte)

      Pârâte: Comisia Comunităților Europene și Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Debit Note nr. 3240905584 din 20 iunie 2007;

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta și Comisia au semnat în anul 1998 un contract privind sprijinirea unui serial de desene animate generate pe calculator în cadrul Programului MEDIA II — Dezvoltare și distribuție (1). Prin scrisoarea din 20 iunie 2007, EACEA a solicitat reclamantei rambursarea întregii sume atribuite în cadrul acestui contract. Reclamanta formulează prezenta acțiune împotriva acestei decizii.
   În primul rând, reclamanta susține că EACEA nu era competentă din punct de vedere formal să emită decizia atacată, deoarece această competență revenea în continuare Comisiei.
   În plus, reclamanta susține că decizia atacată ar fi nelegală datorită încălcării obligației de motivare a unui act de autoritate în înțelesul articolului 256 CE.
   Mai mult, dreptul la apărare al reclamantei ar fi fost încălcat, întrucât cererea sa de acces la documente ar fi fost respinsă și, prin urmare, ar fi fost imposibil să stabilească elementul constitutiv utilizat pentru motivarea cererii de rambursare.
   De asemenea, reclamanta critică faptul că acest contract de sprijin financiar nu ar fi fost reziliat în mod efectiv și că, totodată, condițiile de reziliere a acestuia nu ar fi fost îndeplinite. În acest context, reclamanta susține, între altele, că rezilierea acestui contract, precum și solicitarea rambursării sumei plătite, reprezintă o încălcare a principiului protecției încrederii legitime.

      (1)  Decizia Consiliului 95/563/CE din 10 iulie 1995 privind punerea în aplicare a unui program de sprijin al dezvoltării și distribuirii de producții audiovizuale europene (MEDIA II — Dezvoltare și distribuție) (1996-2000) (JO L 321, p. 25).


title: Cauza C-90/07: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 12 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/12/CE — Ambalaje și deșeuri din ambalaje — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/11

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 12 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-90/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/12/CE - Ambalaje și deșeuri din ambalaje - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2007/C 211/20)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Konstantinidis și J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentant: S. Raskin, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 de modificare a Directivei 94/62/CE privind ambalajele și deșeurile din ambalaje (JO L 47, p. 26)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea tuturor actelor administrative și a actelor cu putere de lege necesare pentru a se conforma Directivei 2004/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 de modificare a Directivei 94/62/CE privind ambalajele și deșeurile din ambalaje, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza T-886/16: Acțiune introdusă la 15 decembrie 2016 – Nf Nails In Vogue/EUIPO – Nails & Beauty (NAILS FACTORY)

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/30

         Acțiune introdusă la 15 decembrie 2016 – Nf Nails In Vogue/EUIPO – Nails & Beauty (NAILS FACTORY)
   (Cauza T-886/16)
   (2017/C 063/41)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Nf Nails In Vogue, SL (Arganda del Rey, Spania) (reprezentant: L. Jáudenes Sánchez, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Nails & Beauty Vertriebs GmbH (Kiel, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitanta mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „NAILS FACTORY” – cererea de înregistrare 13 528 336

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 5 noiembrie 2016 în cauza R 202/202016-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Admiterea acțiunii;

               —

               anularea deciziei atacate, menținându-se decizia diviziei de opoziție;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii din fața camerei de recurs.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-192/07: Acțiune introdusă la 3 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/20

         Acțiune introdusă la 3 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-192/07)
   (2007/C 117/33)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și W. Bogensberger)

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (1), sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora către Comisie, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2003/86/CE a expirat la data de 3 octombrie 2005.

      (1)  JO L 251, p. 12.


title: Cauza C-156/12: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 13 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesgericht Salzburg — Austria) — GREP GmbH/Freitstaat Bayern [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 47 și articolul 51 alineatul (1) — Punerea în aplicare a dreptului Uniunii — Acțiune exercitată împotriva unei hotărâri de constatare a forței executorii a unei hotărâri pronunțate într-un alt stat membru și prin care se dispun măsuri de sechestru — Protecție juridicțională efectivă — Dreptul de acces la o instanță judecătorească — Asistență juridică gratuită — Reglementare națională care nu permite acordarea asistenței juridice gratuite persoanelor juridice]

text:
               6.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/9

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 13 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesgericht Salzburg — Austria) — GREP GmbH/Freitstaat Bayern
   (Cauza C-156/12) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 și articolul 51 alineatul (1) - Punerea în aplicare a dreptului Uniunii - Acțiune exercitată împotriva unei hotărâri de constatare a forței executorii a unei hotărâri pronunțate într-un alt stat membru și prin care se dispun măsuri de sechestru - Protecție juridicțională efectivă - Dreptul de acces la o instanță judecătorească - Asistență juridică gratuită - Reglementare națională care nu permite acordarea asistenței juridice gratuite persoanelor juridice)
   2012/C 303/19
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht Salzburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: GREP GmbH

      Pârât: Freitstaat Bayern

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landesgericht Salzburg — Interpretarea articolului 51 alineatul (1) prima teză și a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și, în subsidiar, a articolului 43 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) și a articolului 6 paragraful 1 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale — Domeniul de aplicare al Cartei drepturilor fundamentale — Procedură de executare a unei hotărâri pronunțate în alt stat membru — Dreptul la asistență juridică gratuită — Admisibilitatea unei reglementări naționale care nu permite acordarea acestui drept persoanelor juridice

      Dispozitivul

   Acțiunea, exercitată în temeiul articolului 43 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială în scopul de a contesta o hotărâre de constatare a forței executorii a unei ordonanțe de sechestru în conformitate cu articolele 38-42 din regulamentul menționat și prin care se dispun măsuri asigurătorii, constituie o punere în aplicare a dreptului Uniunii în sensul articolului 51 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
   Principiul protecției jurisdicționale efective, astfel cum este consacrat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, poate cuprinde dreptul de a fi scutit de plata cheltuielilor de procedură și/sau a onorariilor datorate pentru obținerea asistenței unui avocat în cadrul unei astfel de acțiuni.
   Cu toate acestea, revine instanței naționale sarcina de a verifica dacă condițiile de acordare a unei astfel de asistențe constituie o limitare a dreptului de acces la instanțele judecătorești care aduce atingere înseși esenței acestui drept, dacă respectivele condiții au în vedere un scop legitim și dacă există un raport rezonabil de proporționalitate între mijloacele utilizate și scopul urmărit.
   În cadrul acestei aprecieri, instanța națională poate să ia în considerare obiectul litigiului, șansele rezonabile de succes ale solicitantului, gravitatea mizei pentru acesta, complexitatea dreptului și a procedurii aplicabile, precum și capacitatea acestui solicitant de a-și susține în mod efectiv cauza. Pentru a aprecia proporționalitatea, instanța națională poate să țină seama și de cuantumul cheltuielilor de procedură care trebuie să fie avansate și de împrejurarea dacă acestea sunt sau nu sunt de natură să constituie eventual un obstacol insurmontabil pentru accesul la justiție.
   În ceea ce privește mai precis persoanele juridice, instanța națională poate să țină seama de situația acestora. Astfel, instanța menționată poate să ia în considerare în special forma și scopul lucrativ sau nelucrativ al persoanei juridice în cauză, precum și capacitatea financiară a asociaților sau a acționarilor săi și posibilitatea acestora de a-și procura sumele necesare pentru introducerea acțiunii în justiție.

      (1)  JO C 194, 30.6.2012.


               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/1

         (2008/C 8/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 315, 22.12.2007

   Publicații anterioare

      JO C 297, 8.12.2007

      JO C 283, 24.11.2007

      JO C 269, 10.11.2007

      JO C 247, 20.10.2007

      JO C 235, 6.10.2007

      JO C 223, 22.9.2007

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza T-456/15: Acțiune introdusă la 10 august 2015 – Foodcare/OAPI – Michalczewski (T.G.R. ENERGY DRINK)

text:
               5.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/29

         Acțiune introdusă la 10 august 2015 – Foodcare/OAPI – Michalczewski (T.G.R. ENERGY DRINK)
   (Cauza T-456/15)
   (2015/C 328/26)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Foodcare sp. z o.o. (Zabierzów, Polonia) (reprezentant: A. Matusik, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dariusz Michalczewski (Gdańsk, Polonia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „T.G.R. ENERGY DRINK” – marca comunitară nr. 5 689 237

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 12 mai 2015 în cauza R 265/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate a deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-3/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 3 ianuarie 2013 – Polska Telefonia Cyfrowa S.A./Warszawie przeciwko Prezesowi Urzędu Komunikacji Elektronicznej

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 3 ianuarie 2013 – Polska Telefonia Cyfrowa S.A./Warszawie przeciwko Prezesowi Urzędu Komunikacji Elektronicznej
   (Cauza C-3/14)
   2014/C 102/17
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Najwyższy

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Polska Telefonia Cyfrowa S.A.

      Pârâtă: Warszawie przeciwko Prezesowi Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2002/21/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) coroborat cu articolul 28 din Directiva 2002/22/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) trebuie interpretat în sensul că orice măsură luată de autoritatea naţională de reglementare în vederea îndeplinirii obligaţiei care rezultă din articolul 28 din Directiva 2002/22 afectează comerţul dintre statele membre, dacă numai aceasta permite utilizatorilor finali din alte state membre să aibă acces la numere negeografice de pe teritoriul statului membru respectiv?

               2)

               Articolul 7 alineatul (3) coroborat cu articolele 6 şi 20 din Directiva 2002/21 trebuie interpretat în sensul că, pentru a soluţiona un litigiu între întreprinderi care furnizează reţele sau servicii de comunicaţii electronice, care se referă la îndeplinirea de către una dintre aceste întreprinderi a obligaţiei ce rezultă din articolul 28 din Directiva 2002/22, autoritatea naţională de reglementare nu este autorizată să desfăşoare o procedură de consolidare chiar dacă măsura afectează comerţul dintre statele membre, iar în temeiul dreptului naţional autoritatea naţională de reglementare este obligată să desfăşoare întotdeauna o procedură de consolidare atunci când o măsură poate să afecteze acest comerţ?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: articolul 7 alineatul (3) coroborat cu articolele 6 şi 20 din Directiva 2002/21, precum şi cu articolul 288 TFUE şi cu articolul 4 alineatul (3) TUE trebuie interpretat în sensul că instanţa naţională este obligată să nu aplice dispoziţiile dreptului naţional care prevăd obligaţia impusă autorităţii naţionale de reglementare de a desfăşura o procedură de consolidare în cazul în care o măsură poate să afecteze comerţul dintre statele membre?

      (1)  JO L 108, p. 33, Ediţie specială, 13/vol. 35, p. 195

      (2)  JO L 108, p. 51, Ediţie specială, 13/vol. 35, p. 213


title: Cauza C-520/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 8 noiembrie 2010 — Lebara Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 8 noiembrie 2010 — Lebara Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-520/10)
   ()
   2011/C 30/29
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Lebara Ltd

      Pârâtă: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Întrebările preliminare

               1.

               Atunci când o persoană impozabilă („comerciantul A”) vinde cartele de telefon care reprezintă dreptul de a primi servicii de telecomunicații de la acea persoană, articolul 2 alineatul (1) din A șasea directivă TVA (1) trebuie interpretat în sensul că respectivul comerciant A efectuează două livrări în scopuri de TVA: una la momentul inițial al vânzării cartelei de telefon de către comerciantul A unei alte persoane impozabile („comerciantul B”) și alta la momentul răscumpărării cartelei (și anume la momentul folosirii acesteia de către o persoană — „utilizatorul final” — pentru a efectua apeluri telefonice)?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ, cum se aplică TVA-ul (în conformitate cu legislația UE în materie de TVA) în lanțul de livrări, atunci când comerciantul A vinde cartela de telefon comerciantului B, comerciantul B revinde cartela în statul membru B, unde este în cele din urmă cumpărată de utilizatorul final, iar acesta o folosește ulterior pentru a efectua apeluri?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-42/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Dunajská Streda (Slovacia) la 2 februarie 2015 – Home Credit Slovakia a.s./Klára Bíróová

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Dunajská Streda (Slovacia) la 2 februarie 2015 – Home Credit Slovakia a.s./Klára Bíróová
   (Cauza C-42/15)
   (2015/C 155/10)
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Okresný súd Dunajská Streda

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Home Credit Slovakia a. s.

      Pârâtă: Klára Bíróová

      Întrebările preliminare

               1)

               Noțiunile „pe hârtie” și „pe alt suport durabil” prevăzute la articolul 10 alineatul (1) [coroborat cu articolul 3 litera (m)] din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, p. 66, denumită în continuare „Directiva 2008/48/CE”) trebuie interpretate în sensul că cuprind

                           —

                           nu doar textul (fizic, „hard copy”) al documentului semnat de părțile la contract, destinat să conțină elementele (informațiile) cerute la articolul 10 alineatul (2) literele (a)-(v) din directivă, ci și

                           —

                           orice alt document la care textul respectiv face referire și care în temeiul dreptului intern face parte integrantă din acordul contractual (de exemplu, un document care conține „condiții generale ale contractului”, „condiții de credit”, o „listă a costurilor”, un „plan de eșalonare”, redactat de creditor), chiar dacă un astfel de document în sine nu îndeplinește condiția „formei scrise” în sensul dreptului național (de exemplu, pentru că nu este semnat de părțile la contract)?

               2)

               În lumina răspunsului la prima întrebare:
               Articolul 10 alineatele (1) și (2) din Directiva 2008/48/CE, coroborat cu articolul 1 din aceasta, potrivit căruia directiva urmărește deplina armonizare în sectorul respectiv, trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații sau unei practici naționale care

                           —

                           impune ca toate elementele contractului prevăzute la articolul 10 alineatul (2) literele (a)-(v) să fie conținute într-un document unic, care să îndeplinească cerința „formei scrise” în sensul prevăzut de legislația statului membru interesat (sau, în general, într-un document semnat de părțile la contract) și

                           —

                           nu recunoaște efecte juridice depline contractului de credit de consum pentru simplul motiv că o parte dintre elementele menționate nu sunt conținute într-un astfel de document semnat, chiar și în cazul în care astfel de elemente (ori o parte dintre acestea) sunt conținute într-un document separat (care conține, de exemplu, „condiții generale ale contractului”, „condiții de credit”, o „listă a costurilor”, un „plan de eșalonare”, redactat de creditor), în condițiile în care (i) însuși contractul scris face trimitere la un astfel de document, (ii) condițiile de încorporare a unui astfel de document ca parte a contractului, prevăzute de dreptul intern, sunt îndeplinite și (iii) contractul de credit de consum îndeplinește astfel în ansamblu cerințele redactării acordului pe „alt suport durabil” în sensul articolului 10 alineatul (1) din directivă?

               3)

               Articolul 10 alineatul (2) litera (h) din Directiva 2008/48/CE trebuie interpretat în sensul că datele cerute prin această dispoziție (mai precis „frecvența plăților”)

                           —

                           trebuie precizate în condițiile contractului în discuție [în principiu cu indicarea datelor precise (ziua, luna și anul) ale scadenței fiecărei rate] sau

                           —

                           este suficient ca respectivul contract să conțină o referire generală la parametri identificabili din punct de vedere obiectiv din care să fie posibilă deducerea acestor date (de exemplu cu clauza „ratele lunare sunt datorate până în a 15-a zi din fiecare lună calendaristică”, „prima rată este datorată în termen de o lună de la semnarea contractului și orice rată ulterioară este datorată întotdeauna în termen de o lună de la scadența ratei precedente” sau cu alte formulări similare)?

               4)

               În cazul în care interpretarea menționată la a doua liniuță a celei de a treia întrebări este corectă:
               Articolul 10 alineatul (2) litera (h) din Directiva 2008/48/CE trebuie interpretat în sensul că informația cerută în cuprinsul acestei dispoziții (mai precis „frecvența plăților”) poate fi conținută și într-un document separat, la care face trimitere contractul care îndeplinește cerința formei scrise [în sensul articolului 10 alineatul (1) din directivă], dar care nu trebuie în mod necesar să îndeplinească, în sine, o astfel de cerință (și anume, în principiu, nu trebuie să fie în mod necesar semnat de părțile la contract; poate fi vorba, de exemplu, de un document care conține „condiții generale ale contractului”, „condiții de credit”, o „listă a costurilor”, un „plan de eșalonare”, redactat de creditor)?

               5)

               Articolul 10 alineatul (2) litera (i) coroborat cu litera (h) din Directiva 2008/48/CE trebuie interpretat în sensul că

                           —

                           contractul de credit pe durată determinată în cadrul căruia rambursarea/amortizarea sumei împrumutate se realizează prin plata unor rate individuale, nu trebuie să conțină în mod necesar, în momentul stipulării, stabilirea exactă a fiecărei părți din rata individuală care este destinată rambursării capitalului împrumutat și a părții care este destinată plății dobânzilor obișnuite și a costurilor (cu alte cuvinte, planul de eșalonare/amortizare detaliat nu trebuie în mod necesar să constituie parte integrantă a contractului), ci aceste informații pot fi conținute într-un plan de eșalonare/amortizare pe care creditorul îl prezintă debitorului la cererea acestuia, sau în sensul că

                           —

                           articolul 10 alineatul (2) litera (h) îi garantează debitorului un drept suplimentar de a solicita un extras din tabelul de amortizare cu privire la o zi individualizată în mod precis în perioada de validitate a contractului de credit, drept care nu exonerează totuși părțile la contract de obligația de a include în contractul însuși repartizarea ratelor individuale programate (datorate în temeiul contractului de credit pe durata acestuia) între rambursarea capitalului și rambursarea dobânzilor obișnuite și a costurilor, în mod personalizat pentru contractul specific în discuție?

               6)

               În cazul în care interpretarea menționată la prima liniuță a celei de a cincea întrebări este corectă:
               acest aspect este inclus în deplina armonizare urmărită de Directiva 2008/48/CE, astfel încât statul membru, în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) din aceasta, nu poate să impună ca contractul de credit să conțină determinarea exactă a părții din fiecare rată care este destinată rambursării capitalului și a părții care este destinată plății dobânzilor obișnuite și ale costurilor (cu alte cuvinte, ca planul de eșalonare/amortizare detaliat să constituie parte integrantă din contract)?

               7)

               Dispozițiile articolului 1 din Directiva 208/48/CE, potrivit căruia directiva urmărește deplina armonizare în sectorul respectiv, sau ale articolului 23 din aceasta, potrivit căruia sancțiunile trebuie să fie proporționale, trebuie interpretate în sensul că directiva menționată se opune unei dispoziții din dreptul național în temeiul căreia lipsa majorității elementelor contractului de credit cerute la articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2008/48/CE implică faptul că creditul acordat nu are dobânzi și costuri, astfel că debitorul este obligat să ramburseze creditorului doar capitalul primit în temeiul contractului?


title: Cauza C-6/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 5 ianuarie 2011 — Daiichi Sankyo Company/Comptroller-General of Patents

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/23

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 5 ianuarie 2011 — Daiichi Sankyo Company/Comptroller-General of Patents
   (Cauza C-6/11)
   2011/C 63/42
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Daiichi Sankyo Company

      Pârât: Comptroller-General of Patents

      Întrebările preliminare

               1.

               Regulamentul nr. 469/2009 (denumit în continuare „regulamentul”) (1) recunoaște, printre celelalte obiective prevăzute în preambul, necesitatea ca acordarea unui CAP [certificat adițional de protecție] titularilor de brevete naționale sau europene să aibă loc în aceleași condiții în toate statele membre ale Comunității, astfel cum prevăd considerentele (7) și (8). În lipsa armonizării comunitare a dreptului brevetelor, cum se interpretează sintagma „produsul este protejat de un brevet de bază în vigoare” prevăzuută la articolul 3 litera (a) din regulament și care sunt criteriile care permit să se stabilească acest lucru?

               2.

               Într-o cauză precum prezenta acțiune care implică un medicament compus din mai mult de un principiu activ, există criterii suplimentare sau diferite pentru a stabili dacă este sau nu este îndeplinită condiția potrivit căreia „produsul este protejat de un brevet de bază în vigoare” în sensul articolului 3 litera (a) din regulament, și, în caz afirmativ, care sunt aceste criterii suplimentare sau diferite?

               3.

               Pentru ca o combinație de principii active menționată într-o autorizație de introducere pe piață a unui medicament să facă obiectul unui CAP și având în vedere modul de redactare a articolului 4 din regulament, este îndeplinită condiția ca produsul să fie „protejat de un brevet de bază în vigoare” în sensul articolului 1 și al articolului 3 din regulament dacă produsul încalcă brevetul de bază potrivit dreptului național?

               4.

               Pentru ca o combinație de principii active menționată într-o autorizație de introducere pe piață a unui medicament să facă obiectul unui CAP și având în vedere modul de redactare a articolului 4 din regulament, îndeplinirea condiției ca produsul să fie „protejat de un brevet de bază în vigoare” în sensul articolului 1 și al articolului 3 din regulament depinde de aspectul dacă brevetul de bază cuprinde una (sau mai multe) revendicări care menționează în mod specific o combinație (1) a unei clase de componente care include unul dintre principiile active ale produsului respectiv cu (2) o clasă de alte principii active care pot să nu fie specificate dar care includ celălalt principiu activ al produsului respectiv; sau este suficient ca brevetul de bază să cuprindă una (sau mai multe) revendicări care (1) se referă la o clasă de componente care includ unul dintre principiile active ale produsului respectiv și (2) utilizează un limbaj specific care, în dreptul național, extinde întinderea protecției pentru a include prezența altor principii active nespecificate incluzând celălalt principiu activ al produsului menționat?

      (1)  OJ L 152, p. 1


title: Cauza C-106/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 29 februarie 2012 — Staat der Nederlanden/Eneco Holding NV

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 29 februarie 2012 — Staat der Nederlanden/Eneco Holding NV
   (Cauza C-106/12)
   2012/C 151/27
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Recurent: Staat der Nederlanden

      Intimată: Eneco Holding NV

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 345 TFUE trebuie interpretat în sensul că, în sfera noțiunii „regimul proprietății în statele membre” intră și regimul interdicției absolute de privatizare din speță, astfel cum este prevăzut de Besluit aandelen netbeheerder [Regulamentul privind acțiunile deținute la operatorii de rețea] coroborat cu articolul 93 din Elektriciteitswet [Legea privind electricitatea] din 1998 și cu articolul 85 din Gaswet [Legea privind gazul], care presupune că transferul acțiunilor deținute la un operator de rețea nu este permis decât exclusiv în cadrul sferei autorităților publice?

               2.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea I este afirmativ, consecința acestui fapt este că dispozițiile cu privire la libera circulație a capitalurilor nu sunt aplicabile interdicției de apartenență la grup sau cel puțin că această interdicție nu trebuie examinată prin raportare la dispozițiile privind libera circulație a capitalurilor?

               3.

               Obiectivele urmărite și prin intermediul Won [Legea privind gestionarea independentă a rețelelor (Wet onafhankelijk netbeheer)], care au în vedere, prin combaterea subvențiilor încrucișate în sens extins (inclusiv prin schimbul de informații strategice), asigurarea transparenței pe piața energiei și prevenirea denaturării concurenței, sunt interese pur economice sau pot fi privite și ca interese cu caracter neeconomic care, în funcție de împrejurări, pot reprezenta motive imperative de interes general care justifică o limitare a liberei circulații a capitalurilor?


title: Cauza T-511/17: Acțiune introdusă la 7 august 2017 – Corra González și alții/SRB

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/19

         Acțiune introdusă la 7 august 2017 – Corra González și alții/SRB
   (Cauza T-511/17)
   (2017/C 357/25)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamanți: José María Francisco Corra González (Madrid, Spania) și alți 7 reclamanți (reprezentanți: C. de Santiago Álvarez și J. Redondo Martin, avocați)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               declararea faptului că SRB a încălcat dreptul european prin Decizia SRB/EES/2017/08 adoptată la 7 iunie 2017, prin care a fost adoptată schema financiară de rezoluție privind instituția Banco Popular Español, S. A.;

               —

               în consecință, anularea actului menționat, precum și a eventualelor acteulterioare de punere în aplicare adoptate de SRB, toate acestea cu efect ex tunc.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-478/17, Mutualidad de la Abogacía și Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Comitetul unic de rezoluție, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno și SFL/Comitetul unic de rezoluție, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, T-483/17, García Suárez și alții/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, T-484/17, Fidesban și alții/Comitetul unic de rezoluție, T-497/17, Sáchez del Valle și Calatrava Real State 2015/Comisia și Comitetul unic de rezoluție și T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Comisia și Comitetul unic de rezoluție.


title: Cauza C-432/15: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – Odvolací finanční ředitelství/Pavlína Baštová [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxa pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 2 alineatul (1) litera (c) — Noțiunea „prestare de servicii efectuată cu titlu oneros” — Punerea unui cal la dispoziția unui organizator de curse hipice de către o persoană impozabilă — Evaluarea contraprestației — Dreptul de deducere a cheltuielilor legate de pregătirea pentru curse a cailor aparținând unei persoane impozabile — Cheltuieli generale legate de ansamblul activității economice — Punctul 14 din anexa III — Cota redusă de TVA aplicabilă drepturilor de utilizare a instalațiilor sportive — Aplicabilitate la exploatarea unor grajduri pentru cai de curse — Operațiune constituită dintr-o prestație unică sau din mai multe prestații independente]

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/14

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 noiembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – Odvolací finanční ředitelství/Pavlína Baštová
   (Cauza C-432/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 2 alineatul (1) litera (c) - Noțiunea „prestare de servicii efectuată cu titlu oneros” - Punerea unui cal la dispoziția unui organizator de curse hipice de către o persoană impozabilă - Evaluarea contraprestației - Dreptul de deducere a cheltuielilor legate de pregătirea pentru curse a cailor aparținând unei persoane impozabile - Cheltuieli generale legate de ansamblul activității economice - Punctul 14 din anexa III - Cota redusă de TVA aplicabilă drepturilor de utilizare a instalațiilor sportive - Aplicabilitate la exploatarea unor grajduri pentru cai de curse - Operațiune constituită dintr-o prestație unică sau din mai multe prestații independente])
   (2017/C 014/18)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Odvolací finanční ředitelství

      Intimată: Pavlína Baštová

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 2 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că nu constituie o prestare de servicii efectuată cu titlu oneros, în sensul acestei dispoziții, punerea la dispoziția organizatorului unei curse hipice a unui cal de către proprietarul său, persoană impozabilă în scopuri de taxă pe valoarea adăugată, pentru participarea calului în cauză la această cursă, în ipoteza în care aceasta nu ar da naștere plății unei taxe de participare sau altei remunerații directe și în care numai proprietarii cailor care au ocupat locuri fruntașe în clasamentul de sosire al cursei primesc un premiu în bani, eventual stabilit în prealabil. În schimb, o astfel de punere la dispoziție a unui cal constituie o prestare de servicii efectuată cu titlu oneros în ipoteza în care aceasta dă naștere plății unei remunerații de către organizator, indiferent de locul ocupat de calul în cauză în clasamentul de sosire al cursei.

               2)

               Directiva 2006/112 trebuie interpretată în sensul că un drept de deducere a taxei pe valoarea adăugată achitată în amonte în cadrul operațiunilor referitoare la pregătirea și la participarea la curse hipice ale cailor aparținând persoanei impozabile, care crește și antrenează propriii cai de curse, precum și caii proprietarilor terți, ia naștere pentru motivul că cheltuielile aferente acestor operațiuni sunt incluse în cheltuielile generale asociate activității economice a acesteia, cu condiția ca cheltuielile efectuate pentru fiecare dintre operațiunile în cauză să prezinte o legătură directă și imediată cu ansamblul acestei activități. Această situație se regăsește dacă costurile astfel ocazionate sunt aferente cailor de curse efectiv destinați vânzării sau dacă participarea cailor în cauză la curse este, din punct de vedere obiectiv, un mijloc de a promova activitatea economică, verificarea acestor aspecte fiind de competența instanței de trimitere.
               În ipoteza în care un astfel de drept de deducere există, premiul în bani eventual câștigat de persoana impozabilă ca urmare a locului ocupat de unul dintre caii săi în clasamentul de sosire al unei curse hipice nu trebuie inclus în baza de impozitare a taxei pe valoarea adăugată.

               3)

               Articolul 98 din Directiva 2006/112 coroborat cu punctul 14 din anexa III la această directivă trebuie interpretat în sensul că o prestare de servicii complexă unică, alcătuită din mai multe elemente care au legătură în special cu antrenarea cailor, cu utilizarea instalațiilor sportive, cu adăpostirea cailor în grajduri, cu hrănirea și cu alte îngrijiri acordate cailor, nu poate fi supusă unei cote reduse a taxei pe valoarea adăugată atunci când utilizarea instalațiilor sportive în sensul punctului 14 din anexa III la această directivă și antrenarea cailor constituie două elemente echivalente ale acestei prestații complexe sau atunci când antrenarea cailor constituie elementul principal al prestației în cauză, aprecierea acestor aspecte fiind de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 371, 9.11.2015.


title: Cauza T-139/06: Hotărârea Tribunalului din 19 octombrie 2011 — Franța/Comisia ( „Neexecutarea unei hotărâri a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor de către un stat membru — Penalitate cu titlu cominatoriu — Adoptarea de către statul membru a anumitor măsuri — Cerere de plată — Competența Comisiei — Competența Tribunalului” )

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/27

         Hotărârea Tribunalului din 19 octombrie 2011 — Franța/Comisia
   (Cauza T-139/06) (1)

   (Neexecutarea unei hotărâri a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor de către un stat membru - Penalitate cu titlu cominatoriu - Adoptarea de către statul membru a anumitor măsuri - Cerere de plată - Competența Comisiei - Competența Tribunalului)
   2011/C 347/39
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: inițial E. Belliard, G. de Bergues și S. Gasri, ulterior E. Belliard, G. de Bergues și B. Cabouat, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. van Rijn, K. Banks și F. Clotuche-Duvieusart, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: S. Behzadi-Spencer, T. Harris și C. Murrell, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2006) 659 final a Comisiei din 1 martie 2006 privind cererea de plată a penalităților cu titlu cominatoriu datorate în temeiul Hotărârii Curții din 12 iulie 2005, Comisia/Franța, (C-304/02, Rec., p. I-6263)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006.


title: Cauza C-268/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Labour Court — Irlanda) — Impact/Minister for Agriculture and Food, Minister for Arts, Sport and Tourism, Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Foreign Affairs, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Transport (Directiva 1999/70/CE — Clauzele 4 și 5 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată — Încadrare în muncă pe durată determinată în administrația publică — Condiții de încadrare în muncă — Remunerații și pensii — Reînnoirea pe o durată de până la opt ani a contractelor pe durată determinată — Autonomie procedurală — Efect direct)

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Labour Court — Irlanda) — Impact/Minister for Agriculture and Food, Minister for Arts, Sport and Tourism, Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Foreign Affairs, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Transport
   (Cauza C-268/06) (1)

   (Directiva 1999/70/CE - Clauzele 4 și 5 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată - Încadrare în muncă pe durată determinată în administrația publică - Condiții de încadrare în muncă - Remunerații și pensii - Reînnoirea pe o durată de până la opt ani a contractelor pe durată determinată - Autonomie procedurală - Efect direct)
   (2008/C 142/05)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   Labour Court
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Impact

      Pârâte: Minister for Agriculture and Food, Minister for Arts, Sport and Tourism, Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Foreign Affairs, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Transport
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Labour Court — Interpretarea clauzei 4 punctul 1 [principiul nediscriminării] și a clauzei 5 punctul 1 [măsuri de prevenire a abuzurilor care rezultă din folosirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive] din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129) — Acțiune care are ca scop invocarea efectului direct al dispozițiilor menționate — Lipsa de competență, potrivit dreptului național, a instanței sesizate — Competență în temeiul dreptului comunitar, în special al principiilor echivalenței și efectivității
   Dispozitivul

               1)

               Dreptul comunitar, în special principiul efectivității, impune ca o instanță specializată care, în cadrul competenței ce i-a fost acordată chiar și cu titlu facultativ de legislația care asigură transpunerea Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie să judece o cerere întemeiată pe încălcarea acestei legislații să se declare competentă pentru a judeca și pretențiile reclamantului întemeiate direct pe însăși această directivă, aferente perioadei cuprinse între data expirării termenului de transpunere a acesteia și data intrării în vigoare a legislației menționate, dacă s-ar dovedi că obligația acestui reclamant de a sesiza în paralel o instanță ordinară cu o cerere distinctă întemeiată direct pe directiva menționată ar avea drept consecință inconveniente procedurale de natură să facă excesiv de dificilă exercitarea drepturilor care îi sunt conferite de ordinea juridică comunitară. Îi revine instanței naționale atribuția de a efectua verificările necesare în această privință.

               2)

               Clauza 4 punctul 1 din acordul-cadru privind munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70, este necondiționată și suficient de precisă pentru a putea fi invocată de către un particular în fața unei instanțe naționale. În schimb, nu aceasta este situația clauzei 5 punctul 1 din acordul-cadru menționat.

               3)

               Articolul 10 CE, articolul 249 al treilea paragraf CE, precum și Directiva 1999/70 trebuie interpretate în sensul că o autoritate a unui stat membru care acționează în calitate de angajator public nu este autorizată să adopte măsuri contrare obiectivului urmărit de directiva menționată și de acordul-cadru privind munca pe durată determinată, în ceea ce privește prevenirea utilizării abuzive a contractelor pe durată determinată, constând în reînnoirea unor astfel de contracte pe o durată neobișnuit de lungă în cursul perioadei cuprinse între data expirării termenului de transpunere a acestei directive și data intrării în vigoare a legii care asigură această transpunere.

               4)

               În măsura în care dreptul național aplicabil cuprinde o normă care exclude aplicarea retroactivă a unei legi, în lipsa unei indicații contrare clare și lipsite de ambiguitate, o instanță națională, sesizată cu o cerere întemeiată pe încălcarea unei dispoziții din legea națională care transpune Directiva 1999/70, nu este obligată, în temeiul dreptului comunitar, să confere dispoziției respective un efect retroactiv la data expirării termenului de transpunere a acestei directive, cu excepția situației în care, în dreptul național vizat, există o indicație de această natură care poate conferi acestei dispoziții un astfel de efect retroactiv.

               5)

               Clauza 4 din acordul-cadru privind munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că, în accepțiunea acesteia, condițiile de încadrare în muncă cuprind condițiile referitoare la remunerații și la pensii care depind de raportul de încadrare în muncă, excluzând condițiile privind pensiile care rezultă dintr-un regim obligatoriu de securitate socială.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza T-671/11: Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2013 — IPK International/Comisia (Contribuție la finanțarea unui proiect de turism ecologic — Rambursarea cuantumurilor recuperate — Decizie adoptată în urma anulării de către Tribunal a deciziei anterioare de retragere a contribuției — Dobânzi compensatorii — Dobânzi moratorii — Calcul)

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/18

         Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2013 — IPK International/Comisia
   (Cauza T-671/11) (1)

   (Contribuție la finanțarea unui proiect de turism ecologic - Rambursarea cuantumurilor recuperate - Decizie adoptată în urma anulării de către Tribunal a deciziei anterioare de retragere a contribuției - Dobânzi compensatorii - Dobânzi moratorii - Calcul)
   2013/C 147/32
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH (München, Germania) (reprezentant: C. Pitschas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Dintilhac, G. Wilms și G. Zavvos, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei Comisiei din 14 octombrie 2011 [ENTR/R1/HHO/lsa — entre.r.l(2011)1183091] de a plăti reclamantei un cuantum total de 720 579,90 euro, inclusiv un cuantum de 158 618,27 euro cu titlu de dobânzi compensatorii

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Comisiei din 14 octombrie 2011 [ENTR/R1/HHO/lsa — entre.r.l(2011)1183091] în măsura în care cuantumul dobânzilor de plată către IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH care este stabilit în aceasta se limitează la 158 618,27 euro.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 65, 3.3.2012.


title: Cauza T-151/11: Acțiune introdusă la 11 martie 2011 — Telefónica de España și Telefónica Móviles España/Comisia

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/32

         Acțiune introdusă la 11 martie 2011 — Telefónica de España și Telefónica Móviles España/Comisia
   (Cauza T-151/11)
   2011/C 145/53
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Telefónica de España, SA (Madrid, Spania), Telefónica Móviles España, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: F. González Díaz, F. Salerno, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

   Reclamantele solicită Curții:

               —

               anularea, în temeiul articolului 263 TFUE, a Deciziei din 20 iulie 2010 a Comisiei Europene;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei din 20 iulie 2010 a Comisiei privind schema de ajutoare de stat C 38/09 (ex NN 58/09) pe care Spania intenționează să o pună în aplicare pentru Corporación de Radio y Televisión Española (RTVE) (JOUE L 1, p. 9) prin care se declară compatibilitatea cu piața internă, în temeiul articolului 106 alineatul (2) TFUE, a noului model de finanțare a organismului public de radiodifuziune Corporación de Radio y Televisión Española, introdus prin Legea 8/2009 din 28 de august.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatul (2) TFUE, în măsura în care Comisia nu a inițiat procedura prevăzută de această dispoziție în ceea ce privește natura disociabilă a finanțării în raport cu ansamblul măsurilor în cauză.

               2.

               Cel de al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 108 TFUE, în măsura în care Comisia stabilește natura disociabilă a finanțării în raport cu ansamblul măsurilor în cauză și califică în mod greșit drept ajutor nou numai finanțarea suplimentară. Procedând astfel, Comisia nu se conformează nici jurisprudenței, nici practicii decizionale a Comisiei.

               3.

               Cel de al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 256 TFUE, având în vedere că decizia nu cuprinde nicio explicație referitoare la modul în care s-a stabilit că cele trei măsuri fiscale instituite sau modificate prin articolele 4-6 din Legea 8/2009 pot fi disociate de sistemul actual de finanțare a RTVE.

               4.

               O eroare de drept constând în disocierea sursei de finanțare a măsurii, având în vedere că incompatibilitatea surselor de finanțare cu dreptul comunitar trebuie să conducă în mod necesar la incompatibilitatea acestora cu normele în materie de ajutoare de stat. Se afirmă, în această privință, că decizia atacată declară compatibil un ajutor legat de o finanțare pe care însăși Comisia, în cadrul unei proceduri paralele, a considerat-o contrară dreptului Uniunii.

               5.

               Încălcarea articolului 106 alineatul (2) TFUE și/sau a articolului 256 TFUE prin lipsa unei motivări adecvate cu privire la inexistența unei supracompensări și la impactul măsurii asupra concurenței în piața internă. În concret, decizia, pe de o parte, nu a ținut seama de faptul că costurile efective viitoare ale Corporación RTVE vor fi inferioare costurilor efectuate în trecut și, pe de altă parte, declară compatibilitatea cu piața internă a unei măsuri care garantează o protecție „față de variațiile încasărilor pe piața publicității”, în pofida faptului că nu mai există niciun risc comercial.


title: Cauza C-286/15: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 26 mai 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa - Letonia) – Valsts ieņēmumu dienests/SIA „Latvijas propāna gāze” (Trimitere preliminară — Tariful vamal comun — Clasificare tarifară — Nomenclatura combinată — Poziția 2711 — Gaz de sondă și alte hidrocarburi gazoase — Material care conferă caracterul esențial — Gaz de sondă lichefiat)

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/11

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 26 mai 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa - Letonia) – Valsts ieņēmumu dienests/SIA „Latvijas propāna gāze”
   (Cauza C-286/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Poziția 2711 - Gaz de sondă și alte hidrocarburi gazoase - Material care conferă caracterul esențial - Gaz de sondă lichefiat))
   (2016/C 260/14)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Valsts ieņēmumu dienests

      Pârâtă: SIA „Latvijas propāna gāze”

      Dispozitivul

               1)

               Regula 2 (b) și regula 3 (b) din Regulile generale pentru interpretarea Nomenclaturii combinate care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunile care rezultă din Regulamentul (CE) nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008 și, respectiv, din Regulamentul (CE) nr. 948/2009 al Comisiei din 30 septembrie 2009, trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care caracterul esențial al unui amestec de gaze precum gazul de sondă lichefiat în discuție în litigiu principal este determinat de toate componentele sale, în ansamblu, astfel încât nu se poate stabili componentul care îi conferă caracterul esențial și, în orice caz, nu se poate determina cantitatea exactă a fiecăruia dintre componentele gazului de sondă lichefiat menționat, nu trebuie utilizată o prezumție conform căreia substanța care conferă produsului caracterul esențial în sensul regulii 3 (b) din respectivele reguli generale este acea substanță care este prezentă în cea mai mare proporție în amestec.

               2)

               Respectiva Nomenclatură combinată trebuie interpretată în sensul că un gaz de sondă lichefiat precum cel în discuție în litigiul principal, care este compus din 0,32 % metan, etan și etilenă, din 58,32 % propan și propilenă și din maximum 39,99 % butan și butilenă și pentru care nu este posibil să se determine substanța care îi conferă caracterul esențial, se clasifică la subpoziția 2711 19 00, drept „Gaz de sondă și alte hidrocarburi gazoase, lichefiate, altele”.

               3)

               Articolul 218 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar trebuie interpretat în sensul că nu implică obligația pentru un declarant de gaz de sondă lichefiat, precum cel în discuție în litigiul principal, să indice cu exactitate procentajul substanței predominante în acest gaz de sondă lichefiat.

      (1)  JO C 270, 17.8.2015.


title: Cauza F-103/07: Acțiune introdusă la 5 octombrie 2007 — Duta/Curtea de Justiție a Comunităților Europene

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/45

         Acțiune introdusă la 5 octombrie 2007 — Duta/Curtea de Justiție a Comunităților Europene
   (Cauza F-103/07)
   (2007/C 315/88)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Radu Duta (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: F. Krieg, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Justiție a Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziilor atacate;

               —

               trimiterea cauzei autorității competente;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea sa, reclamantul atacă respingerea candidaturii sale pentru un post de referent juridic pe lângă un judecător al Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene. Această respingere ar fi intervenit prin circulara din 24 ianuarie 2007, deși judecătorul în cauză își manifestase anterior un viu interes pentru candidatura reclamantului.
   Reclamantul invocă, în primul rând, nulitatea deciziei de respingere a reclamației sale. Aceasta ar fi fost examinată de „Comisia Tribunalului de Primă Instanță competentă pentru a se pronunța cu privire la reclamații”, a cărei componență nu ar corespunde exigențelor unui proces echitabil, astfel cum sunt definite la articolul 6 alineatul (1) din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale. Astfel, membrii Tribunalului care intră în componența acestui organ nu ar putea să se pronunțe în deplină imparțialitate în cauzele privind pe unul dintre colegii lor.
   În al doilea rând, reclamantul invocă faptul că ar fi fost victimă a unei discriminări. Judecătorul în cauză nu și-ar fi exercitat puterea de apreciere în mod rezonabil.
   În sfârșit, reclamantul consideră că, în orice caz, deciziile atacate încalcă principiile generale ale transparenței, bunei-credințe și protecției încrederii legitime.


title: Cauza T-46/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 28 august 2007 — Galileo Lebensmittel/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Punerea în aplicare a domeniului de nivel superior .eu — Înregistrarea numelui de domeniu galileo.eu — Utilizare rezervată instituțiilor și organismelor comunitare — Calitate procesuală activă — Inadmisibilitate )

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/35

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 28 august 2007 — Galileo Lebensmittel/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-46/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Punerea în aplicare a domeniului de nivel superior «.eu» - Înregistrarea numelui de domeniu «galileo.eu» - Utilizare rezervată instituțiilor și organismelor comunitare - Calitate procesuală activă - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 247/57)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (Trierweiler, Germania) (reprezentant: K. Bott, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: inițial E. Montaguti și T. Jürgensen, apoi G. Braun și E. Montaguti, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a deciziei Comisiei de a rezerva numele de domeniu „galileo.eu” pentru a fi folosit de instituțiile și organismele comunitare, în temeiul articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 874/2004 al Comisiei din 28 aprilie 2004 de stabilire a normelor de politică publică privind punerea în aplicare și funcțiile domeniului de nivel superior „.eu” și a principiilor de înregistrare (JO L 162, p. 40).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 86, 8.4.2006.


title: Cauza F-59/13: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 9 aprilie 2014 – Rouffaud/SEAE (Funcție publică — Agent contractual auxiliar — Recalificarea contractului — Procedură precontencioasă — Regula concordanței — Modificarea cauzei capetelor de cerere ale contestației)

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/39

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 9 aprilie 2014 – Rouffaud/SEAE
   (Cauza F-59/13) (1)

   ((Funcție publică - Agent contractual auxiliar - Recalificarea contractului - Procedură precontencioasă - Regula concordanței - Modificarea cauzei capetelor de cerere ale contestației))
   2014/C 159/53
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Thierry Rouffaud (Ixelles, Belgia) (reprezentanți: inițial A. Coolen, É. Marchal, S. Orlandi și D. Abreu Caldas, avocați, ulterior S. Orlandi și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt și M. Silva, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de respingere a cererii reclamantului prin care se urmărește recalificarea contractelor sale de angajare pe durată determinată succesive în contract pe durată nedeterminată și recunoașterea perioadei efectuate ca agent contractual auxiliar ca perioadă de serviciu efectuată ca agent contractual

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Rouffaud suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile efectuate de Serviciul European de Acțiune Externă.

      (1)  JO C 233, 10.8.2013, p. 14.


title: Cauza C-596/15 P: Recurs introdus la 13 noiembrie 2015 de Bionorica SE împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2015 în cauza T-619/14, Bionorica SE/Comisia Europeană

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/24

         Recurs introdus la 13 noiembrie 2015 de Bionorica SE împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2015 în cauza T-619/14, Bionorica SE/Comisia Europeană
   (Cauza C-596/15 P)
   (2016/C 016/30)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Bionorica SE (reprezentanți: M. Weidner, T. Guttau, N. Hußmann, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               organizarea unei ședințe de audiere a pledoariilor;

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2015 în cauza T-619/14;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea concluziilor sale, recurenta invocă două motive:

               —

               erori de procedură: Tribunalul s-a întemeiat în parte pe fapte eronate și a adoptat astfel o decizie eronată care o prejudiciază pe recurentă. Tribunalul a plecat în mod incorect de la premisa că recurenta este o producătoare de produse alimentare care, în plus, ar fi interesată numai de mențiunile de sănătate care se află în suspans în sensul Regulamentului (CE) nr. 1924/2006 (1). La aceasta se adaugă faptul că Tribunalul și-a motivat, în parte, în mod insuficient decizia. Tribunalul nu a examinat în mod detaliat conținutul scrisorii Comisiei prin care se pune capăt pretinsei inacțiuni și a adoptat astfel o decizie eronată.

               —

               încălcarea dreptului Uniunii: Tribunalul a refuzat în mod neîntemeiat să recunoască îndeplinirea condițiilor prevăzute la articolul 265 TFUE, dat fiind că nu s-a pus capăt inacțiunii Comisiei. În plus, Tribunalul a apreciat în mod incorect Regulamentul (CE) nr. 1924/2006, în special articolele 17 și 28. Mențiunile de sănătate autorizate și cele aflate în suspans nu pot fi considerate echivalente. Consecințele juridice care decurg din dispozițiile tranzitorii nu sunt suficient de previzibile.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare, JO L 404, p. 9, Ediție specială, 15/vol. 18, p. 244.


title: Cauza T-161/07: Acțiune introdusă la 9 mai 2007 — Group Lottuss/OAPI — Ugly (COYOTE UGLY)

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/37

         Acțiune introdusă la 9 mai 2007 — Group Lottuss/OAPI — Ugly (COYOTE UGLY)
   (Cauza T-161/07)
   (2007/C 155/67)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Group Lottuss Corp., SL (Barcelona, Spania) (reprezentanți: J. Grau Mora, A. Angulo Lafora, M. Ferrándiz Avendaño și J. Arribas García, abogados)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: UGLY, INC.
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea (în parte) a deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului din 2 martie 2007 în măsura în care se respinge cererea de înregistrare nr. 2.428.795 a mărcii comunitare „COYOTE UGLY”, formulată de GROUP LOTTUSS CORP. SL

               —

               obligarea Oficiului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „COYOTE UGLY” (cererea nr. 2.428.795) pentru produse și servicii din clasele 9, 41 și 42.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Ugly, Inc.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca comunitară verbală „COYOTE UGLY” pentru produse din clasele 14, 16, 21, 25, 32 și 34 și mărcile notorii anterioare neînregistrate, verbale și figurative „COYOTE UGLY” pentru produse și servicii din clasele 14, 16, 21, 25, 32, 33, 34, 41 și 42.

      Decizia diviziei de opoziție: admiterea în parte a opoziției, în măsura în care se contestă cererea de înregistrare a mărcii comunitare în raport cu serviciile din clasa 42.

      Decizia camerei de recurs: anularea deciziei atacate, în măsura în care prin aceasta a fost respinsă opoziția formulată împotriva „serviciilor de divertisment, serviciilor pentru discoteci și săli de petrecere” solicitate, din clasa 41, și respingerea cererii de înregistrare pentru serviciile menționate.

      Motivele invocate: aplicarea greșită a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară.


title: Cauza F-79/07: Acțiune introdusă la 31 iulie 2007 — Braun-Neumann/Parlamentul European

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/31

         Acțiune introdusă la 31 iulie 2007 — Braun-Neumann/Parlamentul European
   (Cauza F-79/07)
   (2007/C 235/57)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Kurt-Wolfgang Braun-Neumann (Merzig, Germania) (reprezentant: P. Ames, Rechtsanwalt)

      Pârât: Parlamentul European
   Concluziile reclamantului

               —

               obligarea pârâtului să plătească reclamantului, cu efect retroactiv începând cu 1 august 2004, cealaltă jumătate a pensiei de urmaș cuvenită ca urmare a decesului soției sa Gisela Mandt, născută Neumann, survenit la 25 iulie 2004, sub formă unor sume lunare de 1 670,84 euro, la care urmează să se adauge o dobândă calculată pe baza ratei aplicate de Banca Centrală Europeană facilității de împrumut marginal, majorată cu 3 %,

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Parlamentul European s-a angajat să plătească reclamantului 50 % din pensia de urmaș în calitate de văduv al doamnei Gisela Mandt, născută Neumann. Reclamantul solicită integralitatea pensiei de urmaș.
   Acțiunea este îndreptată împotriva deciziei Parlamentului European de a lua în considerare a doua căsătorie a persoanei decedate, deși hotărârea din 6 septembrie 1995, prin care Tribunal de première instance de Namur a pronunțat divorțul în ceea ce privește prima căsătorie, nu a fost recunoscută de Bayerisches Oberstes Landesgericht prin ordonanța sa din 11 octombrie. Reclamantul afirmă astfel că este unicul „soț supraviețuitor”, întrucât cea de a doua căsătorie, încheiată de defuncta sa soție cu domnul Wolfgang Mandt, nu a fost valabilă din punct de vedere juridic.


title: Cauza T-315/07: Acțiune introdusă la 22 august 2007 — Grohe/OAPI — Compañia Roca Radiadores (ALIRA)

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/26

         Acțiune introdusă la 22 august 2007 — Grohe/OAPI — Compañia Roca Radiadores (ALIRA)
   (Cauza T-315/07)
   (2007/C 235/48)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Grohe AG (Hemer, Germania) (reprezentant: Andrea Lensing-Kramer, Rechtsanwältin)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Compañia Roca Radiadores, S.A.
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs din 19 iunie 2007 în cauza R 850/2006-4;

               —

               în subsidiar, anularea sau modificarea deciziei atacate în măsura în care aceasta recunoaște existența unei asemănări între mărfurile „robinete de bucătărie” și „căzi din fontă” și prin urmare a unui risc de confuzie între semnele în conflict;

               —

               în subsidiar, anularea sau modificarea deciziei atacate în măsura în care aceasta recunoaște existența unei asemănări fonetice în Spania între marca solicitată și cea pe care se întemeiază opoziția și prin urmare a unui risc de confuzie, în acest sens, între semnele în conflict;

               —

               în subsidiar, anularea sau modificarea deciziei atacate în măsura în care aceasta admite absența notorietății numelui AKIRA pentru o serie de benzi desenate japoneze în Spania și recunoaște deci existența unui risc de confuzie, în acest sens, între semnele în conflict;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ALIRA” pentru mărfurile din clasa 11 (cererea nr. 2 766 640).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Compañia Roca Radiadores, S.A.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală spaniolă „AKIRA” pentru mărfurile din clasa 11 (cererea nr. 2 045 604).

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția și respinge înregistrarea mărcii.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 (1), întrucât nu există risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146).