title: Cauza T-751/19: Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2019 – Reckitt Benckiser Investments și alții/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/49

      Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2019 – Reckitt Benckiser Investments și alții/Comisia
      (Cauza T-751/19)
      (2020/C 27/53)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Reckitt Benckiser Investments Ltd (Slough, Regatul Unit) și alte 5 reclamante (reprezentanți: C. Quigley, barrister, P. Halford și A. Langley, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată, în măsura în care acesta se aplică reclamantelor;

                  —

                  cu titlu mai subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în ceea ce privește orice ajutor acordat în temeiul exonerării referitoare la finanțarea grupurilor în perioada anterioară datei de 24 noiembrie 2017, în măsura în care acesta se aplică reclamantelor;

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamante în cadrul prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe nelegalitatea articolului 1 din decizia atacată pentru motivele următoare:

                              a.

                              Comisia a săvârșit erori de drept și prezintă erori vădite de apreciere în stabilirea faptului că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor constituie un avantaj (economic) în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, în special prin:

                                          i.

                                          neluarea în considerare a următoarelor aspecte: contextul istoric al introducerii normelor privind SSC în sistemul de impozitare a întreprinderilor din Regatul Unit, limitările impuse Regatului Unit prin aplicarea dreptului Uniunii, în special a libertății de stabilire, teritorialitatea și alte motive de politică pentru structura normelor SSC introduse în Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] începând cu 1 ianuarie 2013 și sfera suveranității fiscale a statelor membre, inclusiv Regatul Unit, la elaborarea normelor privind SSC;

                                          ii.

                                          afirmația potrivit căreia caracterul opțional al unei cereri prevăzute în partea 9A capitolul 9 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 constituie un tratament favorabil care conferă un avantaj.

                              b.

                              Comisia a săvârșit erori de drept și prezintă erori vădite de apreciere în constatarea faptului că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor constituie un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, în special prin:

                                          i.

                                          în ceea ce privește cadrul de referință relevant:

                                                      1.

                                                      identificarea eronată a cadrului de referință ca fiind compus exclusiv din normele privind SSC și/sau exclusiv partea 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010;

                                                      2.

                                                      aprecierea eronată a obiectivului sistemului de referință ca fiind exclusiv impozitarea profiturilor obținute din activități și active din Regatul Unit care au fost deturnate în mod artificial din Regatul Unit, fără a ține seama dacă tranzacțiile vizate relevante dau naștere într-adevăr riscului de erodare a bazei de impozitare din Regatul Unit;

                                          ii.

                                          în ceea ce privește determinarea unei derogări de la cadrul de referință:

                                                      1.

                                                      aprecierea eronată a relevanței și a importanței funcțiilor de conducere semnificative;

                                                      2.

                                                      aprecierea eronată a comparabilității „relațiilor de creditare eligibile” cu împrumuturi (i) acordate părților afiliate rezidente din Regatul Unit și (ii) acordate terților;

                                                      3.

                                                      faptul că Comisia s-a întemeiat în mod nelegal pe Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului (1);

                                                      4.

                                                      evaluarea eronată a riscurilor comparabile referitoare la încălcarea libertății de stabilire pentru categoriile de SSC scutite și nescutite de la obligațiile de plată;

                                          iii.

                                          în ceea ce privește justificarea pentru presupusa derogare:

                                                      1.

                                                      decizia eronată potrivit căreia justificarea referitoare la necesitatea ca sistemul să fie gestionabil și administrabil nu se extindea asupra funcțiilor de conducere semnificative;

                                                      2.

                                                      decizia eronată potrivit căreia exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor nu era justificată prin trimiterea la respectarea libertății de stabilire.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe nelegalitatea articolului 2 din decizia atacată pentru motivul încălcării încrederii legitime și al încălcării principiilor securității juridice și proporționalității.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat, cu titlu subsidiar, pe faptul că recuperarea nu ar trebui dispusă în ceea ce privește orice ajutoare acordate prin intermediul exonerării referitoare la finanțarea grupurilor înainte de 24 noiembrie 2017, atunci când Comisia a publicat decizia de deschidere a procedurii.

         (1)  – Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).


title: Cauza C-607/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 12 august 2019 – Husqvarna AB/Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 12 august 2019 – Husqvarna AB/Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG
      (Cauza C-607/19)
      (2020/C 27/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Husqvarna AB

         Intimată: Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cazul unei cereri reconvenționale de decădere din drepturile asupra unei mărci a Uniunii, depusă înainte de expirarea perioadei de cinci ani de neutilizare, stabilirea datei relevante în cadrul aplicării articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind marca comunitară (1) și a articolului 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene (2) pentru calcularea perioadei de neutilizare este reglementată prin dispozițiile Regulamentului privind marca comunitară, precum și ale Regulamentului privind marca Uniunii Europene?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, la calcularea perioadei de cinci ani de neutilizare în conformitate cu articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind marca comunitară și cu articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene, în cazul unei cereri reconvenționale de decădere din drepturile asupra unei mărci a Uniunii, depusă înainte de expirarea perioadei de cinci ani de neutilizare, trebuie să se ia în considerare data depunerii cererii reconvenționale sau data ultimei ședințe în fața instanței de apel?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO 2009, L 78, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene (JO 2017, L 154, p. 1).


title: Cauza C-800/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polonia) la 30 octombrie 2019 – SM/Mittelbayerischer Verlag KG

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polonia) la 30 octombrie 2019 – SM/Mittelbayerischer Verlag KG
      (Cauza C-800/19)
      (2020/C 27/28)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Apelacyjny w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: SM

         Pârâtă: Mittelbayerischer Verlag KG

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 7 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie interpretat în sensul că competența întemeiată pe legătura cu centrului intereselor are aplicabilitate în speța privind acțiunea persoanei fizice privind protecția drepturilor sale personale în cazul în care publicația pe internet indicată drept faptă care încalcă aceste drepturi nu cuprinde informații directe sau indirecte referitoare la această persoană fizică concretă, ci cuprinde informații sau constatări care sugerează acțiuni reprobabile ale colectivității din care face parte reclamantul (în împrejurările concrete ale acestei cauze: poporul), de care reclamantul leagă încălcarea drepturilor sale personale?

                  2.

                  În cauza privind protecția patrimonială și nepatrimonială a drepturilor personale față de încălcarea acestora pe internet, apreciind temeiul competenței generale ca fiind articolul 7 punctul 2 din Regulamentul nr. 1215/2012, respectiv cu ocazia realizării aprecierii dacă instanța națională este instanța de la locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă, trebuie să se țină seama de elemente precum:

                              —

                              sfera destinatarilor cărora li se adresează în principal site-ul internet pe care a fost săvârșită încălcarea,

                              —

                              limba în care sunt redactate site-ul internet și publicarea în cauză;

                              —

                              durata punerii la dispoziția destinatarilor a informației în cauză pe site-ul internet;

                              —

                              împrejurări individuale ale reclamantului, cum ar fi situația reclamantului în timpul războiului și activitatea sa socială prezentă, și care poate fi invocată în speță drept justificare a dreptului specific de a se opune, în justiție, promovării unor acuzații împotriva colectivității, a comunității din care face parte reclamantul?

         (1)  JO 2012, L 351, p. 1.


title: Cauza T-665/18: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Soundio/EUIPO – Telefónica Germany (Vibble) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană – Marca verbală Vibble – Marca germană verbală anterioară vybe – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/32

      Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Soundio/EUIPO – Telefónica Germany (Vibble)
      (Cauza T-665/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marca verbală Vibble - Marca germană verbală anterioară vybe - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2020/C 27/39)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Soundio A/S (Drammen, Norvegia) (reprezentanți: N. Köster și J. Albers, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: D. Gája și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: P. Neuwald, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 4 septembrie 2018 (cauza R 721/2018-5) privind o procedură de opoziție între E-Plus Mobilfunk GmbH și Soundio.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Soundio A/S la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 16, 14.1.2019.


title: Cauza C-801/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Upravni sud u Zagrebu (Croația) la 31 octombrie 2019 – FRANCK d.d., Zagreb/Ministarstva financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Upravni sud u Zagrebu (Croația) la 31 octombrie 2019 – FRANCK d.d., Zagreb/Ministarstva financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak
      (Cauza C-801/19)
      (2020/C 27/29)
      Limba de procedură: croata

         Instanța de trimitere

      Upravni sud u Zagrebu

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: FRANCK d.d., Zagreb

         Pârâți: Ministarstva financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Serviciul de punere la dispoziție a unor sume de bani de către reclamantă, care nu este o instituție financiară, cu perceperea unei plăți unice în valoare de 1 % din suma în cauză, poate fi considerat „acordarea și negocierea de credite și gestionarea creditelor de către persoana care le acordă” în sensul articolului 135 alineatul (1) litera (b) din Directiva TVA (1), în pofida faptului că reclamanta nu este menționată în mod formal în contract în calitate de împrumutător?

                  2)

                  Un bilet la ordin, respectiv un titlu de valoare care implică o obligație a emitentului de a plăti o anumită sumă de bani persoanei care este desemnată drept creditor în acest titlu de valoare sau persoanei care a dobândit ulterior acest titlu de valoare într-un mod prevăzut de lege, este considerat „alt instrument negociabil”, în sensul articolului 135 alineatul (1) litera (d) din Directiva TVA?

                  3)

                  Serviciul prestat de reclamantă constând în faptul că reclamanta, în schimbul unei plăți de 1 % din valoarea biletului la ordin, primită de la emitentul acestuia, transmite biletul la ordin primit către societatea de factoring, iar suma primită de la societatea de factoring o transmite emitentului biletului la ordin și garantează societății de factoring că emitentul biletului la ordin își execută obligația care rezultă din biletul la ordin atunci când aceasta devine exigibilă, reprezintă:

                              a)

                              un serviciu scutit de TVA în sensul articolului 135 alineatul (1) litera (b) din Directiva TVA

                              b)

                              un serviciu scutit de TVA în sensul articolului 135 alineatul (1) litera (d) din Directiva TVA?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-726/18: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Mélin/Parlamentul („Drept instituțional – Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European – Indemnizație de asistență parlamentară – Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat – Obligația de motivare – Lipsa comunicării anexei la decizia prin care se dispune recuperarea”)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/32

      Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Mélin/Parlamentul
      (Cauza T-726/18) (1)

      („Drept instituțional - Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Indemnizație de asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat - Obligația de motivare - Lipsa comunicării anexei la decizia prin care se dispune recuperarea”)
      (2020/C 27/40)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Joëlle Mélin (Aubagne, Franța) (reprezentant: F. Wagner, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: S. Seyr și M. Ecker, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului din 4 octombrie 2018 referitoare la recuperarea de la reclamantă a sumei de 130 339,35 euro plătită în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară și a notei de debit aferente acestei decizii din 10 octombrie 2018

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează decizia Secretarului General al Parlamentului European din 4 octombrie 2018 referitoare la recuperarea de la doamna Joëlle Mélin a sumei de 130 339,35 euro plătită în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară și nota de debit aferentă acestei decizii din 10 octombrie 2018.

                  2)

                     Obligă Parlamentul la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019.


title: Cauza T-752/19: Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2019 – Inchcape/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/51

      Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2019 – Inchcape/Comisia
      (Cauza T-752/19)
      (2020/C 27/54)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Inchcape plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: M. Anderson, solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în tot a Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1), în măsura în care o privește pe reclamantă;

                  —

                  cu titlu subsidiar, dispunerea luării în orice caz în considerare, la stabilirea cuantumului ajutorului care trebuie recuperat, a pierderilor, scutirilor și exonerărilor de care putea beneficia reclamanta la momentul solicitării exonerării referitoare la finanțarea grupurilor sau de care ar fi putut beneficia reclamanta în acel moment dacă nu ar fi solicitat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor, chiar dacă accesul la aceste pierderi, scutiri sau exonerări este în prezent prescris în temeiul legislației Regatului Unit și indiferent dacă acestea sunt automate sau nu;

                  —

                  în orice caz, obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că pârâta nu a stabilit că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor constituie un avantaj. Reclamanta susține că pârâta nu a reușit să demonstreze că există un avantaj în fiecare caz în care a fost solicitată exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că nu a existat nicio intervenție a statului sau prin intermediul resurselor de stat. Comisia nu a reușit să demonstreze că solicitarea exonerării referitoare la finanțarea grupurilor a condus cu certitudine la o reducere a obligațiilor fiscale în materie de impozitare a profiturilor întreprinderilor din Regatul Unit.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor nu favorizează anumite întreprinderi sau producerea anumitor bunuri. Reclamanta susține că pârâta a săvârșit o eroare (i) prin definirea prea strictă a sistemului de referință ca fiind reprezentat de normele din partea 9A a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010], iar nu de sistemul mai general de impozitare a întreprinderilor din Regatul Unit, (ii) prin neînțelegerea faptului că partea 9A capitolul 9 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 nu reprezintă o derogare de la capitolul 5 al acesteia și (iii) prin nerecunoașterea faptului că, chiar dacă respectivul capitol 9 ar reprezenta o derogare de la acest capitol 5, aceasta ar fi justificată de natura sau de economia generală a respectivei părți 9A.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor nu afectează schimburile comerciale dintre statele membre. Se susține că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor poate influența alegerile grupurilor multinaționale cu privire la amplasarea funcțiilor financiare ale grupului și a sediului holdingului în cadrul Uniunii.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor nu denaturează sau nu amenință să denatureze concurența. Se susține că Comisia nu a reușit să demonstreze că solicitarea exonerării referitoare la finanțarea grupurilor a condus cu certitudine la o reducere a obligațiilor fiscale în materie de impozitare a profiturilor întreprinderilor din Regatul Unit.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că recuperarea pretinsului ajutor ar fi contrară principiilor generale ale dreptului Uniunii. Reclamanta susține că criteriul privind funcțiile de conducere semnificative din partea 9A capitolul 5 articolul 371EB din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 este lipsit de securitate juridică, Regatul Unit dispunea de o marjă de apreciere pentru a trata această lipsă de securitate, iar pârâta și-a încălcat obligația de a efectua o analiză completă a tuturor factorilor relevanți. Prin dispunerea recuperării ajutorului, Comisia a încălcat articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (1), care interzice recuperarea ajutorului atunci când recuperarea ar contraveni unui principiu general de drept al Uniunii.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că avantajul selectiv ar fi eliminat și nu ar fi necesară nicio recuperare dacă Regatul Unit ar extinde retroactiv exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor la împrumuturile în amonte și împrumuturile acordate terților. Reclamanta susține că pârâta a ignorat faptul că luarea unei asemenea măsuri ar elimina orice avantaj selectiv (presupunând pentru moment că există un asemenea avantaj) și că în acest caz nu ar exista un ajutor de stat ilegal de recuperat în temeiul dreptului Uniunii.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că, la stabilirea cuantumului ajutorului de recuperat, pierderile, scutirile și exonerările de care putea beneficia reclamanta (pe bază de solicitare, de opțiune sau în mod automat) în momentul în care a solicitat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor sau de care ar fi putut beneficia în acel moment dacă nu ar fi solicitat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor, ar trebui luate în considerare chiar dacă accesul la aceste pierderi, scutiri sau exonerări este în prezent prescris în temeiul legislației Regatului Unit. Reclamanta susține că aceasta este interpretarea corectă a considerentului (203) al deciziei atacate, dar, în măsura în care nu aceasta este situația, decizia este incorectă deoarece neluarea în considerare a acestor pierderi, scutiri sau exonerări ar conduce la supraevaluarea cuantumului ajutorului, ceea ce ar introduce o denaturare pe piața internă.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu și-a fundamentat motivarea referitoare la exonerarea privind resursele eligibile și la exonerarea privind dobânda echivalentă și nu a efectuat o analiză completă a tuturor factorilor relevanți. Reclamanta susține că pârâta a omis să distingă între trei exonerări diferite prevăzute în partea 9A capitolul 9 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010, care funcționează independent, și nu a înțeles că exonerarea privind resursele eligibile și exonerarea privind dobânda echivalentă nu sunt substituenți pentru criteriul privind funcțiile de conducere semnificative și că existența exonerării privind dobânda echivalentă în capitolul 9 demonstrează că pârâta a săvârșit o eroare prin definirea prea strictă a sistemului de referință ca fiind reprezentat de normele din respectiva parte 9A, iar nu de sistemul mai general de impozitare a întreprinderilor din Regatul Unit.

         (1)  – Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-736/18: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Runnebaum Invest/EUIPO – Berg Toys Beheer (Bergsteiger) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Bergsteiger – Mărcile Benelux verbală și a Uniunii Europene figurativă și verbală anterioare BERG – Motiv relativ de refuz – Articolul 47 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Admisibilitatea unei cereri privind dovedirea utilizării serioase – Lipsa unui risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001”)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/33

      Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Runnebaum Invest/EUIPO – Berg Toys Beheer (Bergsteiger)
      (Cauza T-736/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Bergsteiger - Mărcile Benelux verbală și a Uniunii Europene figurativă și verbală anterioare BERG - Motiv relativ de refuz - Articolul 47 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Admisibilitatea unei cereri privind dovedirea utilizării serioase - Lipsa unui risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001”)
      (2020/C 27/41)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Runnebaum Invest GmbH (Diepholz, Germania) (reprezentant: W. Prinz, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Crespo Carrillo și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Berg Toys Beheer BV (Ede,Țările de Jos) (reprezentant: E. van Gelderen, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 octombrie 2018 (cauza R 572/2018-4) privind o procedură de opoziție între Berg Toys Beheer și Runnebaum Invest.

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 22 octombrie 2018 (cauza R 572/2018-4).

                  2)

                     EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Runnebaum Invest GmbH.

                  3)

                     Berg Toys Beheer BV suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019


title: Cauza C-807/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski rayonen sad (Bulgaria) la 4 noiembrie 2019 – „DSK Bank” EAD și „FrontEx International” EAD

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski rayonen sad (Bulgaria) la 4 noiembrie 2019 – „DSK Bank” EAD și „FrontEx International” EAD
      (Cauza C-807/19)
      (2020/C 27/30)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Sofiyski rayonen sad

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: „DSK Bank” EAD și „FrontEx International” EAD

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Împrejurarea că o instanță națională are un volum de muncă mult mai mare decât celelalte instanțe din cadrul aceleiași autorități judiciare, iar judecătorii acestei instanțe sunt împiedicați, din acest motiv, să examineze înscrisurile care le sunt prezentate și pe baza cărora este dispusă sau poate fi dispusă executarea provizorie și, totodată, să adopte decizii într-un termen rezonabil reprezintă în sine o încălcare a dreptului Uniunii privind protecția consumatorilor sau a altor drepturi fundamentale?

                  2)

                  Instanța națională trebuie să refuze adoptarea unor decizii susceptibile să determine executarea, în cazul în care consumatorul nu s-a opus executării, atunci când are suspiciuni întemeiate că cererea este bazată pe o clauză abuzivă care figurează într-un contract încheiat cu un consumator, în măsura în care dosarul nu conține elemente de probă concludente în acest sens?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, este permis ca instanța națională, în măsura în care are o astfel de suspiciune, să solicite elemente de probă suplimentare din partea profesionistului care este parte contractantă, deși, potrivit dreptului național, în cadrul procedurii în care este adoptată o eventuală decizie de executare, instanța nu dispune de o asemenea competență, atât timp cât debitorul nu formulează opoziție?

                  4)

                  Cerințele impuse de dreptul Uniunii în contextul directivelor de armonizare a dreptului consumatorilor sunt aplicabile constatării unei anumite împrejurări efectuate din oficiu de instanța națională și atunci când legiuitorul național oferă consumatorilor o protecție suplimentară (mai multe drepturi) printr-o lege națională care transpune o dispoziție a directivei care permite acordarea unei astfel de protecții sporite?


title: Cauza T-672/18: Ordonanța Tribunalului din 22 noiembrie 2019 – Pyke/EUIPO – Paglieri (CLIOMAKEUP) (Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Retragerea opoziției – Nepronunțare asupra fondului)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/34

      Ordonanța Tribunalului din 22 noiembrie 2019 – Pyke/EUIPO – Paglieri (CLIOMAKEUP)
      (Cauza T-672/18) (1)

      (Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
      (2020/C 27/42)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Pyke Srl (Milano, Italia) (reprezentanți: P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta și R. Perotti, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în fața Tribunalului: Paglieri SpA (Alessandria, Italia) (reprezentanți: A. Perani și G. Ghisletti, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 28 august 2018 (cauza 2675/2017-5), privind o procedură de opoziție între Paglieri și Pyke.

         Dispozitivul

                  1)

                     Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

                  2)

                     Obligă Pyke Srl și Paglieri SpA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile de judecată ale Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza T-754/19: Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2019 – Stagecoach Group/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/53

      Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2019 – Stagecoach Group/Comisia
      (Cauza T-754/19)
      (2020/C 27/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Stagecoach Group plc (Perth, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Lesar, Solicitor, și K. Beal, QC)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a aplicat în mod eronat articolul 107 alineatul (1) TFUE și/sau a săvârșit o eroare vădită de apreciere la alegerea cadrului de referință pentru analiza regimului fiscal. Reclamantul susține că pârâta ar fi trebuit să considere cadrul de referință ca fiind reprezentat de regimul de impozitare a întreprinderilor din Regatul Unit, iar nu doar de regimul societăților străine controlate (SSC).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin adoptarea unei abordări defectuoase pentru analiza regimului SSC. În considerentele (124)-(126) ale deciziei atacate, Comisia a tratat în mod eronat dispozițiile părții 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] ca fiind o formă de derogare de la obligația fiscală generală prevăzută în capitolul 5 al acesteia.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a constatat în considerentele (127)-(151) ale deciziei contestate că era îndeplinit criteriul selectivității, în sensul că întreprinderi aflate în situații comparabile din punct de vedere factual și juridic au fost tratate în mod diferit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că exonerarea de 75 % prevăzută în cadrul secțiunii 371ID din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] este justificată de caracterul și economia generală ale regimului fiscal.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că impunerea unei sarcini fiscale asupra acelor SSC care se îndeplinesc condițiile pentru exonerările stabilite în capitolul 9, ca o categorie, ar încălca libertatea de stabilire a reclamantului consacrată la articolul 49 TFUE.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe existența unei erori vădite de apreciere în ceea ce privește exonerarea de 75 % și aspectul referitor la rata fixă.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei nu respectă principiul general de drept al Uniunii privind nediscriminarea sau egalitatea.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a aplicat prin analogie sau a invocat în mod nejustificat termenii Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1), care nu era aplicabilă ratione temporis.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, atunci când a constatat în considerentul (176) al deciziei atacate că exista o categorie de beneficiari (în care era inclus și reclamantul) care au obținut un ajutor ce trebuia recuperat în temeiul articolului 2 alineatul (1) din decizia atacată.

         (1)  – Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).


title: Cauza T-525/19 RII: Ordonanța președintelui Tribunalului din 11 noiembrie 2019 – Intering și alții/Comisia („Măsuri provizorii – Programul intitulat «Sprijinul UE pentru aer curat în Kosovo» – Procedura de cerere de ofertă EuropeAid/140043/DH/WKS/XK – Decizie de respingere a suspendării executării deciziei de a exclude un ofertant de la continuarea procedurii – Nouă cerere de măsuri provizorii – Articolul 159 din Regulamentul de procedură – Inadmisibilitate”)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/35

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 11 noiembrie 2019 – Intering și alții/Comisia
      (Cauza T-525/19 RII)
      („Măsuri provizorii - Programul intitulat «Sprijinul UE pentru aer curat în Kosovo» - Procedura de cerere de ofertă EuropeAid/140043/DH/WKS/XK - Decizie de respingere a suspendării executării deciziei de a exclude un ofertant de la continuarea procedurii - Nouă cerere de măsuri provizorii - Articolul 159 din Regulamentul de procedură - Inadmisibilitate”)
      (2020/C 27/43)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamante: Intering Sh.p.k (Obiliq, Kosovo), Steinmüller Engineering GmbH (Gummersbach, Germania), Deling d.o.o. za proizvodnju, promet i usluge (Tuzla, Bosnia-Herțegovina), ZM-Vikom d.o.o. za proizvodnju, konstruckcije i montažu (Šibenik, Croația) (reprezentant: R. Spielhofen, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Bertelmann, J. Estrada de Solà și M. Kellerbauer, agenți)

         Obiectul

      Cerere formulată în conformitate cu articolul 159 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, prin care se solicită suspendarea executării Deciziei Comisiei Europene din 29 iunie 2019 privind excluderea reclamantei de la continuarea procedurii de cerere de ofertă și neincluderea sa în lista scurtă, în cadrul unei proceduri de atribuire a unui contract în cuprinsul programului intitulat „Sprijinul UE pentru aer curat în Kosovo” vizând reducerea prafului și a NOx la centrala termică Kosovo B, unitățile B1 și B2 (EuropeAid/140043/DH/WKS/XK).

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                     Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-755/19: Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2019 – BBA International Investments/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/54

      Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2019 – BBA International Investments/Comisia
      (Cauza T-755/19)
      (2020/C 27/56)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: BBA International Investments Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: N. Niejahr, B. Hoorelbeke, avocați, și A. Stratakis și P. O’Gara, Solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1), în măsura în care stabilește că presupusa măsură de ajutor constituie ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și dispune recuperarea acestuia cu dobânzi, inclusiv din partea reclamantei;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2, 3 și 4 din decizia atacată, în măsura în care aceasta dispune recuperarea ajutorului incompatibil, cu dobânzi, inclusiv din partea reclamantei;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE atunci când a stabilit că presupusa măsură de ajutor conferă un avantaj selectiv:

                              a)

                              întreprinderilor care utilizează exonerarea de 75 % pentru relațiile de creditare eligibile cu risc scăzut, întrucât Comisia:

                                          —

                                          a identificat în mod eronat regimul Regatului Unit privind SSC drept regimul de referință;

                                          —

                                          a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că exonerarea de 75 % constituie o derogare de la regimul fiscal de referință, pe motiv că:

                                                      i)

                                                      constatarea unei derogări se întemeiază în mod eronat pe tehnica de reglementare;

                                                      ii)

                                                      criteriul funcțiilor de conducere semnificative nu reprezintă criteriul principal pentru regimul Regatului Unit privind SSC;

                                                      iii)

                                                      relațiile de creditare eligibile și neeligibile nu se află în aceeași situație juridică și factuală și, în orice caz, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a aplicat prin analogie sau a invocat în mod nejustificat termenii Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1).

                                          —

                                          a săvârșit o eroare de fapt și de drept atunci când a concluzionat că exonerarea de 75 % nu este justificată de natura și de economia generală a sistemului fiscal în același mod ca exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care se aplică profiturilor financiare necomerciale ce intră în domeniul de aplicare al secțiunii 371EC din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010].

                              b)

                              întreprinderilor care utilizează exonerările în temeiul normei privind dobânda echivalentă și al celei privind resursele eligibile, întrucât:

                                          —

                                          a identificat în mod eronat normele din Regatul Unit privind SSC drept regimul de referință;

                                          —

                                          a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că exonerările în temeiul normei privind dobânda echivalentă și al celei privind resursele eligibile constituie o derogare de la regimul fiscal de referință, pe motiv că:

                                                      i)

                                                      constatarea unei derogări se întemeiază în mod eronat pe tehnica de reglementare și criteriul funcțiilor de conducere semnificative nu reprezintă un criteriul esențial pentru normele din Regatul Unit privind SSC;

                                                      ii)

                                                      contribuabilii care îndeplinesc condițiile pentru exonerarea în temeiul normei privind dobânda echivalentă și al celei privind resursele eligibile nu se află în aceeași situație juridică și factuală ca aceia care nu îndeplinesc aceste condiții.

                                          —

                                          a săvârșit o eroare de fapt și de drept atunci când a concluzionat că exonerările în temeiul normei privind dobânda echivalentă și al celei privind resursele eligibile nu sunt justificate de natura și de economia generală a regimului fiscal.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE întrucât nu a reușit să demonstreze că presupusa măsură de ajutor era de natură să afecteze schimburile dintre statele membre și amenința să denatureze concurența.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat, cu titlu subsidiar, pe faptul că Comisia a încălcat articolul 49 TFUE atunci când a calificat presupusa măsură de ajutor drept ajutor de stat incompatibil care nu încalcă libertatea de stabilire garantată la articolul 49 TFUE.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat principiul fundamental al egalității de tratament/nediscriminării atunci când:

                              —

                              a tratat profiturile financiare necomerciale derivate din împrumuturi eligibile în același mod ca profiturile financiare necomerciale derivate din împrumuturi neeligibile și

                              —

                              a tratat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor în mod diferit, după cum profiturile financiare necomerciale intră în domeniul de aplicare al secțiunii 371EB sau al secțiunii 371EC din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010].

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat, cu titlu subsidiar, pe faptul că, deși presupusa măsură de ajutor intră în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) TFUE, Comisia a încălcat articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (2) atunci când a dispus recuperarea sumelor corespunzătoare pretinsului ajutor incompatibil de la beneficiarii presupusei măsuri de ajutor, întrucât o asemenea recuperare încalcă principiile generale ale dreptului Uniunii, și anume principiul încrederii legitime și principiul securității juridice.

         (1)  – Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  – Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-730/19: Acțiune introdusă la 25 octombrie 2019 – PNB Banka și alții/BCE

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/35

      Acțiune introdusă la 25 octombrie 2019 – PNB Banka și alții/BCE
      (Cauza T-730/19)
      (2020/C 27/44)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: PNB Banka AS (Riga, Letonia) și alți 10 reclamanți (reprezentant: O. Behrends, avocat)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei BCE din 15 august 2019 de constatare a faptului că Banca X este în curs de a intra în dificultate sau susceptibilă de a intra în dificultate; și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă treisprezece motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe necompetența BCE de a adopta decizia atacată.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu este un tip de decizie permis.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a denaturat situația de fapt și nu și-a îndeplinit obligația de a aprecia cu imparțialitate și cu obiectivitate toate faptele relevante.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe un viciu de procedură care afectează decizia atacată, întrucât se întemeiază pe o inspecție la fața locului nelegală.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă principiul proporționalității.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu conține o motivare adecvată.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă dreptul de a fi ascultați al reclamanților.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată se întemeiază pe opoziția nelegală a BCE la achiziționarea Băncii X.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă principiul egalității de tratament.

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă principiile securității juridice și încrederii legitime.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă principiul nemo auditur.

                  12.

                  Al doisprezecelea motiv, întemeiat pe un viciu de procedură care afectează decizia atacată întrucât BCE nu a luat măsurile adecvate pentru a elimina influența înalților funcționari care se află în conflict de interese.

                  13.

                  Al treisprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a săvârșit un détournement de pouvoir.


title: Cauza T-756/19: Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2019 – WPP Jubilee și alții/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/56

      Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2019 – WPP Jubilee și alții/Comisia
      (Cauza T-756/19)
      (2020/C 27/57)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: WPP Jubilee Ltd (Londra, Regatul Unit) și alte 11 reclamante (reprezentanți: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, avocat, și K. Desai, solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că nu a existat niciun ajutor de stat ilegal, anularea articolului 1 din Decizia Comisiei C(2019) 2526 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC, în măsura în care acesta constată că a existat un ajutor de stat ilegal, și anularea obligației Regatului Unit de a recupera pretinsul ajutor de stat ilegal primit de reclamante în acest context (articolele 2 și 3 din decizia atacată);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2 și 3 din decizia atacată, în măsura în care acestea impun Regatului Unit să recupereze de la reclamante pretinsul ajutor de stat, și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamante în cadrul prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este afectată de erori vădite de apreciere a faptelor și normelor relevante. În special, se susține că Comisia interpretează greșit modul în care funcționează normele Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC) în ceea ce privește tratamentul profiturilor financiare necomerciale. În plus, se susține că decizia atacată a interpretat în mod eronat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor drept o scutire fiscală. Acest lucru este evident în special dat fiind că unele dintre împrumuturile care fac obiectul prezentei acțiuni au fost finanțate din resurse eligibile.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a considerat în mod eronat că normele privind SSC constituie o măsură de ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și, prin urmare, că normele au conferit un avantaj selectiv anumitor operatori. Mai precis, se susține că Comisia a stabilit în mod eronat sistemul de referință pentru evaluarea efectelor normelor privind SSC și a identificat în mod eronat două situații diferite ca fiind comparabile cu situația în care se aplică exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor. Ca urmare a uneia sau a ambelor erori, Comisia a afirmat în mod eronat că aceste norme au conferit un avantaj selectiv anumitor operatori de pe piață. În plus, reclamantele susțin că Comisia a identificat în mod eronat normele privind SSC ca un set de norme distinct de sistemul general privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit, ignorând totodată alte caracteristici ale sistemului privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit destinate să funcționeze împreună cu normele privind SSC. Prin urmare, analiza Comisiei cu privire la comparabilitate și selectivitate este afectată de erori vădite de apreciere a faptelor relevante și de erori de drept.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar presupunând că măsurile SSC în cauză constituiau, la prima vedere, ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, decizia atacată a concluzionat în mod eronat că nu exista o justificare aplicabilă pentru a susține compatibilitatea măsurilor în cauză cu normele Uniunii privind ajutoarele de stat. În plus, decizia atacată este irațională și inconsecventă prin faptul că Comisia a acceptat în mod corect că partea 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] se justifică în cazurile în care singurul motiv pentru aplicarea unei taxe SSC este criteriul referitor la „capitalul care are legătură cu Regatul Unit”, pe baza faptului că acest criteriu poate fi excesiv de dificil de utilizat în practică, dar totodată, fără furnizarea unei justificări adecvate, Comisia susține că respectivul capitol 9 nu se justifică niciodată în cazurile în care criteriul privind funcțiile de conducere semnificative determină aplicarea unei taxe SSC. În realitate, chiar pe baza faptelor reclamantelor, situația este clară, criteriul privind funcțiile de conducere semnificative este în general excesiv de dificil de aplicat în practică, astfel încât Comisia ar fi trebuit să considere respectivul capitol 9 justificat și în contextul acestui criteriu și, astfel, ar fi trebuit să concluzioneze că nu există niciun ajutor de stat.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care decizia atacată este confirmată, aplicarea acesteia prin recuperarea pretinsului ajutor de stat de la reclamante ar încălca principii fundamentale ale dreptului Uniunii, inclusiv libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor, subliniind că, în cazul reclamantelor, SSC în cauză sunt situate în alte state membre.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că ordinul de recuperare care rezultă din decizia atacată este nefondat și contrar principiilor fundamentale ale Uniunii.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat în mod corespunzător elemente esențiale ale deciziei atacate. Se susține că Comisia nu a luat în considerare în mod semnificativ exonerarea privind resursele eligibile și nu a analizat motivele sau justificările acesteia. Printre alte exemple se numără concluzia potrivit căreia taxa SSC prevăzută la capitolul 5 menționat ar putea fi aplicată utilizând criteriul privind funcțiile de conducere semnificative fără dificultăți sau fără a reprezenta o sarcină disproporționată.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă și principiul bunei administrări, potrivit căruia Comisia asigură transparență și previzibilitate în procedurile sale administrative și adoptă decizii într-un interval de timp rezonabil. Nu este rezonabil să dureze peste patru ca Comisia să ia decizia de deschidere a procedurii de investigare în prezenta cauză și ca ea să adopte o decizie la peste șase ani de la intrarea în vigoare a măsurii contestate.


title: Cauza T-732/19: Acțiune introdusă la 25 octombrie 2019 – PNB Banka și alții/SRB

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/36

      Acțiune introdusă la 25 octombrie 2019 – PNB Banka și alții/SRB
      (Cauza T-732/19)
      (2020/C 27/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: PNB Banka AS (Riga, Letonia) și alți 10 reclamanți (reprezentant: O. Behrends, avocat)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei SRB din 15 august 2019 în privința Băncii X, făcută publică în aceeași zi prin intermediul unui comunicat de presă și al unui anunț care rezumă decizia;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă paisprezece motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe necompetența SRB de a adopta decizia atacată.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu este un tip de decizie permis.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este afectată de o serie de erori legate de aprecierea BCE privind intrarea în dificultate sau posibilitatea intrării în dificultate.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe numeroase erori care afectează decizia atacată în raport cu deciziile ulterioare ale SRB.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe un viciu de procedură care afectează decizia atacată, întrucât se întemeiază pe o inspecție la fața locului nelegală.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă principiul proporționalității.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu conține o motivare adecvată.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă dreptul de a fi ascultați al reclamanților.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată se întemeiază pe opoziția nelegală a BCE la achiziționarea Băncii X.

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă principiul egalității de tratament.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă principiile securității juridice și încrederii legitime.

                  12.

                  Al doisprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu ține seama de faptul că situația reclamantei se datorează în mare parte comportamentului necorespunzător al BCE.

                  13.

                  Al treisprezecelea motiv, întemeiat pe un viciu de procedură care afectează decizia atacată întrucât se întemeiază pe aprecierea BCE, iar aceasta nu a luat măsurile adecvate pentru a elimina influența înalților funcționari care se află în conflict de interese.

                  14.

                  Al paisprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că SRB a săvârșit un détournement de pouvoir.


title: Cauza T-758/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – W.S. Atkins International/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/57

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – W.S. Atkins International/Comisia
      (Cauza T-758/19)
      (2020/C 27/58)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: W.S. Atkins International Ltd (Epsom, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, Solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată, în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei consacrată la articolul 49 TFUE și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă unsprezece motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a efectuat o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a stabilit că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor („măsura contestată”) a creat un avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a efectuat o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere în identificarea sistemului de referință în cadrul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a efectuat erori de drept și erori vădite de apreciere atunci când a identificat în mod eronat sau incomplet obiectivele relevante ale sistemului de referință și prin faptul că nu le-a înțeles în mod corect.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere atunci când a considerat că măsura contestată presupunea o derogare de la sistemul de referință ales.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere atunci când a calificat în mod eronat măsura contestată drept măsură selectivă prima facie, considerând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor aflate într-o situație de fapt și de drept comparabilă.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a ținut seama de Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) în aprecierea sa privind selectivitatea măsurii contestate, în timp ce acest instrument nu a intrat în vigoare decât la expirarea perioadei în care Comisia a stabilit că măsura contestată constituia un ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere din partea Comisiei, care încalcă suveranitatea fiscală a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a efectuat erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu era justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale rezultate din relații de creditare eligibile care intră la prima vedere în domeniul de aplicare al secțiunii 371EB („activitățile desfășurate deținute în Regatul Unit”) din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010]. În ceea ce privește exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este de asemenea viciată de lipsa oricărei motivări cu privire justificarea acestora sau la lipsa justificării lor.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a precizat în decizia sa de inițiere a procedurii că avea nelămuriri cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzute în cadrul secțiunii 371ID din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize a funcțiilor de conducere semnificative în cadrul activității legate de împrumuturile intragrup, ceea ce ar fi constituit o oportunitate adecvată pentru părți de a comenta acest aspect; în cadrul investigației sale, aceasta nu a invitat părțile interesate să comenteze aspectul menționat, iar în decizia atacată a ales să ignore observațiile care au fost furnizate de fapt de părțile interesate în această privință. Prin urmare, decizia atacată este nulă.

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că impozitarea profiturilor filialelor străine ale unei întreprinderi din Regatul Unit „numai în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu restrânge libertatea de stabilire și că măsura contestată nu era necesară pentru asigurarea respectării libertăților prevăzute de tratat.
                  În susținerea cererii (formulate cu titlu subsidiar) de anulare a articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă următorul motiv:

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar dacă (ceea ce se contestă) măsura contestată presupunea o schemă de ajutor de stat, Comisia a efectuat o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea independent de aspectul dacă stabilirea unei societăți străine controlate și faptul că aceasta acordă împrumuturi unor întreprinderi din grup nerezidente au presupus de fapt o exercitare a libertății de stabilire. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE. În ipoteza unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare din cuprinsul articolului 2 din decizia atacată trebuie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-759/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Yalwen/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/59

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Yalwen/Comisia
      (Cauza T-759/19)
      (2020/C 27/59)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Yalwen Ltd (Birmingham, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, Solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată, în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei consacrată la articolul 49 TFUE și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă unsprezece motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a efectuat o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a stabilit că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor („măsura contestată”) a creat un avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a efectuat o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere în identificarea sistemului de referință în cadrul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a efectuat erori de drept și erori vădite de apreciere atunci când a identificat în mod eronat sau incomplet obiectivele relevante ale sistemului de referință și prin faptul că nu le-a înțeles în mod corect.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere atunci când a considerat că măsura contestată presupunea o derogare de la sistemul de referință ales.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere atunci când a calificat în mod eronat măsura contestată drept măsură selectivă prima facie, considerând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor aflate într-o situație de fapt și de drept comparabilă.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a ținut seama de Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) în aprecierea sa privind selectivitatea măsurii contestate, în timp ce acest instrument nu a intrat în vigoare decât la expirarea perioadei în care Comisia a stabilit că măsura contestată constituia un ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere din partea Comisiei, care încalcă suveranitatea fiscală a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a efectuat erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu era justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale rezultate din relații de creditare eligibile care intră la prima vedere în domeniul de aplicare al secțiunii 371EB („activitățile desfășurate deținute în Regatul Unit”) din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010]. În ceea ce privește exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este de asemenea viciată de lipsa oricărei motivări cu privire justificarea acestora sau la lipsa justificării lor.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a precizat în decizia sa de inițiere a procedurii că avea nelămuriri cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzute în cadrul secțiunii 371ID din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize a funcțiilor de conducere semnificative în cadrul activității legate de împrumuturile intragrup, ceea ce ar fi constituit o oportunitate adecvată pentru părți de a comenta acest aspect; în cadrul investigației sale, aceasta nu a invitat părțile interesate să comenteze aspectul menționat, iar în decizia atacată a ales să ignore observațiile care au fost furnizate de fapt de părțile interesate în această privință. Prin urmare, decizia atacată este nulă.

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că impozitarea profiturilor filialelor străine ale unei întreprinderi din Regatul Unit „numai în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu restrânge libertatea de stabilire și că măsura contestată nu era necesară pentru asigurarea respectării libertăților prevăzute de tratat.
                  În susținerea cererii (formulate cu titlu subsidiar) de anulare a articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă următorul motiv:

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar dacă (ceea ce se contestă) măsura contestată presupunea o schemă de ajutor de stat, Comisia a efectuat o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea independent de aspectul dacă stabilirea unei societăți străine controlate și faptul că aceasta acordă împrumuturi unor întreprinderi din grup nerezidente au presupus de fapt o exercitare a libertății de stabilire. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE. În ipoteza unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare din cuprinsul articolului 2 din decizia atacată trebuie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-777/19: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Coopérative des artisans pêcheurs associés/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/61

      Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Coopérative des artisans pêcheurs associés/Comisia
      (Cauza T-777/19)
      (2020/C 27/60)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamante: Coopérative des artisans pêcheurs associés (CAPA) (Le Tréport, Franța) și alte 10 reclamante (reprezentant: M. Le Berre, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea cererii introductive admisibile și fondate;

            și, în consecință:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei C(2019)5498 final din 26 iulie 2019;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe încălcarea drepturilor procedurale ale reclamantelor în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE, în măsura în care împrejurările adoptării și conținutul deciziei atacate ar arăta că Comisia se confrunta în mod obiectiv cu îndoieli care trebuiau să conducă la deschiderea procedurii oficiale de investigare.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de motivare.


title: Cauza C-360/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf - Germania) – Cargill Deutschland GmbH/Hauptzollamt Krefeld (Trimitere preliminară – Regulamentul (UE) nr. 1360/2013 – Agricultură – Organizarea comună a piețelor – Sectorul zahărului – Cotizație la producție – Efect util – Dreptul la rambursarea sumelor plătite în mod nejustificat – Aplicabilitatea normelor naționale referitoare la termenele de prescripție – Principiul efectivității)

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/5

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf - Germania) – Cargill Deutschland GmbH/Hauptzollamt Krefeld
      (Cauza C-360/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (UE) nr. 1360/2013 - Agricultură - Organizarea comună a piețelor - Sectorul zahărului - Cotizație la producție - Efect util - Dreptul la rambursarea sumelor plătite în mod nejustificat - Aplicabilitatea normelor naționale referitoare la termenele de prescripție - Principiul efectivității)
      (2020/C 61/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Cargill Deutschland GmbH

         Pârât: Hauptzollamt Krefeld

         Dispozitivul

                  1)

                  Regulamentul (UE) nr. 1360/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de stabilire, pentru anii de comercializare 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 și 2005/2006, a cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului, pentru anii de comercializare 2001/2002 și 2004/2005, a coeficientului necesar pentru calcularea cotizației suplimentare și a sumelor care urmează a fi plătite vânzătorilor de sfeclă de zahăr de către producătorii de zahăr, având în vedere diferența dintre valoarea maximă a cotizațiilor și valoarea acestor cotizații care urmează a fi încasată pentru anii de comercializare 2002/2003, 2003/2004 și 2005/2006, trebuie interpretat în sensul că:

                              —

                              rambursarea sumelor plătite în mod nejustificat de operatorii economici, în temeiul acestor cotizații, trebuie efectuată în temeiul dreptului național, în special în termenele de prescripție prevăzute de acesta din urmă, cu respectarea principiilor echivalenței și efectivității;

                              —

                              se opune unor norme naționale care, astfel cum sunt interpretate de instanțele naționale competente, prevăd că termenul de prescripție aplicabil pentru a solicita rambursarea cotizațiilor la producția de zahăr plătite în mod nejustificat expiră înainte de intrarea în vigoare a acestui regulament, ceea ce face practic imposibilă exercitarea dreptului, conferit de ordinea juridică a Uniunii acestor operatori economici, de a obține rambursarea acestor cotizații pentru anii de comercializare vizați de regulamentul menționat.

         (1)  JO C 328, 17.9.2018.


title: Cauza C-386/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Țările de Jos) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Trimitere preliminară – Politica comună în domeniul pescuitului – Regulamentele (UE) nr. 1303/2013, nr. 1379/2013 și nr. 508/2014 – Organizații de producători din domeniul pescuitului și al acvaculturii – Planuri de producție și de comercializare – Sprijin financiar la elaborarea și punerea în aplicare a acestor planuri – Condiții de eligibilitate a cheltuielilor – Marja de apreciere a statelor membre – Inexistența posibilității în dreptul național de a introduce o cerere de sprijin)

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/6

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Țările de Jos) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Cauza C-386/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica comună în domeniul pescuitului - Regulamentele (UE) nr. 1303/2013, nr. 1379/2013 și nr. 508/2014 - Organizații de producători din domeniul pescuitului și al acvaculturii - Planuri de producție și de comercializare - Sprijin financiar la elaborarea și punerea în aplicare a acestor planuri - Condiții de eligibilitate a cheltuielilor - Marja de apreciere a statelor membre - Inexistența posibilității în dreptul național de a introduce o cerere de sprijin)
      (2020/C 61/07)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA

         Pârât: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 66 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 508/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 privind Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 2328/2003, (CE) nr. 861/2006, (CE) nr. 1198/2006 și (CE) nr. 791/2007 ale Consiliului și a Regulamentului (UE) nr. 1255/2011 al Parlamentului European și al Consiliului trebuie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru să refuze să dea curs unei cereri de subvenție a unei organizații de producători din domeniul pescuitului și al acvaculturii referitoare la cheltuielile pe care aceasta le a efectuat pentru elaborarea și punerea în aplicare a unui plan de producție și de comercializare, pentru motivul că, la data prezentării cererii respective, acest stat nu prevăzuse încă, în ordinea sa juridică internă, posibilitatea de a trata o astfel de cerere.

                  2)

                  Articolul 66 alineatul (1) din Regulamentul nr. 508/2014 trebuie interpretat în sensul că nu creează în mod direct pentru organizațiile de producători din domeniul pescuitului și al acvaculturii un drept la un sprijin financiar din Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime pentru cheltuielile pe care le au efectuat pentru elaborarea și punerea în aplicare a unui plan de producție și de comercializare.

                  3)

                  Articolul 65 alineatul (6) din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului trebuie interpretat în sensul că nu se opune acordării unei subvenții din Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime pentru elaborarea și punerea în aplicare a unui plan de producție și de comercializare în cazul în care cererea de subvenție a fost introdusă ulterior elaborării și punerii în aplicare a unui astfel de plan.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.


title: Cauza C-389/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles - Belgia) – Brussels Securities SA/Statul belgian (Trimitere preliminară – Regim fiscal comun aplicabil societăților mamă și filialelor din state membre diferite – Directiva 90/435/CEE – Prevenirea dublei impuneri – Articolul 4 alineatul (1) prima liniuță – Interdicția de impozitare a profiturilor primite – Includerea dividendelor distribuite de filială în baza de impozitare a societății mamă – Deducerea dividendelor distribuite din baza de impozitare a societății mamă și reportarea excedentului pe exercițiile fiscale următoare fără limitare în timp – Ordine de imputare a deducerilor fiscale asupra profiturilor – Pierderea unui avantaj fiscal)

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/7

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles - Belgia) – Brussels Securities SA/Statul belgian
      (Cauza C-389/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Regim fiscal comun aplicabil societăților mamă și filialelor din state membre diferite - Directiva 90/435/CEE - Prevenirea dublei impuneri - Articolul 4 alineatul (1) prima liniuță - Interdicția de impozitare a profiturilor primite - Includerea dividendelor distribuite de filială în baza de impozitare a societății mamă - Deducerea dividendelor distribuite din baza de impozitare a societății mamă și reportarea excedentului pe exercițiile fiscale următoare fără limitare în timp - Ordine de imputare a deducerilor fiscale asupra profiturilor - Pierderea unui avantaj fiscal)
      (2020/C 61/08)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Brussels Securities SA

         Pârât: Statul belgian

         Dispozitivul

      Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților mamă și filialelor acestora din diferite state membre, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/123/CE a Consiliului din 22 decembrie 2003, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care prevede că dividendele primite de o societate mamă de la filiala sa trebuie să fie, într o primă etapă, incluse în baza de impozitare a celei dintâi, înainte de a putea face obiectul, într o a doua etapă, al unei deduceri în limita a 95 % din cuantumul lor, al cărei excedent poate fi reportat pe exercițiile următoare fără limitare în timp, această deducere fiind prioritară în raport cu o altă deducere fiscală a cărei reportare este limitată în timp.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.


title: Cauza T-627/19 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 31 ianuarie 2020 – Shindler şi alţii/Comisia („Măsuri provizorii – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Retragerea Regatului Unit din Uniune – Cetățeni ai Regatului Unit care au reședința în alt stat membru al Uniunii – Pierderea cetățeniei Uniunii – Acțiune în constatarea abținerii de a acționa – Inadmisibilitatea cererii de măsuri provizorii”)

text:
               23.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/33

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 31 ianuarie 2020 – Shindler şi alţii/Comisia
      (Cauza T-627/19 R)
      („Măsuri provizorii - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Retragerea Regatului Unit din Uniune - Cetățeni ai Regatului Unit care au reședința în alt stat membru al Uniunii - Pierderea cetățeniei Uniunii - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Inadmisibilitatea cererii de măsuri provizorii”)
      (2020/C 95/42)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Harry Shindler (Porto d’Ascoli, Italia) și cinci alți reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentant: J. Fouchet, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher, C. Giolito şi E. Montaguti, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 279 TFUE și pe articolul 156 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, prin care se solicită, pe de o parte, suspendarea refuzului expres al Comisiei din 13 septembrie 2019 de recunoaștere a abținerii sale de a acționa și, pe de altă parte, obligarea Comisiei de a lua anumite măsuri provizorii pentru a menține cetățenia Uniunii pentru reclamanți dincolo de data retragerii Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană, precum și de a adopta o decizie provizorie privind un statut alternativ cetățeniei menționate, compus din diverse măsuri referitoare la intrarea, șederea, drepturile sociale și activitatea profesională aplicabile în cazul absenței unui acord privind retragerea Regatului Unit din Uniune

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii..

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-874/19: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2019 – Impera/EUIPO – Euro Games Technology (Flaming Forties)

text:
               20.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/2

      Acțiune introdusă la 23 decembrie 2019 – Impera/EUIPO – Euro Games Technology (Flaming Forties)
      (Cauza T-874/19)
      (2020/C 129/02)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Impera GmbH (Steinhaus, Austria) (reprezentant: C. Straberger, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Euro Games Technology Ltd (Vranya-Lozen-Triugulnika, Bulgaria)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale „Flaming Forties” – cererea de înregistrare nr. 16 729 154

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 23 octombrie 2019 în cauza R 2304/2018-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  admiterea în întregime a cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 16 729 154 formulate de reclamantă sau, în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare în fața camerei de recurs;

                  —

                  obligarea celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO, dacă intervine în procedură, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, dacă cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO nu este obligată la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-109/20: Acțiune introdusă la 19 februarie 2020 – Numbi/Consiliul

text:
               20.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/14

      Acțiune introdusă la 19 februarie 2020 – Numbi/Consiliul
      (Cauza T-109/20)
      (2020/C 129/18)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: John Numbi (Kinshasa, Republica Democratică Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf și A. Guillerme, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2019/2109 a Consiliului din 9 decembrie 2019, în măsura în care menține numele reclamantului la poziția nr. 5 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC;

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/2101 al Consiliului din 9 decembrie 2019 în măsura în care menține numele reclamantului la poziția nr. 5 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr.o1183/2005;

                  —

                  constatarea nelegalității dispozițiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC și ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr.o1183/2005/CE;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive care sunt în esență identice sau similare celor invocate în cadrul cauzei T-95/20, Kazembe Musonda/Consiliul.


title: Cauza T-114/20: Acțiune introdusă la 19 februarie 2020 – Alvargonzález Ramos/EUIPO – Ursus-3 Capital, A.V. (URSUS Kapital)

text:
               20.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/17

      Acțiune introdusă la 19 februarie 2020 – Alvargonzález Ramos/EUIPO – Ursus-3 Capital, A.V. (URSUS Kapital)
      (Cauza T-114/20)
      (2020/C 129/22)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Pablo Erik Alvargonzález Ramos (Madrid, Spania) (reprezentant: E. Sugrañes Coca, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ursus-3 Capital, A.V., SA (Madrid, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

         Marca în litigiu: marca figurativă URSUS Kapital – marca Uniunii Europene nr. 5 641 303

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 10 decembrie 2019 în cauza R 711/2019-5

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  pronunțarea unei hotărâri prin care să modifice decizia atacată și să respingă cererea de declarare a nulității pentru lipsa utilizării formulată împotriva mărcii Uniunii Europene înregistrată sub nr. 5 641 303 URSUS Kapital (figurativă), în legătură cu serviciile de „afaceri financiare” din clasa 36, și prin care să declare că marca nr. 5 641 303 a fost utilizată efectiv pentru „afaceri financiare”;

                  —

                  în subsidiar, pronunțarea unei hotărâri prin care – după modificarea deciziei atacate și respingerea cererii de declarare a nulității pentru lipsa utilizării formulată împotriva mărcii Uniunii Europene înregistrată sub nr. 5 641 303 URSUS Kapital (figurativă), în legătură cu serviciile de „afaceri financiare” din clasa 36 – să declare că marca nr. 5 641 303 a fost utilizată efectiv cel puțin pentru „afaceri financiare, și anume servicii de investiții, investiții de fonduri, gestionarea și administrarea investițiilor, servicii de consiliere în domeniul investițiilor și servicii de investiții în bunuri imobile”;

                  —

                  în subsidiar, anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

         Motivele invocate

      Încălcarea articolelor 18 și 58 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și a articolului 10 din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei.