title: Cauza T-446/16 P: Recurs introdus la 10 august 2016 de CC împotriva Hotărârii din 21 iulie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-9/12 RENV, CC/Parlamentul

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/22

         Recurs introdus la 10 august 2016 de CC împotriva Hotărârii din 21 iulie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-9/12 RENV, CC/Parlamentul
   (Cauza T-446/16 P)
   (2016/C 371/24)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: CC (Bridel, Luxemburg) (reprezentant: G. Maximini, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               declararea cererii de recurs ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               prin urmare, anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 21 iulie 2016 în cauza F-9/12 RENV (CC/Parlamentul European), cu excepția punctului 3 din dispozitiv referitor la cheltuielile de judecată;

               —

               prin urmare, recunoașterea răspunderii extracontractuale a Parlamentului European pentru erorile săvârșite în administrarea listei de candidați eligibili pe care era înscrisă recurenta și obligarea acestuia la repararea prejudiciului care decurge de aici;

               —

               prin urmare, pronunțarea unei hotărâri în conformitate cu concluziile formulate de recurentă în primă instanță,

               —

               în consecință, să decidă:

                           —

                           anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 21 iulie 2016 în cauza F-9/12 RENV (CC/Parlamentul European), cu excepția punctului 3 din dispozitiv referitor la cheltuielile de judecată;

                           —

                           obligarea Parlamentului European la plata către recurentă a sumei de 749 499,30 EUR drept reparaţie pentru prejudiciul material evaluat pentru perioada cuprinsă între decembrie 2003 și decembrie 2011, plus fondurile de pensii, și pentru perioada ulterioară până la vârsta legală de pensionare, la plata lunară a cuantumurilor nete corespunzătoare salariilor stabilite pentru funcționarii din grupa AD începând cu gradul AD 9 treapta 2, al doilea an, ținând seama de o carieră normală a unui funcționar cu același grad, la care se adaugă contribuțiile corespunzătoare pentru casa de pensii precum și contribuțiile pentru casa de asigurări de sănătate, totalul trebuind majorat cu dobânzile de întârziere, calculate la cursul Băncii Centrale Europene, majorate cu două puncte;

                           —

                           în plus, obligarea Parlamentului European la plata către recurentă a sumei de 70 000 de euro drept compensaţie pentru prejudiciul moral;

                           —

                           suportarea de către Parlamentul European a propriilor cheltuieli de judecată și obligarea acestuia la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept privind excepția de inadmisibilitate a propunerilor de probe noi;

                           —

                           denaturarea faptelor, nemotivare, încălcarea cerinței de imparțialitate și a dreptului la un proces echitabil (articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene), încălcarea principiului nemo potest venire contra factum proprium și denaturarea faptelor referitoare la așa-zisa tardivitate a prezentării propunerilor de probe noi;

                           —

                           omisiunea recunoașterii încălcării obligației de transparență și de cooperare loială a Parlamentului față de Tribunal;

                           —

                           eroare vădită de apreciere cu privire la schimbarea numerotării listei de candidați eligibili EUR/A/151/98 în EUR/A/151.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept privind lipsa calificării juridice și a motivării deciziei Secretarului general din 19 mai 2005 și pe încălcarea hotărârii de anulare a Tribunalului Uniunii Europene;

                           —

                           lipsa calificării juridice a deciziei Secretarului general din 19 mai 2005;

                           —

                           încălcarea hotărârii de anulare T-457/13 P.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe denaturarea faptelor privind scrisorile EPSO.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe denaturarea scrisorii din 15 octombrie 2007 a Parlamentului referitoare la afirmația că recurenta ar fi fost informată cu privire la distrugerea dosarului său de concurs.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept în ceea ce privește calificarea juridică a deciziei președintelui Parlamentului European din 25 februarie 2003.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea hotărârii de anulare privind calculul prejudiciului.


title: Cauza T-47/13: Hotărârea Tribunalului din 29 ianuarie 2014 — Goldsteig Käsereien Bayerwald/OAPI — Vieweg (goldstück) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative goldstück — Marca comunitară verbală anterioară GOLDSTEIG — Motiv relativ de refuz — Lipsa unui risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/20

      Hotărârea Tribunalului din 29 ianuarie 2014 — Goldsteig Käsereien Bayerwald/OAPI — Vieweg (goldstück)
      (Cauza T-47/13) (1)

      (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative goldstück - Marca comunitară verbală anterioară GOLDSTEIG - Motiv relativ de refuz - Lipsa unui risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
      (2014/C 71/35)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Goldsteig Käsereien Bayerwald GmbH (Cham, Germania) (reprezentant: S. Biagosch, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Poch, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Christin Vieweg (Sonneberg, Germania) (reprezentant: J. Pröll, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 14 noiembrie 2012 (cauza R 2589/2011-1) privind o procedură de opoziție între Goldsteig Käsereien Bayerwald GmbH și doamna Christin Vieweg

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă Goldsteig Käsereien Bayerwald GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 86, 23.3.2013.


title: Cauza T-300/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 septembrie 2014 – Fricopan Back/Comisia („Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile — Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni juris”)

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/27

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 septembrie 2014 – Fricopan Back/Comisia
   (Cauza T-300/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile - Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat - Cerere de suspendare a executării - Fumus boni juris”))
   (2014/C 431/48)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Michelin Reifenwerke AG & Co. KGaA (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți: T. Volz și B. Wißmann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a efectelor juridice ale deciziei prin care Comisia a inițiat o procedură oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat în ceea ce privește legea germană privind energia din surse regenerabile

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-112/08: Acțiune introdusă la 13 martie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/24

         Acțiune introdusă la 13 martie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-112/08)
   (2008/C 128/42)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: domnul M. A. Rabanal Suárez și doamna P. Dejmek, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit (1) și în special următoarelor dispoziții: articolul 68 alineatul (2), articolul 72, articolul 73 alineatul (3), articolul 74, articolele 99, 100 și 101, articolele 110-114, articolele 118 și 119, articolele 124-127, articolele 129-132, articolul 133, articolul 136, articolele 144 și 145, articolul 149, articolul 152, articolul 154 alineatul (1), articolul 155, anexa V, anexa VI (cu excepția părții 1), anexele VII-XII (cu excepția anexei X, părțile 1, 2 și 3). În orice caz, prin faptul că nu a comunicat aceste dispoziții Comisiei, Spania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei menționate;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul prevăzut pentru transpunerea Directivei 2006/48/CE în dreptul intern a expirat la 31 decembrie 2006.

      (1)  JO L 177, p. 1, Ediție specială, 06/vol: 9, p. 3.


title: Cauza T-182/10: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2010 — AISCAT/Comisia

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/54

      Acțiune introdusă la 19 aprilie 2010 — AISCAT/Comisia
      (Cauza T-182/10)
      (2010/C 161/85)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Associazione Italiana delle Società Concessionarie per la costruzione e l’esercizio di Autostrade e Trafori stradali (AISCAT) (Roma, Italia) (reprezentant: M. Maresca, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea deciziei Comisiei Europene din 10 februarie 2010.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune are ca obiect anularea deciziei cuprinse în scrisoarea Comisiei Europene din februarie 2010, prin care se exclude eventualitatea unei încălcări a articolului 87 CE (devenit articolul 107 TFUE) de către Republica Italiană prin atribuirea de către aceasta din urmă a construcției și a administrării unui tronson de autostradă (așa-numitul „Passante di Mestre”) fără cerere de ofertă unei societăți cu capital mixt public-privat, CAV S.p.A (societate pe acțiuni constituită în părți egale de ANAS S.p.A. și de Regione Veneto), și prin finanțarea acestei construcții prin majorarea tarifelor în stațiile de încasare existente pe tronsonul de autostradă paralel și concurent.
      În susținerea încălcării articolului 87 CE (devenit articolul 107 TFUE), Republica Italiană invocă două motive.
      În primul rând, faptul că Republica Italiană a atribuit în mod direct către CAV concesionarea construcției și administrării Passante di Mestre în temeiul articolului 2 alineatul 290 din Legea nr. 244 din 24 decembrie 2007 constituie un ajutor de stat, întrucât condițiile care justifică așa-numitele cereri de ofertă in house nu erau întrunite, iar atribuirea a avut drept destinatar o societate mixtă ale cărei caracteristici statutare și de administrare presupun un avantaj concurențial nejustificat. Astfel, CAV este deținută în cotă de 50 % de ANAS, care, deși are un rol de entitate publică de reglementare, exercită de asemenea o activitate de întreprindere (construcția și administrarea de autostrăzi) pe o piață pe care aceasta însăși o reglementează și pe care aceasta însăși este autoritate contractantă.
      În al doilea rând, faptul că Republica Italiană a aprobat convenția încheiată între ANAS (în calitatea de autoritate contractantă) și CAV, având ca obiect finanțarea Passante di Mestre prin majorarea tarifelor în stațiile de încasare existente pe tronsonul de autostradă paralel și concurent, constituie un ajutor de stat în favoarea CAV.
      Astfel, majorarea tarifelor a reprezentat instrumentul prin intermediul căruia a fost deviat traficul de autovehicule către tronsonul nou-construit („Passante di Mestre”) și, în același timp, această majorare a determinat reducerea traficului pe tronsonul concurent („Tangenziale di Mestre”), care a făcut obiectul majorării menționate. Ajutorul nu constă totuși, în sine, în surplusul care rezultă din majorarea tarifelor, ci în avantajul concurențial pe care CAV îl obține din aceasta, în timp ce, dimpotrivă, societățile concesionare ale Tangenziale di Mestre suportă pierderea.


title: Cauza C-45/06: Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 8 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de către Finanzgericht des Landes Brandenburg — Germania) — Campina GmbH & Co., fostă TUFFI Campina emzett GmbH/Hauptzollamt Frankfurt (Oder) ( Lapte și produse lactate — Prelevare suplimentară — Depășirea minimă a termenului de comunicare a extrasului deconturilor — Sancțiune pecuniară — Regulamentul (CEE) nr. 536/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1001/98 — Articolul 3 alineatul (2) al doilea paragraf — Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 — Articolul 5 alineatul (3) — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 — Articolul 2 alineatul (2) a doua teză — Principiul aplicării retroactive a pedepsei mai puțin severe )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/12

         Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 8 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de către Finanzgericht des Landes Brandenburg — Germania) — Campina GmbH & Co., fostă TUFFI Campina emzett GmbH/Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
   (Cauza C-45/06) (1)

   („Lapte și produse lactate - Prelevare suplimentară - Depășirea minimă a termenului de comunicare a extrasului deconturilor - Sancțiune pecuniară - Regulamentul (CEE) nr. 536/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1001/98 - Articolul 3 alineatul (2) al doilea paragraf - Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 - Articolul 5 alineatul (3) - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 - Articolul 2 alineatul (2) a doua teză - Principiul aplicării retroactive a pedepsei mai puțin severe“)
   (2007/C 95/19)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht des Landes Brandenburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Campina GmbH & Co., fostă TUFFI Campina emzett GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Finanzgericht des Landes Brandenburg — Validitatea articolului 3 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul (CEE) nr. 536/93 al Comisiei din 9 martie 1993 de stabilire a modalităților de aplicare a taxării suplimentare în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO L 57, p. 12), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1001/98 (JO L 142, p. 22) — Penalitate pentru nerespectarea termenului pentru comunicarea anuală a deconturilor producătorilor individuali — Depășirea minimă a termenului — Principiul proporționalității
   Dispozitivul
   Principiul aplicării retroactive a pedepsei mai puțin severe trebuie respectat de judecătorul național atunci când trebuie să sancționeze un comportament care nu este conform cu prevederile dreptului comunitar.
   Atunci când este vorba de o depășire minimă a termenului stabilit, ca aceea din acțiunea principală, regimul sancțiunilor pecuniare prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1392/2001 al Comisiei din 9 iulie 2001 privind modalitățile de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului de stabilire a unei taxe suplimentare în sectorul laptelui si produselor lactate este mai puțin sever decât cel prevăzut la articolul 3 alineatul (2) al doilea paragraf prima liniuță din Regulamentul (CEE) nr. 536/93 al Comisiei din 9 martie 1993 de stabilire a modalităților de aplicare a taxării suplimentare în sectorul laptelui și al produselor lactate, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1001/98 al Comisiei din 13 mai 1998.

      (1)  JO C 154, 1.7.2006.


title: Cauza T-281/13: Acțiune introdusă la 24 mai 2013 — Golam/OAPI — meta Fackler Arzneimittel (METABIOMAX)

text:
               27.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/15

         Acțiune introdusă la 24 mai 2013 — Golam/OAPI — meta Fackler Arzneimittel (METABIOMAX)
   (Cauza T-281/13)
   2013/C 215/21
   Limba în care a fost formulată acțiunea: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Sofia Golam (Atena, Grecia) (reprezentant: N. Trovas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: meta Fackler Arzneimittel GmbH (Springe, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea prezentei acțiuni în anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 14 martie 2013 în cauza R 2022/2011-2;

               —

               respingerea opoziției celeilalte părți și admiterea în întregime a cererii reclamantei;

               —

               obligarea celeilalte părți la plata către reclamantă a cheltuielilor aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „METABIOMAX” pentru produse din clasele 5, 16 și 30 — marca comunitară nr. 8885261

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: marca verbală germană „metabiarex”, înregistrată sub nr. 857721, pentru produse din clasa 5

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia diviziei de opoziție

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009


title: Cauza C-452/07: Ordonanța președintelui Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Health Research Inc.

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/22

         Ordonanța președintelui Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Health Research Inc.
   (Cauza C-452/07) (1)

   (2008/C 313/36)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Curții (Camera a patra) a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 297, 8.12.2007.


title: Cauza C-57/16 P: Recurs introdus la 1 februarie 2016 de ClientEarth împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 13 noiembrie 2015 în cauza T-424/14, ClientEarth/Comisia Europeană

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/5

         Recurs introdus la 1 februarie 2016 de ClientEarth împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 13 noiembrie 2015 în cauza T-424/14, ClientEarth/Comisia Europeană
   (Cauza C-57/16 P)
   (2016/C 191/08)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: ClientEarth (reprezentanți: O. W. Brouwer, F. Heringa, J. Wolfhagen, advocaten)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurenta solicită Curții:

               i.

               anularea Hotărârii Tribunalului din 13 noiembrie 2015 prin care acesta:

                           —

                           a respins acțiunile formulate de reclamantă;

                           —

                           a obligat reclamanta să își suporte propriile cheltuieli de judecată și să le plătească pe cele efectuate de Comisia Europeană;

               ii.

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea hotărârii pentru următoarele motive:

         Primul motiv: o eroare de drept constând în admiterea existenței unei prezumții generale în cadrul articolului 4 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul nr. 1049/2001 (1) cu privire la documentele solicitate.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin:

               i.

               aplicarea eronată a jurisprudenței Curții;

               ii.

               nerecunoașterea faptului că articolul 17 alineatele (1)-(3) TUE nu constituie un temei legal pentru a admite existența unei astfel de prezumții generale;

               iii.

               admiterea existenței unei prezumții generale cu privire la nedivulgarea documentelor solicitate, fără a verifica existența unei atingeri efective și specifice;

               iv.

               nu a recunoscut că documentele solicitate sunt intrinsec legate de decizia de a continua sau de a nu continua inițiative de politică legislativă; și

         Al doilea motiv: o eroare de drept constând în nerecunoașterea existenței unui interes public superior.
   Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin:

               i.

               neexaminarea intereselor publice specifice invocate de ClientEarth;

               ii.

               aprecierea că divulgarea ulterioară a documentelor solicitate exclude existența unui interes public superior în divulgarea documentelor solicitate;

               iii.

               aprecierea că divulgarea altor documente decât documentele solicitate exclude existența unui interes public superior în divulgarea documentelor solicitate;

               iv.

               nerecunoașterea naturii interesului public reprezentat de ClientEarth;

               v.

               neinterpretarea în mod restrictiv a motivelor de refuz, ținând seama de interesul public pe care îl prezintă divulgarea, după cum prevede articolul 6 alineatul (1) teza a doua din Regulamentul nr. 1367/2006 (2);

               vi.

               nerecunoașterea interesului public de îmbunătățire a accesului la justiție în domeniul mediului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126).


title: Cauza C-626/11 P: Recurs introdus la 6 decembrie 2011 de Polyelectrolyte Producers Group și SNF SAS împotriva Ordonanței Tribunalului pronunțate la 21 septembrie 2011 în cauza T-1/10, Polyelectrolyte Producers Group și SNF SAS/ECHA, Comisia Europeană și Regatul Țărilor de Jos

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/11

         Recurs introdus la 6 decembrie 2011 de Polyelectrolyte Producers Group și SNF SAS împotriva Ordonanței Tribunalului pronunțate la 21 septembrie 2011 în cauza T-1/10, Polyelectrolyte Producers Group și SNF SAS/ECHA, Comisia Europeană și Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-626/11 P)
   2012/C 39/22
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Polyelectrolyte Producers Group și SNF SAS (reprezentanți: K. Van Maldegem, avocat, R. Cana, avocat)

      Celelalte părți în proces: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA), Comisia Europeană, Regatul Țărilor de Jos

      Concluzii

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului pronunțate în cauza T-1/10;

               —

               anularea Deciziei Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA) de identificare a acrilamidei drept substanță care îndeplinește criteriile vizate la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (1), adoptată în temeiul articolului 59 din regulamentul menționat;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal în vederea pronunțării asupra acțiunii în anulare introduse de reclamante;

               —

               obligarea intimatei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii, inclusiv al procedurii în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele arată că, prin respingerea acțiunilor lor în anularea Deciziei ECHA de identificare a acrilamidei drept substanță care îndeplinește criteriile vizate la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006, în temeiul articolului 59 din Regulamentul nr. 1907/2006, Tribunalul a încălcat dreptul Uniunii. În special, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o serie de erori în interpretarea situației de fapt și a cadrului juridic aplicabil situației reclamantelor. În consecință, acesta a săvârșit o serie de erori de drept, în special atunci când a considerat că identificarea unei substanțe drept substanță care prezintă motive de îngrijorare deosebite („SVHC”) de către Comitetul statelor membre al ECHA, în temeiul articolului 59 alineatul (8) din Regulamentul nr. 1907/2006, nu constituie o decizie destinată să producă efecte juridice față de terți anterior publicării sale pe lista substanțelor candidate la identificare drept SVHC, în conformitate cu articolul 59 alineatul (10) din Regulamentul nr. 1907/2006.
   În lumina acestor considerații, recurentele solicită anularea Ordonanței Tribunalului pronunțate în cauza T-1/10, precum și a Deciziei ECHA de identificare a acrilamidei drept substanță care îndeplinește criteriile vizate la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006, în temeiul articolului 59 din regulamentul menționat.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3).


title: Cauza T-381/11: Ordonanța Tribunalului din 4 iunie 2012 — Eurofer/Comisia ( „Acțiune în anulare — Mediu — Directiva 2003/87/CE — Alocare cu titlu gratuit a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră începând cu 2013 — Decizie a Comisiei de stabilire a produselor de referință care trebuie aplicate în scopul alocării cotelor de emisii — Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE — Lipsa afectării individuale — Act legislativ care presupune măsuri de executare — Inadmisibilitate” )

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/24

         Ordonanța Tribunalului din 4 iunie 2012 — Eurofer/Comisia
   (Cauza T-381/11) (1)

   (Acțiune în anulare - Mediu - Directiva 2003/87/CE - Alocare cu titlu gratuit a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră începând cu 2013 - Decizie a Comisiei de stabilire a produselor de referință care trebuie aplicate în scopul alocării cotelor de emisii - Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE - Lipsa afectării individuale - Act legislativ care presupune măsuri de executare - Inadmisibilitate)
   2012/C 217/50
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Europäischer Wirtschaftsverband der Eisen- und Stahlindustrie (Eurofer) ASBL (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: S. Altenschmidt și C. Dittrich, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Wilms, K. Herrmann și K. Mifsud-Bonnici, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 130, p. l).

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Constată că nu mai este necesar pronunțarea asupra fondului cererii de intervenție a Euroalliages.

               3.

               Obligă Europäischer Wirtschaftsverband der Eisen- und Stahlindustrie (Eurofer) ASBL la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în procedura măsurilor provizorii.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza T-731/16: Acțiune introdusă la 10 octombrie 2016 – Perifereia Stereas Elladas/Comisia

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/36

         Acțiune introdusă la 10 octombrie 2016 – Perifereia Stereas Elladas/Comisia
   (Cauza T-731/16)
   (2016/C 462/46)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Perifereia Stereas Elladas (Lamia, Grecia) (reprezentant: K. Bakas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei atacate nr. 4310049 din 10 august 2016 [Ref. Ares(2016) 4310049 – 10/08/2016] a Direcției Generale Ocuparea Forței de Muncă, Afaceri Sociale și Incluziune a Comisiei Europene, semnată de Directorul pentru Afaceri Sociale, prin care a fost respinsă propunerea de finanțare din 3 decembrie 2015 prezentată de consorțiul al cărui lider este reclamanta pentru Programul Comisiei Europene pentru ocuparea forței de muncă și inovare socială EASI (PROGRESS AXIS) 2014-2020 privind politicile sociale inovative în scopul realizării de reforme în cadrul serviciilor sociale cu nr. VP/2 15/011e în scopul prezentării de propuneri;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantei și a onorariilor avocatului său.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe aprecierea eronată de către Comisia Europeană a conținutului propunerii reclamantei.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea principiului proporționalității. Reclamanta susține că, presupunând că respingerea a avut loc din motive de formă, actul atacat trebuie anulat în măsura în care contravine principiilor proporționalității și bunei administrări ale dreptului Uniunii.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea principiului egalității ca urmare a faptului că, în timp ce din cauza unor probleme tehnice au fost acordate termene suplimentare acelora dintre candidați care nu își depuseseră propunerea, aceeași posibilitate nu a fost acordată candidaților care își depuseseră propunerea și doreau să o corecteze, să o completeze sau să o clarifice.


title: Cauza C-429/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Łodzi (Polonia) la 2 august 2016 – Małgorzata Ciupa și alții/II Szpitalowi Miejskiemu im. L. Rydygiera w Łodzi obecnie Szpital Ginekologiczno-Położniczy im dr L. Rydygiera Sp. z o.o. w Łodzi

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Łodzi (Polonia) la 2 august 2016 – Małgorzata Ciupa și alții/II Szpitalowi Miejskiemu im. L. Rydygiera w Łodzi obecnie Szpital Ginekologiczno-Położniczy im dr L. Rydygiera Sp. z o.o. w Łodzi
   (Cauza C-429/16)
   (2016/C 392/13)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Okręgowy w Łodzi (Polonia)

      Părțile din procedura principală

      Apelanți: Małgorzata Ciupa și alții

      Intimat: II Szpital Miejski im. L. Rydygiera w Łodzi obecnie Szpital Ginekologiczno-Położniczy im dr L. Rydygiera Sp. z o.o. w Łodzi

      Întrebările preliminare

               1)

               „Articolul 2 din Directiva 98/59/CE (1) trebuie interpretat în sensul că un angajator, care are cel puțin 20 de angajați și care intenționează să notifice unui număr de angajați care corespunde celui definit la articolul 1 alineatul 1 din Legea din 13 martie 2003 privind normele speciale referitoare la încetarea raporturilor de muncă stabilite cu angajații, din motive independente de aceștia, modificări ale condițiilor contractuale, este obligat să aplice procedurile prevăzute la articolele 2, 3, 4 și 6 ale legii menționate, cu alte cuvinte este valabilă această obligație în situațiile prevăzute la:

                           1.

                           articolul 24113 alineatul 2 coroborat cu articolul 2418 alineatul 2 și cu articolul 231 din Codul muncii;

                           2.

                           articolul 24113 alineatul 2 coroborat cu articolul 772 alineatul 5 sau cu articolul 2417 alineatul 1 din Codul muncii;

                           3.

                           articolul 42 alineatul 1 din Codul muncii coroborat cu articolul 45 alineatul 1 din Codul muncii?

      (1)  Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor embre cu privire la concedierile colective (JO L 225, p. 16, Ediție specială 05/vol. 5, p. 95).


title: Cauza C-248/13: Ordonanța președintelui a Curții din 10 iulie 2014 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene: interveniente: Parlamentul European, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/45

         Ordonanța președintelui a Curții din 10 iulie 2014 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene: interveniente: Parlamentul European, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-248/13) (1)

   2014/C 315/75
   Limba de procedură: franceza
   Președintele a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza C-193/08: Ordonanța președintelui Curții din 3 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Hermann Fischer, Rolf Schlatter, cu participarea: Regierungspräsidium Freiburg

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/34

         Ordonanța președintelui Curții din 3 martie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Hermann Fischer, Rolf Schlatter, cu participarea: Regierungspräsidium Freiburg
   (Cauza C-193/08) (1)

   2009/C 141/63

      Limba de procedură: germana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza T-109/15: Acțiune introdusă la 2 martie 2015 – Saint Gobain Isover G+H/Comisia

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/64

         Acțiune introdusă la 2 martie 2015 – Saint Gobain Isover G+H/Comisia
   (Cauza T-109/15)
   (2015/C 138/83)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Saint Gobain Isover G+H AG (Ludwigshafen am Rhein, Germania), Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH (Stolberg, Germania), Saint-Gobain Oberland AG (Bad Wurzach, Germania) și Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG (Herzogenrath, Germania) (reprezentanți: S. Altenschmidt și H. Janssen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei din 25 noiembrie 2014 în cauza privind ajutorul de stat SA.33995 (2013/C) – Sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie, C(2014) 8786 final;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE
               Reclamantele susțin că reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile nu constituie un ajutor, dat fiind că nu s-au acordat fonduri de stat și nici nu s-a renunțat la acestea. Reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile nu are nici caracter selectiv. În plus, nu denaturează concurența și nici nu afectează schimburile comerciale în cadrul pieței interne.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe articolul 108 alineatul (3) TFUE
               În cazul în care, în pofida celor susținute de reclamante, ar exista un ajutor, pârâta nu poate în niciun caz, în opinia reclamantelor, să dispună recuperarea în temeiul articolului 108 alineatul (3) TFUE. Aceasta întrucât reducerea taxei pe energia din resurse regenerabile nu constituie un ajutor nou, dat fiind că pârâta l-a aprobat în anul 2002 în cadrul unei proceduri precedente, în esență identică.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe 107 alineatul (3) TFUE
               Reclamantele susțin de asemenea că decizia încalcă articolul 107 alineatul (3) TFUE, precum și principiul protecției încrederii legitime. În acest sens, pârâta nu ar fi trebuit să analizeze situația de fapt pe baza Orientărilor privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020, care au fost publicate abia la 28 iunie 2014, ci ar fi trebuit să aplice Orientările publicate în anul 2008. Potrivit criteriilor din 2008, pârâta nu ar fi putut să conchidă decât în sensul că presupusul ajutor era compatibil cu piața internă.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatul (1) TFUE
               În sfârșit, reclamantele susțin că, adoptând decizia contestată în cadrul unei proceduri privind ajutoare noi, pârâta a încălcat principiul securității juridice și articolul 108 alineatul (1) TFUE. Dat fiind că pârâta a aprobat reglementarea anterioară Legii EEG 2012, ar fi trebuit să adopte o decizie în cadrul unei proceduri privind un ajutor existent, iar nu în cadrul unei proceduri privind ajutoare noi.


title: Cauza C-370/10: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 14 martie 2011 — Ravensburger/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Educa Borras SA [Recurs — Marcă comunitară — Marca figurativă EDUCA Memory game — Cerere de declarare a nulității formulată de titularul mărcilor verbale naționale și internaționale MEMORY — Respingere a cererii de declarare a nulității de către camera de recurs — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) — Motive relative de refuz]

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/10

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 14 martie 2011 — Ravensburger/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Educa Borras SA
   (Cauza C-370/10) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Marca figurativă EDUCA Memory game - Cerere de declarare a nulității formulată de titularul mărcilor verbale naționale și internaționale MEMORY - Respingere a cererii de declarare a nulității de către camera de recurs - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) - Motive relative de refuz)
   2011/C 186/17
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Ravensburger AG (reprezentanți: H. Harte-Bavendamm și M. Goldmann, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent), Educa Borras SA

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 19 mai 2010, Ravensburger/OAPI (T-243/08), prin care Tribunalul a respins o acțiune în anulare formulată de titularul mărcilor verbale naționale și internaționale „MEMORY” pentru produse din clasa 28 împotriva Deciziei R 597/2007-2 a Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 8 aprilie 2008 de anulare a deciziei diviziei de anulare prin care se admite cererea de declarare a nulității formulată de recurentă împotriva mărcii figurative „EDUCA Memory game” pentru produse din clasa 28

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Ravensburger AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 260, 25.9.2010.


title: Cauza T-418/07: Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2007 — LIBRO/OAPI — Causley (LiBRO)

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/27

         Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2007 — LIBRO/OAPI — Causley (LiBRO)
   (Cauza T-418/07)
   (2008/C 8/48)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: LIBRO Handelsgesellschaft mbH (Guntramsdorf, Austria) (reprezentant: G. Prantl, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dagmar Causley (Pleidelsheim, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 3 septembrie 2007 (cauza R 1454/2005-4) și modificarea acesteia în sensul că acțiunea introdusă de către reclamantă la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne este întemeiată și, în consecință, opoziția este respinsă integral;

               —

               obligarea în solidar a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne și a eventualilor intervenienți la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă și verbală „LiBRO” pentru produse și servicii din clasele 2, 9, 14, 16, 18, 20, 25, 28, 35, 38, 41 și 42 (cererea nr. 2 616 753).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Dagmar Causley.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă „LIBERO” pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 42 (marca comunitară nr. 401 141).

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în parte acțiunea.

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia diviziei de opoziție.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1) având în vedere că nu există niciun risc de confuzie între mărcile opuse.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-198/14: Hotărârea Tribunalului din 19 aprilie 2016 – 100 % Capri Italia/EUIPO – IN.PRO.DI (100 % Capri) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative 100 % Capri — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară CAPRI — Motiv relativ de refuz — Caracter distinctiv — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/23

         Hotărârea Tribunalului din 19 aprilie 2016 – 100 % Capri Italia/EUIPO – IN.PRO.DI (100 % Capri)
   (Cauza T-198/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative 100 % Capri - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară CAPRI - Motiv relativ de refuz - Caracter distinctiv - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 191/28)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: 100 % Capri Italia Srl (Capri, Italia) (reprezentanți: A. Perani, G. Ghisletti și F. Braga, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Inghirami produzione distribuzione SpA (IN.PRO.DI), fostă Cantoni ITC SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: V. Piccarreta și M. Franzosi, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 10 ianuarie 2014 (cauza R 2122/2012-2), privind o procedură de opoziție între Inghirami produzione distribuzione SpA (IN.PRO.DI) și 100 % Capri Italia Srl.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă 100 % Capri Italia Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 159, 26.5.2014.


title: Cauza T-620/11: Hotărârea Tribunalului din 4 februarie 2016 – GFKL Financial Services/Comisia [„Ajutoare de stat — Legislație fiscală germană privind reportarea pierderilor în anii fiscali următori (Sanierungsklausel) — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă — Acțiune în anulare — Afectare individuală — Admisibilitate — Noțiunea de ajutor de stat — Caracter selectiv — Natura și economia regimului fiscal — Resurse publice — Obligația de motivare — Încredere legitimă”]

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/29

         Hotărârea Tribunalului din 4 februarie 2016 – GFKL Financial Services/Comisia
   (Cauza T-620/11) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Legislație fiscală germană privind reportarea pierderilor în anii fiscali următori (Sanierungsklausel) - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă - Acțiune în anulare - Afectare individuală - Admisibilitate - Noțiunea de ajutor de stat - Caracter selectiv - Natura și economia regimului fiscal - Resurse publice - Obligația de motivare - Încredere legitimă”])
   (2016/C 106/31)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: GFKL Financial Services AG (Essen, Germania) (reprezentanți: inițial M. Schweda, S. Schultes-Schnitzlein, J. Eggers și M. Knebelsberger, ulterior M. Schweda, J. Eggers, M. Knebelsberger și F. Loose, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial T. Maxian Rusche, M. Adam și R. Lyal, ulterior T. Maxian Rusche, R. Lyal și M. Noll-Ehlers, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și K. Petersen, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/527/UE a Comisiei din 26 ianuarie 2011 privind ajutorul de stat acordat de Germania C 7/10 (ex CP 250/09 și NN 5/10) – Schemă privind reportarea fiscală a pierderilor în cazul restructurării societăților aflate în dificultate (Legea privind impozitul pe profit, „KStG, Sanierungsklausel”) (JO L 235, p. 26).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge excepția de inadmisibilitate.

               2)

               Respinge acțiunea ca nefondată.

               3)

               GFKL Financial Services AG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și două treimi din cele efectuate de Comisia Europeană. Comisia suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată.

               4)

               Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 39, 11.2.2012.


title: Cauza C-108/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lituania) la 3 martie 2017 – UAB „Enteco Baltic”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lituania) la 3 martie 2017 – UAB „Enteco Baltic”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Cauza C-108/17)
   (2017/C 161/15)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Vilniaus apygardos administracinis teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: UAB „Enteco Baltic”

      Pârât: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 143 alineatul (2) din Directiva (1) TVA trebuie să fie interpretat în sensul că interzice autorităților fiscale dintr-un stat membru să refuze aplicarea scutirii prevăzute la articolul 143 alineatul (1) litera (d) din această directivă pentru unicul motiv că la momentul importului bunurile erau destinate să fie livrate unui plătitor de TVA și, prin urmare, numărul său de identificare în scopuri de TVA a fost specificat în declarația de import, dar ulterior, în urma unei schimbări de situație, bunurile au fost transportate în vederea livrării către o altă persoană impozabilă (plătitoare de TVA), fiind comunicate autorității publice informații complete despre identitatea cumpărătorului efectiv?

               2)

               În împrejurări cum sunt cele din prezenta cauză, articolul 143 alineatul (1) litera (d) din Directiva TVA trebuie să fie interpretat în sensul că documentele care nu au fost infirmate (scrisorile de trăsură de tip e-AD [document administrativ electronic] și confirmările de tip e-ROR [proces-verbal de primire]) care confirmă transportul bunurilor dintr-un antrepozit fiscal de pe teritoriul unui stat membru către un antrepozit fiscal dintr-un alt stat membru pot fi considerate dovezi suficiente privind transportul bunurilor într-un alt stat membru?

               3)

               Articolul 143 alineatul (1) litera (d) din Directiva TVA trebuie să fie interpretat în sensul că interzice unei autorități fiscale dintr-un stat membru să refuze aplicarea scutirii prevăzute în cuprinsul său dacă dreptul de dispoziție nu a fost transferat cumpărătorului bunurilor în mod direct, ci prin intermediul persoanelor specificate de acesta (întreprinderi de transport/antrepozite fiscale)?

               4)

               O practică administrativă încalcă principiul neutralității TVA-ului și principiul protecției încrederii legitime atunci când ea implică o interpretare diferită privind ceea ce este necesar să se considere ca fiind un transfer al dreptului de dispoziție și probele care trebuie să fie depuse pentru dovedirea unui asemenea transfer, în funcție de aplicabilitatea articolului 167 sau a articolului 143 alineatul (1) litera (d) din Directiva TVA?

               5)

               Domeniul de aplicare al principiului bunei-credințe în contextul perceperii TVA-ului include și dreptul persoanelor de a fi scutite de TVA-ul la import [în temeiul articolului 143 alineatul (1) litera (d) din Directiva TVA] în situații cum este cea din procedura principală, altfel spus atunci când biroul vamal nu recunoaște dreptul unei persoane impozabile de a fi scutită de TVA-ul la import pe baza faptului că nu au fost respectate condițiile pentru livrarea ulterioară a bunurilor în cadrul Uniunii Europene (articolul 138 din Directiva TVA)?

               6)

               Articolul 143 alineatul (1) litera (d) din Directiva TVA trebuie să fie interpretat în sensul că interzice o practică administrativă a statelor membre potrivit căreia premisa că (i) dreptul de dispoziție nu a fost transferat unui anumit partener contractual și (ii) contribuabilul cunoștea sau putea să cunoască eventuala comitere a unei fraude în domeniul TVA-ului de către partenerul contractual se bazează pe faptul că întreprinderea a comunicat cu partenerii contractuali prin mijloace electronice de comunicare și că în urma efectuării unui control de către o autoritate fiscală s-a stabilit că partenerii contractuali nu își desfășurau activitatea la adresa specificată și nu au declarat TVA-ul pentru operațiunile cu persoana impozabilă?

               7)

               Articolul 143 alineatul (1) litera (d) din Directiva TVA trebuie să fie interpretat în sensul că, deși obligația de a dovedi dreptul la o scutire fiscală revine contribuabilului, aceasta nu înseamnă că autoritatea publică competentă care decide asupra problemei transferului dreptului de dispoziție nu are obligația de a colecta informații accesibile doar autorităților publice?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7..


title: Cauza T-112/09: Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2010 — Icebreaker/OAPI — Gilmar (ICEBREAKER) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ICEBREAKER — Marca națională verbală anterioară ICEBERG — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Refuz parțial de înregistrare — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/39

      Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2010 — Icebreaker/OAPI — Gilmar (ICEBREAKER)
      (Cauza T-112/09) (1)

      (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ICEBREAKER - Marca națională verbală anterioară ICEBERG - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Refuz parțial de înregistrare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
      (2010/C 288/75)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Icebreaker Ltd (Wellington, Noua Zeelandă) (reprezentant: L. Prehn, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Gilmar SpA (San Giovanni in Marignano, Italia) (reprezentanți: P. Perani și P. Pozzi, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 ianuarie 2009 (cauza R 1536/2007-4) privind o procedură de opoziție între Gilmar SpA et Icebreaker Ltd.

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă Icebreaker Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 113, 16.5.2009.


title: Cauza C-370/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Bobigny (Franța) la 19 iunie 2017 – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)/Vueling Airlines S.A.

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/25

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Bobigny (Franța) la 19 iunie 2017 – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)/Vueling Airlines S.A.
   (Cauza C-370/17)
   (2017/C 283/34)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de grande instance de Bobigny

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)

      Pârâtă: Vueling Airlines S.A.

      Întrebarea preliminară

   Efectul atribuit certificatului E 101 eliberat, în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) și cu articolul 12a alineatul 1(a) din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 din 21 martie 1972 [al Consiliului] de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu salariații și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în interiorul Comunității (1), de instituția desemnată de autoritatea statului membru a cărui legislație de securitate socială urmează să rămână aplicabilă situației lucrătorului salariat, trebuie menținut chiar și în cazul în care certificatul E 101 a fost obținut ca urmare a unei fraude sau a unui abuz de drept, constatat în mod definitiv de o instanță a statului membru în care lucrătorul salariat își desfășoară sau trebuie să își desfășoare activitatea?
   În cazul în care răspunsul la această întrebare ar fi afirmativ, eliberarea unor certificate E101 împiedică persoanele care au suferit un prejudiciu ca urmare a comportamentului angajatorului, autor al fraudei, să obțină repararea acestuia fără ca afilierea salariaților la sistemele desemnate de certificatul E 101 să fie repusă în discuție prin acțiunea în răspundere exercitată împotriva angajatorului?

      (1)  JO L 74, p. 1.


title: Cauzele conexate T-440/07 și T-1/08: Ordonanța Tribunalului din 3 septembrie 2010 — Huta Buczek și Buczek/Comisia

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/66

      Ordonanța Tribunalului din 3 septembrie 2010 — Huta Buczek și Buczek/Comisia
      (Cauzele conexate T-440/07 și T-1/08) (1)

      ()
      (2010/C 288/119)
      Limba de procedură: polona
      Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei T-440/07.

         (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza T-257/16: Acțiune introdusă la 19 mai 2016 - NM/Consiliul European

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/43

         Acțiune introdusă la 19 mai 2016 - NM/Consiliul European
   (Cauza T-257/16)
   (2016/C 251/49)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: NM (Insula Lesbos, Grecia) (reprezentanți: B. Burns, solicitor, și P. O’Shea, BL)

      Pârât: Consiliul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Acordului din 18 martie 2016 dintre Consiliul European și Turcia, intitulat „Declarația UE-Turcia, 18 martie 2016”;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe incompatibilitatea Acordului din 18 martie 2016 dintre Consiliul European și Turcia, intitulat „Declarația UE-Turcia, 18 martie 2016”, cu drepturile fundamentale ale Uniunii, în special cu articolele 1, 18 și 19 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Turcia nu este o țară sigură în sensul articolului 36 din Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat (JO 2005, L 326, p. 13, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 242).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Directiva 2001/55/CE a Consiliului din 20 iulie 2001 privind standardele minime pentru acordarea protecției temporare, în cazul unui aflux masiv de persoane strămutate, și măsurile de promovare a unui echilibru între eforturile statelor membre pentru primirea acestor persoane și suportarea consecințelor acestei primiri (JO 2001, L 212, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 179) ar fi trebuit să fie pusă în aplicare.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că acordul în litigiu este în realitate un tratat sau un „act” obligatoriu, cu efecte juridice pentru reclamant, și că nerespectarea articolului 218 TFUE și/sau a articolului 78 alineatul (3) TFUE, împreună sau separat, determină nevaliditatea acordului în litigiu.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea interdicției privind expulzările colective, în sensul articolului 19 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.


title: Cauza C-595/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 21 noiembrie 2013 — Staatssecretaris van Financiën/Fiscale Eenheid X NV cs

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 21 noiembrie 2013 — Staatssecretaris van Financiën/Fiscale Eenheid X NV cs
   (Cauza C-595/13)
   2014/C 39/12
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Financiën

      Pârâtă: Fiscale Eenheid X NV cs

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 6 din A șasea directivă (1) trebuie interpretat în sensul că o societate creată de mai mult de un investitor în unicul scop de a investi patrimoniul pe care l-au constituit în bunuri imobile poate fi considerată fond comun de plasament în sensul acestei dispoziții?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 6 din A șasea directivă trebuie interpretat în sensul că noțiunea „gestionare” vizează și exploatarea efectivă a bunurilor imobile ale societății pe care aceasta a încredințat-o unui terț?

      (1)  A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-259/05: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank te Rotterdam — Țările de Jos) — Acțiune penală împotriva Omni Metal Service (Regulamentul (CEE) nr. 259/93 — Deșeuri — Cabluri compuse din cupru și PVC — Exportul în China în scopuri de valorificare — Cod GC 020 — Deșeu mixt — Combinație de două substanțe cuprinse în lista verde de deșeuri — Neincluderea acestui deșeu mixt în lista respectivă — Consecințe)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank te Rotterdam — Țările de Jos) — Acțiune penală împotriva Omni Metal Service
   (Cauza C-259/05) (1)

   (Regulamentul (CEE) nr. 259/93 - Deșeuri - Cabluri compuse din cupru și PVC - Exportul în China în scopuri de valorificare - Cod GC 020 - Deșeu mixt - Combinație de două substanțe cuprinse în lista verde de deșeuri - Neincluderea acestui deșeu mixt în lista respectivă - Consecințe)
   (2007/C 183/07)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Rechtbank te Rotterdam
   Partea din acțiunea principală
   Omni Metal Service
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Rechtbank te Rotterdam — Interpretarea Regulamentului (CEE) nr. 259/93 al Consiliului din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitatea Europeană (JO L 30, p. 1) — Resturi de cabluri având un diametru de 15 cm compuse din diferite substanțe care trebuie să fie sau nu considerate drept resturi de ansambluri electronice în sensul codului GC 020 din lista verde de deșeuri prevăzută la anexa II din regulamentul menționat — Posibilitatea de a transporta aceste deșeuri fără procedură de notificare sau necesitatea de a le transporta separat
   Dispozitivul

               1)

               Codul GC 020 din lista verde de deșeuri prevăzută la anexa II din Regulamentul (CEE) nr. 259/93 al Consiliului din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitatea Europeană, astfel cum a fost modificat de Regulamentul (CE) nr. 2557/2001 al Comisiei din 28 decembrie 2001, trebuie interpretat în sensul că include cabluri, numai cu condiția ca acestea să provină din ansambluri electronice.

               2)

               Regulamentul nr. 259/93, astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 2557/2001, trebuie interpretat în sensul că împrejurarea că un deșeu compozit combină două substanțe incluse, și una, și cealaltă, în lista verde de deșeuri prevăzută la anexa II din acest regulament nu are drept consecință faptul că regimul instituit în temeiul regulamentului respectiv, referitor la deșeurile incluse în această listă, se aplică cu privire la deșeul compozit respectiv.

      (1)  JO C 243, 1.10.2005.


title: Cauza C-513/09: Acțiune introdusă la 11 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/25

         Acțiune introdusă la 11 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-513/09)
   2010/C 37/32
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Peere și A. Marghelis, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 septembrie 2006 privind bateriile și acumulatorii și deșeurile de baterii și acumulatori și de abrogare a Directivei 91/157/CEE (1) și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2006/66/CE a expirat la 26 septembrie 2008. Cu toate acestea, la data introducerii prezentei acțiuni, pârâtul nu adoptase încă toate măsurile necesare pentru transpunerea directivei și, în orice caz, nu le comunicase Comisiei.

      (1)  JO L 266, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 53, p. 215.


title: Cauza C-554/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 iulie 2011 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Stuttgart — Germania) — Procedură penală împotriva Andreas Michael Seeger (Transporturi rutiere — Obligația de utilizare a unui tahograf — Derogări pentru vehiculele care transportă materiale — Noțiunea materiale — Transportul sticlelor goale cu un vehicul al unui comerciant de vin și de băuturi)

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 iulie 2011 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Stuttgart — Germania) — Procedură penală împotriva Andreas Michael Seeger
   (Cauza C-554/09) (1)

   (Transporturi rutiere - Obligația de utilizare a unui tahograf - Derogări pentru vehiculele care transportă materiale - Noțiunea „materiale” - Transportul sticlelor goale cu un vehicul al unui comerciant de vin și de băuturi)
   2011/C 298/07
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Stuttgart

      Partea din acțiunea principală

   Andreas Michael Seeger

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberlandesgericht Stuttgart — Interpretarea articolului 13 alineatul (1) litera (d) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului (JO L 102, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 214) — Regim derogatoriu care scutește, printre altele, vehiculele utilizate pentru transportul materialelor destinate conducătorului auto în exercitarea profesiei sale de obligația de a fi echipate cu un tahograf — Aplicabilitatea acestei derogări la transportul sticlelor goale returnabile cu un vehicul al unui comerciant de vinuri și de băuturi — Noțiunea „materiale”

      Dispozitivul

   Noțiunea „materiale” prevăzută la articolul 13 alineatul (1) litera (d) a doua liniuță din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului trebuie interpretată în sensul că nu include și materialele de ambalaj, precum sticlele goale, transportate de un comerciant de vin și de băuturi care administrează un magazin, face livrări către clienții săi o dată pe săptămână și colectează cu această ocazie ambalajele goale pentru a le preda angrosistului său.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-342/07: Acțiune introdusă la 24 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/30

         Acțiune introdusă la 24 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-342/07)
   (2007/C 211/58)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Patakia și B. Schima, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, întrucât nu a adoptat actele cu putere de lege și a actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2002/91/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind performanța energetică a clădirilor (1), și, în orice caz, întrucât nu a comunicat actele menționate Comisiei, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul aceleiași directive;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2002/91/CE în dreptul intern a expirat la 4 ianuarie 2006.

      (1)  JO L 1, 4.1.2003, p. 65.


title: Cauza C-234/07: Ordonanța președintelui Curții din 29 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/39

         Ordonanța președintelui Curții din 29 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-234/07) (1)

   (2008/C 51/70)

      Limba de procedură: portugheza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 155, 7.7.2007.


title: Cauza T-68/08: Acțiune introdusă la 6 februarie 2008 — FIFA/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/30

         Acțiune introdusă la 6 februarie 2008 — FIFA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-68/08)
   (2008/C 107/51)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Fédération Internationale de Football Association (FIFA) (Zurich, Elveția) (reprezentanți: E. Batchelor, F. Young, Solicitors, și A. Barav, lawyer)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea, în totalitate sau în parte, a Deciziei Comisiei 2007/730/CE din 16 octombrie 2007 privind compatibilitatea cu dreptul comunitar a măsurilor luate de Regatul Unit în temeiul articolului 3a alineatul (1) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune, în special articolele 1-3 din directivă în măsura în care se referă la FIFA World Cup™.

               —

               Comisia Comunităților Europene să suporte propriile cheltuieli și să fie obligată la plata cheltuielilor de judecată efectuate de FIFA în această acțiune.

         Motivele și principalele argumente
   În temeiul articolului 3a din Directiva 89/552/CEE (1) a Consiliului, un stat membru poate întocmi o listă de evenimente sportive sau de alte evenimente considerate a fi „de importanță majoră pentru societate”. Evenimentele incluse pe listă nu pot face obiectul drepturilor exclusive de difuzare, ceea ce împiedică o parte semnificativă a publicului din acel stat membru să urmărească gratuit evenimentul la televizor, în transmisiune directă sau în reluare.
   Reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei 2007/730/CE (2) din 16 octombrie 2007 prin care Comisia a declarat lista întocmită de Regatul Unit în temeiul 3a alineatul (1) din Directiva Consiliului 89/552/CEE, cuprinzând toate cele 64 de meciuri de la Campionatul Mondial de Fotbal, ca fiind compatibilă cu dreptul comunitar. Această situație este de natură să împiedice FIFA să acorde licențe exclusive posturilor de televiziune în privința difuzării în direct în Regatul Unit a oricărui meci de la Campionatul Mondial de Fotbal.
   În susținerea cererii sale, reclamanta arată că decizia Comisiei este afectată de încălcarea unei cerințe fundamentale de procedură prin nemotivarea deciziei de aprobare a includerii pe lista întocmită de Regatul Unit a tuturor celor 64 de meciuri de la Campionatul Mondial de Fotbal.
   Mai mult, reclamanta arată că decizia atacată încalcă Directiva 89/552/CEE, pentru că procedura pe care autoritățile britanice au urmat-o pentru adoptarea măsurii nu a fost clară și transparentă și întrucât toate meciurile jucate în cadrul Campionatului Mondial de Fotbal nu sunt de importanță majoră pentru societatea britanică.
   Reclamanta mai invocă faptul că decizia îi încalcă drepturile de proprietate prin faptul că o împiedică să acorde licențe exclusive în privința difuzării în direct în Regatul Unit pentru oricare dintre meciurile jucate în cadrul Campionatului Mondial de Fotbal.
   Reclamanta invocă de asemenea faptul că decizia atacată încalcă dispozițiile Tratatului CE cu privire la libertatea de a presta servicii prin împiedicarea reclamantei să acorde licențe, și prin împiedicarea posturilor de televiziune să dobândească drepturi exclusive de difuzare în direct a oricărui meci de la Campionatul Mondial de Fotbal transmis în Regatul Unit.
   Reclamanta invocă și faptul că decizia atacată încalcă dispozițiile Tratatului CE privind concurența prin acceptarea unui abuz atât de poziție dominantă, cât și/sau a unei înțelegeri anticoncurențiale pentru dobândirea de drepturi de a difuza în direct în Regatul Unit meciurile internaționale de fotbal și prin restrângerea concurenței cu privire la piața televiziunii cu acces liber, a celei de publicitate prin televiziune și a televiziunii de sport cu plată.
   În sfârșit, reclamanta susține că decizia contestată încalcă dispozițiile Tratatului CE privind dreptul de stabilire prin restrângerea accesului la drepturile exclusive de difuzare în direct în Regatul Unit a oricărui meci jucat în cadrul Campionatului Mondial de Fotbal a noilor operatori sau a potențialilor noi operatori pe piața relevantă britanică.

      (1)  Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO 1989, L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215).

      (2)  Decizia Comisiei 2007/730/CE din 16 octombrie 2007 privind compatibilitatea cu dreptul comunitar a măsurilor luate de Regatul Unit în temeiul articolului 3a alineatul (1) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO 2007, L 295, p. 12).


title: Cauza F-130/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 19 iulie 2016 – Earlie/Parlamentul European (Funcție publică – Funcționar – Fost funcționar – Sume reținute din pensia pentru limită de vârstă – Pensie alimentară în favoarea fostei soții a fostului funcționar – Ordonanţă de poprire pronunţată de o instanță națională – Ridicarea popririi – Ordonanţă nouă care îl obligă pe fostul funcționar să dea Parlamentului instrucțiuni de plată a pensiei alimentare către fosta sa soție – Instrucțiuni conforme ale fostului funcționar – Instrucțiuni ulterioare ale fostului funcționar care vizează încetarea plăților către fosta sa soție – Refuz de executare al Parlamentului – Dreptul familiei – Competență exclusivă a instanței naționale – Datorie de cooperare loială)

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/29

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 19 iulie 2016 – Earlie/Parlamentul European
      (Cauza F-130/14) (1)

      ((Funcție publică - Funcționar - Fost funcționar - Sume reținute din pensia pentru limită de vârstă - Pensie alimentară în favoarea fostei soții a fostului funcționar - Ordonanţă de poprire pronunţată de o instanță națională - Ridicarea popririi - Ordonanţă nouă care îl obligă pe fostul funcționar să dea Parlamentului instrucțiuni de plată a pensiei alimentare către fosta sa soție - Instrucțiuni conforme ale fostului funcționar - Instrucțiuni ulterioare ale fostului funcționar care vizează încetarea plăților către fosta sa soție - Refuz de executare al Parlamentului - Dreptul familiei - Competență exclusivă a instanței naționale - Datorie de cooperare loială))
      (2016/C 364/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Thomas Earlie (Séville, Spania) (reprezentanți: D. Bergin, Solicitor)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: M. Dean și M. Ecker, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Mary Earlie Gibbons (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: H. Millar, Solicitor)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei de a preleva din pensia reclamantului suma care corespunde pensiei alimentare pe care trebuie să o plătească fostei sale soții întrucât, în opinia sa, respectiva decizie a fost adoptată cu încălcarea unei hotărâri de divorț a unui tribunal național și cerere de daune interese pentru prejudiciile moral și material pretins suferite

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Domnul Thomas Earlie suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

                  3)

                  Doamna Mary Earlie Gibbons suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 34, 2.2.2015, p. 52.


title: Cauza T-182/14: Ordonanța Tribunalului din 23 aprilie 2015 – Marzocchi Pompe/OAPI – Settima Meccanica (ELIKA)

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/42

         Ordonanța Tribunalului din 23 aprilie 2015 – Marzocchi Pompe/OAPI – Settima Meccanica (ELIKA)
   (Cauza T-182/14) (1)

   (2015/C 205/57)
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 159, 26.5.2014.


title: Cauza T-3/16: Hotărârea Tribunalului din 5 iulie 2017 – Allstate Insurance/EUIPO (DRIVEWISE) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale DRIVEWISE — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/37

         Hotărârea Tribunalului din 5 iulie 2017 – Allstate Insurance/EUIPO (DRIVEWISE)
   (Cauza T-3/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale DRIVEWISE - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2017/C 277/54)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Allstate Insurance Company (Northfield, Illinois, Statele Unite) (reprezentanți: G. Würtenberger și N. Martzivanou, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral și K. Doherty, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 8 octombrie 2015 (cauza R 956/2015-2) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal DRIVEWISE ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Allstate Insurance Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 78, 29.2.2016.


title: Cauza C-509/08: Ordonanța președintelui Curții din 8 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/32

         Ordonanța președintelui Curții din 8 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-509/08) (1)

   2009/C 282/57

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 32, 7.2.2009.


title: Cauza C-485/14: Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2014 – Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/18

         Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2014 – Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-485/14)
   (2015/C 007/24)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și W. Roels, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin exonerarea de plata impozitului pe transferul de proprietate cu titlu gratuit a donațiilor și a legatelor efectuate în favoarea unor organisme publice sau de utilitate publică doar în cazul în care organismele menționate sunt stabilite în Franța sau într-un stat membru sau un stat parte la Acordul privind Spațiul Economic European care a încheiat cu Franța o convenție bilaterală, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 63 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 40 din Acordul privind Spațiul Economic European și

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit Comisiei, reglementarea franceză astfel cum este interpretată de administrația fiscală exonerează de plata impozitului pe transferul de proprietate cu titlu gratuit donațiile și legatele efectuate în favoarea unor organisme publice sau de utilitate publică doar în cazul în care organismele menționate sunt stabilite în Franța sau într-un stat membru sau un stat parte la Acordul privind Spațiul Economic European care a încheiat cu Franța o convenție bilaterală. Comisia apreciază că aceasta constituie o restricție privind circulația capitalurilor care este contrară dispozițiilor articolului 56 CE și ale articolului 40 din Acordul SEE.
   Pentru justificarea acestei opțiuni, Republica Franceză arată în principal că reglementarea franceză face distincție între contribuabili care nu s-ar afla într-o situație obiectiv comparabilă și, în subsidiar, invocă un motiv de interes general întemeiat pe necesitatea asigurării recuperării impozitului.
   Comisia contestă această justificare. Potrivit Comisiei, dispozițiile contestate efectuează o distincție în funcție de criterii pur geografice. În plus, Comisia apreciază că invocarea motivului de interes general nu îndeplinește condițiile prevăzute de jurisprudență, și în special prin Hotărârea Persche (1). În sfârșit, Comisia apreciază că restricția privind circulația capitalurilor este în orice caz disproporționată.

      (1)  Hotărârea Persche, C-318/07, ECLI:EU:C:2009:33.


               16.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 216/10

         Acțiune introdusă la data de 17 decembrie 2015 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-32/15)
   (2016/C 216/07)
   Autoritatea AELS de Supraveghere, situată la adresa 35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgia, reprezentată de Carsten Zatschler, Øyvind Bø și Marlene Lie Hakkebo, în calitate de agenți ai acesteia, a introdus, la data de 17 decembrie 2015, o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să constate că Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actelor menționate la punctul 24f din anexa VIII la Acordul privind Spațiul Economic European:

                           —

                           Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere;

                           —

                           Directiva 2011/94/UE a Comisiei din 28 noiembrie 2011 de modificare a Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind permisele de conducere; și

                           —

                           Directiva 2012/36/UE a Comisiei din 19 noiembrie 2012 de modificare a Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind permisele de conducere,

                     astfel cum au fost adaptate la acord prin Protocolul 1 la acesta și în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a transpune actele în termenul prevăzut sau, în orice caz, prin faptul că nu a informat Autoritatea AELS de Supraveghere în acest sens;

               2.

               să dispună suportarea cheltuielilor de judecată de către Principatul Liechtenstein.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Cererea se referă la nerespectarea de către Principatul Liechtenstein, până cel târziu la 24 august 2015, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 24 iunie 2015 referitor la faptul că statul nu a transpus în ordinea sa juridică: Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere;
               Directiva 2011/94/UE a Comisiei din 28 noiembrie 2011 de modificare a Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind permisele de conducere; și
               Directiva 2012/36/UE a Comisiei din 19 noiembrie 2012 de modificare a Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind permisele de conducere, după cum se menționează la punctul 24f din anexa VIII la Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum au fost adaptate la acord prin Protocolul 1 la acesta („actele”).

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea actelor menționate, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE.


title: Cauza T-385/14: Acțiune introdusă la 4 iunie 2014 – Volkswagen/OAPI (ULTIMATE)

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/49

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2014 – Volkswagen/OAPI (ULTIMATE)
   (Cauza T-385/14)
   2014/C 253/65
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentant: U. Sander, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) adoptate la 24 martie 2014 în cauza R 1787/2013-1 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ULTIMATE” pentru produse și servicii din clasele 12, 28, 35 și 37.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-374/15: Hotărârea Tribunalului din 7 septembrie 2017 – VM/EUIPO – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală Vermögensmanufaktur — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/9

         Hotărârea Tribunalului din 7 septembrie 2017 – VM/EUIPO – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)
   (Cauza T-374/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală Vermögensmanufaktur - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2017/C 357/11)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: VM Vermögens-Management GmbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentanţi: T. Dolde și P. Homann, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: DAT Vermögensmanagement GmbH (Baldham, Germania) (reprezentant: H.-G. Stache, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 29 aprilie 2015 (cauza R 418/2014-5) privind o procedură de declarare a nulității între DAT Vermögensmanagement și VM Vermögens-Management

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               VM Vermögens-Management GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

               3)

               DAT Vermögensmanagement GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 302, 14.9.2015.


title: Cauza T-175/16: Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2017 – Wessel-Werk/EUIPO – Wolf PVG (baze pentru țeava aspiratorului) [„Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă o bază pentru ţeava aspiratorului — Desen sau model industrial comunitar anterior — Motiv de nulitate — Caracter individual — Utilizator avizat — Articolul 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”]

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/39

         Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2017 – Wessel-Werk/EUIPO – Wolf PVG (baze pentru țeava aspiratorului)
   (Cauza T-175/16) (1)

   ([„Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă o bază pentru ţeava aspiratorului - Desen sau model industrial comunitar anterior - Motiv de nulitate - Caracter individual - Utilizator avizat - Articolul 6 și articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”])
   (2017/C 144/52)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: Wessel-Werk GmbH (Reichshof, Germania) (reprezentant: C. Becker, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Wolf PVG GmbH & Co. KG (Vlotho, Germania) (reprezentant: J. Künzel, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a EUIPO din 18 februarie 2016 (cauza R 1725/2014-3), astfel cum a fost rectificată, privind o procedură de declarare a nulității între Wolf PVG şi Wessel-Werk

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Obligă Wessel-Werk GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza T-644/14: Acțiune introdusă la 30 august 2014  – ADR Center/Comisia

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/21

         Acțiune introdusă la 30 august 2014 – ADR Center/Comisia
   (Cauza T-644/14)
   2014/C 388/25
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: ADR Center Srl (Roma, Italia) (reprezentant: L. Tantalo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei, astfel cum este prezentată în scrisoarea sa din 27 iunie 2014, de a iniția o acțiune în recuperare împotriva ADR Center;

               —

               dispunerea plății imediate a sumei restante datorate ADR Center, în cuantum de 79  700,40 euro, conform facturii pro forma și notelor de credit din 13 noiembrie 2013;

               —

               dispunerea plății imediate de despăgubiri către ADR Center pentru prejudiciul adus reputației sale internaționale și pentru timpul alocat de personalul de conducere al acesteia în scopul apărării împotriva unei pretenții nefondate;

               —

               obligarea pârâtei și a eventualilor intervenienți la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul prezentei proceduri, într-un cuantum care urmează a fi stabilit în mod echitabil de Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată trebuie anulată pentru motivul că acțiunile de audit și ordinele ulterioare ale Comisiei se întemeiază pe un set de reguli care nu au făcut niciodată obiectul unui acord.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată trebuie anulată pentru motivul că Comisia a întârziat în mod nerezonabil publicarea rapoartelor finale de audit și a ordinelor de recuperare aferente.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu și-a îndeplinit sarcina probei, care îi revenea. În această privință, reclamanta susține că Comisia și-a întemeiat auditul financiar final și ordinele de recuperare pe constatări care nu au fost probate.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că constatările în urma auditului Comisiei erau eronate. Reclamanta susține în această privință că constatările din cadrul auditului Comisiei sunt contestate pe baza unei serii de erori vădite, de procedură și de fond. Aceasta susține de asemenea că Comisia nu doar a omis să revizuiască ordinele pe care le adoptase, dar a și ignorat în mod flagrant toate problemele ridicate de ADR Center și nu a luat în considerare niciuna dintre acestea.


title: Cauza T-274/10: Ordonanța Tribunalului din 17 februarie 2011 — Suez Environnement și Lyonnaise des eaux France/Comisia

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/21

         Ordonanța Tribunalului din 17 februarie 2011 — Suez Environnement și Lyonnaise des eaux France/Comisia
   (Cauza T-274/10) (1)

   2011/C 113/43
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 234, 28.8.2010.