title: Cauza C-669/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 29 decembrie 2011 — Société ED et F Man Alcohols/Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 29 decembrie 2011 — Société ED et F Man Alcohols/Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)
   (Cauza C-669/11)
   2012/C 89/08
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Société ED et F Man Alcohols

      Pârât: Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)

      Întrebările preliminare

               1.

               Pierderea, în cuantum de 12,08 ecu pentru fiecare hectolitru de alcool care nu a fost exportat în termenul prevăzut, din garanția de bună execuție constituită de câștigătorul licitației la agențiile de intervenție care dețin alcoolul adjudecat, prevăzută la articolul 5 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 360/95 al Comisiei din 22 februarie 1995 (1) în cazul depășirii termenului limită de export de către câștigătorul licitației, și pierderea, în proporție de 15 % în toate cazurile și de 0,33 % din suma rămasă pentru fiecare zi de întârziere, din garanția de export prevăzută la articolul 91 alineatul (12) din Regulamentul (CE) nr. 1623/2000 al Comisiei din 25 iulie 2000 (2) în cazul întârzierii exportului de alcool adjudecat, constituie sancțiuni administrative sau măsuri de o altă natură?

               2.

               Simpla nerespectare, de către un operator, a termenului de export al alcoolului provenit din vin deținut de agențiile de intervenție care i-a fost atribuit de Comisie în cadrul unei proceduri de achiziții, constituie o neîndeplinire a obligațiilor care poate sau ar putea prejudicia bugetul general al Comunităților Europene sau bugetele gestionate de acestea, în sensul articolului 1 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 (3)?

               3.

               În ceea ce privește eventuala coroborare a dispozițiilor Regulamentului transversal (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 cu cele ale Regulamentului sectorial (CE) nr. 360/95 al Comisiei din 22 februarie 1995:

                           —

                           În ipoteza unui răspuns afirmativ la întrebarea formulată la punctul 2), sistemul reținerii din garanție în cazul întârzierii exportului prevăzut de Regulamentul sectorial al Comisiei din 22 februarie 1995, se aplică cu excluderea oricărui alt sistem de măsuri sau de sancțiuni prevăzut de dreptul Uniunii Europene? Sau, dimpotrivă, sistemul de măsuri și de sancțiuni administrative prevăzut de Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 este singurul aplicabil? Sau, mai mult decât atât, dispozițiile celor două regulamente din 22 februarie 1995 și din 18 decembrie 1995 trebuie coroborate pentru a stabili măsurile și sancțiunile care trebuie aplicate și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce mod?

                           —

                           În ipoteza unui răspuns negativ la întrebarea formulată la punctul 2), dispozițiile Regulamentului transversal (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 interzic aplicarea reținerii din garanție, prevăzută la articolul 5 alineatul (5) din Regulamentul sectorial (CE) nr. 360/95 al Comisiei din 22 februarie 1995, pentru motivul că, prin prevederea unei condiții întemeiate pe existența unui prejudiciu financiar pentru Comunități, acest regulament transversal din 18 decembrie 1995 se opune ca o măsură sau o sancțiune prevăzută de un regulament agricol sectorial anterior sau ulterior să fie aplicată în lipsa unui asemenea prejudiciu?

               4.

               Ținând seama de răspunsurile date la întrebările anterioare, în ipoteza în care reținerea din garanție ar constitui o sancțiune aplicabilă în cazul depășirii termenului de export de către câștigătorul licitației, dispozițiile alineatului (12) al articolului 91 din Regulamentul (CE) nr. 1623/2000 al Comisiei din 25 iulie 2000 trebuie aplicate în mod retroactiv și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce modalități, în scopul calculării reținerii din garanție pentru nerespectarea termenului de export stabilit pentru licitațiile nr. 170/94 CE și 171/94 CE prin Regulamentul (CE) nr. 360/95 al Comisiei din 22 februarie 1995, cu modificările ulterioare, chiar dacă, pe de o parte, acest din urmă regulament nu a modificat și nici nu a abrogat în mod expres dispozițiile articolului 5 din Regulamentul (CE) nr. 360/95, care reglementează în special licitațiile nr. 170/94 CE și 171/94 CE, ci numai pe cele ale Regulamentului (CE) nr. 377/93 al Comisiei din 12 februarie 1993 (4), prin care a fost instituit sistemul de drept comun al licitațiilor având ca obiect alcool provenit din distilare deținut de agențiile de intervenție și prin care se făcea trimitere, în ceea ce privește modalitățile de eliberare a garanțiilor de bună execuție constituite de către câștigătorii licitațiilor, la Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 al Comisiei din 22 iulie 1985 (5), de la care dispozițiile articolului 5 din Regulamentul (CE) nr. 360/95 al Comisiei din 22 februarie 1995 derogă în mod expres, și, pe de altă parte, Regulamentul (CE) nr. 1623/2000 a fost întocmit după reforma organizării comune a piețelor vitivinicole adoptată în 1999 și modifică în mod semnificativ sistemul de achiziții și sistemul garanțiilor constituite în această materie, atât în ceea ce privește obiectul, cât și cuantumul acestora și modalitățile de pierdere și de eliberare a garanțiilor și, în sfârșit, chiar dacă elimină Brazilia din lista țărilor terțe în care sunt autorizate exporturile de alcool adjudecat, în scopul utilizării exclusive în sectorul carburanților?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 360/95 al Comisiei din 22 februarie 1995 privind deschiderea vânzărilor prin proceduri simple de achiziții la exportul de alcool provenit din vin deținut de agențiile de intervenție (JO L 41, p. 14).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1623/2000 al Comisiei din 25 iulie 2000 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 privind organizarea comună a pieței vitivinicole, în ceea ce privește mecanismele pieței (JO L 194, p. 45, Ediție specială, 03/vol. 34, p. 120).

      (3)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).

      (4)  Regulamentul (CEE) nr. 377/93 al Comisiei din 12 februarie 1993 privind modalitățile de aplicare referitoare la comercializarea alcoolului obținut prin distilare în conformitate cu articolele 35, 36 și 39 din Regulamentul (CEE) nr. 822/87 al Consiliului și deținut de organismele de intervenție (JO L 43, p. 6).

      (5)  Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 al Comisiei din 22 iulie 1985 de stabilire a normelor comune de aplicare a regimului de garanții pentru produsele agricole (JO L 205, p. 5, Ediție specială, 03/vol. 5, p. 24).


title: Hotărârea Curții din 24 noiembrie 2014 în cauza E-27/13 – Sævar Jón Gunnarsson/Landsbankinn hf. (Indexarea salariilor – Directiva 87/102/CEE – Contracte privind creditele de consum – Directiva 93/13/CEE – Clauze abuzive – Condiții obligatorii)

text:
               4.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/7

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 24 noiembrie 2014
   în cauza E-27/13
   Sævar Jón Gunnarsson/Landsbankinn hf.
   (Indexarea salariilor – Directiva 87/102/CEE – Contracte privind creditele de consum – Directiva 93/13/CEE – Clauze abuzive – Condiții obligatorii)
   (2015/C 183/08)
   În cauza E-27/13, Sævar Jón Gunnarsson/Landsbankinn hf. – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Tribunalul districtual din Reykjavik (Héraðsdómur Reykjavíkur). Cererea are ca obiect interpretarea Directivei 87/102/CEE a Consiliului din 22 decembrie 1986 privind creditul de consum și a Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii. Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte și judecător-raportor, Per Christiansen și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 24 noiembrie 2014, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               În situațiile în care un contract de credit depinde de indicele prețurilor de consum, dacă rata oficială a inflației la momentul încheierii contractului nu este de 0 %, calcularea, pe baza unei rate a inflației de 0 %, a costului total al creditului și a dobânzii anuale efective, contravine Directivei 87/102/CEE. Instanțelor naționale le revine sarcina de a evalua, luând în considerare toate circumstanțele relevante pentru o cauză, consecințele juridice și măsurile reparatorii în cazurile bazate pe informații incorecte, cu condiția să nu fie compromis nivelul de protecție stabilit prin Directiva 87/102/CEEC, astfel cum a fost interpretată de Curte.
               Mai jos sunt redate răspunsurile la întrebările referitoare la situațiile în care instanța implicată consideră că respectivele condiții obligatorii privind indexarea ratelor de rambursare a creditului de consum nu reprezintă acte cu putere de lege sau norme administrative în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE:

               2.

               Directiva 93/13/CEE nu interzice, în general, în contractele încheiate între un furnizor și un consumator, clauzele contractuale privind indexarea salariilor. Instanței competente îi revine sarcina de a analiza dacă clauzele în discuție sunt abuzive. Analiza trebuie să țină seama de interpretarea Curții cu privire la noțiunea de „clauză abuzivă”.

               3.

               Directiva 93/13/CEE nu limitează libertatea unui stat membru al SEE de a stabili, fie pe baza legislației, fie pe baza normelor administrative, factorii care pot duce la modificarea unui indice prestabilit, astfel cum este cazul indicelui prețurilor de consum din Islanda, precum și metodele de măsurare a acestor modificări, cu condiția ca acestea să fie descrise în mod explicit în contract.

               4.

               Instanței naționale competente îi revine sarcina de a stabili dacă o anumită clauză contractuală a fost negociată individual, în sensul articolului 2 din Directiva 93/13/CEE.

               5.

               Instanței naționale competente îi revine sarcina de a stabili dacă se poate considera că o clauză contractuală referitoare la indexarea ratelor de rambursare a unui împrumut i-a fost descrisă consumatorului în mod explicit și detaliat. Această analiză trebuie să țină cont atât de formularea exactă a clauzelor contractuale relevante și de toate celelalte circumstanțe relevante, inclusiv de cele menționate la întrebarea 4 punctele (a) și (b) formulată de instanța națională, cât și de legislația națională privind indexarea prețurilor.

               6.

               Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE trebuie interpretat în sensul că, în situațiile în care o instanță națională consideră că o anumită clauză contractuală este abuzivă în sensul Directivei 93/13/CEE, instanța respectivă trebuie să se asigure că această clauză nu creează obligații pentru consumator, cu condiția ca acest contract să poată exista în continuare fără clauzele abuzive, în măsura în care, în conformitate cu normele de drept intern, continuarea contractului este posibilă din punct de vedere juridic.


title: Cauza C-133/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Bíróság — Republicq Ungară) — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve [Agricultură — Politica agricolă comună — Scheme de sprijin — Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 — Articolul 143ba — Plată separată pentru zahăr — Acordare — Decizie a noilor state membre — Condiții — Criterii obiective și nediscriminatorii]

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/9

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Bíróság — Republicq Ungară) — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Cauza C-133/09) (1)

   (Agricultură - Politica agricolă comună - Scheme de sprijin - Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 - Articolul 143ba - Plată separată pentru zahăr - Acordare - Decizie a noilor state membre - Condiții - Criterii obiective și nediscriminatorii)
   2010/C 317/16
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Bíróság

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: József Uzonyi

      Pârât: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Fővárosi Bíróság — Interpretarea articolului 143ba alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177) — Obligația statelor membre de a acorda plata separată pentru zahăr pe baza unor criterii obiective și nediscriminatorii — Reglementare națională care rezervă această plată numai producătorilor titulari ai unui contract de livrare de sfeclă de zahăr încheiat direct cu o fabrică de zahăr

      Dispozitivul

   Articolul 143ba alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 319/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în acțiunea principală, care exclude de la beneficiul plății separate pentru zahăr un agricultor nedeținător de drepturi de livrare care livrează sfeclă de zahăr unui fabricant de zahăr printr-un intermediar titular al unor asemenea drepturi, în condițiile în care această reglementare acordă plata separată unui agricultor titular de drepturi de livrare care livrează sfeclă de zahăr direct unui fabricant de zahăr, precum și unui agricultor nedeținător de drepturi de livrare, membru al unui grup de producători, care livrează sfeclă de zahăr unui fabricant de zahăr prin intermediul acelui grup, titularul drepturilor de livrare.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza T-9/13: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2013 — National Iranian Gas Company/Consiliul

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/23

         Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2013 — National Iranian Gas Company/Consiliul
   (Cauza T-9/13)
   2013/C 79/41
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: The National Iranian Gas Company (Teheran, Iran) (reprezentanți: E. Glaser și S. Perrotet, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 punctul 8 din Decizia Consiliului nr. 2012/635/PESC din 15 octombrie 2012 în măsura în care a modificat articolul 20 litera (c) din Decizia 2010/413/PESC;

               —

               anularea Deciziei Consiliului nr. 2012/635/PESC din 15 octombrie 2012 în măsura în care a inclus societatea NIGC pe lista entităților care urmează să facă obiectul măsurilor de înghețare a fondurilor prevăzută în anexa II la Decizia 2010/413/PESC;

               —

               de asemenea, anularea Regulamentului de punere în aplicare nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 în măsura în care a inclus societatea NIGC pe lista entităților care urmează să facă obiectul măsurilor de înghețare a fondurilor prevăzută în anexa IX la Regulamentul nr. 267/2012;

               —

               declararea ca fiind inaplicabile în privința National Iranian Gas Company a Regulamentului nr. 267/2012, a Deciziei nr. 2010/413/PESC astfel cum a fost modificată prin Deciziile 2012/35/PESC și 2012/635/PESC în ceea ce privește dispozițiile prin care s-a introdus, iar ulterior s-a modificat, litera (c) a articolului 20 din Decizia 2010/413/PESC și prin care reclamanta a fost introdusă pe lista entităților prevăzută în Anexa II;

               —

               și, cu titlu subsidiar în ipoteza în care articolul 1 punctul 8 din Decizia nr. 2012/635/PESC din 15 octombrie 2012 în măsura în care a modificat articolul 20 litera (c) din Decizia 2010/413/PESC nu va fi anulat, declararea acestuia ca fiind inaplicabil în privința National Iranian Gas Company;

               —

               obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă zece motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe neaplicarea articolului 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC (1) astfel cum a fost introdus și modificat prin Deciziile 2012/35/PESC (2) și 2012/635/PESC (3), precum și pe nelegalitatea articolului 1 punctul 8 din Decizia 2012/635/PESC de modificare a articolului 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC, întrucât aceste decizii se întemeiază pe noțiuni imprecise și nedeterminate, contrare dreptului de proprietate și principiului proporționalității.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o neregularitate de procedură și pe necompetența Consiliului de a acționa singur în temeiul articolului 215 TFUE.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, întrucât Consiliul s-a întemeiat pe elemente vagi și imprecise care nu pot fi verificate.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe o încălcare a drepturilor fundamentale ale reclamantei, întrucât aceasta a fost lipsită de dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă și de dreptul de proprietate, în măsura în care decizia atacată ar fi afectată de o motivare insuficientă care nu ar permite reclamantei să se apere în mod util și Tribunalului să își exercite controlul jurisdicțional. Reclamanta arată că nu a avut acces la înscrisurile din dosarul său prezentat Consiliului.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe o lipsă de probe împotriva reclamantei, întrucât Consiliul s-a întemeiat pe simple afirmații.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe o eroare de drept, întrucât, din faptul că reclamanta era o întreprindere publică, Consiliul a dedus că aceasta a furnizat sprijin financiar guvernului iranian.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe o inexactitate materială a faptelor, întrucât reclamanta nu este o societate deținută și administrată de stat și nu a furnizat sprijin financiar guvernului iranian.

               8.

               Al optulea motiv întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o încălcare a principiului proporționalității, întrucât restricțiile aplicate dreptului de proprietate al reclamantei și dreptului său de a desfășura o activitate economică sunt disproporționate în raport cu obiectivul urmărit. Reclamanta arată că înghețarea fondurilor nu îndeplinește obiectivul urmărit, întrucât nu este implicată în punerea în aplicare a programului nuclear reproșată guvernului iranian.

               9.

               Al nouălea motiv întemeiat pe faptul că Regulamentul de punere în aplicare nr. 945/2012 (4) este lipsit de temei legal.

               10.

               Al zecelea motiv întemeiat pe faptul că Regulamentul de punere în aplicare nr. 945/2012 ar fi afectat de necompetență și de o motivare insuficientă.

      (1)  Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39), astfel cum a fost rectificată.

      (2)  Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 22), astfel cum a fost rectificată.

      (3)  Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 58).

      (4)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 16).


title: Cauza C-399/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 93/38/CEE — Contracte de achiziții publice în sectoarele apei, energiei, transportului și telecomunicațiilor — Construirea și punerea în funcțiune a unei centrale termoelectrice — Condiții de admitere la procedura de atribuire)

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 iulie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-399/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 93/38/CEE - Contracte de achiziții publice în sectoarele apei, energiei, transportului și telecomunicațiilor - Construirea și punerea în funcțiune a unei centrale termoelectrice - Condiții de admitere la procedura de atribuire)
   (2007/C 211/08)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Patakia și X. Lewis, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: D. Tsagkaraki și V. Christianos, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 4 alineatul (2) din Directiva 93/38/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor (JO L 199, p. 84) — Admiterea la procedura de atribuire a două societăți care nu îndeplinesc nici condițiile din anunț, nici pe cele din caietul de sarcini — Construirea și punerea în funcțiune a unei centrale termice la Lavrio
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 22, 28.1.2006.


title: Cauza C-147/15: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Città Metropolitana di Bari, fostă Provincia di Bari/Edilizia Mastrodonato Srl [Trimitere preliminară — Protecția mediului — Gestionarea deșeurilor — Directiva 2006/21/CE — Articolul 10 alineatul (2) — Umplerea golurilor de excavare cu deșeuri, altele decât deșeurile extractive — Depozitarea sau valorificarea deșeurilor respective]

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Città Metropolitana di Bari, fostă Provincia di Bari/Edilizia Mastrodonato Srl
   (Cauza C-147/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Protecția mediului - Gestionarea deșeurilor - Directiva 2006/21/CE - Articolul 10 alineatul (2) - Umplerea golurilor de excavare cu deșeuri, altele decât deșeurile extractive - Depozitarea sau valorificarea deșeurilor respective])
   (2016/C 350/08)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Città Metropolitana di Bari, fostă Provincia di Bari

      Pârâtă: Edilizia Mastrodonato Srl

      Dispozitivul

   Articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2006/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind gestionarea deșeurilor din industriile extractive și de modificare a Directivei 2004/35/CE trebuie interpretat în sensul că nu are drept efect aplicarea prevederilor Directivei 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri în cazul operațiunii de umplere a unei cariere cu deșeuri, altele decât cele extractive, atunci când această operațiune constituie o valorificare a acestor deșeuri, aspect a cărui verificare este în sarcina instanței de trimitere.

      (1)  JO C 205, 22.6.2015.


title: Cauza T-475/15: Acțiune introdusă la 12 august 2015 – L’Oréal/OAPI – LR Health & Beauty Systems (LR)

text:
               5.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/35

         Acțiune introdusă la 12 august 2015 – L’Oréal/OAPI – LR Health & Beauty Systems (LR)
   (Cauza T-475/15)
   (2015/C 328/32)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: L’Oréal (Paris, Franța) (reprezentant: R. Dissmann, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: LR Health & Beauty Systems GmbH (Ahlen, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „LR” – marca comunitară nr. 11 047 578

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 21 mai 2015 în cauza R 1143/2014-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a deciziei atacate, în măsura în care camera de recurs respinge la punctul 2, drept tardivă, cererea reclamantei privind dovada utilizării mărcilor anterioare ale intervenientei;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată din procedura în fața Tribunalului, precum și a celor aferente căii de atac în fața camerei de recurs.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu norma 40 din Regulamentul nr. 2868/95.


title: Cauza C-375/12: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Grenoble – Franţa) – Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme (Trimitere preliminară  — Articolul 63 TFUE  — Libera circulație a capitalurilor  — Articolul 49 TFUE  — Libertatea de stabilire  — Impozitul pe veniturile persoanelor fizice  — Dispozitiv de plafonare a impozitelor directe în funcție de venituri  — Convenție fiscală bilaterală pentru evitarea dublei impuneri  — Impozitarea unor dividende distribuite de o societate cu sediul în alt stat membru și supuse deja unei rețineri la sursă  — Lipsa luării în considerare sau luarea parțială în considerare a impozitului plătit în acest alt stat membru la calculul plafonului impozitului  — Articolul 65 TFUE  — Restricție  — Justificare)

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/5

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Grenoble – Franţa) – Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme
   (Cauza C-375/12) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 63 TFUE - Libera circulație a capitalurilor - Articolul 49 TFUE - Libertatea de stabilire - Impozitul pe veniturile persoanelor fizice - Dispozitiv de plafonare a impozitelor directe în funcție de venituri - Convenție fiscală bilaterală pentru evitarea dublei impuneri - Impozitarea unor dividende distribuite de o societate cu sediul în alt stat membru și supuse deja unei rețineri la sursă - Lipsa luării în considerare sau luarea parțială în considerare a impozitului plătit în acest alt stat membru la calculul plafonului impozitului - Articolul 65 TFUE - Restricție - Justificare))
   2014/C 135/05
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal administratif de Grenoble

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Margaretha Bouanich

      Pârâtă: Direction départementale des finances publiques de la Drôme

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Tribunal administratif de Grenoble – Interpretarea articolelor 49, 63 și 65 TFUE – Reglementare națională privind impozitul pe venit al persoanelor fizice care plafonează proporția impozitelor directe datorate de un contribuabil – Mecanism denumit „scut fiscal” – Convenție fiscală bilaterală – Impozitarea unor dividende distribuite de o societate cu sediul în alt stat membru și supuse deja unei rețineri la sursă – Luare parțială în considerare a sumelor reținute la sursă la calculul plafonului impozitului – Justificare a unei astfel de legislații care ține de coerența regimului fiscal, de repartizarea echilibrată a competenței de impozitare între statele membre sau de orice alt motiv imperativ de interes general

      Dispozitivul

      Articolele 49 TFUE, 63 TFUE și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun legislației unui stat membru în temeiul căreia, atunci când un rezident al acestui stat membru, acționar la o societate cu sediul în alt stat membru, încasează dividende impozitate în ambele state și când dubla impunere este reglementată prin deducerea în statul de reședință a unui credit fiscal cu o valoare care corespunde cu cea a impozitului plătit în statul în care se află societatea care distribuie dividendele, un dispozitiv de plafonare a diverselor impozite directe până la concurența unui anumit procent din veniturile obținute în cursul unui an nu ia în considerare sau ia în considerare doar parțial impozitul plătit în statul în care se află societatea care distribuie dividendele.

      (1)  JO C 319, 20.10.2012.


title: Cauza C-207/07: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/15

         Acțiune introdusă la 19 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-207/07)
   (2007/C 140/24)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Støvlbæk și R. Vidal Puig, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin adoptarea paragrafului al doilea de la alineatul (1) al articolului unic din Real Decreto-Ley (Decretul-lege regal) 4/2006 din 24 februarie 2006 de modificare a celei de-a paisprezecea atribuții a Comisión Naciоnal de Energía (Comisia Națională pentru Energie) prevăzută de alineatul (1) din partea a treia a celei de-a unsprezecea dispoziții suplimentare a legii 34/1998 din 7 octombrie 1998 privind sectorul hidrocarburilor, pentru a supune autorizării prealabile din partea Comisiei Naționale pentru Energie, achiziționarea anumitor participații în întreprinderile care realizează activități specifice reglementate în sectorul energiei, precum și achiziționarea activelor necesare pentru desfășurarea acestor activități, Regatul Spaniei nu a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul articolelor 56 și 43 din Tratatul CE.

               —

               Obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               1.

               Actul normativ spaniol care face obiectul acțiunii supune autorizării prealabile din partea Comisiei Naționale pentru Energie („CNE”) următoarele operațiuni:

                           —

                           achiziționarea de participații în procent mai mare de 10 % din capital, sau într-un oricare altul care conferă influență semnificativă, din partea oricărei persoane în cadrul unei societăți care desfășoară, ea însăși sau prin intermediul altor societăți aparținând aceluiași grup, anumite activități din sectorul energetic;

                           —

                           achiziționarea activelor necesare pentru desfășurarea unor astfel de activități.

               2.

               Comisia apreciază că actul normativ în cauză este incompatibil cu articolul 56 din Tratatul CE pentru următoarele motive:

                           —

                           achiziționarea de participații în societăți care desfășoară activități în sectorul energetic sau a activelor necesare pentru realizarea activităților amintite reprezintă „circulația capitalului” în sensul articolului 56 CE;

                           —

                           condiția autorizării prealabile din partea CNE constituie o „restricție” a libertății de circulație a capitalurilor interzisă în principiu prin articolul 56 CE; și

                           —

                           restricția amintită nu se justifică în temeiul prevederilor Tratatului.

               3.

               În concret, Comisia consideră că actul normativ în cauză nu se justifică prin obiectivul de garantare a siguranței furnizării de energie pentru următoarele motive:

                           —

                           măsura contestată nu este o măsură adecvată pentru garantarea siguranței furnizării de energie, existând alte măsuri mai potrivite să servească acestui scop;

                           —

                           în orice caz, măsura contestată este disproporționată, întrucât autorizarea prealabilă nu se limitează la anumite acte specifice de gestiune a societății participante sau a activelor;

                           —

                           posibilitatea acordată CNE de a respinge sau condiționa autorizarea nu este supusă unor criterii obiective și suficient de precise, susceptibile de un control jurisdicțional efectiv.

         Comisia apreciază că actul normativ contestat constituie deopotrivă o restricție a dreptului de stabilire contrară articolului 43 CE, care, pentru motivele enumerate în legătură cu articolul 56 CE, nu se justifică nici prin obiectivul de asigurare a furnizării de energie.


title: Cauza C-389/16 P: Recurs introdus la 12 iulie 2016 de BSH Hausgeräte GmbH, fostă BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 12 mai 2016 în cauza T-749/14, Chung-Yuan Chang/EUIPO – BSH Hausgeräte (AROMA)

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/6

         Recurs introdus la 12 iulie 2016 de BSH Hausgeräte GmbH, fostă BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 12 mai 2016 în cauza T-749/14, Chung-Yuan Chang/EUIPO – BSH Hausgeräte (AROMA)
   (Cauza C-389/16 P)
   (2017/C 078/09)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: BSH Hausgeräte GmbH, fostă BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (reprezentant: S. Biagosch, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Peter Chung-Yuan Chang
   Prin Ordonanța din 15 noiembrie 2016, Curtea (Camera a șaptea) a respins recursul ca inadmisibil.


title: Cauza C-147/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hovrätten för Nedre Norrland Sundsvall (Suedia) la 26 martie 2012 — ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB/1) Frank Koot 2) Evergreen Investments AB

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hovrätten för Nedre Norrland Sundsvall (Suedia) la 26 martie 2012 — ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB/1) Frank Koot 2) Evergreen Investments AB
   (Cauza C-147/12)
   2012/C 151/40
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Hovrätten för Nedre Norrland

      Părțile din acțiunea principală

   Apelantă: ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB
   Intimați:

               1.

               Frank Koot

               2.

               Evergreen Investments AB

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 5 alineatele (1) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie interpretat în sensul că reprezintă, în cazul acțiunilor în despăgubire, o excepție absolută de la regula generală prevăzută la articolul 2?

               2.

               Expresia „materie delictuală și cvasidelictuală” care figurează la articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 trebuie interpretată în sensul că această dispoziție privește și acțiunea unui creditor îndreptată împotriva administratorului unei societăți dacă prin acțiunea respectivă se solicită ca acel administrator să fie ținut răspunzător pentru datoriile societății în cazul în care acesta nu a adoptat măsuri formale în vederea controlării situației economice a societății, ci a permis în schimb ca societatea să continue să funcționeze și să se îndatoreze și mai mult?

               3.

               Expresia „materie delictuală și cvasidelictuală” utilizată la articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 trebuie interpretată în sensul că această dispoziție privește și acțiunea unui creditor îndreptată împotriva acționarului unei societăți dacă prin acțiunea respectivă se solicită ca acel acționar să fie ținut răspunzător pentru datoriile societății în situația în care el a permis ca societatea să continue să funcționeze în pofida faptului că ea era subcapitalizată și trebuia să solicite să intre în lichidare?

               4.

               Expresia „materie delictuală și cvasidelictuală” utilizată la articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 trebuie interpretată în sensul că privește și acțiunea unui creditor îndreptată împotriva acționarului unei societăți care și a asumat răspunderea acoperirii datoriilor societății?

               5.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2, în ce stat trebuie să se considere că s-a produs prejudiciul, în Țările de Jos sau în Suedia, dacă administratorul societății are domiciliul în Țările de Jos, iar încălcarea obligațiilor consiliului de administrație a avut loc în legătură cu o societate suedeză?

               6.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările 3 și 4, în ce stat trebuie să se considere că s-a produs prejudiciul, în Țările de Jos sau în Suedia, dacă acționarul societății are domiciliul în Țările de Jos, iar societatea este suedeză?

               7.

               În cazul în care în oricare dintre situațiile descrise se aplică articolul 5 alineatul (1) sau articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001, pentru aplicarea acestor dispoziții prezintă vreo relevanță faptul că o creanță a fost cesionată de creditorul inițial unei alte persoane?

      (1)  JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74.


title: Cauza T-22/16: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2016 – Comprojecto Projectos e Construções și alții/BCE

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/37

         Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2016 – Comprojecto Projectos e Construções și alții/BCE
   (Cauza T-22/16)
   (2016/C 106/43)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamante: Comprojecto Projectos e Construções, Lda (Lisabona, Portugalia), Julião Maria Gomes de Azevedo (Lisabona), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Lisabona) și Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Lisabona) (reprezentant: M. A. Ribeiro, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               constatarea, în temeiul articolului 265 TFUE, a faptului că Banca Centrală Europeană, prin faptul că nu a dat curs plângerii formulate de reclamante la 27 noiembrie 2015, s-a abținut în mod nejustificat să acționeze, deși i s-a solicitat aceasta în prealabil;

               —

               în subsidiar, anularea, în temeiul articolelor 263 TFUE și 264 TFUE, a deciziei Băncii Centrale Europene;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene, în temeiul articolului 340 TFUE și a articolului 41 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, la plata către reclamante a unor despăgubiri în sumă de 4 199 780,43 euro, plus dobânzi legale până la data plății efective;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene, în temeiul articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă următoarele motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe refuzul neîntemeiat, prin omisiune și prin abținerea de a acționa, al Băncii Centrale Europene de a da curs unei plângeri prezentate de reclamante la 27 noiembrie 2015, referitoare la anumite acte nelegale și lipsite de temei practicate de Banca Portugaliei.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe lipsa de imparțialitate, de transparență, de integritate, de competență, de eficiență și de responsabilitate, precum și pe încălcarea principiului egalității în fața legii (încălcarea articolului 20 din Carta drepturilor fundamentale).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură, pe încălcarea tratatelor și a altor norme de drept privind aplicarea acestuia și pe un abuz de putere.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe favorizarea și protecția acordată IC Millenium/Bcp în legătură cu utilizarea sistemului financiar pentru spălarea de bani și pe neîndeplinirea obligațiilor comunitare referitoare la liberalizarea circulației capitalurilor.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 11 alineatul (3) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”).


title: Cauza F-136/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 decembrie 2015 – Probst/Comisia (Funcție publică — Remunerație — Indemnizație de expatriere — Articolul 4 din anexa VII la statut — Fost asistent parlamentar — Decizia Comisiei de a acorda indemnizația de expatriere foștilor asistenți parlamentari începând de la data publicării informației date personalului — Hotărâri de anulare — Fapte noi și esențiale — Efect limitat în timp — Autoritate de lucru judecat — Decizii administrative rămase definitive — Egalitate de tratament)

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/100

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 decembrie 2015 – Probst/Comisia
   (Cauza F-136/14) (1)

   ((Funcție publică - Remunerație - Indemnizație de expatriere - Articolul 4 din anexa VII la statut - Fost asistent parlamentar - Decizia Comisiei de a acorda indemnizația de expatriere foștilor asistenți parlamentari începând de la data publicării informației date personalului - Hotărâri de anulare - Fapte noi și esențiale - Efect limitat în timp - Autoritate de lucru judecat - Decizii administrative rămase definitive - Egalitate de tratament))
   (2016/C 048/115)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Norbert Probst (Genval, Belgia) (reprezentant: D. de Abreu Caldas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și T. S. Bohr, agenți, ulterior T. S. Bohr, agent)

      Obiectul

   Cererea reclamantului de anulare a deciziei luate de Comisie, prin care i se acordă retroactiv indemnizația de expatriere, în măsura în care retroactivitatea este limitată la 1 septembrie 2013, reclamantul susținând că Comisia ar trebui să îi acorde această indemnizație de la recrutarea sa la Comisie până la 1 iulie 1999.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit nefondată.

               2)

               Domnul Probst suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 34, 2.2.2015, p. 54.


title: Cauza C-65/13: Acțiune introdusă la 7 februarie 2013 — Parlamentul European/Comisia Europeană

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/17

         Acțiune introdusă la 7 februarie 2013 — Parlamentul European/Comisia Europeană
   (Cauza C-65/13)
   2013/C 108/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: A. Tamás și J. Rodrigues, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei de punere în aplicare a Comisiei din 26 noiembrie 2012 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului cu privire la compensarea ofertelor și a cererilor de locuri de muncă și reinstituirea EURES;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii în anulare, Parlamentul European invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 38 din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (1). Prin adoptarea deciziei atacate, Comisia ar fi abuzat de competențele care i-au fost conferite de legiuitorul Uniunii.
   Astfel, articolul 38 din acest regulament ar conferi Comisiei numai competențe de executare, ale căror limite ar rezulta din cuprinsul articolului 291 TFUE. Potrivit susținerilor Parlamentului European, acest din urmă articol ar trebui interpretat în sensul că nu permite adoptarea de acte cu domeniu de aplicare general care completează anumite elemente neesențiale ale actului legislativ. Numai actele legislative sau actele delegate, în sensul articolului 290 TFUE, pot completa elemente neesențiale ale unui act de bază.
   Or, actul adoptat de Comisie, analizat din perspectiva unui act de punere în aplicare în sensul articolului 291 TFUE, ar completa și anumite elemente neesențiale ale Regulamentului (UE) nr. 492/2011. Prin urmare, Parlamentul European consideră că, deși este necesară completarea unor elemente neesențiale ale Regulamentului (UE) nr. 492/2011, în lipsa competenței de a adopta acte delegate în sensul articolului 290 TFUE Comisia avea obligația de a prezenta legiuitorului o propunere legislativă privind completarea sau modificarea actului de bază.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (JO L 141, p. 1).


title: Cauza C-40/12: Recurs introdus la 27 ianuarie 2012 de Gascogne Sack Deutschland GmbH, fostă Sachsa Verpackung GmbH, împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 noiembrie 2011 în cauza T-79/06, Sachsa Verpackung/Comisia

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/17

         Recurs introdus la 27 ianuarie 2012 de Gascogne Sack Deutschland GmbH, fostă Sachsa Verpackung GmbH, împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 noiembrie 2011 în cauza T-79/06, Sachsa Verpackung/Comisia
   (Cauza C-40/12)
   2012/C 89/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Gascogne Sack Deutschland GmbH, fostă Sachsa Verpackung GmbH (reprezentanți: F. Puel și L. François-Martin, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii din 16 noiembrie 2011, pronunțată de Camera a patra a Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-79 (…) și trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe conform indicațiilor Curții, inclusiv cu privire la consecințele financiare, pentru recurentă, a trecerii timpului dincolo de termenul rezonabil;

               —

               reducerea cuantumului sancțiunii pentru a ține seama de consecințele financiare, pentru recurentă, a trecerii timpului dincolo de termenul rezonabil;

               —

               obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente ambelor proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.
   Prin intermediul primului motiv, recurenta arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin neaplicarea consecințelor intrării în vigoare, la 1 decembrie 2009, a Tratatului privind Uniunea Europeană, și în special a articolului 6, prin care se conferă Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene aceeași valoare juridică precum aceea a tratatelor.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta susține că Tribunalul nu și-a motivat suficient decizia în ceea ce privește aplicarea articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (1) și a articolului 15 din Regulamentul nr. 17 (2).
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta arată că Tribunalul nu și-a exercitat controlul jurisdicțional și nu a controlat suficient motivarea și raționamentul Comisiei privind impactul practicii asupra pieței.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta invocă, cu titlu subsidiar, nerespectarea, de către Tribunal, a procedurii, încălcând principiul termenului rezonabil consacrat la articolul 6 din CEDO și principiul protecției jurisdicționale efective. Acest motiv o determină pe recurentă să solicite cu titlu principal anularea hotărârii atacate și, cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului sancțiunii pentru a ține seama de consecințele financiare, pentru recurentă, a trecerii timpului dincolo de termenul rezonabil.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Primul regulament nr. 17 de punere în aplicare a articolelor (81 CE) și (82 CE) din tratat (JO 1962, 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3).


title: Cauza C-356/06: Ordonanța președintelui Curții din 11 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/29

         Ordonanța președintelui Curții din 11 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-356/06) (1)

   (2007/C 183/52)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 249, 14.10.2006.


title: Cauza C-356/15: Acțiune introdusă la 13 iulie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/25

         Acțiune introdusă la 13 iulie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-356/15)
   (2015/C 302/32)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: D. Martin, agent)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin adoptarea articolelor 23 și 24 din Legea-program din 27 decembrie 2012, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 11 și 12 și al articolului 76 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, al articolului 5 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 (2) al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 și a Deciziei A1 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială (3).

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia apreciază că, prin adoptarea articolelor 23 și 24 din Legea-program din 27 decembrie 2012, Regatul Belgiei încalcă articolele 11, 12 și 76 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004, precum și articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 și Decizia A1 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială, prin faptul că nu recunoaște caracterul obligatoriu al documentului care emană de la statul membru de origine al lucrătorului detașat, care atestă că acesta este supus legislației de securitate socială a respectivului stat membru.

      (1)  JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7. p. 82.

      (2)  JO L 284, p. 1.

      (3)  JO C 106, 24.4.2010, p. 1.


title: Cauza C-589/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 19 noiembrie 2013 — F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 19 noiembrie 2013 — F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt
      (Cauza C-589/13)
      (2014/C 71/05)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

         Pârâtă: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

         Întrebarea preliminară

      Articolul 56 CE (în prezent articolul 63 TFUE) trebuie interpretat în sensul că se opune unui sistem de impozitare a câștigurilor de capital și a veniturilor obținute de o fundație privată austriacă din cesiunea participațiilor care prevede că fundației private i se aplică o sarcină fiscală sub forma unui „impozit intermediar” în vederea asigurării unei impozitări unice la nivel național doar în cazul în care, în temeiul unei convenții pentru evitarea dublei impuneri, beneficiarul donațiilor provenite de la fundația privată este scutit de impozitul pe câștigul de capital care se aplică în principiu donațiilor?


title: Cauza C-494/10: Ordonanța președintelui Camerei întâi a Curții din 7 mai 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Essen — Germania) — Dr. Biner Bähr als Insolvenzverwalter über das Vermögen der Hertie GmbH/HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1

text:
               7.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/10

         Ordonanța președintelui Camerei întâi a Curții din 7 mai 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Essen — Germania) — Dr. Biner Bähr als Insolvenzverwalter über das Vermögen der Hertie GmbH/HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1
   (Cauza C-494/10) (1)

   2012/C 200/19
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauza T-145/11: Acțiune introdusă la 14 martie 2011 — Vagba/Consiliul

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/24

         Acțiune introdusă la 14 martie 2011 — Vagba/Consiliul
   (Cauza T-145/11)
   2011/C 130/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Gagbei Faussignaux Vagba (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentant: G. Collard, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluzii

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că, în ceea ce îl privește pe reclamant, domnul Gagbei Faussignaux Vagba, Regulamentul (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 și Decizia 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011, publicate la 15 ianuarie 2011 în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, nu sunt întemeiate în fapt,

               —

               în consecință,

                           —

                           anularea Regulamentului (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 și a Deciziei 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011;

                           —

                           în subsidiar, să dispună ca numele domnului Gagbei Faussignaux Vagba să fie eliminat de pe listele anexate la regulamentul menționat și la respectiva decizie.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente invocate de reclamant sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-137/11, Guiai Bi Poin/Consiliul.


title: Cauza C-640/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Irlanda) la 2 decembrie 2015 – Minister for Justice and Equality/Tomas Vilkas

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Irlanda) la 2 decembrie 2015 – Minister for Justice and Equality/Tomas Vilkas
   (Cauza C-640/15)
   (2016/C 059/06)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Minister for Justice and Equality

      Pârât: Tomas Vilkas

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 23 din Decizia-cadru (1) are în vedere și/sau permite să se convină asupra unei noi date a predării de mai multe ori?

               2)

               În caz afirmativ, acest fapt este valabil în vreuna sau toate situațiile următoare: și anume, atunci când predarea persoanei căutate în termenul prevăzut la alineatul (2) a fost deja împiedicată de un caz de forță majoră în oricare dintre statele membre, ceea ce a condus la un acord asupra unei noi date a predării, iar un asemenea caz de forță majoră -

                           i)

                           se constată că există în continuare; sau

                           ii)

                           dacă a încetat, se constată că reapare; sau

                           iii)

                           dacă a încetat, a apărut o altă asemenea împrejurare care a împiedicat sau este susceptibilă să împiedice predarea persoanei căutate în termenul necesar, stabilit în raport cu noua dată de predare menționată?

      (1)  Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, JO L 190, p. 1, Ediţie specială, 19/vol. 6, p. 3.


title: Cauza C-445/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Werner Haderer/Finanzamt Wilmersdorf (A șasea directivă TVA — Scutiri — Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (j) — Pregătirea particulară oferită de profesori și la nivel de învățământ școlar și universitar — Învățământ oferit în cadrul cursurilor organizate de centre de pregătire pentru adulți — Lipsa unei legături contractuale directe cu elevii)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Werner Haderer/Finanzamt Wilmersdorf
   (Cauza C-445/05) (1)

   (A șasea directivă TVA - Scutiri - Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (j) - Pregătirea particulară oferită de profesori și la nivel de învățământ școlar și universitar - Învățământ oferit în cadrul cursurilor organizate de centre de pregătire pentru adulți - Lipsa unei legături contractuale directe cu elevii)
   (2007/C 183/15)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesfinanzhof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Werner Haderer

      Pârât: Finanzamt Wilmersdorf
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 13 secțiunea A alineatul (1) litera (j) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Scutire pentru pregătirea particulară oferită de profesori — Pregătire oferită în cadrul cursurilor organizate de universități populare
   Dispozitivul
   În împrejurări precum cele din acțiunea principală, activitățile unui particular având statut de colaborator independent, constând în oferirea de cursuri de susținere școlară, precum și cursuri de ceramică și olărit în centre de învățământ pentru adulți nu pot beneficia de scutirea de taxa pe valoarea adăugată prevăzută de articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (j) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, decât dacă astfel de activități constituie pregătire oferită de un profesor, pe cont propriu și pe propria sa răspundere și la nivel de învățământ școlar și universitar. Îi revine instanței de trimitere să verifice dacă acesta este cazul și în litigiul din acțiunea principală.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauzele conexate T-381/13 şi T-382/13: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Perfetti Van Melle/OAPI (DAISY şi MARGARITAS) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcilor comunitare verbale DAISY și MARGARITAS — Motive absolute de refuz — Refuz parțial al înregistrării — Lipsa caracterului descriptiv — Caracter distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/45

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Perfetti Van Melle/OAPI (DAISY şi MARGARITAS)
   (Cauzele conexate T-381/13 şi T-382/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcilor comunitare verbale DAISY și MARGARITAS - Motive absolute de refuz - Refuz parțial al înregistrării - Lipsa caracterului descriptiv - Caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 048/50)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Perfetti Van Melle SpA (Lainate, Italia) (reprezentant: P. Testa, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva a două decizii ale Camerei întâi de recurs a OAPI din 10 aprilie 2013 (cauzele R 427/2012-1 și, respectiv, R 430/2012-1) privind cereri de înregistrare a semnului verbal DAISY și, respectiv, a semnului verbal MARGARITAS ca mărci comunitare

      Dispozitivul

               1)

               Anulează cele două decizii ale Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 10 aprilie 2013 (cauzele R 427/2012-1 și, respectiv, R 430/2012-1) în măsura în care prin acestea au fost respinse cererile de înregistrare a semnului verbal DAISY și, respectiv, a semnului verbal MARGARITAS ca mărci comunitare pentru următoarele produse: „produse de cofetărie, de patiserie, bomboane, bomboane moi, caramele, caramel, gumă de mestecat, gelatină (pentru cofetărie), lemn dulce, acadele, toffee, prăjituri, zahăr, ciocolată, cacao”.

               2)

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza C-364/10: Acțiune introdusă la 8 iulie 2010 — Republica Ungară/Republica Slovacă

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/5

         Acțiune introdusă la 8 iulie 2010 — Republica Ungară/Republica Slovacă
   (Cauza C-364/10)
   ()
   2010/C 301/07
   Limba de procedură: slovaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Ungară (reprezentanți: M. Fehér și E. Orgován, agenți)

      Pârâtă: Republica Slovacă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că întrucât nu a permis, la 21 august 2009, intrarea președintelui Republicii Ungare László Sólyom pe teritoriul său, cu încălcarea dispozițiilor Directivei 2004/38/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora (denumită în continuare „Directiva 2004/38”), Republica Slovacă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul acestei directive și al articolului 18 alineatul (1) TFUE;

               —

               constatarea, în plus, a faptului că dreptul Uniunii Europene, și în special articolul 3 alineatul (2) TUE și articolul 21 alineatul (1) TFUE se opun tezei Republicii Slovace, susținute și la momentul introducerii prezentei acțiuni, potrivit căreia Directiva 2004/38 ar legitima interzicerea intrării pe teritoriul slovac a unui reprezentant al Republicii Ungare, în speță președintele acesteia, astfel încât o încălcare similară ar putea fi comisă din nou;

               —

               constatarea faptului că Republica Slovacă a aplicat în mod greșit legislația Uniunii atunci când autoritățile sale nu au permis intrarea președintelui Republicii Ungare, Lázló Sólyom, pe teritoriul slovac, invocând Directiva 2004/38;

               —

               în cazul în care Curtea de Justiție, contrar celor susținute de Republica Ungară în concluziile prezentate mai sus, declară că o dispoziție concretă de drept internațional poate limita domeniul personal de aplicare al Directivei 2004/38, teză pe care Republica Ungară nu o împărtășește, definirea întinderii și a domeniului de aplicare al unei astfel de limitări;

               —

               obligarea Republicii Slovace la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin nota verbală din 21 august 2009 Ministrul de Externe al Republicii Slovace a comunicat omologului său maghiar, referitor la vizita pe care președintele Republicii Ungare, László Sólyom, o efectua în aceeași zi, că autoritățile competente ale Republicii Slovace au decis să interzică acestuia din urmă intrarea pe teritoriul slovac.
   Guvernul maghiar afirmă că întrucât nu a permis intrarea președintelui László Sólyom, Republica Slovacă a încălcat articolul 18 TFUE precum și Directiva 2004/38. Potrivit Republicii Ungare conduita președintelui republicii, László Sólyom, atât în general cât și în contextul vizitei respective, nu constituia o amenințare reală, directă și suficient de gravă la adresa unui interes fundamental al societății care să poată justifica adoptarea unei dispoziții restrictive. Guvernul maghiar arată că presupunând chiar că o dispoziție restrictivă era justificată, o măsură precum cea adoptată în speță, și anume interzicerea intrării președintelui republicii, nu întrunește condiția proporționalității și excede obiectivului urmărit, pe care Republica Slovacă l-ar putea realiza cu măsuri mai puțin restrictive.
   Republica Slovacă nu ar fi respectat nici normele de procedură prevăzute de Directiva 2004/38, din moment ce interdicția de intrare a președintelui László Sólyom nu a fost adoptată în temeiul unei decizii conforme cu directiva și nu a fost notificată; nota verbală informa cu privire la decizia de interzicere a intrării, dar nu conținea o motivare suficientă și nici nu indica în fața cărui organ administrativ sau judiciar și în ce termen ar fi fost posibilă declararea unei căi de atac.
   Guvernul maghiar se teme de o nouă încălcare din partea Republicii Slovace, care se declară încă de părere că interdicția intrării președintelui László Sólyom pe teritoriul său a fost justificată.
   După părerea guvernului maghiar, nu numai aplicarea dreptului efectuată de autoritățile slovace constituie o încălcare a Directivei 2004/38, ci însăși referirea la directivă este nejustificată, din moment ce autoritățile slovace nu au înțeles să realizeze obiectivul acesteia din urmă, ci — cu un asemenea pretext — au urmărit numai obiective politice. Din declarațiile guvernului slovac este posibil să se deducă faptul că acesta nu a interzis intrarea președintelui László Sólyom pe teritoriul Republicii Slovace pentru motive de siguranță sau de ordine publică, cum prevede legislația Uniunii, în special Directiva 2004/38, ci pentru motive pur politice, predominant de politică externă.
   Potrivit guvernului maghiar, Comisia Europeană ar fi afirmat în mod eronat, în cursul procedurii, că în cazul vizitelor oficiale ale șefilor de stat ai statelor membre, trebuie aplicate normele dreptului național iar nu dreptul Uniunii. În opinia sa, Directiva 2004/38 se aplică fără distincție oricărui grup de persoane și oricărui gen de vizită, atât oficială cât și particulară. Această directivă recunoaște în general tuturor cetățenilor Uniunii dreptul fundamental de intrare pe teritoriul oricărui stat membru, astfel cum este conferit fiecărui cetățean european de dreptul primar. Directiva 2004/38 stabilește de asemenea în general și limitativ cazurile în care e posibilă limitarea libertății de circulație a cetățenilor Uniunii. Aceasta nu introduce o derogare care să permită excluderea din domeniul de aplicare al normei generale a șefilor de stat sau a unei alte categorii de cetățeni ai statelor membre. În cazul în care Consiliul și Parlamentul European ar fi înțeles să subordoneze exercitarea libertății de circulație unei norme de drept internațional, inclusiv de drept internațional consuetudinar, în mod sigur ar fi prevăzut o dispoziție în acest sens la momentul adoptării directivei.
   Guvernul maghiar arată că în cadrul dreptului internațional, codificat sau consuetudinar, nu există o normă juridică aplicabilă cazului în speță, și că, chiar dacă ar exista, statele membre, prin aderarea lor la Uniune, au recunoscut acesteia din urmă competența de a reglementa libera circulație a persoanelor și au consimțit să-și exercite competențele care le-ar rămâne în această materie în conformitate cu deciziile și cu dreptul Uniunii. Dacă, în ipoteza intrării unui cetățean al unui stat membru într-un alt stat membru, o dispoziție a dreptului internațional poate limita domeniul personal de aplicare al Directivei 2004/38, este necesar ca Curtea de Justiție să definească în mod exact întinderea unei asemenea limitări, ținând cont de faptul că Directiva 2004/38 nu prevede excepții sau derogări în acest sens.

      (1)  JO L 158, p. 77, Ediție specială 05/vol. 7, p. 56.


title: Cauza T-177/07: Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2010 — Mediaset/Comisia ( „Ajutoare de stat — Telecomunicații — Achiziția subvenționată a decodoarelor digitale — Decizie de declarare a ajutorului incompatibil cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia — Noțiunea de ajutor de stat — Excluderea decodoarelor care permit recepționarea programelor de televiziune prin satelit — Avantaj — Caracter selectiv — Atingere adusă concurenței — Obligația de motivare” )

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/32

         Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2010 — Mediaset/Comisia
   (Cauza T-177/07) (1)

   (Ajutoare de stat - Telecomunicații - Achiziția subvenționată a decodoarelor digitale - Decizie de declarare a ajutorului incompatibil cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia - Noțiunea de ajutor de stat - Excluderea decodoarelor care permit recepționarea programelor de televiziune prin satelit - Avantaj - Caracter selectiv - Atingere adusă concurenței - Obligația de motivare)
   2010/C 209/46
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Mediaset SpA (Milan, Italia) (reprezentanți: K. Adamantopoulos, G. Rossi, E. Petritsi și A. Nucara, avocați, D. O’Keeffe și P. Boyle, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Martenczuk, G. Conte și E. Righini, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Sky Italia Srl (Roma, Italia) (reprezentanți: inițial F. E. González Díaz și D. Gerard, ulterior F. E. González Díaz, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2007/374/CE a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind ajutorul de stat C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004) instituit de Republica Italiană pentru achiziția subvenționată a decodoarelor digitale (JO L 147, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Mediaset SpA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele ale Comisiei Europene și ale Sky Italia Srl.

      (1)  JO C 170, 21.7.2007.


title: Cauza T-619/14: Acțiune introdusă la 14 august 2014 – Bionorica/Comisia

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/48

         Acțiune introdusă la 14 august 2014 – Bionorica/Comisia
   (Cauza T-619/14)
   2014/C 409/69
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Bionorica SE (Neumarkt, Germania) (reprezentanți: M. Weidner, T. Guttau și N. Hußmann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că pârâta a omis, cu încălcarea articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare, să însărcineze Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară cu evaluarea științifică a mențiunilor de sănătate privind substanțele vegetale în vederea adoptării unei liste comunitare cu mențiunile permise privind substanțele vegetale în temeiul articolului 13 alineatul (1) din același regulament, precum și a tuturor condițiilor necesare pentru utilizarea acestor mențiuni,

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv.
   Motivul invocat în susținerea acțiunii: încălcarea articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1924/2006 (1)

   Potrivit reclamantei, inacțiunea Comisiei contravine articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1924/2006, care prevede un termen fix de punere în aplicare, și anume 31 ianuarie 2010. Reclamanta reproșează Comisiei că a lăsat să expire acest termen. Reclamanta susține în această privință că Comisia nu are dreptul să suspende, pentru o perioadă nedeterminată, evaluarea științifică a mențiunilor de sănătate privind substanțele vegetale. Potrivit reclamantei, inacțiunea pârâtei favorizează o fragmentare a reglementării pe teritoriul Uniunii și este contrară obiectivului principal al regulamentului, acela de a institui o reglementare uniformă în Europa.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare (JO L 404, p. 9, Ediție specială, 15 vol./18, p. 244).


title: Cauza C-319/06: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Detașarea lucrătorilor — Libera prestare a serviciilor — Directiva 96/71/CE — Dispoziții de ordine publică — Odihnă săptămânală — Obligația de prezentare a documentelor referitoare la o detașare la simpla cerere a autorităților naționale — Obligația de a desemna un mandatar ad-hoc cu reședința în Luxemburg, care să păstreze toate documentele necesare în scopul controalelor)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-319/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Detașarea lucrătorilor - Libera prestare a serviciilor - Directiva 96/71/CE - Dispoziții de ordine publică - Odihnă săptămânală - Obligația de prezentare a documentelor referitoare la o detașare la simpla cerere a autorităților naționale - Obligația de a desemna un mandatar ad-hoc cu reședința în Luxemburg, care să păstreze toate documentele necesare în scopul controalelor)
   (2008/C 209/06)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Enegren și G. Rozet, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentant: C. Schiltz, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 49 CE și 50 CE și transpunerea incorectă a articolului 3 alineatele (1) și (10) din Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29) — Obligația de a dispune de un mandatar ad-hoc cu reședința în Luxemburg, care să păstreze toate documentele necesare în scopul controalelor — Aplicarea dispozițiilor naționale referitoare la condițiile de muncă și de încadrare în muncă, care uneori depășesc cerințele directivei, alteori rămân sub cerințele acesteia.
   Dispozitivul

               1)

               Marele Ducat al Luxemburgului,

                           —

                           prin declararea faptului că dispozițiile articolului 1 alineatul (1) punctele 1, 2, 8 și 11 din Legea din 20 decembrie 2002 de transpunere a Directivei 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii și de reglementare a controlului aplicării dreptului muncii constituie dispoziții imperative care sunt de domeniul ordinii publice naționale;

                           —

                           prin transpunerea în mod incomplet a dispozițiilor articolului 3 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii;

                           —

                           prin prevederea la articolul 7 alineatul (1) din Legea din 20 decembrie 2002 a condițiilor referitoare la accesul la informațiile esențiale indispensabile unui control al autorităților naționale competente într-un mod lipsit de claritatea necesară asigurării securității juridice a întreprinderilor care doresc să detașeze lucrători în Luxemburg și

                           —

                           prin impunerea, la articolul 8 din legea respectivă, a păstrării în Luxemburg, în posesia unui mandatar ad-hoc cu reședința în Luxemburg, a documentelor necesare controlului,

                     nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 alineatul (1) coroborat cu alineatul (10) al acestui articol din Directiva 96/71, precum și în temeiul articolelor 49 CE și 50 CE.

               2)

               Obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 224, 16.9.2006.


title: Cauza T-257/12: Ordonanța Tribunalului din 10 noiembrie 2014 – Siegenia-Aubi și Noraa/Comisia

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/32

         Ordonanța Tribunalului din 10 noiembrie 2014 – Siegenia-Aubi și Noraa/Comisia
   (Cauza T-257/12) (1)

   (2014/C 462/45)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 227, 28.7.2012.


title: Cauza C-56/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 3 februarie 2017 – Bahtiyar Fathi/Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/26

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 3 februarie 2017 – Bahtiyar Fathi/Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
   (Cauza C-56/17)
   (2017/C 112/36)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Bahtiyar Fathi

      Pârât: Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      Întrebările preliminare

               1)

               Din dispozițiile articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 (1) coroborat cu considerentul (12) și cu articolul 17 din acest regulament rezultă că un stat membru poate adopta o decizie ca urmare a examinării unei cereri de protecție internațională care i-a fost prezentată, în sensul articolului 2 litera (d) din respectivul regulament, fără să se fi determinat în mod expres responsabilitatea acestui stat membru în temeiul criteriilor stabilite în regulamentul menționat, atunci când nu există în cazul concret indicii pentru o derogare în temeiul articolului 17 din același regulament?

               2)

               Din dispozițiile articolului 3 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul nr. 604/2013 coroborat cu considerentul (54) al Directivei 2013/32/UE (2) rezultă că, în împrejurările din procedura principală, în ceea ce privește cererea de protecție internațională în sensul articolului 2 litera (b) din respectivul regulament, atunci când nu se aplică o derogare în temeiul articolului 17 alineatul (1) din același regulament, statul membru trebuie să adopte o decizie prin care se obligă să examineze cererea în temeiul criteriilor stabilite în acest regulament, întemeiată pe faptul că dispozițiile regulamentului menționat se aplică solicitantului?

               3)

               Articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32/UE trebuie interpretat în sensul că, în cadrul judecării unei acțiuni introduse împotriva unei decizii de respingere a cererii de protecție internațională, în temeiul considerentului (54) al directivei, instanța trebuie să aprecieze dacă solicitantului i se aplică dispozițiile Regulamentului (UE) nr. 604/2013, atunci când statul membru nu a adoptat o decizie expresă privind responsabilitatea sa pentru examinarea cererii de protecție internațională pe baza criteriilor stabilite în regulament? În temeiul considerentului (54) al Directivei 2013/32, trebuie să se considere că, atunci când nu există indicii pentru aplicarea articolului 17 din Regulamentul nr. 604/2013, iar cererea de protecție internațională a fost examinată pe baza Directivei 2011/95 (3) de către statul membru căruia i-a fost prezentată, situația juridică a respectivei persoane intră în domeniul de aplicare al regulamentului și atunci când statul membru nu a adoptat o decizie expresă cu privire la responsabilitatea sa în temeiul criteriilor stabilite în regulament?

               4)

               Din dispozițiile articolului 10 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2011/95/UE rezultă că, în împrejurările din procedura principală, se constată existența motivului de persecuție legat de „religie”, atunci când solicitantul nu a dat declarații și nu a prezentat documente care prezintă importanță fundamentală pentru apartenența persoanei în cauză la o anumită religie, cu privire la toate elementele noțiunii de religie în sensul acestei dispoziții?

               5)

               Din dispozițiile articolului 10 alineatul (2) din Directiva 2011/95/UE rezultă că motivele persecuției legate de religie, în sensul articolului 10 alineatul (1) litera (b) din această directivă, există atunci când, în împrejurările din procedura principală, solicitantul susține că a fost persecutat din cauza apartenenței sale religioase, fără să dea declarații sau să prezinte dovezi caracteristice pentru apartenența sa la o anumită religie și care ar constitui un motiv pentru ca agentul de persecuție să considere că persoana în cauză aparține acestei religii, precum împrejurări legate de participarea sau neparticiparea la acte religioase sau de exprimarea unor opinii religioase sau referitoare la forme de comportament personal sau comunitar fondate pe o credință religioasă sau impuse de o astfel de credință?

               6)

               Din dispozițiile articolului 9 alineatele (1) și (2) din Directiva 2011/95/UE, coroborat cu articolele 18 și 10 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și cu noțiunea de religie în sensul articolului 10 alineatul (1) litera (b) din această directivă rezultă că, în împrejurările din procedura principală:

                           a)

                           noțiunea de religie în sensul prevăzut de dreptul Uniunii nu include acte care, în temeiul dreptului național al statelor membre, sunt considerate infracțiuni? Asemenea acte care, în statul de origine al solicitantului, sunt susceptibile de pedeapsă pot fi acte de persecuție?

                           b)

                           în contextul interzicerii prozelitismului și a actelor contrare religiei, pe care se întemeiază actele cu putere de lege și normele administrative din țara în discuție, pot fi considerate admisibile restricționări stabilite în scopul protecției drepturilor și libertăților celorlalți, precum și a ordinii publice în statul membru de origine al solicitantului? Aceste interdicții reprezintă ca atare acte de persecuție în sensul dispozițiilor menționate din directivă, atunci când încălcarea lor se sancționează cu pedeapsa cu moartea, chiar dacă legile nu sunt îndreptate în mod explicit împotriva unei anumite religii?

               7)

               Din dispozițiile articolului 4 alineatul (2) din Directiva 2011/95/UE coroborat cu alineatul (5) litera (b) din acesta, cu articolul 10 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și cu articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32/UE rezultă că, în împrejurările din procedura principală, în pofida faptului că aprecierea faptelor și circumstanțelor nu se poate realiza decât pe baza declarațiilor date și a documentelor prezentate de solicitant, este totuși admisibil să se solicite o dovadă privind elementele lipsă incluse în noțiunea de religie în sensul articolului 10 alineatul (1) litera (b) din cea dintâi directivă, atunci când:

                           —

                           în lipsa acestor date, s-ar considera că cererea de protecție internațională este nefondată în sensul articolului 32 coroborat cu articolul 31 alineatul (8) litera (e) din Directiva 2013/32/UE, iar

                           —

                           dreptul național prevede că autoritățile competente trebuie să constate toate împrejurările relevante pentru examinarea cererii de protecție internațională și, în cazul contestării deciziei de respingere, să atragă atenția instanței asupra faptului că persoana în cauză nu a oferit și nu a prezentat dovezi?

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (JO 2013, L 180, p. 31).

      (2)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO 2013, L 180, p. 60).

      (3)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO 2011, L 337, p. 9).


title: Cauza F-45/16: Acțiune introdusă la 17 august 2016 – ZZ/BEI

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/32

         Acțiune introdusă la 17 august 2016 – ZZ/BEI
   (Cauza F-45/16)
   (2016/C 371/36)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: B. Maréchal, avocat)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (BEI)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de despăgubire pentru prejudiciul material și moral pe care reclamantul consideră că le-a suferit în urma declarării în stare de invaliditate permanentă și totală, pe care o consideră a fi de origine profesională

      Concluziile reclamantului

               —

               Despăgubirea pentru prejudiciul suferit de reclamant sau despăgubirea în parte, în cazul în care societatea AXA BELGIUM, asigurătoarea BEI, efectuează o rambursare parțială;

               —

               plata sumei de 150 000 de euro cu titlu de daune interese pentru prejudiciul moral suferit de reclamant;

               —

               rambursarea cheltuielilor medicale și de monitorizare psihologică viitoare, legate de problemele de sănătate întâmpinate de reclamant în urma stresului semnificativ suferit și nerambursate de sistemul de asigurări de sănătate al BEI;

               —

               rambursarea cheltuielilor medicale și de monitorizare psihologică de până în prezent, legate de problemele de sănătate întâmpinate de reclamant în urma stresului semnificativ suferit și nerambursate de sistemul de asigurări de sănătate al BEI,

               —

               rambursarea cheltuielilor cu apărarea, efectuate de reclamant în cazul prezentei proceduri, evaluate la suma provizorie de 30 000 de euro.


title: Cauza C-169/08: Hotărârea Curții (Marea cameră) din 17 noiembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte costituzionale — Italia) — Presidente del Consiglio dei Ministri/Regione autonoma della Sardegna (Libera prestare a serviciilor — Articolul 49 CE — Ajutoare de stat — Articolul 87 CE — Legislație regională care instituie o taxă în caz de escală turistică a aeronavelor destinate transportului privat de persoane, precum și a ambarcațiunilor de agrement, care se aplică numai exploatatorilor care au domiciliul fiscal în afara teritoriului regional)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/6

         Hotărârea Curții (Marea cameră) din 17 noiembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Corte costituzionale — Italia) — Presidente del Consiglio dei Ministri/Regione autonoma della Sardegna
   (Cauza C-169/08) (1)

   (Libera prestare a serviciilor - Articolul 49 CE - Ajutoare de stat - Articolul 87 CE - Legislație regională care instituie o taxă în caz de escală turistică a aeronavelor destinate transportului privat de persoane, precum și a ambarcațiunilor de agrement, care se aplică numai exploatatorilor care au domiciliul fiscal în afara teritoriului regional)
   2010/C 24/09
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte costituzionale

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Presidente del Consiglio dei Ministri

      Pârâtă: Regione autonoma della Sardegna

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Corte Costituzionale (Italia) –Interpretarea articolelor 49 CE și 87 CE — Legislație regională care impune plata unui impozit în caz de escală turistică a avioanelor numai pentru întreprinderile care au domiciliul fiscal în afara teritoriului Sardiniei și care desfășoară activitatea de transport de persoane sau de mărfuri în avion cu titlul auxiliar în raport cu activitatea principală a întreprinderii — Ajutor de stat, sub formă de scutire fiscală, acordat întreprinderilor cu domiciliul fiscal în Sardinia și care desfășoară aceeași activitate?

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 49 CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări fiscale a unei autorități regionale, precum cea prevăzută la articolul 4 din Legea nr. 4 a regiunii Sardinia din 11 mai 2006 privind diverse dispoziții în materie de venituri, de recalificări ale cheltuielilor, de politici sociale și de dezvoltare, în versiunea care rezultă din articolul 3 alineatul 3 din Legea nr. 2 a regiunii Sardinia din 29 mai 2007 privind dispoziții referitoare la întocmirea bugetului anual și multianual al regiunii — Legea finanțelor 2007, care instituie o taxă regională pe escala turistică a aeronavelor destinate transportului privat de persoane, precum și a ambarcațiunilor de agrement care se aplică numai persoanelor fizice și juridice care au domiciliul fiscal în afara teritoriului regional.

               2.

               Articolul 87 alineatul (1) CE trebuie interpretat în sensul că o reglementare fiscală a unei autorități regionale care instituie o taxă de escală, precum cea în cauză în acțiunea principală, care se aplică numai persoanelor fizice și juridice care au domiciliul fiscal în afara teritoriului regional constituie o măsură de ajutor de stat în favoarea întreprinderilor stabilite pe acest teritoriu.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008.


title: Cauza C-569/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Malmö (Suedia) la 6 noiembrie 2013 — Bricmate AB/Tullverket

text:
               18.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 15/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Malmö (Suedia) la 6 noiembrie 2013 — Bricmate AB/Tullverket
   (Cauza C-569/13)
   2014/C 15/14
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Förvaltningsrätten i Malmö

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bricmate AB

      Pârâtă: Tullverket

      Întrebările preliminare

   Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 917/2011 (1) din 12 septembrie 2011 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de colectare definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de plăci de ceramică originare din Republica Populară Chineză (JO L 238, p. 1) este lipsit de validitate pentru oricare dintre motivele de mai jos:

               1.

               ancheta efectuată de instituțiile Uniunii Europene conține erori vădite de fapt;

               2.

               ancheta efectuată de instituțiile Uniunii Europene conține erori vădite de apreciere;

               3.

               Comisia nu și-a îndeplinit obligația de diligență și a încălcat articolul 3 alineatele (2) și (6) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (2); al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51),

               4.

               Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile prevăzute la articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1225/2009 și a încălcat dreptul la apărare al societății;

               5.

               Comisia, contrar articolului 17 din Regulamentul nr. 1225/2009, nu a ținut seama de informațiile furnizate de societate și/sau

               6.

               Comisia nu și-a îndeplinit obligația de motivare (în conformitate cu articolul 296 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene)?

      (1)  JO L 238., p.1.

      (2)  JO L 343, p. 51.