title: Cauza C-484/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München I (Germania) la 3 noiembrie 2014  – Tobias Mc Fadden/Sony Music Entertainment Germany GmbH

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München I (Germania) la 3 noiembrie 2014 – Tobias Mc Fadden/Sony Music Entertainment Germany GmbH
   (Cauza C-484/14)
   (2015/C 046/25)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht München I

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Tobias Mc Fadden

      Pârâtă: Sony Music Entertainment Germany GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

                  Prima întrebare:
               Articolul 12 alineatul (1) prima teză din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) (1), coroborat cu articolul 2 litera (a) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) și coroborat cu articolul 1 punctul (2) din Directiva 98/34/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE (2), trebuie interpretat în sensul că expresia „în mod normal în scopul obținerii unei remunerații” înseamnă că instanța națională trebuie să constate

                           (a)

                           dacă persoana implicată în mod concret, care invocă calitatea de furnizor de servicii, furnizează acest serviciu concret în mod normal în scopul obținerii unei remunerații,
                           sau

                           (b)

                           dacă există pe piață furnizori de serviciu sau de servicii similare în scopul obținerii unei remunerații,
                           sau

                           (c)

                           dacă majoritatea acestor servicii sau a unor servicii similare se furnizează în scopul obținerii unei remunerații?

               2)

                  A doua întrebare:
               Articolul 12 alineatul (1) prima teză din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) trebuie interpretat în sensul că expresia „furnizarea accesului la rețeaua de comunicații” înseamnă că pentru ca o furnizare de acces să fie conformă cu directiva este suficient să se faciliteze efectiv accesul la o rețea de comunicații (de exemplu internet)?

               3)

                  A treia întrebare:
               Articolul 12 alineatul (1) prima teză din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”), coroborat cu articolul 2 litera (b) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) trebuie interpretat în sensul că pentru a realiza o „furnizare” în sensul articolului 2 litera (b) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) este suficient să se pună la dispoziție efectiv un serviciu al societății informaționale, în speță prin punerea la dispoziție a unei rețele WLAN deschise sau este necesară de exemplu și o „promovare”?

               4)

                  A patra întrebare:

               Articolul 12 alineatul (1) prima teză din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) trebuie interpretat în sensul că expresia „să nu fie responsabil pentru informațiile transmise” înseamnă că, în principiu sunt excluse orice eventuale acțiuni în încetare, în despăgubire, de plată a cheltuielilor privind punerea în întârziere și a cheltuielilor de judecată în urma unei încălcări a dreptului de autor, formulate de persoana interesată împotriva furnizorului accesului la rețea sau, în orice caz, acestea sunt excluse în cazul unei prime încălcări a drepturilor de autor?

               5)

                  A cincea întrebare:
               Articolul 12 alineatul (1) prima teză coroborat cu articolul 12 alineatul (3) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) trebuie interpretat în sensul că, în cadrul unei proceduri împotriva furnizorului accesului, statele membre nu pot permite instanței naționale să emită un ordin, potrivit căruia acesta trebuie să se abțină pe viitor să faciliteze unor terți, prin intermediul unei conexiuni concrete la internet, punerea la dispoziție a unei anumite opere protejate de dreptul de autor prin intermediul unor platforme de schimb pe internet, astfel încât această operă să poată fi accesată prin mijloace electronice?

               6)

                  A șasea întrebare:
               Articolul 12 alineatul (1) prima teză din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) trebuie interpretat în sensul că în împrejurările din procedura principală, dispoziția prevăzută la articolul 14 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2000/31/CE trebuie aplicată în mod corespunzător în cazul unei acțiuni în încetare?

               7)

                  A șaptea întrebare:
               Articolul 12 alineatul (1) prima teză din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”), coroborat cu articolul 2 litera (b) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) trebuie interpretat în sensul că cerințele privind un furnizor de servicii se limitează la aspectul că furnizorul de servicii este orice persoană fizică sau juridică furnizoare de servicii ale societății informaționale?

               8)

                  A opta întrebare:
               În cazul unui răspuns negativ la a șaptea întrebare, ce cerințe suplimentare trebuie impuse unui furnizor de servicii în cadrul interpretării articolului 2 litera (b) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”)?

               9)

                  A noua întrebare:

                           (a)

                           Având în vedere protecția dreptului fundamental al proprietății intelectuale, care rezultă din dreptul de proprietate [articolul 17 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], precum și reglementările privind protecția protecția proprietății intelectuale, în special a drepturilor de autor, prevăzute în următoarele directive:

                                       —

                                       Directiva 2001/29/CE A Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională și

                                       —

                                       Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală,

                                 precum și având în vedere libertatea de informare și dreptul fundamental privind libertatea de a desfășura o activitate economică (articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene), articolul 12 alineatul (1) prima teză din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei hotărâri a instanței naționale privind o acțiune pe fond, prin care furnizorul de acces este obligat, sub sancțiuni pecuniare, să se abțină pe viitor să faciliteze unor terți să pună la dispoziție o anumită operă protejată de dreptul de autor sau părți din aceasta, pe o platformă de schimb, prin intermediul unei anumite conexiuni la internet, lăsându-i-se astfel furnizorului de acces posibilitatea de a alege măsurile tehnice concrete pe care să le adopte pentru a se conforma respectivei dispoziții?

                           (b)

                           Aceasta se aplică și în cazul în care furnizorul de acces se poate conforma efectiv interdicției instituite prin hotărârea judecătorească numai prin închiderea conexiunii la internet sau prin protejarea conexiunii prin parolă sau prin verificarea dacă prin respectiva comunicație se retransmite, în mod ilegal, opera protejată de dreptul de autor, atunci când acest aspect este stabilit de la început și nu reiese numai în cadrul procedurii de executare silită sau de sancționare?

      (1)  JO L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257

      (2)  Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998 de modificare a Directivei 98/34/CE de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO L 217, p. 18, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 282)


title: Cauza T-191/16: Acțiune introdusă la 25 aprilie 2016 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Comisia

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/33

         Acțiune introdusă la 25 aprilie 2016 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Comisia
   (Cauza T-191/16)
   (2016/C 251/39)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro (Atena, Grecia) (reprezentant: E. Tzannini, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea acțiunii;

               —

               anularea actului atacat, respectiv a Deciziei C(2016) 1080 a Comisiei Europene, din 16 februarie 2016, „referitoare la recuperarea sumei totale de 109 415,20 de euro, majorată cu dobânzi, de la LITO HOSPITAL FOR WOMEN AE”;

               —

               constatarea faptului că orele de muncă prestate de personalul reclamantei pentru realizarea proiectului corespund celor indicate în acțiune în partea referitoare la situația de fapt;

               —

               luarea în considerare a argumentelor reclamantei, dacă se apreciază că trebuie rambursate sumele indicate în memoriul din 5 noiembrie 2009;

               —

               anularea actului atacat și în ceea ce privește partea referitoare la a treia tranșă care nu a fost plătită;

               —

               compensarea sumelor care trebuie eventual rambursate cu a treia tranșă menționată ce nu a fost plătită niciodată, suspendată de zece ani;

               —

               constatarea faptului că prezenta acțiune constituie o împrejurare care întrerupe prescripția dreptului de a obține plata celei de a treia tranșe; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea unei norme juridice de către Comisia Europeană și pe imposibilitatea Comisiei Europene de a adopta un act atacabil, în speță, în sensul articolului 263 TFUE.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe omisiunea Comisiei Europene de a lua în considerare probele care i-au fost prezentate.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe omisiunea Comisiei Europene de a lua în considerare elemente de fapt care au rezultat în cursul întregii proceduri.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiului ocrotirii încrederii legitime.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe caracterul abuziv al clauzei contractuale care prevede un unic mijloc de probă privind munca desfășurată.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe prescrierea creanței reclamate de Comisie.


title: Cauza C-345/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Centrale Raad van Beroep — Țările de Jos) — JA van Delft, JC Ramaer, JM van Willigen, JF van der Nat, CM Janssen, O Fokkens/College van zorgverzekeringen [Asigurări sociale — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Titlul III capitolul 1 — Articolele 28, 28a și 33 — Regulamentul (CEE) nr. 574/72 — Articolul 29 — Libera circulație a persoanelor — Articolele 21 TFUE și 45 TFUE — Prestații de asigurare de sănătate — Titulari ai unei pensii pentru limită de vârstă sau ai unei indemnizații pentru incapacitate de muncă — Reședință într-un alt stat membru decât statul răspunzător pentru plata pensiei sau a indemnizației — Acordarea unor prestații în natură în statul de reședință, suportate de statul răspunzător pentru plata pensiei sau a indemnizației — Neînregistrare în statul de reședință — Obligație de plată a contribuțiilor în statul răspunzător pentru plata pensiei sau a indemnizației — Modificare a legislației naționale a statului răspunzător pentru plata pensiei sau a indemnizației — Continuitatea asigurării de sănătate — Diferență de tratament între persoanele rezidente și cele nerezidente]

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/17

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Centrale Raad van Beroep — Țările de Jos) — JA van Delft, JC Ramaer, JM van Willigen, JF van der Nat, CM Janssen, O Fokkens/College van zorgverzekeringen
   (Cauza C-345/09) (1)

   (Asigurări sociale - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Titlul III capitolul 1 - Articolele 28, 28a și 33 - Regulamentul (CEE) nr. 574/72 - Articolul 29 - Libera circulație a persoanelor - Articolele 21 TFUE și 45 TFUE - Prestații de asigurare de sănătate - Titulari ai unei pensii pentru limită de vârstă sau ai unei indemnizații pentru incapacitate de muncă - Reședință într-un alt stat membru decât statul răspunzător pentru plata pensiei sau a indemnizației - Acordarea unor prestații în natură în statul de reședință, suportate de statul răspunzător pentru plata pensiei sau a indemnizației - Neînregistrare în statul de reședință - Obligație de plată a contribuțiilor în statul răspunzător pentru plata pensiei sau a indemnizației - Modificare a legislației naționale a statului răspunzător pentru plata pensiei sau a indemnizației - Continuitatea asigurării de sănătate - Diferență de tratament între persoanele rezidente și cele nerezidente)
   2010/C 346/28
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Centrale Raad van Beroep

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: J.A. van Delft, J.C. Ramaer, J.M. van Willigen, J.F.van der Nat, C.M. Janssen, O. Fokkens

      Pârât: College van zorgverzekeringe

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Centrale Raad van Beroep — Interpretarea Tratatului CE, a articolelor 28, 28c, 33 și a Anexei VI secțiunea R punctul 1 literele (a) și (b) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26) și a articolului 29 din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 (JO L 74, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 74) — Titularii pensiei sau indemnizației — Obligația de înregistrare la College voor zorgverzekeringen în Țările de Jos — Obligația de a plăti o cotizație

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 28, 28a și 33 din Regulamentul nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006, coroborate cu articolul 29 din Regulamentul nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu salariații și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în interiorul Comunității, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 311/2007 al Comisiei din 19 martie 2007, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în cauză în acțiunea principală, care prevede că titularii unei pensii sau ai unei indemnizații datorate în temeiul legislației acestui stat care au reședința într-un alt stat membru, în care au dreptul, în temeiul articolelor 28 și 28a, la prestațiile de boală în natură acordate de instituția competentă din acest stat membru, trebuie să achite, sub forma unei rețineri din pensia sau din indemnizația amintită, o contribuție pentru prestațiile menționate chiar și atunci când nu sunt înregistrați la instituția competentă din statul membru în care au reședința.

               2.

               Articolul 21 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru, precum cea în cauză în acțiunea principală, care prevede că titularii unei pensii sau ai unei indemnizații datorate în temeiul legislației acestui stat membru care au reședința într-un alt stat membru, în care au dreptul, potrivit articolelor 28 și 28a din Regulamentul nr. 1408/71, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1992/2006, la prestațiile de boală în natură acordate de instituția competentă din acest din urmă stat membru, trebuie să achite, sub forma unei rețineri din pensia sau din indemnizația amintită, o contribuție pentru prestațiile menționate chiar și atunci când nu sunt înregistrați la instituția competentă din statul membru în care au reședința.
               În schimb, articolul 21 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei astfel de reglementări naționale în măsura în care aceasta induce sau presupune — aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere — o diferență de tratament nejustificată între persoanele rezidente și cele nerezidente în ceea ce privește continuitatea protecției globale împotriva riscului de boală de care aceștia beneficiau în cadrul unor contracte de asigurare încheiate înainte de intrarea în vigoare a respectivei reglementări.

      (1)  JO C 11, 16.1.2010.


title: Cauza C-136/15 P: Recurs introdus la 20 martie 2015 de Mohammad Makhlouf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 21 ianuarie 2015 în cauza T-509/11, Makhlouf/Consiliul

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/14

         Recurs introdus la 20 martie 2015 de Mohammad Makhlouf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 21 ianuarie 2015 în cauza T-509/11, Makhlouf/Consiliul
   (Cauza C-136/15 P)
   (2015/C 311/19)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Mohammad Makhlouf (reprezentant: G. Karouni, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               declararea faptului că deciziile și regulamentele Consiliului Uniunii Europene vizate prin prezenta acțiune sunt nule și neavenite în ceea ce îl privește pe reclamant;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant, aferente recursului și procedurii în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă un motiv unic, întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de Tribunal în aplicarea normelor referitoare la obligația care revine Consiliului.
   Mai precis, recurentul reproșează Tribunalului că s-a întemeiat pe o motivare a Consiliului care ar fi incompletă și necircumstanțiată, fapt care nu i-ar fi permis să identifice motivele specifice și concrete ale înscrierii sale. Pe cale de consecință, recurentul nu ar fi fost în măsură să își asigure o apărare adecvată, neavând cunoștință de faptul care îi era reproșat, legat de represiunea manifestanților sau de furnizarea de sprijin regimului ori chiar de faptul de a fi beneficiat de pe urma regimului.
   În plus, Tribunalul ar fi denaturat în mod vădit obligația sa de motivare, prin aceea că a încercat să atenueze abținerea Consiliului de a acționa, invocând, în mod greșit și pentru prima dată în hotărârea sa, faptul că recurentul „beneficiază de pe urma regimului”.
   Lipsa unei mențiuni clare și precise în motivarea Consiliului a faptului incriminat, generator al măsurii restrictive, ar fi adus astfel în mod serios atingere exercitării dreptului la apărare al recurentului.


title: Cauza T-100/14: Acțiune introdusă la 12 februarie 2014 – Tecalan/OAPI– Ensinger (TECALAN)

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/51

         Acțiune introdusă la 12 februarie 2014 – Tecalan/OAPI– Ensinger (TECALAN)
   (Cauza T-100/14)
   2014/C 112/66
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Tecalan GmbH (Grünberg, Germania) (reprezentant: avocat S. Holthaus)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ensinger GmbH (Nufringen, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 decembrie 2013 pronunţate în cauza R 2308/2012-1,

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală TECALAN pentru produse din clasa 17 (cererea de înregistrare ca marcă comunitară nr. 6 203 285).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Ensinger GmbH.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală TECADUR pentru produse din clasa 17.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziţia.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-180/10: Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2012 — Nickel Institute/Comisia [ „Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Clasificarea, ambalarea și etichetarea anumitor compuși ai carbonatului de nichel ca substanțe periculoase — Directivele 2008/58/CE și 2009/2/CE — A treizecea și a treizeci și una modificare în vederea adaptării la progresul tehnic a Directivei 67/548/CEE — Refuz parțial de acces — Acțiune în anulare — Nepronunțare asupra fondului” ]

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/24

      Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2012 — Nickel Institute/Comisia
      (Cauza T-180/10) (1)

      (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Clasificarea, ambalarea și etichetarea anumitor compuși ai carbonatului de nichel ca substanțe periculoase - Directivele 2008/58/CE și 2009/2/CE - A treizecea și a treizeci și una modificare în vederea adaptării la progresul tehnic a Directivei 67/548/CEE - Refuz parțial de acces - Acțiune în anulare - Nepronunțare asupra fondului)
      (2012/C 331/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Nickel Institute (Toronto, Canada) (reprezentanți: inițial K. Nordlander, avocat, și H. Pearson, solicitor, ulterior K. Nordlander)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver și P. Costa de Oliveira, agenți)

         Interveniente în susținerea reclamantului: Republica Finlanda (reprezentanți: J. Heliskoski și M. Pere, agenți) și Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk, K. Petkovska, C. Meyer-Seitz și S. Johannesson, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a Deciziei din 8 februarie 2010 a Comisiei Europene [SG.E3/HP/psi–Ares(2010)65824] prin care s-a refuzat Nickel Institute accesul deplin la anumite documente interne, în special la avizele Serviciului Juridic al Comisiei emise în cadrul celor două proceduri consecutive care au condus, printre altele, la clasificarea anumitor compuși ai carbonatului de nichel în anexa I la Directiva 67/548/CEE din 27 iunie 1967 a Consiliului privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea substanțelor periculoase (JO 196, p. 1)

         Dispozitivul

                  1.

                  Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului.

                  2.

                  Obligă Comisia Europeană la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Nickel Institute.

                  3.

                  Nickel Institute suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

                  4.

                  Republica Finlanda și Regatul Suediei suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza T-408/10: Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Roca Sanitario/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/55

         Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Roca Sanitario/Comisia
   (Cauza T-408/10)
   ()
   2010/C 301/88
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Roca Sanitario, SA (Barcelona, Spania) (reprezentanți: J. Folguera Crespo și M. Merola, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în parte a articolelor 1, 2 și 4 din decizia Comisiei Europene din 23 iunie 2010, în măsura în care se referă la Roca Sanitario;

               —

               în subsidiar, reducerea amenzii impuse Roca Sanitario, potrivit argumentelor expuse în acțiune, în măsura în care Tribunalul o va considera întemeiată pentru motivele expuse sau pentru alte motive reținute de Tribunal;

               —

               în subsidiar, și în cazul în care Tribunalul pronunță o hotărâre în celelalte acțiuni introduse de Roca France sau de Laufen Austria, acordând o reducere a amenzii aplicate prin decizia Comisiei Europene din 23 iunie 2010 pentru încălcările săvârșite de aceste societăți pentru care Roca Sanitario răspunde în solidar, constatarea dreptului Roca Sanitario la o reducere echivalentă a cuantumului amenzii pentru care răspunde în solidar și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Roca Sanitario.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta acțiune este aceeași ca și cea atacată în cauzele T-364/10, Duravit și alții/Comisia și T-368/10, Rubinetteria Cisal/Comisia.
   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în aceste cauze.
   Reclamanta invocă, în particular, o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește stabilirea răspunderii sale solidare pentru încălcările care se pretinde că au fost săvârșite de Roca France și de Laufe Austria, fiind depășit cu mult cuantumul maxim al amenzii care poate fi stabilită în temeiul articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (1).
   Se invocă de asemenea faptul că decizia atacată ignoră, fără nicio justificare, bogatul probatoriu prezentat în această cauză, care răstoarnă prezumția de exercitare a unei influențe decisive de către reclamantă asupra Roca France și asupra Laufen Austria în scopul determinării răspunderii și al calculului amenzii.
   Potrivit reclamantei, decizia atacată este contrară dreptului la apărare, prin întemeierea răspunderii pe elemente de fapt și pe aprecieri subiective care nu figurau în comunicarea privind obiecțiunile și în legătură cu care nu i s-a acordat posibilitatea să se pronunțe.

      (1)  JO L, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167.


title: Cauza F-13/14: Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/46

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-13/14)
   2014/C 102/68
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de respingere a cererii de prelungire, pentru anul 2012/2013, a autorizației prealabile acordate în privința rambursării cheltuielilor de logopedie pentru fiul reclamantului, efectuate în cadrul tratamentului bolii sale grave,

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 26 aprilie 2013 de respingere a cererii de prelungire, pentru anul 2012/2013, a rambursării cheltuielilor de logopedie pentru fiul reclamantului, efectuate în cadrul tratamentului bolii sale grave

               —

               obligarea Comisia la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-235/12: Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – CEDC International/OAPI – Underberg (Forma unui fir de iarbă într-o sticlă) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale — Forma unui fir de iarbă într-o sticlă — Marcă națională tridimensională anterioară — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Articolul 75 și articolul 76 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Prezentarea unor dovezi pentru prima dată în fața camerei de recurs — Putere de apreciere conferită de articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 — Obligația de motivare” ]

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/44

         Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – CEDC International/OAPI – Underberg (Forma unui fir de iarbă într-o sticlă)
   (Cauza T-235/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale - Forma unui fir de iarbă într-o sticlă - Marcă națională tridimensională anterioară - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 75 și articolul 76 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Prezentarea unor dovezi pentru prima dată în fața camerei de recurs - Putere de apreciere conferită de articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 - Obligația de motivare”])
   (2015/C 046/54)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: CEDC International sp. z o.o. (Oborniki Wielkopolskie, Polonia) (reprezentanți: M. Siciarek, G. Rząsa și J. Mrozowski, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Underberg AG (Dietlikon, Elveția) (reprezentanți: V. von Bomhard, A. Renck și J. Fuhrmann, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 26 martie 2012 (cauza R 2506/2010-4), privind o procedură de opoziție între Przedsiębiorstwo Polmos Białystok (Spółka Akcyjna) și Underberg AG.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 26 martie 2012 (cauza R 2506/2010-4).

               2)

               OAPI suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de CEDC International sp. z o.o.

               3)

               Underberg AG suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 243, 11.8.2012.


title: Cauza C-82/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 25 februarie 2009 – Dimos Agios Nikalaos Kritis/Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 25 februarie 2009 – Dimos Agios Nikalaos Kritis/Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon
   (Cauza C-82/09)
   2009/C 102/24
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Dimos Agios Nikalaos Kritis

      Pârât: Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon

      Întrebările preliminare

               A)

               Definițiile noțiunilor „pădure” și „suprafețe împădurite” prevăzute la articolul 3 literele (a) și (b) din Regulamentul (CE) nr. 2152/2003 se aplică de asemenea în materiile legate de protecția și, în general, de gestionarea „pădurilor” și „a suprafețelor împădurite”, în sensul definițiilor menționate, care nu sunt reglementate în mod expres de acest regulament, dar care sunt totuși prevăzute în ordinea juridică națională?

               B)

               În situația unui răspuns afirmativ la întrebarea A), ordinea juridică națională poate defini ca „pădure” sau „suprafețe împădurite” suprafețe care nu constituie nici „pădure”, nici „suprafețe împădurite” în sensul articolului 3 literele (a) și (b) din Regulamentul (CE) nr. 2152/2003?

               C)

               În situația unui răspuns afirmativ la întrebarea B), dacă ordinea juridică națională poate defini ca „pădure” sau „suprafețe împădurite” suprafețe care nu sunt „pădure” sau „suprafețe împădurite” în sensul articolului 3 literele (a) și (b) din Regulamentul (CE) nr. 2152/2003, o astfel de definiție poate fi diferită de definiția prevăzută de regulamentul menționat, fie în ceea ce privește elementele constitutive ale acestor noțiuni, în sensul regulamentului, fie în ceea ce privește determinarea cifrică a mărimii eventualelor elemente constitutive comune cu cele prevăzute de regulament, sau trebuie să se considere că această definiție, dată de ordinea juridică națională, poate într-adevăr să conțină elemente constitutive ale noțiunilor „pădure” sau „suprafețe împădurite” diferite de cele cuprinse în definițiile din regulament, însă, în ceea ce privește elementele comune, este permis numai să nu fie determinate cifric și, în situația unei determinări cifrice, aceasta nu poate fi diferită de determinarea cifrică prevăzută de regulament?


title: Cauza C-261/16 P: Recurs introdus la 10 mai 2016 de Kühne + Nagel International AG și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 29 februarie 2016 în cauza T-254/12, Kühne + Nagel International AG și alții/Comisia Europeană

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/18

         Recurs introdus la 10 mai 2016 de Kühne + Nagel International AG și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 29 februarie 2016 în cauza T-254/12, Kühne + Nagel International AG și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-261/16 P)
   (2016/C 251/19)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd (reprezentanți: U. Denzel, C. von Köckritz și C. Klöppner, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 29 februarie 2016 în cauza T-254/12;

               —

               anularea articolului 1 alineatele (1) și (2) și a articolelor 2 și 3 din Decizia Comisiei din 28 martie 2012 în cazul COMP/39462 – Expediere de mărfuri, C(2012) 1959 final, în măsura în care le privește pe recurente;

               —

               anularea sau reducerea semnificativă a amenzilor aplicate recurentelor prin decizia atacată;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurente în procedura desfășurată în fața Tribunalului și a Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele invocă cinci motive.
   În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că practicile referitoare la NES și la AMS au încălcat articolul 101 TFUE. Articolul 101 TFUE nu se aplică în cazul practicilor respective, întrucât acestea nu sunt în măsură să afecteze comerțul dintre statele membre.
   În al doilea rând, a fost săvârșită o eroare de drept la stabilirea amenzii aplicate recurentelor. Au fost constatate practici contrare concurenței doar în ceea ce privește anumite taxe („fees” sau „surcharges”). În această privință, Tribunalul ar fi trebuit să calculeze cuantumul amenzii numai pe baza cifrei de afaceri rezultate din fiecare taxă. Tribunalul nu a luat în considerare faptul că, prin includerea unor cifre de afaceri suplimentare (în special costurile de navlu) în calculul amenzii, Comisia a încălcat punctul 13 din Orientările privind calcularea amenzilor. În măsura în care Tribunalul a admis implicit aceeași metodă și în cadrul exercitării competenței sale de fond, acesta și-a exercitat competența sus-menționată în mod eronat.
   În al treilea rând, Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament. Spre deosebire de ceilalți operatori din sectorul expedierii de mărfuri, K + N își desfășoară activitatea nu potrivit unui model de consolidare, ci, din punct de vedere economic, intervine în calitate de intermediar în peste 90 % din operațiuni. Din cauza diferenței totale în ceea ce privește modelul de afaceri, Tribunalul ar fi trebuit să facă o distincție și să nu fi tratat în mod egal situații de fapt inegale. În special, Tribunalul ar fi trebuit să anuleze amenda aplicată de Comisie și să stabilească în sarcina reclamantelor o amendă doar pe baza cifrelor de afaceri rezultate din acele „fees” sau „surcharges”.
   În al patrulea rând, amenda aplicată de Tribunal este vădit disproporționată. Amenda confirmată de Tribunal este vădit excesivă și nu poate fi justificată nici pentru motive de descurajare.
   În al cincilea rând, Tribunalul nu a luat în considerare Air Transport Exemption și, din această cauză, a aplicat în mod eronat articolul 101 TFUE în privința NES și AMS.


title: Cauza C-107/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 3 martie 2017 – UAB Aviabaltika/BAB Ūkio bankas

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 3 martie 2017 – UAB Aviabaltika/BAB Ūkio bankas
   (Cauza C-107/17)
   (2017/C 161/14)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: UAB Aviabaltika

      Intimată: BAB Ūkio bankas

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 4 alineatul (5) din Directiva 2002/47 (1) trebuie să fie interpretat în sensul că impune statelor membre obligația de a stabili norme juridice care să prevadă că garanția financiară nu este inclusă în activele care rămân după insolvența beneficiarului garanției (o bancă în curs de lichidare)? Cu alte cuvinte, statele membre sunt obligate să stabilească norme juridice care impun ca beneficiarul garanției (o bancă) să aibă de facto posibilitatea de a obține plata creanței sale, care este garantată prin garanția financiară (o sumă de bani într-un cont al băncii și dreptul de a solicita suma respectivă), în pofida apariției cauzei care determină executarea garanției după începerea procedurii de lichidare a beneficiarului garanției (banca)?

               2)

               Articolul 4 alineatul (1) și articolul 4 alineatul (5) din Directiva 2002/47 trebuie să fie interpretate în mod sistematic în sensul că oferă celui care constituie garanția dreptul de a solicita ca beneficiarul garanției (banca) să obțină mai întâi plata creanței sale, care este garantată prin garanția financiară (o sumă de bani într-un cont al băncii și dreptul de a solicita suma respectivă), prin utilizarea garanției financiare și, în consecință, că impune beneficiarului garanției să se conformeze unei asemenea cereri în pofida începerii procedurii pentru lichidarea sa?

               3)

               Dacă răspunsul la a doua întrebare este negativ, iar cel care constituie garanția plătește creanța beneficiarului garanției, care este garantată de garanția financiară, prin utilizarea altor active ale celui care constituie garanția, dispozițiile Directivei 2002/47, în special articolele 4 și 8 din cuprinsul său, trebuie să fie interpretate în sensul că cel care constituie garanția trebuia să fi aplicat acesteia și o scutire în privința egalității de tratament între creditorii beneficiarului garanției (banca) în procedura de lichidare și că, în vederea recuperării garanției financiare, cel care constituie garanția trebuie să fie prioritar în raport cu alți creditori în cadrul procedurii menționate?

      (1)  Directiva 2002/47/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 iunie 2002 privind contractele de garanție financiară (JO 2002, L 168, p. 43, Ediţie specială, 10/vol. 3, p. 6).


title: Cauza T-346/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 18 februarie 2009 – IMS/Comisia ( Acțiune în anulare și în despăgubiri — Directiva 98/37/CE — Echipament tehnic purtând marcajul CE — Riscuri pentru securitatea persoanelor — Măsură națională de interzicere — Aviz al Comisiei care declară justificată măsura națională — Acțiune în anulare — Retragerea actului atacat — Nepronunțare asupra fondului — Acțiune în despăgubiri — Articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Tribunalului — Inadmisibilitate )

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/26

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 18 februarie 2009 – IMS/Comisia
   (Cauza T-346/06) (1)

   („Acțiune în anulare și în despăgubiri - Directiva 98/37/CE - Echipament tehnic purtând marcajul «CE» - Riscuri pentru securitatea persoanelor - Măsură națională de interzicere - Aviz al Comisiei care declară justificată măsura națională - Acțiune în anulare - Retragerea actului atacat - Nepronunțare asupra fondului - Acțiune în despăgubiri - Articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Tribunalului - Inadmisibilitate”)
   2009/C 90/42
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Industria Masetto Schio Srl (IMS) (Schio, Italia) (reprezentanți: F. Colonna și T. Romolotti, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Zadra și D. Lawunmi, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentant: G. de Bergues, agent)

      Obiectul

   Pe de o parte, anularea avizului Comisiei C(2006) 3914 din 6 septembrie 2006 privind o măsură de interzicere a anumitor prese mecanice purtând marca IMS, adoptată de autoritățile franceze, și, pe de altă parte, o acțiune în despăgubiri prin care se urmărește obținerea reparării prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit în urma adoptării actului atacat.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă pentru restul motivelor.

               3)

               Comisia suportă cheltuielile de judecată aferente procedurii privind măsurile provizorii. Pentru restul capetelor de cerere, Comisia și Industria Masetto Schio Srl (IMS) suportă fiecare jumătate din cheltuielile de judecată.

               4)

               Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 20, 27.01.2007.


title: Cauza T-875/16: Acțiune introdusă la 12 decembrie 2016 – Falcon Technologies International/Comisia

text:
               13.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/23

         Acțiune introdusă la 12 decembrie 2016 – Falcon Technologies International/Comisia
   (Cauza T-875/16)
   (2017/C 046/26)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Falcon Technologies International LLC (Ras Al Khaimah, Emiratele Arabe Unite) (reprezentanți: R. Sciaudone și G. Arpea, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea Comisiei la prezentarea raportului final;

               —

               anularea deciziei atacate și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva deciziei Comisiei din 14 octombrie 2016 prin care Comisia a respins cererea confirmativă a reclamantei de acces la documentul „Final report of an assessment of ICIM (NB 0425), carried out in the framework of the joint assessment process for notified bodies (DG (SANTE) 2015 7552)”.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 (1)

                           —

                           Reclamanta contestă, în primul rând, aplicarea eronată a noțiunii „interes comercial” în sensul articolului 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001. Avizul care reiese din raportul final, adoptat la finalul unei proceduri administrative complete, cu privire la respectarea, de către ICIM, a legislației, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 920/2013 (2), aplicabile organismelor notificate, nu conține nicio informație considerată în mod tradițional comercială. În orice caz, pretinsa atingere adusă reputației care ar rezulta din divulgarea raportului final nu ar putea constitui, în sine, un element suficient pentru aplicarea excepției prevăzute la articolul 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001. În al doilea rând, din decizia atacată nu reies în mod clar, detaliat și neechivoc elementele care au condus Comisia la a considera că accesul FTI la raportul final ar produce prejudicii pentru ICIM, nici nu indică rezultatul comparării intereselor comerciale prezumate de ICIM și interesul partenerilor săi comerciali – printre care reclamanta – de a cunoaște nivelul de fiabilitate și de credibilitate ale organismului notificat.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe excluderea eronată a unui interes public superior și pe interpretarea și aplicarea eronată a articolului 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001.

                           —

                           Decizia atacată trebuie anulată pentru motivul că Comisia a exclus existența unui interes public superior care să justifice divulgarea, pe de o parte, și existența altor interese publice de natură să prevaleze în raport cu interesele protejate de articolul 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001, pe de altă parte. Reclamanta consideră că, prin încălcarea jurisprudenței Comisia/EnBW (3), natura esențială a raportului final în scopul protecției jurisdicționale în fața instanțelor naționale a fost neglijată și nu a fost luată în considerare ca interes public superior. Decizia atacată este, în orice caz, viciată și în măsura în care interesele constând în protecția concurenței și a sănătății publice nu au fost luate în considerare ca interese publice superioare.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe interpretarea și aplicarea eronată a articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001

                           —

                           În sfârșit, Comisia nu a apreciat în mod corect posibilitatea de a acorda acces parțial la raportul final, cu încălcarea principiului proporționalității. Avizul Comisiei, cu caracter administrativ, putea fi ocultat în ceea ce privește datele sensibile sau secrete în mod obiectiv prezentate. Nimic nu se opunea eliberării unei versiuni neconfidențiale a raportului final care să permită o înțelegere suficientă a evaluării ICIM fără a evidenția însă eventuale (însă improbabile) secrete comerciale.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 920/2013 al Comisiei din 24 septembrie 2013 privind desemnarea și supravegherea organismelor notificate în temeiul Directivei 90/385/CEE a Consiliului privind dispozitivele medicale active implantabile și al Directivei 93/42/CEE a Consiliului privind dispozitivele medicale (JO L 253, p. 8).

      (3)  A se vedea Hotărârea Curții de Justiție din 27 februarie 2014, C-365/12 P, Comisia/EnBW, punctul 107.


title: Cauza T-224/09: Ordonanța Tribunalului din 13 septembrie 2011 — CEVA/Comisia ( Acțiune în anulare — Program specific de cercetare și de dezvoltare tehnologică în domeniul Energie, mediu și dezvoltare durabilă — Proiect Protop — Convenție de subvenționare — Cerere de rambursare a sumelor plătite în avans în executarea unui contract de finanțare a cercetării — Subcontactare — Scrisoare de atenționare — Act care nu poate face obiectul unei acțiuni — Inadmisibilitate )

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/20

         Ordonanța Tribunalului din 13 septembrie 2011 — CEVA/Comisia
   (Cauza T-224/09) (1)

   (Acțiune în anulare - Program specific de cercetare și de dezvoltare tehnologică în domeniul «Energie, mediu și dezvoltare durabilă» - Proiect Protop - Convenție de subvenționare - Cerere de rambursare a sumelor plătite în avans în executarea unui contract de finanțare a cercetării - Subcontactare - Scrisoare de atenționare - Act care nu poate face obiectul unei acțiuni - Inadmisibilitate)
   2011/C 331/38
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) (Pleubian, Franța) (reprezentant: J.-M. Peyrical, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Joris, agent, asistat de E. Bouttier, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a scrisorii de atenționare a Comisiei din 6 aprilie 2009, prin care aceasta invită reclamanta să îi ramburseze sumele pe care aceasta i le-a plătit în avans în executarea unei convenții de subvenționare încheiate pentru un proiect care urma să fie efectuat în cadrul programului specific de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demostrație intitulat „Energie, mediu și dezvoltare durabilă”.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 205, 29.8.2009.


title: Cauza T-27/17: Acțiune introdusă la 18 ianuarie – Jalkh/Parlamentul

text:
               6.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 70/29

         Acțiune introdusă la 18 ianuarie – Jalkh/Parlamentul
   (Cauza T-27/17)
   (2017/C 070/38)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvillers, Franța) (reprezentant: J.-P. Le Moigne, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Parlamentului European din data de 22 noiembrie 2016 de ridicare a imunității parlamentare a reclamantului și de adoptare a raportului domnului [X] nr. A8-3018/2016;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata către domnul Jalkh a sumei de 8 000 de euro pentru repararea prejudiciului moral suferit;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurii;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata către domnul Jalkh, pentru rambursarea cheltuielilor de judecată recuperabile, a sumei de 5 000 de euro.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă nouă motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 9 din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene. Reclamantul apreciază că Parlamentul a efectuat o aplicare eronată a normelor referitoare la imunitatea deputaților în Parlamentul francez și simulează confundarea articolelor 8 și 9 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe aplicarea necesară a articolului 9 din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene. Potrivit reclamantului, autoritățile judiciare franceze îi reproșează acestuia exprimări al căror autor nu este și despre care autoritățile respective nu contestă că se înscriu în cadrul activităților sale politice.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe nerespectarea noțiunii înseși de imunitate parlamentară. Reclamantul consideră că Parlamentul simulează necunoașterea faptului că imunitatea parlamentară, într-o democrație, oferă o dublă imunitate de jurisdicție: lipsa răspunderii și inviolabilitatea.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea jurisprudenței constante a Comisiei pentru afaceri juridice a Parlamentului European în materie de:

                           —

                           libertate de exprimare;

                           —

                              fumus persecutionis.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe nerespectarea securității juridice comunitare și pe încălcarea încrederii legitime.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe nerespectarea independenței unui deputat.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe nerespectarea dispozițiilor Regulamentului Parlamentului European referitoare la procedura susceptibilă să conducă la invalidarea mandatului unui deputat [articolul 3 alineatul (4) nou al doilea paragraf din regulamentul respectiv]. Potrivit reclamantului, deși legea franceză prevede o pedeapsă accesorie de neeligibilitate care determină invalidarea mandatului pentru delictul imputat acestuia, guvernul francez nu a informat președintele Parlamentului în acest sens, deși procedura impune acest lucru, și niciun organ competent al Parlamentului (președintele, comisia juridică, adunarea) nu i-a solicitat aceasta. Omiterea acestei formalități esențiale ar fi suficientă pentru a vicia raportul și decizia atacată.

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantului. Acesta din urmă nu ar fi fost invitat la votul în ședință plenară al Parlamentului privind ridicarea imunității sale. Astfel, acesta nu ar fi dispus decât de 10 minute pentru a-și invoca mijloacele de apărare, pentru două dintre dosarele care îl privesc, în fața Comisiei pentru afaceri juridice, după încheierea activităților acesteia, în jurul orei 18.

               9.

               Al nouălea motiv, întemeiat pe lipsa oricărui temei în ceea ce privește urmărirea și cererea de ridicare a imunității, în condițiile în care:

                           —

                           în primul rând, reclamantul nu ar fi nici directorul editorial al publicației pe suport de hârtie a Front National („FN”) sau a federațiilor acestuia și nici directorul editorial al siturilor internet ale federațiilor FN și nici, prin urmare, directorul editorial al federației FN din departamentul 66 (Pyrénées-Orientales), astfel încât raportul adoptat de Parlament ar fi în acest sens de două ori eronat;

                           —

                           de asemenea, reclamantul nu este autorul broșurii în litigiu iar autorii acesteia ar fi cunoscuți, deși împotriva acestora nu s-ar fi inițiat o procedură judiciară atunci când imunitatea sa a fost ridicată;

                           —

                           în plus, faptul de a iniția o procedură judiciară împotriva unor reprezentanți aleși sub pretextul că aceștia solicită prin programul lor o schimbare a legislației existente ar fi o deviere antidemocratică extrem de periculoasă întrucât ar aduce o atingere deosebit de gravă libertății de opinie.


title: Cauza C-324/12: Ordonanța Curții (Camera a treia) din 21 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Handelsgericht Wien — Austria) — Novontech-Zala kft/LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH [Articolul 99 din Regulamentul de procedură — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 — Procedura europeană de somație de plată — Opoziție tardivă — Articolul 20 — Reexaminare în cazuri excepționale — Inexistența unor circumstanțe „extraordinare” sau „excepționale” ]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/45

         Ordonanța Curții (Camera a treia) din 21 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Handelsgericht Wien — Austria) — Novontech-Zala kft/LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH
   (Cauza C-324/12) (1)

   (Articolul 99 din Regulamentul de procedură - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 - Procedura europeană de somație de plată - Opoziție tardivă - Articolul 20 - Reexaminare în cazuri excepționale - Inexistența unor circumstanțe „extraordinare” sau „excepționale”)
   2013/C 225/78
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Handelsgericht Wien

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Novontech-Zala kft

      Pârâtă: LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Handelsgericht Wien — Interpretarea articolului 20 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată (JO L 399, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 9, p. 108) — Opoziție la o somație europeană de plată trimisă peste termenul de prescripție întrucât avocatul părții în cauză a uitat — Existența eventual a unui caz de forță majoră sau a unor circumstanțe extraordinare

      Dispozitivul

   Nerespectarea termenului pentru a formula opoziție la o somație europeană de plată din cauza comportamentului culpabil al reprezentantului pârâtului nu justifică reexaminarea acestei somații de plată, întrucât o astfel de nerespectare nu se încadrează nici la circumstanțe excepționale, în sensul articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată, nici la circumstanțe extraordinare, în sensul alineatului (2) al aceluiași articol.

      (1)  JO C 303, 6.10.2012.


title: Cauza T-492/14: Acțiune introdusă la 30 iunie 2014 – La Perla/OAPI – Alva Management (LA PERLA)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/52

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2014 – La Perla/OAPI – Alva Management (LA PERLA)
   (Cauza T-492/14)
   2014/C 282/68
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: La Perla sp. z o.o. (Varșovia, Polonia) (reprezentant: M. Siciarek, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Alva Management GmbH (Icking, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 aprilie 2014 în cauza R 626/2013-4;

               —

               obligarea pârâtului, precum și a celeilalte părți, în cazul în care aceasta intervine în cauză, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: La Perla sp. z o.o.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „LA PERLA” pentru produse și servicii din clasele 5 și 44 – cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 8 54  225.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „PERLAMAR” înregistrată ca marcă comunitară și ca marcă națională.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia atacată.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza C-52/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Revere (Italia) la 2 februarie 2012 — Procedură penală împotriva lui Ion Beregovoi

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Revere (Italia) la 2 februarie 2012 — Procedură penală împotriva lui Ion Beregovoi
   (Cauza C-52/12)
   2012/C 98/33
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di Pace di Revere

      Partea din acțiunea principală

   Ion Beregovoi

      Întrebările preliminare

               1.

               În lumina principiilor cooperării loiale și efectului util al directivelor, articolele 2, 4, 6, 7, 8 din Directiva 2008/115/CE (1) se opun posibilității ca un resortisant al unei țări terțe, aflat în situație de ședere ilegală în statul membru, să fie sancționat cu o pedeapsă pecuniară înlocuită ca sancțiune penală cu arestul la domiciliu, ca urmare a simplei sale intrări și șederi ilegale, chiar înainte de încălcarea unui ordin de îndepărtare emis de autoritatea administrativă?

               2.

               În lumina principiilor cooperării loiale și efectului util al directivelor, articolele 2, 15 și 16 din Directiva 2008/115/CE se opun posibilității ca, ulterior adoptării directivei, un stat membru să adopte o reglementare care prevede ca un resortisant al unei țări terțe, aflat în situație de ședere ilegală în statul membru, să fie sancționat cu o pedeapsă pecuniară înlocuită cu expulzarea imediat executorie ca sancțiune penală, fără respectarea procedurii și a drepturilor străinului prevăzute de directivă?

               3.

               Principiul cooperării loiale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) TUE se opune unei reglementări naționale adoptate în cursul termenului de transpunere a unei directive pentru a eluda sau, în orice caz, pentru a limita aplicarea directivei și ce măsuri trebuie adoptate de instanță în cazul în care constată un asemenea scop?

      (1)  JO L 348, p. 98.


title: Cauza C-118/12 P: Recurs introdus la 5 martie 2012 de Enviro Tech Europe Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 16 decembrie 2011 în cauza T-291/04, Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc./Comisia Europeană

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/6

         Recurs introdus la 5 martie 2012 de Enviro Tech Europe Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 16 decembrie 2011 în cauza T-291/04, Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc./Comisia Europeană
   (Cauza C-118/12 P)
   2012/C 227/10
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Enviro Tech Europe Ltd (reprezentanți: C. Mereu, K. Van Maldegem, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Enviro Tech International, Inc.

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-291/04 în ceea ce privește acțiunea în pretenții a recurentei și

               —

               declararea intimatei drept responsabilă pentru prejudiciile suferite de recurentă sau

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal în vederea pronunțării cu privire la acțiunea în pretenții și

               —

               obligarea intimatei la plata tuturor cheltuielilor de judecată (inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate la Tribunal).

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta arată că prin respingerea acțiunii în pretenții pentru motivul că nu a demonstrat existența unui act nelegal săvârșit de Comisie, Tribunalul a încălcat dreptul Uniunii Europene. Recurenta susține în special că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a interpretat hotărârea pronunțată de Curte în cauza C-425/08 și, în consecință, a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a examinat a treia parte a primului motiv de nelegalitate formulat de recurentă privind criteriul de „manipulare sau utilizare normală” și prin faptul că a concluzionat că acțiunea în pretenții ar trebui respinsă.
   Pentru aceste motive, recurenta solicită anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-291/04 în ceea ce privește acțiunea în pretenții formulată de recurentă și obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată pe care le-a efectuat.


title: Cauza T-48/12: Acțiune introdusă la 6 februarie 2012 — Euroscript — Polska/Parlamentul European

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/19

         Acțiune introdusă la 6 februarie 2012 — Euroscript — Polska/Parlamentul European
   (Cauza T-48/12)
   2012/C 109/43
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Euroscript — Polska Sp. z o.o. (Cracovia, Polonia) (reprezentant: J. F. Steichen, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Rclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Cu titlu principal, anularea deciziei din 9 decembrie 2012;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea cererii de ofertă nr. PL/2011/EP;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii;

               —

               soluționarea odată cu fondul a celorlalte drepturi ale reclamantei, motive și acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe un abuz de putere, întrucât Parlamentul European nu ar fi comunicat sau, respectiv, ar fi comunicat tardiv informațiile solicitate de reclamantă în urma reatribuirii contractului în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă privind prestarea unor servicii de traducere în limba poloneză (1).

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea normelor și a principiilor Uniunii Europene, printre care Regulamentul financiar (2) și regulamentul de executare a Regulamentului financiar (3), întrucât ofertantul declarat câștigător a fost refuzat când a solicitat o reevaluare a ofertei sale, iar Parlamentul European nu putea astfel să mai revină asupra deciziei de atribuire a contractului către reclamantă fără să suspende sau să anuleze cererea de ofertă.

      (1)  JO 2011/S 56-090361.

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

      (3)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3).


title: Cauza C-372/09 si C-373/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — în procedurile inițiate de Josep Peñarroja Fa (Articolul 43 CE — Libertatea de stabilire — Articolul 49 CE — Libera prestare a serviciilor — Restricții — Experți judiciari care au calitatea de traducător — Exercitarea autoritﾃții publice — Reglementare națională prin care titlul de expert judiciar este rezervat persoanelor înscrise pe liste întocmite de autoritățile judiciare naționale — Justificare — Proporționalitate — Directiva 2005/36/CE — Noțiunea «profesie reglementată» )

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — în procedurile inițiate de Josep Peñarroja Fa
   (Cauza C-372/09 si C-373/09) (1)

   (Articolul 43 CE - Libertatea de stabilire - Articolul 49 CE - Libera prestare a serviciilor - Restricții - Experți judiciari care au calitatea de traducător - Exercitarea autorității publice - Reglementare națională prin care titlul de expert judiciar este rezervat persoanelor înscrise pe liste întocmite de autoritățile judiciare naționale - Justificare - Proporționalitate - Directiva 2005/36/CE - Noțiunea «profesie reglementată»)
   2011/C 139/07
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile în procedurile inițiate de:

   Josep Penarroja Fa

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour de cassation (Franța) — Interpretarea articolelor 43 CE, 45 CE, 49 CE și 50 CE — Reglementare națională prin care titlul de expert judiciar este rezervat persoanelor înscrise pe liste stabilite de autoritățile judiciare naționale și prin care această înscriere este subordonată unor condiții de vârstă, de competență, de moralitate și de independență, însă care nu prevede nici luarea în considerare a recunoașterii calității de expert de autoritățile judiciare ale unui alt stat membru, nici stabilirea altor modalități de control al condițiilor susmenționate — Compatibilitatea acestei reglementări cu dispozițiile de drept primar referitoare la libertatea de stabilire și la libera prestare a serviciilor

      Dispozitivul

               1.

               O misiune încredințată de la caz la caz de o instanță, în cadrul unui litigiu aflat pe rolul acesteia, unui profesionist în calitate de expert judiciar traducător constituie o prestare de servicii în sensul articolului 50 CE, căruia îi corespunde în prezent articolul 57 TFUE.

               2.

               Activitățile experților judiciari în domeniul traducerii, precum cele în cauză în acțiunea principală, nu constituie activități care sunt asociate exercitării autorității publice în sensul articolului 45 primul paragraf CE, căruia îi corespunde în prezent articolul 51 primul paragraf TFUE.

               3.

               Articolul 49 CE, căruia îi corespunde în prezent articolul 56 TFUE, se opune unei reglementări naționale precum cea în cauză în acțiunea principală, în temeiul căreia înscrierea pe o listă de experți judiciari traducători este supusă unor condiții de calificare fără ca persoanele interesate să poată lua la cunoștință motivele deciziei adoptate în privința lor și fără ca aceasta să poată face obiectul unei căi de atac de natură jurisdicțională efective care să permită verificarea legalității sale, mai ales în ceea ce privește respectarea cerinței, care rezultă din dreptul Uniunii, a luării în considerare în mod corespunzător a calificării acestora, obținută și recunoscută în alte state membre.

               4.

               Articolul 49 CE, căruia îi corespunde în prezent articolul 56 TFUE, se opune unei cerințe precum cea prevăzută la articolul 2 din Legea nr. 71 498 din 29 iunie 1971 privind experții judiciari, astfel cum a fost modificată prin Legea nr. 2004 130 din 11 februarie 2004, din care rezultă că nicio persoană nu poate figura pe lista națională a experților judiciari în calitate de traducător dacă nu dovedește înscrierea sa, timp de trei ani consecutivi, pe o listă de experți judiciari întocmită de o curte de apel, în condițiile în care rezultă că o asemenea cerință împiedică, în cadrul examinării unei cereri a unei persoane stabilite în alt stat membru și care nu poate dovedi o asemenea înscriere, luarea în considerare în mod corespunzător a calificării obținute de această persoană și recunoscute în acest alt stat membru, în scopul de a stabili dacă și în ce măsură aceasta poate echivala cu competențele așteptate în mod normal de la o persoană care a fost înscrisă timp de trei ani consecutivi pe o listă de experți judiciari întocmită de o curte de apel.

               5.

               Misiunile experților judiciari traducători prestate de experți înscriși pe o listă precum lista națională a experților judiciari întocmită de Cour de cassation nu este inclusă în noțiunea „profesie reglementată” în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale.

      (1)  JO C 282, 21.11.2009.


title: Cauza C-139/12: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 20 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona/Generalidad de Cataluña ( „Trimitere preliminară  — A șasea directivă TVA  — Scutiri  — Operațiuni privind vânzarea de titluri care implică transferul dreptului de proprietate asupra unor bunuri imobile  — Aplicarea unui impozit indirect distinct de TVA  — Articolele 49 TFUE și 63 TFUE  — Situație pur internă” )

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/5

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 20 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona/Generalidad de Cataluña
   (Cauza C-139/12) (1)

   ((„Trimitere preliminară - A șasea directivă TVA - Scutiri - Operațiuni privind vânzarea de titluri care implică transferul dreptului de proprietate asupra unor bunuri imobile - Aplicarea unui impozit indirect distinct de TVA - Articolele 49 TFUE și 63 TFUE - Situație pur internă”))
   2014/C 142/05
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona

      Pârâtă: Generalidad de Cataluña

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Tribunal Supremo – Interpretarea articolului 13 secțiunea B litera (d) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) – Scutirea operațiunilor având ca obiect titluri vizate la articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 – Excepție – Operațiuni privind vânzarea de titluri care implică transferul proprietății asupra unor bunuri imobile – Legislație națională care aplică achiziționării majorității capitalului social al unei societăți al cărei activ este format în principal din bunuri imobile un impozit indirect distinct de TVA.

      Dispozitivul

   A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/680/CEE a Consiliului din 16 decembrie 1991, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei dispoziții naționale, precum articolul 108 din Legea 24/1988 din 28 iulie 1988 privind piața valorilor mobiliare (Ley 24/1988 del Mercado de Valores), astfel cum a fost modificată prin Legea 18/1991 din 6 iunie 1991 privind impozitul pe venitul persoanelor fizice (Ley 18/1991 del Impuesto sobre la Renta de las Personas Físicas), care aplică achiziționării majorității capitalului social al unei societăți al cărei activ este format în principal din bunuri imobile un impozit indirect distinct de taxa pe valoarea adăugată, precum cel în discuție în litigiul principal

      (1)  JO C 174, 16.6.2012.


title: Cauza T-207/14: Acțiune introdusă la 28 martie 2014 – Aluwerk Hettstedt/ECHA

text:
               30.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/24

         Acțiune introdusă la 28 martie 2014 – Aluwerk Hettstedt/ECHA
   (Cauza T-207/14)
   2014/C 202/31
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aluwerk Hettstedt GmbH (Hettstedt, Germania) (reprezentanți: M. Ahlhaus și J. Schrotz, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei SME(2013) 4525 a Agenției Europene pentru Produse Chimice din 21 ianuarie 2014, precum și a facturii nr. 10046841 din 23 ianuarie 2014 și

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe necompetența pârâtei

                           —

                           Pârâta nu avea competența să adopte decizia atacată SME(2013) 4525. Nici Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (1), nici Regulamentul (CE) nr. 340/2008 (2) nu atribuie pârâtei competența de a adopta o decizie separată cu privire la îndeplinirea criteriilor referitoare la întreprinderile mici și mijlocii de către un solicitant.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea Regulamentului nr. 1 din 15 aprilie 1958

                           —

                           În toate comunicările către reclamată, pârâta nu și-a respectat obligația de a se adresa unei persoane aflate sub jurisdicția unui stat membru în limba oficială a acestui stat. Această încălcare a legii a împiedicat reclamanta să îndeplinească cerințele care i-au fost impuse cu privire la dovedirea statutului său de întreprindere mică.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că decizia atacată nu este justificată, iar taxa administrativă impusă reclamantei este disproporționată

                           —

                           Deciziile atacate sunt eronate pe fond. Reclamanta avea dreptul să beneficieze de o reducere a taxei conform Regulamentului (CE) nr. 340/2008. Factura emisă de pârâtă cu privire la taxa administrativă nu este justificată întrucât această taxă a fost stabilită în sarcina reclamantei în temeiul unei proceduri eronate. Taxa administrativă nu are un temei juridic adecvat și este disproporționată.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 340/2008 al Comisiei din 16 aprilie 2008 privind redevențele și drepturile plătite Agenției Europene pentru Produse Chimice în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH).


title: Cauza C-557/14: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/28

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-557/14)
   (2015/C 046/35)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braga da Cruz și E. Manhaeve, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, întrucât nu a luat toate măsurile pe care le presupune executarea Hotărârii Curții din 7 mai 2009 în cauza C-530/07 (1), Comisia/Portugalia, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 20  196 de euro pe zi de întârziere în executarea hotărârii pronunțate în cauza C-530/07, menționată anterior, începând din ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză și până în ziua în care va fi executată hotărârea pronunțată în cauza C-530/07 menționată anterior;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata unei sume forfetare de 2  244 de euro pe zi, începând din ziua pronunțării hotărârii în cauza C-530/07, menționată anterior, și până în ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză sau până în ziua în care va fi executată hotărârea pronunțată în cauza C-530/07, menționată anterior, dacă această executare intervine înainte de pronunțarea menționată;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               I)

                     Determinarea sancțiunii.
                   Aceasta trebuie să se bazeze pe următoarele trei criterii.

               1 –

                     Gravitatea încălcării.
                   Comisia propune aplicarea unui coeficient de gravitate de 3, pe o scară de la 1 la 20. Potrivit Comunicării Comisiei privind punerea în aplicare a articolului 228 din Tratatul CE (denumită în continuare „Comunicarea din 2005”), Comisia calculează acest coeficient ținând seama de următoarele elemente.

                           a)

                                 Importanța normelor Uniunii care au făcut obiectul încălcării.
                               Reiese din articolele 1, 2, 3 alineatul (1) și 4 din Directiva 91/271/CEE (2) a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (denumită în continuare „Directiva 91/271/CEE”), precum și din anexa I la această directivă, că penetrarea apelor urbane reziduale netratate în apele receptoare provoacă o poluare care afectează în mod semnificativ calitatea acestor ape și pe cea a ecosistemelor asociate. Colectarea și tratarea tuturor apelor urbane reziduale pentru aglomerările al căror echivalent-locuitor (EL) este mai mare de 15  000 are o importanță crucială pentru păstrarea și ameliorarea calității apelor receptoare, a ecosistemelor acvatice și a ecosistemelor terestre care depind direct de aceste mase de apă și în vederea asigurării aplicării complete și corecte a altor directive ale Uniunii.

                           b)

                                 Consecințele acestei încălcări pentru interesele generale și particulare

                                       —

                                       Protecția mediului și a sănătății umane are ca bază un interes general. Executarea incompletă a hotărârii pronunțate de Curte în cauza C-530/07 (denumită în continuare „hotărârea Curții”) reprezintă un risc important de poluare a mediului și are consecințe asupra sănătății umane.

                                       —

                                       Executarea incompletă a hotărârii Curții ar putea de asemenea să afecteze aplicarea altor directive ale Uniunii Europene și are un efect direct asupra posibilității cetățenilor de a beneficia de mase de apă receptoare nepoluate care permit practicarea unor activități de recreere, ceea ce ar putea afecta sectorul turismului și activitatea economică care are legătură cu acesta.

                           c)

                                 Alte circumstanțe agravante sau atenuante

                                       —

                                          Circumstanțele atenuante:

                                                   i)

                                                   Numărul aglomerărilor al căror EL este mai mare de 15  000 și care nu respectă cerințele articolului 4 din Directiva 91/271/CEE a scăzut, din ziua pronunțării hotărârii Curții în temeiul articolului 258 TFUE, de la 15 la 2.

                                                   ii)

                                                   În ceea ce privește aglomerarea Vila Real de Santo António, noua stație de epurare este operațională din 2009 și numai trei zone din această aglomerare nu sunt încă legate la stația de epurare; în privința Matosinhos, stația de epurare actuală permite o tratare primară a apelor reziduale ale acestei aglomerări, care sunt apoi evacuate în mare, printr-o evacuare submarină, la mai mult de 2 km de țărm.
                                                   Potrivit autorităților portugheze, acest lucru nu afectează buna calitate a apelor de îmbăiere.

                                       —

                                          Circumstanțele agravante:

                                                   i)

                                                   Deplina executare a hotărârii Curții nu va putea fi demonstrată înainte de anul 2018, în timp ce obligațiile de colectare și de tratare în discuție în prezenta speță ar fi trebuit să fie respectate în întregime cel târziu la 31 decembrie 2000.

                                                   ii)

                                                   Dispozițiile în discuție ale Directivei 91/271/CEE, în privința cărora Republica Portugheză se menține în situație de neîndeplinire a obligațiilor, prevăd obligații clare.

                                                   iii)

                                                   Calendarele prezentate succesiv Comisiei de autoritățile portugheze nu au fost respectate, într-un mod considerat grav de Comisie.

                                                   iv)

                                                   Numărul ridicat de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva Republicii Portugheze, inclusiv hotărârile pronunțate deja de Curte în domeniul specific al tratării apelor urbane reziduale, denotă un comportament ilegal și repetat, într-un sector în care repercusiunile asupra sănătății umane și a mediului sunt deosebit de importante.

               2 –

                     Durata încălcării.
                   Ținând seama de perioada scursă deja de la pronunțarea Hotărârii Curții, Comisia propune aplicarea coeficientului maxim al duratei încălcării, și anume 3.

               3 –

                     Necesitatea de a asigura efectul disuasiv al sancțiunii.
                   După cum se precizează în comunicarea din 2005, efectul disuasiv este luat în considerare printr-un factor „n” egal cu o medie bazată, pe de o parte, pe produsul intern brut al statului membru în cauză și, pe de altă parte, pe ponderea voturilor în Consiliu. Factorul „n” aplicabil în prezent Republicii Portugheze este de 3,40.

         II —
         Calculul cuantumului sancțiunii

               a)

                  Penalități cu titlu cominatoriu pe zi de întârziere

                           —

                           Conform Comunicării din 2005, penalitatea cu titlu cominatoriu este calculată prin intermediul formulei următoare:
                           Cuantum de bază uniform x coeficient de gravitate x coeficient de durată x factor „n”, respectiv, în prezenta cauză, 660 x 3 x 3 x 3,40 = 20  196 de euro pe zi.

                           —

                           Pentru a asigura reducerea progresivă a penalității cu titlu cominatoriu pe zi de întârziere, Comisia propune divizarea cuantumului penalității cu titlu cominatoriu pe zi de întârziere (20  196 de euro pe zi) la numărul de EL pentru care nu a avut loc încă punerea în conformitate cu hotărârea Curții. Potrivit datelor celor mai recente, numărul de EL pentru care nu a intervenit încă punerea în conformitate cu Directiva 91/271/CEE este de 3 21  950. În consecință, Comisia propune divizarea valorii cuantumului de bază uniform (20  196 de euro pe zi) la 3 21  950.

                           —

                           Rezultatul acestei împărțiri (20  196: 3 21  950), respectiv 0,06 euro pe zi, va fi dedus din valoarea cuantumului de bază uniform pentru fiecare EL plasat între timp în situație de conformitate.

               b)

                  Sumă forfetară

                           —

                           Modul de calcul al cuantumului zilnic utilizat pentru determinarea cuantumului sumei forfetare este foarte similar cu cel al cuantumului zilnic utilizat pentru determinarea cuantumului penalității cu titlu cominatoriu și constă în multiplicarea cuantumului de bază uniform cu un coeficient de gravitate și în multiplicarea rezultatului astfel obținut cu un factor fix pe țară (factorul „n”), care reflectă atât capacitatea de plată a statului membru în cauză, cât și numărul de voturi de care acesta dispune în Consiliu.

                           —

                           Cu toate acestea, Comisia va pleca, pentru suma forfetară, de la un cuantum de bază mai redus decât cel aplicabil în materia penalităților cu titlu cominatoriu, întrucât comportamentul statului membru în situație de neîndeplinire a obligațiilor devine mai criticabil în momentul hotărârii pronunțate în temeiul articolului 260 TFUE, întrucât încălcarea sa persistă în pofida a două hotărâri consecutive ale Curții. Cuantumul de bază uniform pentru suma forfetară este în prezent stabilit la 220 de euro pe zi, iar Comisia nu propune aici aplicarea unui coeficient de durată.

                           —

                           Prin urmare, ținând seama de cuantumul de bază uniform, de coeficientul de gravitate și de factorul „n”, cuantumul zilnic pentru stabilirea sumei forfetare se ridică la: 220 x 3 x 3,40 = 2  244 euro.

               c)

                  Examinarea sumei forfetare minime

                           —

                           Trebuie să se examineze – ținând seama de suma forfetară minimă stabilită pentru statul membru în cauză – dacă se impune să se propună Curții aplicarea unui cuantum zilnic sau al unui cuantum forfetar. În acest scop, este necesar să se compare, pe de o parte, valoarea totală cumulată a cuantumului zilnic pentru stabilirea sumei forfetare, calculată până la data deciziei Comisiei (de sesizare a Curții în temeiul articolului 260 TFUE) și, pe de altă parte, suma forfetară minimă stabilită pentru statul membru în cauză.

                           —

                           Numărul de zile scurse între data pronunțării Hotărârii Curții (7 mai 2009) și data deciziei Comisiei de sesizare a Curții în temeiul articolului 260 TFUE (16 octombrie 2014) este de 1987. În consecință, la data acestei decizii a Comisiei, valoarea totală cumulată a cuantumului zilnic pentru stabilirea sumei forfetare se ridică la 2  244 de euro x 1987 de zile = 4 4 58  828 de euro.

                           —

                           Suma forfetară minimă stabilită pentru Portugalia este în prezent de 1 8 75  000 de euro.

                           —

                           Astfel, întrucât valoarea totală cumulată a cuantumului zilnic pentru stabilirea sumei forfetare la data de 16 octombrie 2014 depășește suma forfetară minimă stabilită pentru Portugalia, Comisia propune Curții să oblige acest stat membru la plata cuantumului zilnic pentru stabilirea sumei forfetare, respectiv 2  244 de euro pe zi începând din ziua în care a fost pronunțată hotărârea Curții și până la pronunțarea hotărârii în temeiul articolului 260 TFUE sau până în ziua în care Republica Portugheză va executa prima dintre aceste hotărâri, dacă această dată este anterioară.

      (1)  EU:C:2009:292.

      (2)  JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43.


title: Cauza C-367/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich — Austria) — procedură inițiată de Susanne Sokoll-Seebacher (Libertatea de stabilire — Sănătate publică — Articolul 49 TFUE — Farmacii — Aprovizionarea adecvată a populației cu medicamente — Autorizație de înființare — Repartizarea teritorială a farmaciilor — Instituirea unor limite întemeiate în principal pe un criteriu demografic — Distanța minimă dintre farmacii)

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/9

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich — Austria) — procedură inițiată de Susanne Sokoll-Seebacher
   (Cauza C-367/12) (1)

   (Libertatea de stabilire - Sănătate publică - Articolul 49 TFUE - Farmacii - Aprovizionarea adecvată a populației cu medicamente - Autorizație de înființare - Repartizarea teritorială a farmaciilor - Instituirea unor limite întemeiate în principal pe un criteriu demografic - Distanța minimă dintre farmacii)
   2014/C 93/13
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich

      Părțile din procedura principală

   Susanne Sokoll-Seebacher

      Cu participarea: Agnes Hemetsberger, succesoare în drepturi a Susannei Zehetner

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich — Interpretarea articolului 49 TFUE, precum și a articolelor 16 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Reglementare a unui stat membru care condiționează acordarea unei concesiuni pentru exploatarea unei farmacii de evaluarea nevoilor pieței pe baza unor criterii complexe și aproape imprevizibile

      Dispozitivul

   Articolul 49 TFUE, în special cerința coerenței în urmărirea obiectivului vizat, trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, care stabilește drept criteriu esențial de verificare a existenței necesității de înființare a unei noi farmacii o limită fixă a „persoanelor care vor trebui aprovizionate întotdeauna”, în măsura în care autoritățile naționale competente nu au posibilitatea de a deroga de la această limită pentru a ține seama de unele particularități locale.

      (1)  JO C 331, 27.10.2012.