title: Cauza T-83/14: Acțiune introdusă la 4 februarie 2014 – LTJ Diffusion/OAPI – Arthur et Aston (ARTHUR & ASTON)

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/51

         Acțiune introdusă la 4 februarie 2014 – LTJ Diffusion/OAPI – Arthur et Aston (ARTHUR & ASTON)
   (Cauza T-83/14)
   2014/C 112/65
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: LTJ Diffusion (Colombes, Franța) (reprezentant: S. Lederman, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Arthur et Aston SAS (Giberville, Franța)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 2 decembrie 2013 în cauza R 1963/2012-1 în măsura în care a hotărât că folosirea mărcii anterioare „ARTHUR” nr. 17731 nu era conformă prevederilor articolului 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               în ipoteza în care Tribunalul, conform jurisprudenței sale (TUE, 4 iunie 2013, T-514/11, „DECATHLON”), ar considera că nu are competența de a statua el însuși cu privire la temeinicia opoziției formulate de societatea LTJ DIFFUSION la 14 aprilie 2011 în condițiile în care camera de recurs nu s-a pronunțat, se solicită de asemenea: trimiterea cauzei la completul competent spre rejudecare, astfel încât acesta să statueze asupra opoziției formulate de societatea LTJ DIFFUSION la 14 aprilie 2011 împotriva cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9509911 privind semnul verbal „ARTHUR & ASTON”, pentru a desemna anumite produse din clasele 3, 9, 14 și 25 și în special „încălțăminte, cizme și pantofi”.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Arthur et Aston SAS

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ARTHUR & ASTON” pentru produse din clasele 3, 9, 14 și 25 (cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 509 911)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca națională semifigurativă conținând elementul verbal „Arthur” pentru produse din clasa 25

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-255/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 octombrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 49 CE — Securitate socială — Restricție privind libera prestare a serviciilor — Cheltuieli medicale efectuate în afara mediului spitalicesc într-un alt stat membru — Nerambursare sau rambursare condiționată de o autorizare prealabilă)

text:
               17.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 370/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 octombrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-255/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 49 CE - Securitate socială - Restricție privind libera prestare a serviciilor - Cheltuieli medicale efectuate în afara mediului spitalicesc într-un alt stat membru - Nerambursare sau rambursare condiționată de o autorizare prealabilă)
   2011/C 370/12
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Traversa și M. França, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, M. L. Duarte, A. Veiga Correia și P. Oliveira, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Finlanda (reprezentant: A. Guimaraes-Purokoski, agent), Regatul Spaniei (reprezentant: J. M. Rodríguez Cárcamo, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 49 CE — Rambursarea cheltuielilor medicale efectuate în străinătate în afara mediului spitalicesc — Autorizare prealabilă — Condiții restrictive

      Dispozitivul

               1.

               Întrucât, cu excepția împrejurărilor prevăzute de Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006, nu a prevăzut posibilitatea de rambursare a cheltuielilor determinate de îngrijirile medicale din afara mediului spitalicesc efectuate într-un alt stat membru, care nu implică utilizarea unor echipamente materiale complexe și costisitoare enumerate limitativ în legislația națională sau, în cazurile în care Decretul-lege nr. 177/92 din 13 august 1992 de stabilire a condițiilor de rambursare a cheltuielilor medicale efectuate în străinătate recunoaște posibilitatea de rambursare a respectivelor cheltuieli determinate de îngrijirile medicale, a condiționat rambursarea lor de eliberarea unei autorizații prealabile, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE.

               2.

               Republica Portugheză și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

               3.

               Regatul Spaniei și Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 205, 29.8.2009.


title: Cauza T-655/15: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – van der Parre/Parlamentul

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/68

         Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – van der Parre/Parlamentul
   (Cauza T-655/15)
   (2016/C 048/76)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Hugo van der Parre (Huizen, Țările de Jos) (reprezentant: N. Pirc Musar, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei A(2015)8334 C a Parlamentului European din 14 septembrie 2015 prin care s-a respins cererea de confirmare formulată de reclamant pentru accesul la anumite documente referitoare la informații cu privire la cheltuielile de deplasare ale unor membri ai Parlamentului European, la indemnizațiile de ședere, la cele pentru cheltuieli generale și la cheltuielile cu angajarea colaboratorilor;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant, în temeiul articolelor 134 și 140 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, inclusiv cele efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 (1) coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001 (2), întrucât datele cu caracter personal solicitate nu sunt protejate potrivit legislației Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001, întrucât accesul la informațiile solicitate a fost refuzat în pofida îndeplinirii condițiilor necesare pentru divulgare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației generale, potrivit articolelor 2 și 4 din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborate cu articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001, de efectuare a unei examinări pentru fiecare document în parte.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât refuzul de acordare a unui acces parțial la documentele solicitate nu a fost justificat.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, astfel cum impun articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Parlamentul nu a analizat toate argumentele reclamantului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).


title: Cauza C-433/10 P: Recurs introdus la 3 septembrie 2010 de Volker Mauerhofer împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 29 iunie 2010 în cauza T-515/08, Volker Mauerhofer/Comisia Europeană

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/17

         Recurs introdus la 3 septembrie 2010 de Volker Mauerhofer împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 29 iunie 2010 în cauza T-515/08, Volker Mauerhofer/Comisia Europeană
   (Cauza C-433/10 P)
   ()
   2010/C 301/24
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Volker Mauerhofer (reprezentant: J. Schartmüller, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               Anularea ordonanței atacate;

               —

               soluționarea definitivă a fondului cauzei și anularea măsurii în litigiu sau, în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal pentru a se pronunța din nou asupra cauzei și;

               —

               exercitarea competenței sale asupra fondului și acordarea sumei de 5 500 de euro cu titlu de compensație pentru prejudiciul economic rezultat din comportamentul nelegitim avut cu ocazia adoptării măsurii în litigiu și din lipsa unor instrucțiuni corespunzătoare pentru șeful echipei (expert 1);

               —

               obligarea echipei de asistență a contractului-cadru să prezinte formularul de evaluare a contractantului încheiat cu privire la proiectul care face obiectul litigiului;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în primă instanță și recursului.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentul susține că ordonanța atacată trebuie anulată pentru următoarele motive:

               —

               denaturarea faptelor în privința revizuirii lingvistice a contribuției recurentului;

               —

               analiza necorespunzătoare a motivării ordonanței atacate în privința revizuirii lingvistice;

               —

               analiza necorespunzătoare a problemei referitoare la performanța recurentului;

               —

               constatarea nelegală potrivit căreia decizia atacată nu afectează poziția recurentului în calitate de terț;

               —

               constatarea nelegală potrivit căreia măsura în litigiu nu a determinat nicio modificare a situației juridice a recurentului;

               —

               constatarea nelegală potrivit căreia măsura în litigiu nu a fost adoptată de intimată în exercitarea competențelor sale de autoritate publică;

               —

               constatarea nelegală potrivit căreia măsura în litigiu a fost formalizată în timp util și în mod corect;

               —

               încălcarea nelegitimă a intereselor recurentului prin nerespectarea procedurilor prevăzute;

               —

               încălcarea principiului egalității de tratament ca principiu general al dreptului comunitar și încălcarea drepturilor fundamentale ale recurentului;

               —

               constatarea nelegală a unei schimbări neesențiale în distribuirea zilelor între experți;

               —

               încălcarea principiului general al dreptului comunitar privind dreptul de a fi ascultat.


title: Cauza C-359/15 P: Ordonanța președintelui Camerei a șaptea a Curții din 1 iunie 2016 – The National Iranian Gas Company/Consiliul Uniunii Europene

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/19

         Ordonanța președintelui Camerei a șaptea a Curții din 1 iunie 2016 – The National Iranian Gas Company/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-359/15 P) (1)

   (2016/C 326/33)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza C-482/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank te 's-Gravenhage (Țările de Jos) la 2 noiembrie 2007 — AHP Manufacturing BV/Bureau voor de Industriële Eigendom, cunoscutde asemenea sub denumirea Octrooicentrum Nederland

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank te 's-Gravenhage (Țările de Jos) la 2 noiembrie 2007 — AHP Manufacturing BV/Bureau voor de Industriële Eigendom, cunoscutde asemenea sub denumirea Octrooicentrum Nederland
   (Cauza C-482/07)
   (2008/C 8/12)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Rechtbank te 's-Gravenhage
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: AHP Manufacturing BV

      Pârât: Bureau voor de Industriële Eigendom, cunoscut de asemenea sub denumirea Octrooicentrum Nederland
   Întrebările preliminare

               1)

               Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 al Consiliului din 18 iunie 1992 privind instituirea unui certificat suplimentar de protecție pentru medicamente (1), astfel cum a fost modificat, și în special articolul 3 primul paragraf litera (c) din acesta, se opune eliberării unui certificat titularului unui brevet de bază pentru un produs în privința căruia, la data depunerii cererii de certificat, unul sau mai multe certificate fuseseră deja eliberate unuia sau mai multor titulari ai unuia sau mai multor alte brevete de bază?

               2)

               Răspunsul la întrebarea 1 este diferit dacă se ține seama de Regulamentul (CE) nr. 1610/96 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 iulie 1996 privind crearea unui certificat suplimentar de protecție pentru produsele fitosanitare (2), astfel cum a fost modificat, și în special de considerentul (17) al acestuia și de articolul 3 alineatul (2) teza a doua din acesta?

               3)

               Prezintă importanță, pentru răspunsurile la întrebările anterioare, faptul că ultima cerere depusă, precum cererea sau cererile anterioare, este depusă în cadrul termenului prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 sau al celui prevăzut la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1768/92?

               4)

               Prezintă importanță, pentru răspunsurile la întrebările anterioare, faptul că durata protecției conferite prin certificat potrivit articolului 13 din Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 expiră simultan sau ulterior celei conferite prin unul sau mai multe certificate deja eliberate pentru produsul în cauză?

               5)

               Prezintă importanță, pentru răspunsurile la întrebările anterioare, faptul că Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 nu prevede termenul în care autoritatea competentă potrivit articolului 9 alineatul (1) din regulament trebuie să soluționeze cererea de certificat și să elibereze în final un certificat, fapt care face ca diferențele în ceea ce privește celeritatea cu care autoritățile competente ale statelor membre soluționează cererile să poată determina diferențe între acestea în ceea ce privește posibilitatea eliberării unui certificat?

      (1)  JO 1992, L 182, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 11, p. 130.

      (2)  JO 1996, L 198, p. 30, Ediție specială, 03/vol. 19, p. 160.


title: Cauza C-525/15: Ordonanța președintelui Curții din 9 februarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Álava – Spania) – Laboral Kutxa/Esmeralda Martínez Quesada

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/12

         Ordonanța președintelui Curții din 9 februarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Álava – Spania) – Laboral Kutxa/Esmeralda Martínez Quesada
   (Cauza C-525/15) (1)

   (2017/C 129/15)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 414, 14.12.2015.


title: Cauza F-30/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 13 aprilie 2011 — Chaouch/Comisia (Funcție publică — Remunerație — Indemnizație de instalare — Stabilirea drepturilor — Intrare în funcție în calitate de funcționat stagiar — Luare în considerare a unei schimbări a reședinței după titularizare — Obligația de stabilire a reședinței ce revine unui funcționar în temeiul articolului 20 din statut)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/49

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 13 aprilie 2011 — Chaouch/Comisia
   (Cauza F-30/09) (1)

   (Funcție publică - Remunerație - Indemnizație de instalare - Stabilirea drepturilor - Intrare în funcție în calitate de funcționat stagiar - Luare în considerare a unei schimbări a reședinței după titularizare - Obligația de stabilire a reședinței ce revine unui funcționar în temeiul articolului 20 din statut)
   2011/C 252/105
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Dhikra Chaouch (Oetrange, Luxemburg) (reprezentanți: F. Moyse și A. Salerno, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Martin și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Anularea deciziei AIPN de a nu acorda reclamantei indemnizația de instalare

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea doamnei Chaouch.

               2.

               Doamna Chaouch suportă ansamblul cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 129, 6.6.2009, p. 21.


title: Cauza T-725/15 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 29 februarie 2016 – Chemtura Netherlands/EFSA („Măsuri provizorii — Procedură de introducere pe piață a produselor fitosanitare — Publicare a unor documente privind înscrierea unei substanțe active — Respingere a cererii de obținere a tratamentului confidențial al anumitor informații — Cerere de măsuri provizorii — Lipsa urgenței”)

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/32

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 29 februarie 2016 – Chemtura Netherlands/EFSA
   (Cauza T-725/15 R)
   ((„Măsuri provizorii - Procedură de introducere pe piață a produselor fitosanitare - Publicare a unor documente privind înscrierea unei substanțe active - Respingere a cererii de obținere a tratamentului confidențial al anumitor informații - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa urgenței”))
   (2016/C 191/43)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Chemtura Netherlands BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) (reprezentanți: D. Detken și S. Gabbi, agenți, asistați de R. van der Hout și C. Wagner, avocați)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării deciziei EFSA din 10 decembrie 2015 de publicare integrală a concluziei evaluării experților EFSA privind reexaminarea aprobării substanței active diflubenzuron în legătură cu metabolitul 4-cloroanilină (PCA), pentru care reclamanta a solicitat un tratament confidențial parțial

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Revocă ordonanța din 15 decembrie 2015 în cauza T-725/15 R.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-274/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht München — Germania) — Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler/Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau (Achiziții publice — Directiva 2004/18/CE — Concesionarea unui serviciu public — Servicii de salvare — Distincție între un „contract de achiziții publice de servicii” și o „concesionare de servicii” )

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht München — Germania) — Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler/Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau
   (Cauza C-274/09) (1)

   (Achiziții publice - Directiva 2004/18/CE - Concesionarea unui serviciu public - Servicii de salvare - Distincție între un „contract de achiziții publice de servicii” și o „concesionare de servicii”)
   2011/C 139/04
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht München

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler

      Pârâtă: Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau

      Cu participarea: Malteser Hilfsdienst eV, Bayerisches Rotes Kreuz

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberlandesgericht München — Interpretarea articolului 1 alineatul (2) literele (a) și (d) și alineatul (4) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) — Noțiunile „contract de achiziții publice de servicii” și „concesionarea serviciilor” — Contract de prestare de servicii de ajutor medical de urgență încheiat între autoritatea contractantă și organizații de ajutor, care prevăd că remunerarea serviciilor prestate depinde de negocierile dintre respectivele organizații și terți, cum ar fi organismele de asigurări sociale

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (2) litera (d) și alineatul (4) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care remunerarea operatorului economic reținut est integral asigurată de persoane distincte de autoritatea contractantă care a atribuit contractul privind serviciile de salvare, iar acest operator economic este expus unui risc de exploatare, chiar dacă acesta este foarte limitat, din cauza, mai ales, a faptului că valoarea tarifelor de utilizare a serviciilor în cauză depinde de rezultatul negocierilor anuale cu terți și nu este asigurat de o acoperire integrală a costurilor suportate în cadrul unei gestionări a activităților sale conforme principiilor enunțate de dreptul național, contractul menționat trebuie calificat drept contract de „concesionare de servicii”, în sensul articolului 1 alineatul (4) din această directivă.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza C-511/11 P: Recurs introdus la 4 octombrie 2011 de Polimeri Europa SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauza T-59/07, Polimeri Europa/Comisia

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/13

         Recurs introdus la 4 octombrie 2011 de Polimeri Europa SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauza T-59/07, Polimeri Europa/Comisia
   (Cauza C-511/11 P)
   2011/C 340/23
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Polimeri Europa SpA (reprezentanți: M. Siragusa, F. M. Moretti, L. Nascimbene, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în tot sau în parte a hotărârii Tribunalului, în măsura în care prin aceasta s-a respins acțiunea introdusă de Polimeri în cauza T-59/07 și, în consecință:

                           (i)

                           anularea în tot sau în parte a Deciziei Comisiei din 29 noiembrie 2006, C(2006) 5700 final privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.638 — Cauciuc butadienic și cauciuc stiren-butadienic fabricat prin polimerizare în emulsie, denumită în continuare „decizia”);

                           (ii)

                           și/sau anularea sau cel puțin reducerea amenzii aplicate Polimeri prin decizie;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în tot sau în parte a hotărârii atacate în măsura în care prin aceasta s-a respins acțiunea introdusă de Polimeri în cauza T-59/07 și trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe asupra fondului, în lumina precizărilor pe care Curtea va dori să i le ofere;

               —

               obligarea Comisiei atât la plata cheltuielilor aferente prezentului proces, cât și a cheltuielilor aferente procedurii în cauza T-59/07.

      Motivele și principalele argumente

   Tribunalul ar fi săvârșit o eroare gravă în interpretarea comunicării privind obiecțiunile din 6 aprilie 2006 și, prin urmare, ar fi întemeiat pe premise false respingerea celui de al treilea motiv al acțiunii formulate de Polimeri întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare care decurge din divergența dintre comunicarea privind obiecțiunile din 6 aprilie 2006 și decizie în ceea ce privește modalitățile de repartizare a răspunderii între Polimeri și Syndial.
   Tribunalul ar fi aplicat în mod greșit jurisprudența comunitară relevantă în vederea imputării încălcării către Polimeri și în vederea excluderii Syndial din grupul destinatarilor deciziei și ar fi motivat insuficient respingerea criticilor formulate în acest sens de Polimeri.
   Tribunalul ar fi aplicat în mod greșit jurisprudența comunitară relevantă în vederea aprecierii criticilor formulate de Polimeri referitoare la divergențele dintre declarațiile a diferiți angajați ale întreprinderilor care ar fi colaborat în cadrul programului de clemență, cu privire la anumite aspecte ale încălcării imputate. Prin neluarea în considerare a unor importante probe dezincriminatoare, Tribunalul nu ar fi exercitat astfel controlul jurisdicțional complet cu privire la probele prezentate de Comisie.
   Tribunalul nu ar fi evidențiat erorile grave săvârșite de Comisie în aplicarea Liniilor directoare privind calculul amenzii și în calificarea drept „foarte gravă” a încălcării imputate în decizie, și în plus nu a motivat în mod suficient respingerea criticilor formulate în acest sens de Polimeri. Tribunalul nu ar fi exercitat un control jurisdicțional complet cu privire la stabilirea cuantumului amenzii aplicate Polimeri.
   Tribunalul nu ar fi evidențiat erorile grave săvârșite de Comisie în stabilirea coeficientului de multiplicare și a motivat în mod insuficient respingerea criticilor formulate în acest sens de Polimeri. De asemenea, Tribunalul nu ar fi evidențiat nerespectarea de către Comisie a principiului egalității de tratament în stabilirea coeficientului de multiplicare și, în plus, ar fi motivat în mod insuficient respingerea criticilor formulate în acest sens de Polimeri.
   Tribunalul ar fi săvârșit o eroare gravă în aplicarea jurisprudenței comunitare relevante, în vederea aprecierii criticilor formulate de Polimeri referitoare la inadmisibilitatea anumitor anexe la acțiunea introductivă și ar fi motivat în mod insuficient acest aspect. Astfel, Tribunalul ar fi compromis argumentele formulate în apărare de Polimeri împotriva imputărilor aduse acesteia privind existența înțelegerii și participarea la aceasta, sustrăgându-se în mod nelegal obligației de a exercita un unui control jurisdicțional complet cu privire la faptele imputate de Comisie.


title: Cauza F-12/10: Acțiune introdusă la 9 februarie 2010 — Kerstens/Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/79

         Acțiune introdusă la 9 februarie 2010 — Kerstens/Comisia
   (Cauza F-12/10)
   2010/C 113/117
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Petrus Kerstens (Overijse, Belgia) (reprezentant: C. Mourato)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care reclamantului i se aplică sancțiunea disciplinară a avertismentului scris

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei AIPN din 23 aprilie 2009 prin care reclamantului i se aplică sancțiunea disciplinară a avertismentului scris

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-127/11: Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/21

         Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-127/11)
   2012/C 65/39
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: P. Nelissen Grade și G. Leblanc, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei comisiei de evaluare de a nu înscrie reclamantul pe lista de rezervă a concursului general EPSO/AD/177/10

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei comisiei de evaluare din 3 februarie 2011 de a nu înscrie reclamantul pe lista de rezervă a concursului general EPSO/AD/177/10;

               —

               anularea deciziei comisiei de evaluare din 4 aprilie 2011 prin care a fost confirmată decizia din 3 februarie 2011 de a nu înscrie reclamantul pe lista de rezervă a concursului general EPSO/AD/177/10;

               —

               anularea deciziei EPSO din 29 august 2011 prin care a fost respinsă reclamația formulată de reclamant în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-310/12: Acțiune introdusă la 12 iulie 2012 — Yuanping Changyuan Chemicals/Consiliul

text:
               8.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 273/20

         Acțiune introdusă la 12 iulie 2012 — Yuanping Changyuan Chemicals/Consiliul
   (Cauza T-310/12)
   2012/C 273/34
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd (Yuan Ping City, Xin Zhou, China) (reprezentant: V. Akritidis, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 325/2012 al Consiliului din 12 aprilie 2012 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse asupra importurilor de acid oxalic originar din India și Republica Populară Chineză (JO L 106, p. 1);

               —

               obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51) (denumit în continuare „Regulamentul de bază”), care prevede că noțiunea de prejudiciu se referă la prejudiciul adus „industriei Uniunii”, precum și a articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul de bază referitor la definiția industriei Uniunii, întrucât pârâtul a definit în mod greșit industria Uniunii prin includerea în această noțiune a doi producători care nu au cooperat, dintre care unul își încetase producția cu mulți ani înaintea perioadei în care a avut loc ancheta.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 3 alineatele (2) și (5) din Regulamentul de bază, care impune ca aprecierea prejudiciului adus industriei Uniunii să se bazeze pe elemente de probă pozitive obținute în urma unei examinări obiective a tuturor factorilor pertinenți, întrucât pârâtul a comis o eroare vădită de apreciere prin faptul că a analizat factorii care au determinat prejudiciul pe baza a două serii separate și contradictorii de date (factori micro și macroeconomici) într-un mod selectiv.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 9 alineatul (4) din Regulamentul de bază, care impune ca taxele să fie aplicate numai în măsura în care sunt necesare pentru a contrabalansa efectele dumpingului care determină un prejudiciu, a articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul de bază, care impune ca taxele să fie percepute în mod independent de taxele vamale, de impozite și de alte taxe, precum și a articolului 20 alineatele (1) și (2) din Regulamentul de bază, care impune informarea cu privire la faptele și considerațiile esențiale pe baza cărora au fost instituite taxele antidunping, întrucât pârâtul a comis o serie de erori vădite cu ocazia calculării marjei de prejudiciu și, de asemenea, nu a prezentat o expunere de motive.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 20 alineatul (5) din Regulamentul de bază, care prevede un termen de cel puțin 10 zile pentru formularea de comentarii cu privire la informarea finală, precum și a principiilor generale privind nediscriminarea și buna administrare, întrucât pârâtul a acordat reclamantei un termen mai scurt pentru a răspunde la informarea privind concluziile definitive ale anchetei decât termenul acordat tuturor celorlalte părți la procedură.


title: Cauza C-175/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – România) – Taser International Inc./SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu [Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Contracte care prevăd obligația unei întreprinderi române de a cesiona mărci unei întreprinderi cu sediul într-un stat terț — Refuz — Clauză atributivă de competență în favoarea statului terț — Înfățișarea fără obiecții a pârâtului în fața instanțelor române — Norme de competență aplicabile]

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/19

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – România) – Taser International Inc./SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu
   (Cauza C-175/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Contracte care prevăd obligația unei întreprinderi române de a cesiona mărci unei întreprinderi cu sediul într-un stat terț - Refuz - Clauză atributivă de competență în favoarea statului terț - Înfățișarea fără obiecții a pârâtului în fața instanțelor române - Norme de competență aplicabile])
   (2016/C 156/26)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Taser International Inc.

      Pârâți: SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 23 alineatul (5) și articolul 24 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretate în sensul că, în cadrul unui litigiu privind neexecutarea unei obligații contractuale, în care reclamantul a sesizat instanțele din statul membru pe teritoriul căruia are sediul pârâtul, competența acestor instanțe poate să decurgă din articolul 24 din acest regulament atunci când pârâtul nu le contestă competența, chiar în condițiile în care contractul dintre cele două părți conține o clauză atributivă de competență în favoarea instanțelor dintr-un stat terț.

               2)

               Articolul 24 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că se opune, în cadrul unui litigiu între părți la un contract care conține o clauză atributivă de competență în favoarea instanțelor dintr-un stat terț, ca instanța din statul membru pe teritoriul căruia are sediul pârâtul care a fost sesizată să se declare din oficiu necompetentă chiar în condițiile în care pârâtul nu contestă competența acesteia.

      (1)  JO C 203, 20.7.2015.


title: Cauza T-674/13: Hotărârea Tribunalului din 28 ianuarie 2016 – Gugler France/OAPI – Gugler (GUGLER) [„Marcă comunitară — Procedură de nulitate — Marcă comunitară figurativă GUGLER — Motiv absolut de refuz — Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (4) și articolul 53 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 — Invocare din oficiu”]

text:
               7.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/14

         Hotărârea Tribunalului din 28 ianuarie 2016 – Gugler France/OAPI – Gugler (GUGLER)
   (Cauza T-674/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de nulitate - Marcă comunitară figurativă GUGLER - Motiv absolut de refuz - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (4) și articolul 53 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 - Invocare din oficiu”])
   (2016/C 090/19)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamant: Gugler France (Besançon, Franța) (reprezentant: A. Grolée, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Alexander Gugler (Maxdorf, Germania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 16 octombrie 2013 (cauza R 356/2012-4) privind o procedură de declarare a nulității între Gugler France și domnul Alexander Gugler

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 16 octombrie 2013 (cauza R 356/2012-4).

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Gugler France în cursul procedurii la Tribunal.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza T-790/14: Hotărârea Tribunalului din 21 iulie 2016 – Hassan/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor — Restricție privind admisia — Anulare a actelor anterioare printr-o hotărâre a Tribunalului — Noi acte care includ numele reclamantului în liste — Eroare vădită de apreciere — Drept de proprietate — Proporționalitate — Prezumție de nevinovăție — Răspundere extracontractuală”)

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/23

         Hotărârea Tribunalului din 21 iulie 2016 – Hassan/Consiliul
   (Cauza T-790/14) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor - Restricție privind admisia - Anulare a actelor anterioare printr-o hotărâre a Tribunalului - Noi acte care includ numele reclamantului în liste - Eroare vădită de apreciere - Drept de proprietate - Proporționalitate - Prezumție de nevinovăție - Răspundere extracontractuală”))
   (2016/C 326/41)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Samir Hassan (Damas, Siria) (reprezentant: L. Pettiti, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Kyriakopoulou și G. Étienne, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei de punere în aplicare 2014/678/PESC a Consiliului din 26 septembrie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2014, L 283, p. 59), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1013/2014 al Consiliului din 26 septembrie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2014, L 283, p. 9), a Deciziei (PESC) 2015/837 a Consiliului din 28 mai 2015 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2015, L 132, p. 82) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/828 al Consiliului din 28 mai 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2015, L 132, p. 3), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant, și, pe de altă parte, o cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și prin care se urmărește obținerea reparării prejudiciului pe care se presupune că l-ar fi suferit reclamantul din cauza acestor acte

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Samir Hassan la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 34, 2.2.2015.


title: Cauza T-703/15: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2015 – Groupe Go Sport/OAPI – Design Go (GO SPORT)

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/86

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2015 – Groupe Go Sport/OAPI – Design Go (GO SPORT)
   (Cauza T-703/15)
   (2016/C 048/95)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Groupe Go Sport (Sassenage, Franța) (reprezentanți: G. Arbant și E. Henry-Mayer, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Design Go Ltd (Londra, Regatul Unit)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „GO SPORT” – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 5 144 811

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 22 septembrie 2015 în cauza R 569/2015-2

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               declararea admisibilității căii de atac R 569/2015-2;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare la camera de recurs;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 60 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 49 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95.


title: Cauza C-537/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 24 octombrie 2016 – Garlsson Real Estate SA, în lichidare și alții/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 24 octombrie 2016 – Garlsson Real Estate SA, în lichidare și alții/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
   (Cauza C-537/16)
   (2017/C 022/11)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Garlsson Real Estate SA, în lichidare, Stefano Ricucci, Magiste International SA

      Intimată: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Întrebările preliminare

               1)

               Prevederile articolului 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, interpretate în lumina articolului 4 din Protocolul nr. 7 la CEDO, a jurisprudenței în această materie a Curții Europene a Drepturilor Omului și a reglementării naționale, se opun posibilității de a iniția o procedură administrativă având ca obiect o faptă (comportament ilicit de manipulare a pieței) pentru care aceeași persoană a fost condamnată penal printr-o hotărâre irevocabilă?

               2)

               Instanța națională poate aplica direct principiile dreptului Uniunii în legătură cu principiul ne bis in idem, în temeiul articolului 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, interpretat în lumina articolului 4 din Protocolul nr. 7 la CEDO, a jurisprudenței în această materie a Curții Europene a Drepturilor Omului și a reglementării naționale?


title: Cauza T-21/14: Hotărârea Tribunalului din 29 octombrie 2015 – NetMed/OAPI – Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SANDTER 1953 — Marca națională verbală anterioară Sander — Motiv relativ de refuz — Respingere parțială a înregistrării — Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare — Articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               21.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 429/18

         Hotărârea Tribunalului din 29 octombrie 2015 – NetMed/OAPI – Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953)
   (Cauza T-21/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SANDTER 1953 - Marca națională verbală anterioară Sander - Motiv relativ de refuz - Respingere parțială a înregistrării - Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare - Articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2015/C 429/24)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: NetMed Sàrl (Wasserbillig, Luxemburg) (reprezentant: S. Schafhaus, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH (Baden-Baden, Germania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 24 octombrie 2013 (cauza R 1846/2012-1) privind o procedură de opoziție între NetMed Sàrl și Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă NetMed Sàrl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza C-40/15: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Minister Finansów/Aspiro SA, fostă BRE Ubezpieczenia sp. z o.o. [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxă pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 135 alineatul (1) litera (a) — Scutire în materie de asigurări — Noțiunile de operațiuni de „asigurare” și „servicii conexe prestate de brokerii și agenții de asigurări” — Servicii de soluționare a daunelor furnizate în numele și pe seama unui asigurător]

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/13

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Minister Finansów/Aspiro SA, fostă BRE Ubezpieczenia sp. z o.o.
   (Cauza C-40/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxă pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 135 alineatul (1) litera (a) - Scutire în materie de asigurări - Noțiunile de operațiuni de „asigurare” și „servicii conexe prestate de brokerii și agenții de asigurări” - Servicii de soluționare a daunelor furnizate în numele și pe seama unui asigurător])
   (2016/C 156/18)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Minister Finansów

      Pârâtă: Aspiro SA, fostă BRE Ubezpieczenia sp. z o.o.

      Dispozitivul

   Articolul 135 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că serviciile de soluționare a daunelor precum cele în discuție în litigiul principal, furnizate de un terț în numele și pe seama unei societăți de asigurare, nu intră în domeniul de aplicare al scutirii prevăzute de această dispoziție.

      (1)  JO C 155, 11.5.2015.


title: Cauza C-605/13 P: Recurs introdus la 25 noiembrie 2013 de Issam Anbouba împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 septembrie 2013 în cauza T-563/11, Anbouba/Consiliul

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/19

         Recurs introdus la 25 noiembrie 2013 de Issam Anbouba împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 septembrie 2013 în cauza T-563/11, Anbouba/Consiliul
   (Cauza C-605/13 P)
   2014/C 45/34
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Issam Anbouba (reprezentanți: J.-M. Salva și M.-A. Bastin, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită constatarea și declararea faptului că:

               —

               Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene (Camera a șasea) din 13 septembrie 2013, Anbouba/Consiliul Uniunii Europene (T-563/11) este anulată;

               —

               decizia de înscriere a recurentului pe lista persoanelor și entităților cărora li se aplică sancțiuni economice este nelegală;

               —

               deciziile și regulamentele atacate în cauza T-563/11 sunt nelegale;

               —

               Consiliul este obligat la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă două motive.
   În primul rând, recurentul apreciază că Tribunalul a comis o eroare de drept atunci când a considerat că, deși nu s-a putut face dovada susținerii pe care recurentul a adus-o regimului sirian, Consiliul a făcut o corectă aplicare a unei prezumții de susținere a regimului sirian de către conducerea principalelor întreprinderi din Siria. Primul aspect al motivului este întemeiat pe lipsa unui temei juridic pentru o asemenea prezumție. Astfel, caracterul extrem de grav și de coercitiv al măsurilor restrictive nu permite ca acestea să fie aplicate pe baza unei prezumții la care nu se poate recurge în temeiul niciunei prevederi legale a unui regulament. Al doilea aspect al motivului este întemeiat pe caracterul disproporționat al acestei prezumții în raport cu obiectivul urmărit, dat fiind în special caracterul extrem de general al acesteia. Al treilea aspect al primului motiv este întemeiat pe caracterul irefragabil al acestei prezumții. Dovada negativă a inexistenței unei susțineri a regimului nu ar fi posibilă din punct de vedere material, iar prezentarea unei dovezi pozitive de opoziție la regim nu ar putea fi considerată în mod rezonabil ca fiind unicul motiv pentru a stabili lipsa unei legături cu regimul.
   În al doilea rând, recurentul reproșează Tribunalului că s-a pronunțat în lipsa unor probe prezentate de Consiliu. Prin intermediul primului aspect al celui de al doilea motiv, recurentul consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, pe de o parte, prin faptul că nu a exercitat un control normal asupra deciziilor atacate și, pe de altă parte, prin faptul că s-a pronunțat fără ca Consiliul să-i fi prezentat vreo probă. În cadrul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv, recurentul critică faptul că Tribunalul nu a sancționat în hotărârea atacată încălcarea evidentă a principiului contradictorialității și a dreptului său la apărare. Tribunalul ar fi dispensat Consiliul de obligația de a comunica mijloacele de probă sau motivele nedivulgării probelor respective și ar fi admis faptul că, în speță, Consiliul își poate întemeia decizia numai pe o prezumție la care nu ar fi putut recurge în mod legal.


title: Cauza C-325/17 P: Recurs introdus la 31 mai 2017 de Windrush Aka LLP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 22 martie 2017 în cauza T-336/15, Windrush Aka LLP/EUIPO

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/2

         Recurs introdus la 31 mai 2017 de Windrush Aka LLP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 22 martie 2017 în cauza T-336/15, Windrush Aka LLP/EUIPO
   (Cauza C-325/17 P)
   (2017/C 347/02)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Windrush Aka LLP (reprezentanți: S. Britton, Solicitor, S. Malynicz QC, S. Tregear, Solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Jerry Dammers

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curţii:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 22 martie 2017 pronunţate în cauza T-366/15,

               —

               obligarea EUIPO şi a domnului Jerry Dammers (proprietarul mărcii EU) să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum şi pe cele efectuate de recurentă.

      Motivele și principalele argumente

               1)

               În primul rând, Tribunalul a denaturat probele şi a evaluat greşit situaţia de fapt, iar hotărârea conţine constatări de fond inexacte care îşi pot avea originea în documentele depuse.

               2)

               În al doilea rând, Tribunalul a încălcat articolul 113 din Regulamentul de procedură al Tribunalului 4 martie 2015 (JO 2015, L 105, p. 1), prin refuzul de a organiza o şedinţă de judecată ca urmare a renunţării de către proprietarul mărcii UE de a invoca părţi importante din probele depuse în susţinerea utilizării mărcii UE contestate ulterior şedinţei.

               3)

               În al treilea rând, Tribunalul a susţinut în mod eronat că recurenta a invocat un motiv nou pentru prima dată în şedinţă.

               4)

               În al patrulea rând, Tribunalul a omis să evalueze efectul juridic al unei cesiuni privind dreptul la nume, spre exemplu, respectiva cesiune nu mai conferă cesionarului (de exemplu, proprietarul mărcii UE) dreptul de a da sau de a refuza acordul pentru utilizarea numelui (de exemplu, marca EU contestată), cu consecinţa că după cesiune nu mai este necesar un acord în temeiul dreptului Uniunii.


title: Cauza C-384/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 15 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Jan Voogsgeerd/Navimer SA (Convenția de la Roma privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale — Contract de muncă — Alegerea de către părți — Norme imperative ale legii aplicabile în absența alegerii — Determinarea acestei legi — Angajat care își desfășoară în mod obișnuit munca în mai multe state contractante)

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/4

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 15 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Jan Voogsgeerd/Navimer SA
   (Cauza C-384/10) (1)

   (Convenția de la Roma privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale - Contract de muncă - Alegerea de către părți - Norme imperative ale legii aplicabile în absența alegerii - Determinarea acestei legi - Angajat care își desfășoară în mod obișnuit munca în mai multe state contractante)
   2012/C 39/06
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Jan Voogsgeerd

      Pârâtă: Navimer SA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van Cassatie van België — Interpretarea articolului 6 alineatul (2) din Convenția cu privire la legea aplicabilă obligațiilor contractuale deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980 (JO 1980, L 226, p. 1) — Legea aplicabilă în lipsa alegerii — Contract de muncă — Lucrător care nu își desfășoară în mod obișnuit munca într o singură țară — Mecanic șef în marină

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 6 alineatul (2) din Convenția privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale, deschisă spre semnare la Roma la 19 iunie 1980, trebuie interpretat în sensul că instanța națională sesizată trebuie să stabilească mai întâi dacă angajatul își desfășoară în mod obișnuit munca, în executarea contractului, în aceeași țară, care este cea în care sau din care, ținând seama de ansamblul elementelor ce caracterizează activitatea respectivă, angajatul se achită de cea mai importantă parte a obligațiilor sale față de angajator.

               2.

               În ipoteza în care instanța de trimitere ar considera că nu se poate pronunța asupra litigiului cu care este sesizată în temeiul articolului 6 alineatul (2) litera (a) din această convenție, articolul 6 alineatul (2) litera (b) din convenția menționată trebuie să fie interpretat după cum urmează:

                           —

                           noțiunea „sediul angajatorului prin care a fost angajat” salariatul trebuie înțeleasă în sensul că se referă exclusiv la sediul prin care s a efectuat angajarea salariatului, iar nu la sediul la care angajatul lucrează efectiv;

                           —

                           deținerea personalității juridice nu constituie o cerință pe care trebuie să o îndeplinească sediul angajatorului în sensul acestei dispoziții;

                           —

                           sediul unei alte întreprinderi decât cea care figurează din punct de vedere formal ca angajator și cu care aceasta se află în legătură poate fi calificat drept „sediu”, în sensul articolului 6 alineatul (2) litera (b) din convenția respectivă, dacă elemente obiective permit stabilirea existenței unei situații reale diferite de cea care rezultă din clauzele contractului și aceasta chiar dacă dreptul de a da instrucțiuni și dispoziții nu a fost transferat din punct de vedere formal acestei alte întreprinderi.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010.


title: Cauza C-393/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 21 iulie 2015 – Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie/ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce

text:
               12.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 21 iulie 2015 – Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie/ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce
   (Cauza C-393/15)
   (2015/C 337/07)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

      Intimată: ESET spol. s r.o. sp. z o.o., Oddział w Polsce

      Întrebările preliminare

   Articolul 168 și articolul 169 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) se opun posibilității ca o sucursală înregistrată în scopuri de TVA într-un stat membru, care realizează preponderent operațiuni interne pentru societatea-mamă stabilită în alt stat membru și care realizează sporadic și operațiuni taxate în statul membru în care este înregistrată, să aibă dreptul de a deduce TVA-ul în statul membru în care este înregistrată, deși acesta este aferent unor operațiuni realizate de societatea-mamă în alt stat membru?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza T-82/09: Acțiune introdusă la 20 februarie 2009 – Dennekamp/Parlamentul European

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/29

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2009 – Dennekamp/Parlamentul European
   (Cauza T-82/09)
   2009/C 102/44
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: G. -J. Dennekamp (Giethoorn, Țările de Jos) (reprezentanți: O. Brouwer și A. Stoffer, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant, în conformitate cu articolul 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță, inclusiv a cheltuielilor efectuate de oricare dintre intervenienții potențiali.

      Motivele și principalele argumente

   La 20 octombrie 2008, reclamantul a solicitat Parlamentului European, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 (1), să i se acorde accesul la (i) toate documentele care menționează care dintre membrii Parlamentului sunt și membri ai regimului de pensii suplimentare, (ii) o listă cu numele membrilor Parlamentului care erau membri ai regimului de pensii suplimentare la 1 septembrie 2005 și (iii) o listă cu numele actualilor membri ai regimului de pensii suplimentare pentru care Parlamentul plătește o contribuție lunară. Parlamentul a respins cererea reclamantului și și-a confirmat refuzul prin Decizia din 17 decembrie 2008.
   Prin prezenta acțiune, reclamantul solicită anularea Deciziei A(2008)22050 din 17 decembrie 2008 a Parlamentului European privind refuzul de a i se acorda accesul la documentele pe care le-a solicitat în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001.
   Reclamantul susține că refuzul se întemeiază pe o eroare de apreciere și constituie o încălcare vădită a normelor și principiilor privind accesul la documente cuprinse în Regulamentul (CE) nr. 45/2001 (2). Prin urmare, Parlamentul ar fi încălcat dreptul reclamantului de a avea acces la documentele instituțiilor comunitare, prevăzut la articolul 255 CE, la articolul 42 din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene precum și în Regulamentul (CE) nr. 1049/2001.
   În susținerea acțiunii, reclamantul arată că decizia este afectată de următoarele erori de drept și de apreciere:

               (a)

               Potrivit reclamantului, Parlamentul a încălcat articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 și în mod eronat și-a întemeiat refuzul pe articolul 4 alineatul (1) litera (b) din regulamentul menționat, în măsura în care divulgarea documentelor solicitate nu poate aduce atingere vieții private a respectivilor membri ai Parlamentului.

               (b)

               În plus, reclamantul susține că Parlamentul a făcut o greșită aplicare a Regulamentului (CE) nr. 45/2001, în măsura în care a considerat că solicitarea sa trebuia apreciată în conformitate cu Regulamentul nr. 45/2001.

               (c)

               În continuare, reclamantul afirmă că Parlamentul nu a stabilit un just echilibru între interesul public satisfăcut prin divulgarea documentelor și interesul privat despre care se pretinde că ar fi afectat. Parlamentul nu ar fi apreciat în ce măsură interesul privat invocat ar fi afectate în mod efectiv și concret.

               (d)

               În opinia reclamantului, Parlamentul ar fi încălcat articolul 235 CE în măsura în care nu a furnizat o motivare adecvată pentru refuzul său. În sfârșit, acesta susține că din decizie nu rezultă că Parlamentul a apreciat în mod concret și individual documentele solicitate de reclamant.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO 2001, L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).


title: Cauza T-20/17 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 martie 2017 – Ungaria/Comisia („Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Impozit maghiar pe cifra de afaceri legată de publicitate — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și prin care se dispune recuperarea acestuia — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței”)

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/22

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 martie 2017 – Ungaria/Comisia
   (Cauza T-20/17 R)
   ((„Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Impozit maghiar pe cifra de afaceri legată de publicitate - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și prin care se dispune recuperarea acestuia - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”))
   (2017/C 178/30)
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Ungaria (reprezentant: M. Fehér, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și P.-J. Loewenthal, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită suspendarea executării Deciziei C(2016) 6929 final a Comisiei din 4 noiembrie 2016 privind măsura SA.39235 (2015/C) (ex 2015/NN) aplicată de Ungaria în materia taxei pe publicitate

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza F-144/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 9 decembrie 2008 — Efstathopoulos/Parlamentul European (Funcție publică — Foști agenți temporari — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2689/95 — Indemnizație la încetarea funcției — Luarea în calcul a unei indemnizații de productivitate la stabilirea cuantumului veniturilor brute încasate în cadrul noii funcții)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/73

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 9 decembrie 2008 — Efstathopoulos/Parlamentul European
   (Cauza F-144/07) (1)

   (Funcție publică - Foști agenți temporari - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2689/95 - Indemnizație la încetarea funcției - Luarea în calcul a unei indemnizații de productivitate la stabilirea cuantumului veniturilor brute încasate în cadrul noii funcții)
   (2009/C 44/128)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamant: S. Efstathopoulos (Chalandri, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis și M. Michi, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: A. Lukošiūtė și A. Troupiotis, agenți)
   Obiectul
   Anularea Deciziei Parlamentului European din 18 aprilie 2007 care determină diminuarea pensiei pentru limită de vârstă a reclamantului și recuperarea sumelor plătite în exces
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008, p. 50.


title: Cauza C-252/08: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 1 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Poluare și efecte negative — Instalații de ardere — Limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/11

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 1 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta
   (Cauza C-252/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Poluare și efecte negative - Instalații de ardere - Limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți)
   2009/C 282/20
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Flynn și A. Alcover San Pedro, agenți)

      Pârâtă: Republica Malta (reprezentant: S. Camilleri, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 4 alineatul (1) coroborat cu partea A a anexei IV, cu partea A a anexei VI și cu partea A a anexei VII, și a articolului 12 coroborat cu punctul 2 din partea A a Anexei VIII la Directiva 2001/80/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații de ardere de dimensiuni mari (JO L 309, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 210) — Nerespectarea valorilor limită de emisie stabilite pentru dioxidul de sulf, oxizii de azot și praf — Instalațiile de la Delimara și Marsa

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că nu a aplicat în mod corect Directiva 2001/80/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații de ardere de dimensiuni mari, în ceea ce privește funcționarea instalației Phase One de producere a aburului a centralei electrice de la Delimara și a centralei electrice de la Marsa, Republica Malta nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (1) coroborat cu articolul 12 din directiva menționată, precum și cu partea A a anexei IV, cu partea A a anexei VI, cu partea A a anexei VII și cu punctului 2 din partea A a anexei VIII la această directivă.

               2.

               Obligă Republica Malta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 197, 2.8.2008.


title: Cauza T-148/17: Acțiune introdusă la 7 martie 2017 – Troszczynski/Parlamentul

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/52

         Acțiune introdusă la 7 martie 2017 – Troszczynski/Parlamentul
   (Cauza T-148/17)
   (2017/C 144/71)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Mylène Troszczynski (Noyon, Franța) (reprezentant: M. Ceccaldi, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei chestorilor Parlamentului European din 6 ianuarie 2017 în măsura în care aceasta menține decizia Secretarului general din data de 23 iunie 2016 de recuperare a sumei de 56 554 euro de la doamna Mylène Troszczynski;

               —

               anularea deciziei Secretarului general al Parlamentului European din data de 23 iunie 2016, adoptată în aplicarea articolelor 33, 43, 62, 67 și 68 din Decizia 2009/C 159/01 a biroului Parlamentului European din 19 mai și din 9 iulie 2008„privind normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European” modificată, de constatarea unei creanțe față de reclamantă în cuantum de 56 554 euro cu titlu de sume plătite fără a fi datorate în cadrul asistenței parlamentare și de motivare a recuperării acesteia, și de însărcinare a ordonatorului competent în colaborare cu contabilul instituției să efectueze recuperarea acesteia în temeiul articolului 68 din măsurile de aplicare și a articolelor 78, 79 și 80 din Regulamentul financiar;

               —

               anularea notei de debit nr. 2016-888, nedatată, prin care reclamanta a fost informată că a fost constatată o creanță în ceea ce o privea, ca urmare a deciziei Secretarului general din 23 iunie 2016, recuperarea sumelor plătite fără a fi datorate cu titlu de asistență parlamentară, aplicarea articolului 68 din MAS și a articolelor 78, 79 și 80 din RF;

               —

               anularea notei de debit din 29 iunie 2016;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata către doamna Mylène Troszczynski, cu titlu de restituire a cheltuielilor recuperabile, a sumei de 50 000 euro.

      Motivele și principalele argumente

   Sumele care fac obiectul prezentului litigiu au legătură cu contractul de muncă pe durată nedeterminată încheiat între reclamantă și un asistent local, care îndeplinea funcția de asistent parlamentar cu normă întreagă în statul membru în care a fost aleasă reclamanta menționată. Or, pârâtul pune în discuție, pe baza anumitor indicii, privind funcțiile ocupate de asistentul local în cadrul partidului politic de care aparținea reclamanta, că aceasta nu ar respecta obligațiile care decurg din articolele 33, 43 și 62 din măsurile de aplicare a Statutului deputaților.
   În susținerea acțiunii, reclamanta arată că, în speță, actele atacate sunt afectate de vicii care, pe de o parte, le afectează legalitatea externă, având legătură, în special cu necompetența ratione materiae a autorului actului, nemotivarea și încălcarea normelor fundamentale de procedură.
   Aceasta arată, de asemenea, că legalitatea internă a actelor atacate este afectată de vicii în legătură cu existența faptelor reproșate, cu stabilirea părții căreia îi revine sarcina probei, cu încălcarea principiului proporționalității, cu atingerea adusă drepturilor politice ale asistenților locali, cu abuzul de putere, cu caracterul discriminatoriu al deciziilor atacate și cu existența fumus persecutionis, cu atingerea adusă independenței deputatului și cu interzicerea oricărui mandat imperativ, cu încălcarea principiului una via electa et non bis in idem în măsura în care președintele Parlamentului european a transmis OLAF elementele de fapt care lăsau să se prezume existența pretinselor nereguli în privința reclamantei.


title: Cauza C-407/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba (Spania) la 27 august 2014 – María Auxiliadora Arjona Camacho/Securitas Seguridad España, S.A.

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social número 1 de Córdoba (Spania) la 27 august 2014 – María Auxiliadora Arjona Camacho/Securitas Seguridad España, S.A.
   (Cauza C-407/14)
   2014/C 409/40
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social no 1 de Córdoba

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: María Auxiliadora Arjona Camacho

      Pârâtă: Securitas Seguridad España, S.A.

      Întrebarea preliminară

   Articolul 18 din Directiva 2006/54/CE (1), care prevede că despăgubirea victimei unei discriminări pe criteriul sexului trebuie să aibă un caracter disuasiv (precum și efectiv și proporțional cu prejudiciul suferit), poate fi interpretat în sensul că permite instanței naționale să pronunțe, cu titlu realmente suplimentar, obligarea la plata de daune interese punitive rezonabile – cu alte cuvinte, la plata unei sume suplimentare care, deși se situează dincolo de repararea integrală a prejudiciului real suferit de victimă, să servească drept exemplu pentru alții (în plus de exemplul pe care îl constituie pentru persoana care a cauzat prejudiciul) -, cu condiția ca această sumă să nu fie disproporționată, și inclusiv în situația în care noțiunea de daune interese compensatorii nu face parte din tradiția juridică a instanței naționale?

      (1)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă)
   (JO L 204, 26.7.2006, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).


title: Cauza T-559/12: Acțiune introdusă la 24 decembrie 2012 — Ningbo Jinding Fastener/Consiliul

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/23

         Acțiune introdusă la 24 decembrie 2012 — Ningbo Jinding Fastener/Consiliul
   (Cauza T-559/12)
   2013/C 46/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (Ningbo, China) (reprezentanți: R. Antonini și E. Monard, lawyers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 924/2012 al Consiliului din 4 octombrie 2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, în măsura în care privește reclamanta și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că excluderea de la calcularea dumpingului a anumitor operațiuni de export ale reclamantei încalcă articolul 2 alineatul (11), articolul 2 alineatul (8), articolul 2 alineatul (9), articolul 2 alineatul (7) litera (a) și articolul 9 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene, principiul nediscriminării și articolul 2.4.2 din Acordul OMC privind punerea în aplicare a articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că respingerea anumitor ajustări solicitate de reclamantă încalcă articolul 2 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene și articolul 2.4 din Acordul OMC privind punerea în aplicare a articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994. Cu titlu subsidiar, reclamanta consideră că Consiliul a încălcat articolul 296 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.


title: Cauza C-220/15: Acțiune introdusă la 12 mai 2015 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               13.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 228/7

         Acțiune introdusă la 12 mai 2015 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-220/15)
   (2015/C 228/09)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Kukovec, A. C. Becker, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin faptul că în Ersten Verordnung zum Sprengstoffgesetz [Primul regulament de punere în aplicare a Legii privind explozibilii] (denumit în continuare „1. SprengV”) a prevăzut cerințe suplimentare față de cele prevăzute de Directiva 2007/23/CE (1), în sensul că, în pofida unei evaluări prealabile a conformității articolelor pirotehnice, introducerea pe piață a acestor produse trebuie precedată de procedura prevăzută la articolul 6 alineatul 4 din 1. SprengV și că, în temeiul articolului 6 alineatul 4 a cincea teză din 1. SprengV, Bundesanstalt für Materialforschung und –prüfung [Institutul Federal pentru Cercetarea și Analiza Materialelor] este abilitat să analizeze și, după caz, să modifice instrucțiunile tuturor articolelor pirotehnice, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (1) din această directivă;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune privește chestiunea de a ști în ce măsură statele membre pot impune producătorilor și importatorilor de articole pirotehnice, în sensul Directivei 2007/23/CE, cerințe naționale suplimentare pentru introducerea pe piață a articolelor pirotehnice, chiar și în privința unor produse de acest tip care sunt marcate cu eticheta CE, indicând că se conformează cerințelor esențiale ale directivei. În acest context, dispozițiile criticate de Comisie nu impun acestor produse cerințe de fond, ci prevăd doar o procedură complementară, care este prealabilă accesului pe piață pe teritoriul pârâtei.
   În pofida unei dovezi de conformitate, pârâta impune însă condiția ca toate articolele pirotehnice, în sensul Directivei 2007/23/CE, să fie declarate la un institut federal stabilit prin lege, care atribuie un număr de identificare drept dovadă a declarării. În plus față de durată, care nu este neglijabilă, această procedură poate implica și plata unei taxe de procesare, precum și depunerea unor eșantioane de control. Comisia consideră că impunerea unei asemenea proceduri este o încălcare a liberei circulații a mărfurilor, care este garantată la articolul 6 din Directiva 2007/23/CE și aplicabilă tuturor articolelor pirotehnice ce corespund cerințelor prevăzute de directivă.
   Adoptarea Directivei 2013/29/UE (2), care a abrogat Directiva 2007/23/CE cu efect de la 1 iulie 2015, nu a schimbat această situație. Astfel, pe de o parte, perioada relevantă pentru aprecierea existenței unei neîndepliniri a obligațiilor este expirarea termenului menționat în avizul motivat (în speță, 27 martie 2014). Pe de altă parte, Directiva 2013/29/UE conține, la articolul 4 alineatul (1), o dispoziție identică celei prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2007/23/CE referitoare la garantarea liberei circulații a mărfurilor, care este aplicabilă tuturor articolelor pirotehnice ce corespund cerințelor prevăzute de dreptul Uniunii.
   În opinia Comisiei, această încălcare de către pârâtă a dispozițiilor legale constă în condiționarea introducerii pe piață a articolelor pirotehnice de îndeplinirea unei cerințe procedurale care depășește cerințele armonizate prevăzute de dreptul Uniunii. În calitate de cerință procedurală, la prima vedere, norma atacată ar putea da impresia că determină doar o întârziere limitată, în cazuri sporadice, a introducerii pe piață a acestor produse. Totuși, nu trebuie subestimate efectele factuale ale acestei norme. Astfel, ar trebui să se aibă în vedere că, în cadrul pe pieței interne, pârâta are una dintre cele mai mari piețe de desfacere pentru articolele pirotehnice, dacă nu cea mai mare. Pe de altă parte, ar trebui să se aibă în vedere că pe teritoriul pârâtei anumite articole pirotehnice pot fi livrate consumatorilor o singură dată pe an și doar într-un interval scurt, ceea ce ar determina un grad mai mare al importanței dimensiunii temporale a accesului pe această piață. În sfârșit, în această privință ar fi problematic ca dreptul național să prevadă că dispoziția atacată în speță să fie pusă în aplicare de o autoritate care este în același timp autoritatea notificată în sensul Directivei 2007/23/CE, abilitată să efectueze evaluarea conformității. Cerința unei proceduri suplimentare impusă de dreptul național ar conferi acestei autorități un avantaj concurențial față de autoritățile notificate din statele membre. Având în vedere aceste efecte practice ale normei atacate, prezenta procedură nu ar privi în niciun caz doar aprecierea juridică de principiu a unui obstacol în calea operatorilor economici de a introduce pe piață produse care au fost deja evaluate de o altă autoritate decât autoritatea notificată germană ca fiind conforme cu dreptul Uniunii.

      (1)  Directiva 2007/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 mai 2007 privind introducerea pe piață a articolelor pirotehnice (JO L 154, p. 1).

      (2)  Directiva 2013/29/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iunie 2013 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la punerea la dispoziție pe piață a articolelor pirotehnice (reformare) (JO L 178, p. 27).


title: Hotărârea Curții din 27 ianuarie 2014 în cauza E-1/13 — Míla ehf./Autoritatea AELS de Supraveghere

text:
               24.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/6

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 27 ianuarie 2014
   în cauza E-1/13
   Míla ehf./Autoritatea AELS de Supraveghere

      (Acțiune în anulare – Ajutor de stat – Contract de leasing – Nedeschiderea procedurii oficiale de investigare – Admisibilitate – Interes legal – Statut de parte interesată – Temeri sau dificultăți grave – Principiul investitorului pe piață – Procedura de licitație)

   (2014/C 121/06)
   În cauza E-1/13 Míla ehf./Autoritatea AELS de supraveghere – CERERE pentru anularea Deciziei nr. 410/12/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 21 noiembrie 2012 privind un posibil ajutor de stat prin intermediul leasingului subvenționat pentru fibre optice exploatate anterior în numele Organizației Tratatului Atlanticului de Nord („NATO”), Curtea, alcătuită din Carl Baudenbacher, președinte, și Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 27 ianuarie 2014, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               Anulează Decizia nr. 410/12/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 21 noiembrie 2012 privind un presupus ajutor de stat acordat prin intermediul leasingului subvenționat pentru fibre optice exploatate anterior în numele Organizației Tratatului Atlanticului de Nord („NATO”).

               2.

               Obligă Autoritatea AELS de Supraveghere la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-114/12: Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2013 — Bode Chemie/OAPI — Laros (sterilina) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare sterilina — Mărci comunitare verbale și figurative anterioare STERILLIUM și BODE Sterillium — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               7.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/9

         Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2013 — Bode Chemie/OAPI — Laros (sterilina)
   (Cauza T-114/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare sterilina - Mărci comunitare verbale și figurative anterioare STERILLIUM și BODE Sterillium - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 359/15
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Bode Chemie GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentant: N. Aicher, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Laros Srl (Cremona, Italia) (reprezentant: F. Caricato, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 16 ianuarie 2012 (cauza R 2423/2010-4), privind procedura de opoziție între Bode Chemie GmbH și Laros Srl.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Bode Chemie GmbH la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor necesare efectuate de Laros Srl în scopul procedurii în fața camerei de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 165, 9.6.2012


title: Cauza F-82/09: Acțiune introdusă la 16 octombrie 2009 — Nolin/Comisia

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/37

         Acțiune introdusă la 16 octombrie 2009 — Nolin/Comisia
   (Cauza F-82/09)
   2009/C 297/57
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Michel Nolin (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei AIPN din 19 decembrie 2008 privind anularea punctelor de promovare și de prioritate ale reclamantului.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei directorului general al DG Admin din 19 decembrie 2008;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamant a unei sume de 3 000 de euro cu titlu de daune interese, pentru repararea prejudiciului moral suferit ca urmare a conduitei șicanatorii a acesteia și ca urmare a încălcării principiului încrederii legitime care a condus la nerespectarea dreptului efectiv al reclamantului la acțiune;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-360/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 4 august 2008 — 1. Stichting Greenpeace Nederland și 2. Stichting ter Voorkoming Misbruik Genetische Manipulatie VoMiGen /Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer, cealaltă parte: Pioneer Hi-Bred Northern Europe Sales Division

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 4 august 2008 — 1. Stichting Greenpeace Nederland și 2. Stichting ter Voorkoming Misbruik Genetische Manipulatie „VoMiGen”/Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer, cealaltă parte: Pioneer Hi-Bred Northern Europe Sales Division
   (Cauza C-360/08)
   (2008/C 285/33)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Raad van State
   Părțile din acțiunea principală
   Reclamante:

               1.

               Stichting Greenpeace Nederland

               2.

               Stichting ter Voorkoming Misbruik Genetische Manipulatie „VoMiGen”

      Pârât: Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer
   Cealaltă parte: Pioneer Hi-Bred Northern Europe Sales Division
   Întrebările preliminare

               1)

               Locația diseminării organismelor modificate genetic care, în temeiul articolului 25 alineatul (4) din Directiva 2001/18/CE (1) nu poate fi considerată confidențială, trebuie interpretată, ținând seama, de asemenea, de obiectivul și de economia generală a acestei directive, în sensul că reprezintă parcela cadastrală sau poate fi suficientă indicarea unei zone geografice mai întinse?

               2)

                           a)

                           În cazul în care este suficientă o zonă geografică mai întinsă, ce împrejurări pot fi luate în considerare în vederea indicării zonei?

                           b)

                           Directiva 2003/4/CE (2) este relevantă pentru a stabili întinderea indicării zonei?

                           c)

                           Indicarea unei zone cu o suprafață de 20 de ori mai mare decât cea a fiecărui câmp experimental considerat separat respectă principiul proporționalității?

               3)

               Este respectat principiul proporționalității în cazul în care, în conformitate cu norma administrativă modificată la 17 iulie 2008, alegerea privește indicarea globală a zonei cu o suprafață de 100 de ori mai mare decât suprafața fiecărui câmp experimental considerat separat?

               4)

               În măsura în care este suficientă numai indicarea cadastrală a zonei, împrejurările menționate la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/4/CE pot reprezenta un motiv de justificare pentru a trata în mod confidențial informațiile referitoare la locația exactă a diseminării, în pofida articolului 25 alineatul (4) din Directiva 2001/18/CE?

               5)

                           a)

                           Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/4/CE conține o enumerare limitativă a motivelor de justificare?

                           b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ, protecția întreprinderilor, inclusiv a persoanelor și a produselor care se află în acestea, și prevenirea sabotajului în vederea favorizării climatului de dezvoltare a domeniului biotehnologiei în Țările de Jos sunt cuprinse într-unul dintre motivele de justificare menționate la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/4/CE?

               6)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 5, literele a) și b), indicarea unei zone cu o suprafață de 20 sau de 100 de ori mai mare decât suprafața câmpului experimental este proporțională, având în vedere articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2003/4/CE și ținând seama de protecția intereselor private (protecția întreprinderii, inclusiv a persoanelor și a produselor care se află în aceasta) și a intereselor publice (prevenirea sabotajului în vederea favorizării climatului de dezvoltare a domeniului biotehnologiei în Țările de Jos)?

               7)

                           a)

                           În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 5 litera a), protecția întreprinderilor, inclusiv a persoanelor și a produselor care se află în acestea, și prevenirea sabotajului în vederea favorizării climatului de dezvoltare a domeniului biotehnologiei în Țările de Jos pot constitui un motiv admisibil de justificare?

                           b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 7 litera a), indicarea unei zone cu o suprafață de 20 sau de 100 de ori mai mare decât suprafața câmpului experimental este proporțională, ținând seama de protecția intereselor private (protecția întreprinderii, inclusiv a persoanelor și a produselor care se află în aceasta) și a intereselor publice (prevenirea sabotajului în vederea favorizării climatului de dezvoltare a domeniului biotehnologiei în Țările de Jos)?

      (1)  Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului (JO L 106, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 75).

      (2)  Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului (JO L 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200).