title: Cauza C-274/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di Massa (Italia) la 19 iunie 2020 – GN, WX/Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di Massa (Italia) la 19 iunie 2020 – GN, WX/Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara
      (Cauza C-274/20)
      (2020/C 297/42)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Giudice di pace di Massa

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: GN, WX

         Pârâtă: Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Noțiunea de „discriminare exercitată pe motiv de cetățenie sau naționalitate”, menționată la articolul 18 TFUE, trebuie interpretată în sensul că se interzice statelor membre să adopte o legislație care ar putea să pună în dificultate resortisanții celorlalte state membre, chiar în mod indirect, disimulat și/sau material?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, alineatul 1-bis al articolului 93 din Codul rutier, referitor la interdicția de a circula cu plăci de înmatriculare străine (oricare ar fi persoana pe numele căreia au fost emise) după 60 de zile de reședință în Italia, poate să pună în dificultate resortisanții celorlalte state membre (deținători de autovehicule cu plăci de înmatriculare străine) și, în consecință, să aibă caracter discriminatoriu pe motiv de cetățenie?

                  3)

                  Noțiunile de:

                              a.

                              „dreptul de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre”, menționată la articolul 21 TFUE,

                              b.

                              „piața internă”, care „cuprinde un spațiu fără frontiere interne, în care libera circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor este asigurată în conformitate cu dispozițiile tratatelor”, menționată la articolul 26 TFUE;

                              c.

                              „[l]ibera circulație a lucrătorilor este garantată în cadrul Uniunii”, menționată la articolul 45 TFUE;

                              d.

                              „sunt interzise restricțiile privind libertatea de stabilire a resortisanților unui stat membru pe teritoriul altui stat membru”, menționată la articolele 49-55 TFUE, și;

                              e.

                              „sunt interzise restricțiile privind libera prestare a serviciilor în cadrul Uniunii cu privire la resortisanții statelor membre stabiliți într-un alt stat membru decât cel al beneficiarului serviciilor”, menționată la articolele 56-62 TFUE,

                        trebuie interpretate în sensul că sunt de asemenea interzise dispozițiile naționale care pot, fie și numai în mod indirect, disimulat și/sau material, să limiteze sau să facă dificilă exercitarea de către cetățenii europeni a dreptului de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre, a dreptului de liberă circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii, a libertății de stabilire și a libertății de prestare a serviciilor sau să afecteze în vreun mod drepturile menționate anterior?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare, alineatul 1-bis al articolului 93 din Codul rutier, referitor la interdicția de a circula cu plăci de înmatriculare străine (oricare ar fi persoana pe numele căreia au fost emise) după 60 de zile de reședință în Italia, poate să limiteze, să facă dificilă sau să afecteze în vreun mod exercitarea dreptului de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre, a dreptului de liberă circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii, a libertății de stabilire și a libertății de prestare a serviciilor?


title: Cauza C-288/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de tribunal judiciaire – Bobigny (Franța) la 30 iunie 2020 – BNP Paribas Personal Finance SA/ZD

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de tribunal judiciaire – Bobigny (Franța) la 30 iunie 2020 – BNP Paribas Personal Finance SA/ZD
      (Cauza C-288/20)
      (2020/C 297/44)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Judiciaire – Bobigny

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: BNP Paribas Personal Finance SA

         Pârât: ZD

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Clauzele precum cele în discuție în litigiul principal, care prevăd printre altele că francul elvețian este moneda contului, iar euro moneda de plată, și care au ca efect transferarea riscului de schimb valutar asupra împrumutatului fac parte din obiectul contractului în sensul articolului 4 [alineatul] 2 din Directiva 93/13 (1), în lipsa contestării cuantumului comisioanelor de schimb valutar și în prezența unor clauze care prevăd, la date fixe, posibilitatea împrumutatului de a exercita o opțiune de conversie în euro potrivit unei formule prestabilite?

                  2)

                  Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității dreptului comunitar, se opune unei jurisprudențe naționale care consideră că o clauză sau un ansamblu de clauze, precum cele în discuție în litigiul principal, sunt „clare și inteligibile” în sensul directivei, pentru motivele că:

                              —

                              oferta prealabilă de împrumut detaliază operațiunile de schimb valutar realizate pe durata creditului și precizează că cursul de schimb euro/franci elvețieni va fi cel aplicabil cu două zile lucrătoare înainte de data evenimentului care determină operațiunea și care este publicat pe site-ul Băncii Centrale Europene?

                              —

                              în ofertă se menționează că împrumutatul acceptă operațiunile de schimb valutar din franci elvețieni în euro și din euro în franci elvețieni necesare funcționării și rambursării creditului și că împrumutătorul va efectua conversia în franci elvețieni a soldului plăților lunare în euro după plata comisioanelor aferente creditului;

                              —

                              oferta indică faptul că, în cazul în care din operațiunea de schimb valutar rezultă o sumă inferioară ratei lunare în franci elvețieni exigibile, amortizarea capitalului va fi mai puțin rapidă, iar eventuala parte de capital neamortizat aferent unei rate lunare va fi înscrisă în soldul debitor al contului în franci elvețieni, și se precizează că amortizarea capitalului împrumutului va evolua în funcție de variațiile, în sens crescător sau descrescător, ale cursului de schimb aplicat plăților lunare, că această evoluție poate duce la majorarea sau la reducerea duratei de amortizare a împrumutului și, dacă este cazul, poate modifica suma totală de rambursat?

                              —

                              articolele „cont intern în euro” și „cont intern în franci elvețieni” detaliază operațiunile efectuate la fiecare plată a ratei lunare în sensul creditării și al debitării fiecărui cont, iar contractul prezintă în mod transparent funcționarea concretă a mecanismului de conversie a monedei străine;

                        și, în condițiile în care în ofertă nu figurează, în special, nicio mențiune expresă a „riscului de schimb valutar” care revine împrumutatului având în vedere că nu își primește veniturile în moneda contului și nici o mențiune explicită a „riscului legat de rata dobânzii”?

                  3)

                  În cazul unui răspuns pozitiv la a doua întrebare, Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității dreptului comunitar, se opune unei jurisprudențe naționale care consideră că o clauză sau un ansamblu de clauze, precum cele în discuție în litigiul principal, sunt „clare și inteligibile” în sensul directivei, având în vedere că la elementele indicate în a [doua] întrebare se adaugă numai o simulare a unei scăderi de 5,27 % a monedei de plată în raport cu moneda contului, într-un contract cu o durată inițială de peste 20 de ani, fără a se menționa termeni precum „risc” sau „dificultate”?

                  4)

                  Sarcina probei caracterului „clar și inteligibil” al unei clauze în sensul Directivei 93/13, inclusiv în privința circumstanțelor care însoțesc încheierea contractului, revine profesionistului sau consumatorului?

                  5)

                  În cazul în care sarcina probei caracterului clar și inteligibil al clauzei aparține profesionistului, Directiva 93/13 se opune unei jurisprudențe naționale care consideră, în prezența unor documente referitoare la tehnicile de vânzare, că revine împrumutaților sarcina de a dovedi, pe de o parte, că au fost destinatari ai informațiilor conținute în aceste documente și, pe de altă parte, că acestea le-au fost adresate de bancă sau, dimpotrivă, impune ca aceste elemente să constituie o prezumție cu privire la faptul că informațiile conținute în documentele menționate au fost transmise, inclusiv verbal, împrumutaților, prezumție simplă a cărei răsturnare incumbă profesionistului, care trebuie să răspundă pentru informațiile comunicate de intermediarii pe care i-a ales?

                  6)

                  Existența unui dezechilibru semnificativ poate fi caracterizată într-un contract precum cel în discuție în litigiul principal, în care ambele părți suportă un risc de schimb valutar, având în vedere că, pe de o parte, profesionistul dispune de mijloace superioare consumatorului pentru a anticipa riscul de schimb valutar și că, pe de altă parte, riscul suportat de profesionist este limitat, în timp ce acela suportat de consumator nu este?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-289/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Paris (Franța) la 30 iunie 2020 – IB/FA

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Paris (Franța) la 30 iunie 2020 – IB/FA
      (Cauza C-289/20)
      (2020/C 297/45)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: IB

         Pârâtă: FA

         Întrebare preliminară

      În cazul în care, precum în speță, rezultă din circumstanțele de fapt că unul dintre soți își împarte viața între două state membre, se poate considera, în sensul articolului 3 din Regulamentul nr. 2201/2003 (1) și în scopul aplicării sale, că acesta are reședința sa obișnuită în două state membre, astfel încât, în cazul în care condițiile enumerate la acest articol sunt îndeplinite în două state membre, instanțele din aceste două state membre sunt în mod egal competente pentru a se pronunța asupra divorțului?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO 2003, L 338, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6 p. 183).


title: Cauza C-290/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Satversmes tiesa (Letonia) la 30 iunie 2020 – AS Latvijas Gāze/Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Satversmes tiesa (Letonia) la 30 iunie 2020 – AS Latvijas Gāze/Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
      (Cauza C-290/20)
      (2020/C 297/46)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Satversmes tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: AS „Latvijas Gāze”

         Pârâte: Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 23 și articolul 32 alineatul (1) din Directiva 2009/73/CE (1) trebuie interpretate în sensul că statele membre au obligația să adopte o reglementare juridică potrivit căreia, pe de o parte, orice client final poate alege tipul de rețea (de transport sau de distribuție) la care se va conecta și, pe de altă parte, operatorul de rețea are obligația de a-i permite acestuia să se conecteze la rețeaua respectivă?

                  2)

                  Articolul 23 din Directiva 2009/73/CE trebuie interpretat în sensul că statele membre au obligația de a adopta o reglementare juridică în temeiul căreia să se permită conectarea la rețeaua de transport al gazelor naturale doar clienților finali, noncasnici (cu alte cuvinte, doar clienților industriali)?

                  3)

                  Articolul 23 din Directiva 2009/73/CE, în special noțiunea de „client industrial nou”, trebuie interpretat în sensul că acest articol stabilește obligația statelor membre de a adopta o reglementare juridică în temeiul căreia să se permită conectarea la rețeaua de transport al gazelor naturale doar clienților finali, noncasnici (cu alte cuvinte, doar clienților industriali) care nu au fost conectați anterior la rețeaua de distribuție?

                  4)

                  Articolul 2 punctul 3 și articolul 23 din Directiva 2009/73/CE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări juridice a unui stat membru potrivit căreia transportul gazelor naturale include transportul gazelor naturale direct către rețeaua de distribuție a gazelor naturale a clientului final?

         (1)  Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE (JO 2009, L 211, p. 94).


title: Cauza C-299/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 6 iulie 2020 – Icade Promotion Logement SAS/ Ministère de l'Action et des Comptes publics

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/35

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 6 iulie 2020 – Icade Promotion Logement SAS/ Ministère de l'Action et des Comptes publics
      (Cauza C-299/20)
      (2020/C 297/47)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Icade Promotion Logement SAS

         Pârât: Ministère de l'Action et des Comptes publics

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 392 din Directiva [2006/112/CE] (1) trebuie interpretat în sensul că rezervă aplicarea sistemului de impozitare de marjă pentru operațiuni de livrare de imobile a căror achiziție a fost supusă [TVA-ului], deși persoana impozabilă care le revinde nu a avut dreptul să efectueze deducerea acestei taxe? Sau acest articol permite aplicarea acestui sistem unor operațiuni de livrare de imobile a căror achiziție nu a fost supusă taxei respective, fie pentru că achiziția amintită nu intră în domeniul de aplicare al acesteia, fie pentru că, deși intră în domeniul de aplicare al acesteia, operațiunea este scutită?

                  2)

                  Articolul 392 din Directiva [2006/112] trebuie interpretat în sensul că exclude aplicarea sistemului de impozitare de marjă unor operațiuni de livrare de terenuri construibile în următoarele două ipoteze:

                              —

                              atunci când aceste terenuri, dobândite fără construcții, au devenit terenuri construibile între momentul cumpărării și cel al revânzării lor de către persoana impozabilă;

                              —

                              atunci când aceste terenuri, între momentul cumpărării și cel al revânzării lor de către persoana impozabilă, au făcut obiectul unor modificări ale caracteristicilor lor, cum ar fi împărțirea în loturi sau efectuarea de lucrări care să permită să fie deservite de diverse rețele (de drumuri, de apă potabilă, de electricitate, de gaze naturale, de servicii de salubrizare, de telecomunicații)?

         (1)  Directiva Consiliului din 28 noiembrie 2006 (JO 2006, L 347, p. 1, Ediţie specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-328/20: Acțiune introdusă la 22 iulie 2020 – Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/36

      Acțiune introdusă la 22 iulie 2020 – Comisia Europeană/Republica Austria
      (Cauza C-328/20)
      (2020/C 297/48)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Martin, B.-R. Killmann, agenți)

         Pârâtă: Republica Austria

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  constatarea faptului că, prin introducerea unui mecanism de ajustare referitor la alocația familială și la creditul fiscal pentru copilul aflat în întreținere pentru lucrătorii ai căror copii au reședința permanentă în alt stat membru, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 7 și 67 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (1), precum și în temeiul articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 și al articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 (2);

                  —

                  constatarea faptului că, prin introducerea, pentru lucrătorii migranți ai căror copii au reședința permanentă în alt stat membru, a unui mecanism de ajustare referitor la bonusul familial „plus”, la creditul fiscal pentru persoanele care asigură singure veniturile unui cuplu, la creditul fiscal pentru persoanele care asigură singure educația unui copil și la creditul fiscal pentru întreținere, Republica Austria nu și-a îndeplinit nici obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011;

                  —

                  obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În opinia Comisiei, Austria acordă persoanelor care lucrează în Austria și care au copii, sub formă de sume forfetare unice, o alocație familială și un credit fiscal pentru copilul aflat în întreținere (care sunt prestații familiale și avantaje sociale), precum și avantajele fiscale următoare: bonusul familial „plus”, creditul fiscal pentru persoanele care asigură singure veniturile unui cuplu, creditul fiscal pentru persoanele care asigură singure educația unui copil și creditul fiscal pentru întreținere. Comisia subliniază că, de la 1 ianuarie 2019, reglementarea austriacă prevede că aceste prestații publice trebuie să fie ajustate în funcție de nivelul general al prețurilor din statul membru în care copilul are reședința permanentă.

         Primul motiv:

      Comisia susține că alocația familială și creditul fiscal pentru copilul aflat în întreținere constituie prestații familiale în sensul Regulamentului nr. 883/2004. Ea consideră că articolele 7 și 67 din acest regulament interzic unui stat membru să condiționeze acordarea sau cuantumul prestațiilor familiale de reședința membrilor de familie ai lucrătorului în statul membru care acordă prestația. Comisia apreciază însă că, introducând această ajustare, Austria face ca acordarea prestațiilor familiale pentru copii să depindă de statul în care aceștia își au reședința. Comisia deduce de aici că Austria încalcă articolele 7 și 67 din Regulamentul nr. 883/2004.

         Al doilea motiv:

      În plus, Comisia susține că ajustarea, astfel cum a fost introdusă de Austria, plasează beneficiarii ai căror copii trăiesc în state membre în care nivelul prețurilor este mai ridicat într-o poziție mai favorabilă decât persoanele ai căror copii trăiesc în Austria, în timp ce persoanele ai căror copii trăiesc în state membre în care nivelul prețurilor este scăzut sunt mai puțin bine tratate. Comisia subliniază totuși că, la introducerea ajustării, Austria a plecat de la principiul că aceasta ar aduce economii pentru bugetul de stat, ceea ce, în opinia Comisiei, înseamnă în mod necesar că, dintre beneficiarii acestor prestații și avantaje, numărul celor ai căror copii trăiesc în state membre în care nivelul prețurilor este inferior celui din Austria este mai ridicat.
      Așadar, Comisia apreciază că, prin introducerea acestui mecanism de ajustare, Austria creează în definitiv o discriminare indirectă în detrimentul lucrătorilor migranți. Ea consideră că nu există niciun obiectiv legitim care să justifice această discriminare. Comisia concluzionează că, în ceea ce privește alocația familială și creditul fiscal pentru copilul aflat în întreținere, Austria încalcă principiul egalității de tratament, astfel cum este consacrat la articolul 4 din Regulamentul nr. 883/2004 și la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 și, în ceea ce privește bonusul familial „plus”, creditul fiscal pentru persoanele care asigură singure veniturile unui cuplu, creditul fiscal pentru persoanele care asigură singure educația unui copil și creditul fiscal pentru întreținere, Austria încalcă principiul egalității de tratament, astfel cum este consacrat la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (JO 2011, L 141, p. 1).


title: Cauza C-331/20 P: Recurs introdus la 22 iulie 2020 de Volotea, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 13 mai 2020 în cauza T-607/17, Volotea/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/37

      Recurs introdus la 22 iulie 2020 de Volotea, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 13 mai 2020 în cauza T-607/17, Volotea/Comisia
      (Cauza C-331/20 P)
      (2020/C 297/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Volotea, SA (reprezentanți: M. Carpagnano, avvocato, M. Nordmann, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea punctelor 1 și 2 din dispozitivul hotărârii atacate;

                  —

                  anularea în parte a articolului 1 alineatele (2)-(4) din Decizia Comisiei (1) din 29 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA.33983 pus în aplicare de Italia sub forma unei compensații pentru aeroporturile din Sardinia privind obligațiile de serviciu public, în măsura în care o privește pe recurentă, precum și recuperarea ajutorului prevăzut de această decizie.

            Cu titlu subsidiar:

                  —

                  anularea punctelor 1 și 2 din dispozitivul hotărârii atacate;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului.

            În plus, recurenta solicită Curții obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Tribunalul a aplicat în mod greșit noțiunea de ajutor de stat, în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. Mai precis, Tribunalul a aplicat în mod greșit noțiunea de avantaj economic, și-a depășit competența înlocuind motivarea Comisiei Europene și a apreciat greșit criteriile selectivității, resurselor de stat și denaturării concurenței.
      Tribunalul a săvârșit o eroare în motivarea ajutorului de stat în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE și al Orientărilor comunitare privind finanțarea aeroporturilor și ajutorul la înființare pentru companiile aeriene cu plecare de pe aeroporturi regionale.
      Tribunalul nu a luat în considerare principiul încrederii legitime în dispunerea recuperării ajutorului, a stabilit în mod greșit existența unei încălcări a articolului 296 alineatul (2) TFUE ca urmare a lipsei unei motivări adecvate a Comisiei Europene și a încălcat dreptul recurentei la o cale de atac efectivă.

         (1)  Decizia (EU) 2017/1861 a Comisiei din 29 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italia – Compensație pentru aeroporturile din Sardinia privind obligațiile de serviciu public (SIEG) (JO 2017, L 268, p. 1).


title: Cauza C-343/20 P: Recurs introdus la 23 iulie 2020 de easyJet Airline Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întăi extinsă) din 13 mai 2020 în cauza T-8/18, easyJet Airline/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/38

      Recurs introdus la 23 iulie 2020 de easyJet Airline Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întăi extinsă) din 13 mai 2020 în cauza T-8/18, easyJet Airline/Comisia
      (Cauza C-343/20 P)
      (2020/C 297/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: easyJet Airline Co. Ltd (reprezentanți: J. Rivas Andrés, avocat, A. Manzaneque Valverde, avocată)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate și/sau anularea Deciziei (UE) 2017/1861 a Comisiei (1) din 29 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italia – Compensație pentru aeroporturile din Sardinia privind obligațiile de serviciu public (SIEG), în măsura în care o privește pe recurentă;

                  —

                  în subsidiar, anularea hotărârii atacate și trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare și

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta acțiune și a celor din primă instanță.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta susține că hotărârea atacată trebuie anulată pentru următoarele patru motive:
      În primul rând, hotărârea atacată conţine o eroare de drept întrucât combină evaluarea a două condiții pentru existența ajutorului de stat (resurse de stat și avantaj).
      În al doilea rând, hotărârea atacată conţine o eroare de drept întrucât consideră că testul operatorului economic privat în economia de piață nu a putut fi aplicat în prezenta cauză. Tribunalul a săvârșit o eroare concluzionând că operatorii aeroportuari nu au contribuit cu sume semnificative din fondurile proprii și nu au acționat în calitate de operatori economici privați în economia de piață. În plus, raționamentul din hotărârea atacată referitor la neaplicarea testului operatorului economic privat în economia de piață încalcă articolul 345 TFUE, principiile egalității de tratament și nediscriminării, precum și dreptul la apărare al easyJet.
      În al treilea rând, hotărârea atacată conţine o eroare de drept întrucât concluzionează că operatorii aeroportuari au acționat în calitate de simpli intermediari ai Regiunii Sardinia.
      În al patrulea rând, hotărârea atacată conţine o eroare de drept în ceea ce privește identificarea: (i) beneficiarilor finali ai schemei regionale; (ii) avantajul indirect și (iii) efectelor secundare ale schemei.

         (1)  JO 2017, L 268, p. 1.


title: Cauza T-371/20: Acțiune introdusă la 15 iunie 2020 – Pollinis France/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/39

      Acțiune introdusă la 15 iunie 2020 – Pollinis France/Comisia
      (Cauza T-371/20)
      (2020/C 297/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Pollinis France (Paris, Franța) (reprezentant: C. Lepage, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei implicite a Comisiei Europene de respingere a cererii de confirmare a accesului la documente înregistrată sub numărul de referință GESTDEM nr. 2020/0498 în temeiul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1);

                  —

                  obligarea Comisei Europene la plata sumei de 3 000 EUR reclamantei pentru cheltuielile de judecată, în aplicarea articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia contestată încalcă al doilea paragraf al articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, întrucât Comisia Europeană nu a motivat aplicarea excepției privind protecția procesului decizional.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia contestată încalcă al doilea paragraf al articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, din moment ce există un interes public superior care justifică divulgarea documentelor solicitate, din moment ce documentele solicitate ar trebui să beneficieze de accesul public mai larg acordat „documentelor legislative”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia contestată încalcă articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului (2), din moment ce excepția prevăzută la articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 ar trebui interpretată și aplicată cu o rigoare deosebită atunci când informația solicitată se referă la emisiile în atmosferă.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO 2006, L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126).


title: Cauza T-381/20: Acțiune introdusă la 20 iunie 2020 – Datax/REA

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/39

      Acțiune introdusă la 20 iunie 2020 – Datax/REA
      (Cauza T-381/20)
      (2020/C 297/52)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Datax sp. z o.o. (Varșovia, Polonia) (reprezentant: J. Bober, avocat)

         Pârâtă: Agenția Executivă pentru Cercetare

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei adoptate la 13 noiembrie 2019 (ARES 2019 7018535 – 13/11/2019) care se referă la respingerea parțială a costurilor eligibile și la redresarea contribuției UE și care impune reclamantei să plătească despăgubiri;

                  —

                  obligarea Agenției Executive pentru Cercetare la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor privind reprezentarea profesională în fața Curții suportate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe erori legate de constatări și încălcarea dreptului muncii polonez.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor care stau la baza dreptului Uniunii Europene, în special a statului de drept.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe lipsa neregulilor din partea reclamantei.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa aplicării principiului proporționalității.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe susținerea eronată a încălcării acordurilor de grant de către reclamantă.

                  6.

                  Al șaselea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe faptul că decizia contestată a fost emisă în mod eronat de REA, o agenție executivă a Uniunii Europene, în locul Comisiei Europene.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, invocat cu titlu încă mai subsidiar, întemeiat pe încălcarea dreptului Regatului Belgiei.

                  8.

                  Al optulea motiv, invocat tot cu titlu subsidiar, întemeiat pe faptul că creanțele financiare ale pârâtei sunt prescrise.


title: Cauza T-392/20: Acțiune introdusă la 19 iunie 2020 – Flašker/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/40

      Acțiune introdusă la 19 iunie 2020 – Flašker/Comisia
      (Cauza T-392/20)
      (2020/C 297/53)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Petra Flašker (Grosuplje, Slovenia) (reprezentant: K. Zdolšek, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei Europene din 24 martie 2020 în cauza SA.43546 – pretins ajutor de stat în favoarea Lekarna Ljubljana, prin care se declară că măsurile invocate de reclamantă nu constituie un ajutor de stat fără a se deschide o procedură oficială de investigare;

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată cuprinde contradicții materiale în raționament, care reprezintă o încălcare a obligației de motivare prevăzute la articolul 296 TFUE

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe erori de fapt și de drept în concluzia Comisiei că măsurile constituie un ajutor de stat existent

                              —

                              În această privință, reclamanta susține că decizia Comisiei se bazează pe o situație de fapt lipsită de acuratețe și incompletă și pe o calificare juridică incorectă a acelor fapte, care reprezintă o încălcare a articolelor 107 și 108 TFUE.

                  3.

                  Al treilea motiv, prin care se susține că erorile de fapt și de drept descrise în primele două motive dovedesc suficiente dificultăți în aprecierea Comisiei în această cauză și examinarea insuficientă a faptelor relevante înainte de adoptarea deciziei de a dispune o procedură oficială de investigare. La aceste dificultăți se adaugă alte dificultăți procedurale prezentate în cadrul acestui al treilea motiv. Având în vedere aceste dificultăți, Comisiei i s-a cerut să inițieze procedura oficială de investigare și, întrucât a refuzat, a încălcat drepturile procedurale ale reclamantei care derivă din articolul 108 alineatul (2) TFUE.


title: Cauza T-404/20: Acțiune introdusă la 27 iunie 2020 – Global Translation Solutions/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/41

      Acțiune introdusă la 27 iunie 2020 – Global Translation Solutions/Comisia
      (Cauza T-404/20)
      (2020/C 297/54)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Global Translation Solutions ltd. (Valletta, Malta) (reprezentant: C. Mifsud-Bonnici, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziilor pârâtei din 17 aprilie 2020 prin care (i) s-a atribuit ofertantului câștigător lotul 22 EN>MT în legătură cu procedura de achiziții TRAD19 și (ii) s-a respins oferta reclamantei depusă pentru lotul 22, precum și a tuturor deciziilor aferente ale pârâtei;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că deciziile pârâtei din 17 aprilie 2020 prin care (i) s-a atribuit ofertantului câștigător lotul 22 EN>MT în legătură cu procedura de achiziții TRAD19 și (ii) s-a respins oferta reclamantei depusă pentru lotul 22 sunt nelegale, întrucât se bazează pe o eroare vădită de apreciere în elaborarea grilei standard de notare pentru evaluarea testului de revizuire.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că deciziile pârâtei din 17 aprilie 2020 prin care (i) s-a atribuit ofertantului câștigător lotul 22 EN>MT în legătură cu procedura de achiziții TRAD19 și (ii) s-a respins oferta reclamantei depusă pentru lotul 22 sunt nelegale, întrucât elaborarea grilei standard de notare încălca legea, inter alia articolul 160 alineatul (1) din Regulamentul financiar (1), și contravenea principiilor generale ale dreptului Uniunii, inclusiv ale achizițiilor publice, inter alia egalității de tratament și transparenței.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că deciziile pârâtei din 17 aprilie 2020 prin care (i) s-a atribuit ofertantului câștigător lotul 22 EN>MT în legătură cu procedura de achiziții TRAD19 și (ii) s-a respins oferta reclamantei depusă pentru lotul 22 sunt nelegale, întrucât pârâta nu și-a motivat decizia de respingere a ofertei reclamantei, în conformitate cu dreptul Uniunii și cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că deciziile pârâtei din 17 aprilie 2020 prin care (i) s-a atribuit ofertantului câștigător lotul 22 EN>MT în legătură cu procedura de achiziții TRAD19 și (ii) s-a respins oferta reclamantei depusă pentru lotul 22 sunt nelegale, întrucât comportamentul pârâtei pe parcursul schimbului de corespondență cu reclamanta după 17 aprilie 2020, în special în ceea ce privește explicațiile sale în legătură cu grila standard de notare și cu „erorile predefinite”, contravenea principiilor generale ale diligenței necesare, bunei administrări și achizițiilor publice.

         (1)  Regulamentul (EU, Euratom) 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iulie 2018 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii, de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 1296/2013, (UE) nr. 1301/2013, (UE) nr. 1303/2013, (UE) nr. 1304/2013, (UE) nr. 1309/2013, (UE) nr. 1316/2013, (UE) nr. 223/2014, (UE) nr. 283/2014 și a Deciziei nr. 541/2014/UE și de abrogare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 (JO 2018, L 193, p. 1).


title: Cauza T-415/20: Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – KT/BEI

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/42

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – KT/BEI
      (Cauza T-415/20)
      (2020/C 297/55)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: KT (reprezentant: L. Levi, avocat)

         Pârâtă: Banca Europeană de Investiții

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și întemeiată, inclusiv în ceea ce privește excepția de nelegalitate pe care o conține;

                  —

                  în consecință:

                              —

                              anularea deciziei luate la 24 martie 2020 prin care i se aplică sancțiunea disciplinară a concedierii pentru motive grave, fără preaviz, cu indemnizație de plecare;

                              —

                              obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare, în special încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe un viciu de necompetență a autorului actului.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea termenului rezonabil, în special încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului imparțialității. Pe de o parte, reclamanta ridică o excepție de nelegalitate, în sensul că articolul 40 din Regulamentul personalului Băncii Europene de Investiții (BEI) contravine principiului imparțialității, în ceea ce privește imparțialitatea obiectivă. Pe de altă parte, ea consideră că procedura urmată de BEI a încălcat principiul imparțialității, în ceea ce privește imparțialitatea subiectivă.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere și pe încălcarea normelor referitoare la protecția datelor cu caracter personal.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.


title: Cauza T-425/20: Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – KU/SEAE

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/43

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2020 – KU/SEAE
      (Cauza T-425/20)
      (2020/C 297/56)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: KU (reprezentant: R. Wardyn, avocat)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei SEAE din 17 septembrie 2019 de respingere a cererii de asistență formulate de reclamant;

                  —

                  anularea deciziei din 3 aprilie 2020 de respingere a reclamației formulate de reclamant în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata sumei de 15 000 de euro cu titlu de despăgubire echitabilă pentru hărțuirea suferită de reclamant;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe o motivare insuficientă și pe lipsa examinării probelor.

                              —

                              Se susține că deciziile din 17 septembrie 2019 și din 3 aprilie 2020 ale SEAE nu sunt suficient motivate, ceea ce contravine obligației administrației de a-și motiva deciziile [articolul 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 18 din Codul european al bunei conduite administrative].

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept: încălcarea articolului 12a din Statutul funcționarilor.

                              —

                              SEAE a încălcat articolul 12a din Statutul funcționarilor atunci când a refuzat să considere că comportamentul lui X, descris în cererea de asistență a reclamantului, constituia o hărțuire morală în sensul acestui articol.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere.

                              —

                              SEAE a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a refuzat să considere că comportamentul lui X, descris în cererea de asistență a reclamantului, constituia o hărțuire morală.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de a oferi asistență: încălcarea articolului 24 din Statutul funcționarilor.

                              —

                              Se susține că perioada de mai mult de 16 luni a fost o perioadă nerezonabilă pentru o anchetă și că SEAE, împreună cu IDOC, a încălcat principiul termenului rezonabil, precum și obligația de a acționa cu celeritate și, prin urmare, articolul 24 din Statutul funcționarilor.


title: Cauza T-435/20: Acțiune introdusă la 7 iulie 2020 – JR/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/44

      Acțiune introdusă la 7 iulie 2020 – JR/Comisia
      (Cauza T-435/20)
      (2020/C 297/57)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: JR (reprezentanți: L. Levi și A. Champetier, avocate)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea admisibilității și a temeiniciei prezentei acțiuni;

                  —

                  în consecință:

                              —

                              anularea deciziei din 15 aprilie 2020 în măsura în care prin aceasta se respinge cererea de revizuire a reclamantei privind decizia comisiei de evaluare din 16 decembrie 2019 de a nu o înscrie pe lista de rezervă a concursului intern COM/03/AD/18 (AD6) – 1 – Administratori și, în măsura în care este necesar, anularea acestei decizii din 16 decembrie 2019;

                              —

                              obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, precum și pe încălcarea normelor care guvernează lucrările comisiei de evaluare.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, precum și pe încălcarea principiului bunei administrări.


title: Cauza T-441/20: Acțiune introdusă la 10 iulie 2020 – Jindal Saw și Jindal Saw Italia/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/45

      Acțiune introdusă la 10 iulie 2020 – Jindal Saw și Jindal Saw Italia/Comisia
      (Cauza T-441/20)
      (2020/C 297/59)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Jindal Saw Ltd (New Delhi, India), Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Italia) (reprezentanți: R. Antonini, E. Monard și B. Maniatis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/526 al Comisiei din 15 aprilie 2020 de reinstituire a unei taxe compensatorii definitive asupra importurilor de tuburi și țevi din fontă ductilă (cunoscută și sub denumirea de fontă cu grafit sferoidal) originare din India în ceea ce privește Jindal Saw Limited, ca urmare a hotărârii Tribunalului în cauza T-300/16;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 16 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 și a principiului general al neretroactivității.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului general al neretroactivității și a principiului general al securității juridice.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 264 și 266 TFUE.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității și a articolului 5 alineatele (1) și (4) TUE.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la o cale de atac efectivă și a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 103 din Codul vamal al Uniunii și a articolului 296 TFUE.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe necompetența Comisiei pentru a impune înregistrarea importurilor efectuate de Jindal și pe încălcarea articolului 24 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009.


title: Cauza T-442/20: Acțiune introdusă la 13 iulie 2020 – Grangé și Van Strydonck/EUIPO – Nema (âme)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/46

      Acțiune introdusă la 13 iulie 2020 – Grangé și Van Strydonck/EUIPO – Nema (âme)
      (Cauza T-442/20)
      (2020/C 297/60)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamante: Isaline Grangé (Edegem, Belgia) și Alizée Van Strydonck (Strombeek-Bever, Belgia) (reprezentant: M. De Vroey, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Nema Srl (San Lazzaro di Savena, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitanții mărcii în litigiu: reclamantele în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale „âme” – cererea de înregistrare nr. 17 895 139

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 4 iunie 2020 în cauza R 2960/2019-4

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a oricărui intervenient la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-443/20: Acțiune introdusă la 13 iulie 2020 – Sanford/EUIPO – Avery Zweckform (Labels)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/46

      Acțiune introdusă la 13 iulie 2020 – Sanford/EUIPO – Avery Zweckform (Labels)
      (Cauza T-443/20)
      (2020/C 297/61)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Sanford LP (Atlanta, Georgia, Statele Unite) (reprezentant: J. Zecher, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Avery Zweckform GmbH (Oberlaindern/Valley, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

         Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial comunitar nr. 141999-0002

         Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 15 mai 2020 în cauza R 2413/2018-3

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  respingerea acțiunii celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs din 11 decembrie 2018 împotriva Deciziei diviziei de anulare a EUIPO din 25 octombrie 2018;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii căii de atac.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 6 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului (7) alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 63 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza T-440/20: Acțiune introdusă la 10 iulie 2020 – Jindal Saw și Jindal Saw Italia/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/44

      Acțiune introdusă la 10 iulie 2020 – Jindal Saw și Jindal Saw Italia/Comisia
      (Cauza T-440/20)
      (2020/C 297/58)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Jindal Saw Ltd (New Delhi, India), Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Italia) (reprezentanți: R. Antonini, E. Monard și B. Maniatis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/527 al Comisiei din 15 aprilie 2020 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de tuburi și țevi din fontă ductilă (cunoscută și sub denumirea de fontă cu grafit sferoidal) originare din India în ceea ce privește Jindal Saw Limited, ca urmare a hotărârii Tribunalului în cauza T-301/16;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 10 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 și a principiului general al neretroactivității.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului general al neretroactivității și a principiului general al securității juridice.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 264 și 266 TFUE.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității și a articolului 5 alineatele (1) și (4) TUE.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la o cale de atac efectivă și a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 103 din Codul vamal al Uniunii și a articolului 296 TFUE.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe necompetența Comisiei pentru a impune înregistrarea importurilor efectuate de Jindal și pe încălcarea articolului 14 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009.


title: Cauza T-457/20: Acțiune introdusă la 13 iulie 2020 – VeriGraft/EASME

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/47

      Acțiune introdusă la 13 iulie 2020 – VeriGraft/EASME
      (Cauza T-457/20)
      (2020/C 297/62)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: VeriGraft AB (Göteborg, Suedia) (reprezentanți: P. Hansson și M. Persson, avocați)

         Pârâtă: Agenția Executivă pentru Întreprinderi Mici și Mijlocii (EASME)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea și declararea lipsei de validitate a ordinului de recuperare emis de EASME, în cuantum total de 258 588,80 euro;

                  —

                  constatarea și declararea faptului că cheltuielile respinse de EASME (în tot sau în parte), în cuantum total de 258 588,80 euro, constituie cheltuieli eligibile;

                  —

                  constatarea și declararea lipsei de validitate a notei de debit emise de EASME, în cuantum de 106 928,74 euro, și

                  —

                  obligarea EASME la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că ordinul de recuperare încalcă dreptul la bună administrare:

                              —

                              din ordinul de recuperare, inclusiv din anexele la acesta, nu este posibil să se înțeleagă care sunt cheltuielile specifice respinse de EASME și care este temeiul pentru care aceste cheltuieli au fost respinse. Prin urmare, sunt încălcate dreptul la bună administrare consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și, mai specific, obligația de motivare.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că, potrivit acordului de grant, cheltuielile respinse sunt eligibile:

                              —

                              în orice caz, cheltuielile respinse sunt eligibile, potrivit clauzelor acordului de grant încheiat între VERIGRAFT și ASME, din moment ce au fost menționate în acordul de grant și au fost cuprinse în rapoarte periodice aprobate de EASME.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că, în orice caz, nota de debit este lipsită de validitate, din moment ce cheltuielile efectuate de VERIGRAFT sunt eligibile potrivit acordului de grant:

                              —

                              VERIGRAFT a efectuat cheltuieli care sunt mai mari decât cele pe care EASME încearcă să le recupereze prin ordinul de recuperare și, astfel, nota de debit este, în orice caz, lipsită de validitate inclusiv pentru acest motiv.


title: Cauza T-464/20: Acțiune introdusă la 21 iulie 2020 – Eggy Food/EUIPO (YOUR DAILY PROTEIN)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/48

      Acțiune introdusă la 21 iulie 2020 – Eggy Food/EUIPO (YOUR DAILY PROTEIN)
      (Cauza T-464/20)
      (2020/C 297/63)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Eggy Food GmbH & Co. KG (Osnabrück, Germania) (reprezentant: J. Eberhardt, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă YOUR DAILY PROTEIN – cererea de înregistrare nr. 17 953 235

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 8 mai 2020 în cauza R 2235/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  dispunerea publicării cererii de marcă a Uniunii Europene nr. 17 953 235;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-474/20: Acțiune introdusă la 24 iulie 2020 – LD/Comisia

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/48

      Acțiune introdusă la 24 iulie 2020 – LD/Comisia
      (Cauza T-474/20)
      (2020/C 297/64)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: LD (reprezentant: M. Velardo, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului anularea:

                  —

                  deciziei din 20 iunie 2019 prin care reclamanta a fost exclusă de la participarea la probele Assessment Center ale concursului EPSO/AD/371/19;

                  —

                  deciziei din 31 octombrie 2019 prin care a fost respinsă cererea de reexaminare a excluderii din concursul EPSO/AD/371/19;

                  —

                  deciziei AIPN din 22 aprilie 2020, prin care a fost respinsă reclamația administrativă formulată în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut.

            De asemenea, se solicită obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-456/20, LA/Comisia.


title: Hotărârea Curții din 16 noiembrie 2018 în cauza E-8/17 – Henrik Kristoffersen/Federația Norvegiană de Schi (Norges Skiforbund), susținută de Comitetul Olimpic și Paralimpic și Confederația Sporturilor din Norvegia (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) (Libertatea de a presta servicii – Articolul 36 din Acordul privind SEE – Directiva 2006/123/CE – Atleți profesioniști – Asociații sportive – Drepturi de marketing – Restricție – Proporționalitate – Adecvare – Necesitate)

text:
               21.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/9

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 16 noiembrie 2018
      în cauza E-8/17
      Henrik Kristoffersen/
      Federația Norvegiană de Schi (Norges Skiforbund), susținută de Comitetul Olimpic și Paralimpic și Confederația Sporturilor din Norvegia (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité)

         (Libertatea de a presta servicii – Articolul 36 din Acordul privind SEE – Directiva 2006/123/CE – Atleți profesioniști – Asociații sportive – Drepturi de marketing – Restricție – Proporționalitate – Adecvare – Necesitate)

      (2019/C 107/04)
      În cauza E-8/17, Henrik Kristoffersen/Federația Norvegiană de Schi (Norges Skiforbund), susținută de Comitetul Olimpic și Paralimpic și Confederația Sporturilor din Norvegia (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) – CERERE înaintată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Tribunalul din Oslo (Oslo tingrett) privind interpretarea articolului 36 din Acordul privind Spațiul Economic European și a Directivei 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte (judecător-raportor), Per Christiansen și Martin Ospelt (ad-hoc), judecători, a pronunțat, la 16 noiembrie 2018, hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:

                  1.

                  Pentru a evalua dacă sistemul unei federații naționale de sport de a impune verificarea contractelor de sponsorizare individuale și exprimarea unui acord prealabil încheierii acestora constituie o restricție în temeiul articolului 36 din Acordul privind SEE, criteriul juridic care se folosește este dacă sistemul face mai puțin atractivă exercitarea libertății unui sportiv de a presta servicii de marketing.

                  2.

                  Dacă un astfel de sistem de control și acord prealabil pentru contractele de sponsorizare individuale constituie o restricție, va constitui o restricție și refuzarea concretă a unei cereri de a încheia un contract individual de sponsorizare în cadrul sistemului respectiv.

                  3.

                  Un sistem de control și acord prealabil pentru contractele de sponsorizare individuale și refuzarea concretă a unei cereri în cadrul sistemului respectiv vor fi legale, cu condiția ca sistemul și refuzul să urmărească un obiectiv legitim, justificat de un motiv imperativ de interes general, să fie adecvate pentru atingerea acestui scop și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia. În această evaluare, sistemul și refuzul concret nu pot fi luate în considerare în mod izolat, ci trebuie privite din perspectiva posibilităților generale de implicare a atleților sau a sportivilor în activități de marketing individuale.

                  4.

                  O decizie concretă luată în cadrul sistemului național de control și acord prealabil al unei federații sportive pentru un contract de sponsorizare individual trebuie să se bazeze pe un echilibru just între interesele federației și cele ale sportivului în cauză. Decizia trebuie să fie motivată și comunicată sportivului într-un termen rezonabil. În plus, ar trebui să fie disponibilă o procedură de revizuire în fața unui organism independent de federație. Sub rezerva acestor garanții procedurale, federația sportivă poate să își exercite o putere discreționară în evaluarea candidaturilor pentru contractele individuale de sponsorizare. Consecințele nerespectării acestor cerințe trebuie stabilite de instanța națională, sub rezerva principiilor echivalenței și eficacității.


               21.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/10

      Cerere adresată Curții de Justiție a AELS pentru obținerea unui aviz consultativ, înaintată de Norges Høyesterett la data de 19 noiembrie 2018 în cauza Fosen-Linjen AS, susținută de Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO)/AtB AS.
      (Cauza E-7/18)
      (2019/C 107/05)
      La data de 19 noiembrie 2018, Norges Høyesterett (Curtea Supremă din Norvegia) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, care a fost înregistrată la grefa Curții de Justiție la data de 19 noiembrie 2018, pentru obținerea unui aviz consultativ în cauza Fosen-Linjen AS, susținută de Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO)/AtB AS, cu privire la următoarea chestiune:
      Articolul 2 alineatul (1) litera (c) din Directiva privind căile de atac prevede că orice încălcare a normelor care reglementează achizițiile publice este suficientă ca atare pentru a constitui baza răspunderii față de interesul pozitiv de a încheia un contract?


               16.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/10

      Cerere adresată Curții de Justiție a AELS pentru obținerea unui aviz consultativ, înaintată de Borgarting lagmannsrett în data de 10 septembrie 2018 în cauza Andreas Gyrre/Guvernul Norvegiei
      (Cauza E-1/19)
      (2019/C 167/06)
      La data de 10 septembrie 2018, Borgarting lagmannsrett (Curtea de Apel Borgarting) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Curții la 3 ianuarie 2019, pentru obținerea unui aviz consultativ în cauza Andreas Gyrre/Guvernul Norvegiei cu privire la următoarele întrebări:

                  1.

                  Se poate interpreta că punctul 9 din anexa I la Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori face referire la situații în care un comerciant declară sau sugerează sub orice formă că un anumit produs poate fi vândut într-un stat SEE dacă există o dispoziție în legislația națională a statului SEE respectiv, cum este cazul Legii din anul 2006 privind organizarea Jocurilor Olimpice și Paralimpice de la Londra, care interzice vânzarea produsului respectiv și care se aplică în conformitate cu legislația națională?

                              (a)

                              Are vreo influență asupra acestei analize faptul că interdicția se aplică în statul SEE în care se utilizează produsul, însă nu și în cel în care se vinde?

                              (b)

                              Are vreo influență asupra acestei analize faptul că, după vânzare, se constată că interdicția respectivă contravine legislației SEE?

                  2.

                  În cazul în care constatarea că, în temeiul punctului 9 din anexa I la Directiva 2005/29/CE, în privința interdicției respective, legislația națională intră în contradicție cu reglementările SEE are vreo influență asupra analizei:

                              (a)

                              Constituie interdicția revânzării biletelor, ca în cazul Legii din anul 2006 privind organizarea Jocurilor Olimpice si Paralimpice de la Londra, o reglementare a practicilor comerciale ce intră sub incidența Directivei 2005/29/CE privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori?

                              (b)

                              Împiedică directiva interzicerea la nivel național a revânzării, cum este cazul Legii din anul 2006 privind organizarea Jocurilor Olimpice și Paralimpice de la Londra, în condițiile în care o astfel de interdicție se sprijină nu numai pe considerente de protecție a consumatorului, ci și pe alte considerente, spre exemplu, cele de securitate?

                              (c)

                              În cazul în care este necesar să se analizeze dacă astfel de îngrădiri ale posibilității de revânzare a biletelor pentru evenimente sportive precum jocurile olimpice contravin drepturilor fundamentale garantate de Acordul privind SEE, inclusiv de articolele 11 și 36 din acord, ce fel de criterii ar trebui să utilizeze instanțele naționale pentru a stabili dacă astfel de restricții sunt oportune și necesare pentru îndeplinirea unor obiective legitime precum securitatea și protecția consumatorului?


title: Cauza T-779/17: Hotărârea Tribunalului din 4 aprilie 2019 — United Wineries/EUIPO — Compañía de Vinos Miguel Martín (VIÑA ALARDE) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale VIÑA ALARDE — Marcă națională verbală anterioară «ALARDE» — Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare — Articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 47 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Identitatea produselor — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001]”)

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/32

      Hotărârea Tribunalului din 4 aprilie 2019 — United Wineries/EUIPO — Compañía de Vinos Miguel Martín (VIÑA ALARDE)
      (Cauza T-779/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale VIÑA ALARDE - Marcă națională verbală anterioară «ALARDE» - Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare - Articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 47 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Identitatea produselor - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001]”)
      (2019/C 172/44)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: United Wineries, SA (Cenicero, Spania) (reprezentant: J. Oria Sousa-Montes, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanti: S. Palmero Cabezas și J. Crespo Carrillo, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Compañía de Vinos Miguel Martín, SL (Cigales, Spania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 25 septembrie 2017 (cauza R 281/2017–5), privind o procedură de opoziție între Compañía de Vinos Miguel Martín și United Wineries

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă United Wineries, SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 42, 5.2.2018.


title: Cauza C-643/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 7 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, fostă GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda/Fazenda Pública (Trimitere preliminară — Uniunea vamală — Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 — Articolul 37 — Codul vamal comunitar — Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 — Articolul 313 — Statutul vamal al mărfurilor — Prezumție privind caracterul comunitar al mărfurilor)

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/4

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 7 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, fostă GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda/Fazenda Pública
      (Cauza C-643/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Uniunea vamală - Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Articolul 37 - Codul vamal comunitar - Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 - Articolul 313 - Statutul vamal al mărfurilor - Prezumție privind caracterul comunitar al mărfurilor)
      (2019/C 148/04)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, fostă GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda

         Pârâtă: Fazenda Pública

         Dispozitivul

      Articolul 313 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 75/98 al Comisiei din 12 ianuarie 1998, trebuie interpretat în sensul că mărfurile, precum cele în discuție în litigiul principal, care au fost livrate și facturate de societăți stabilite în țări terțe unei societăți stabilite pe teritoriul vamal al Uniunii pentru a fi utilizate pe acest teritoriu trebuie considerate ca fiind introduse pe acest teritoriu, în sensul articolului 37 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 82/97 al Parlamentului European și al Consiliului din 19 decembrie 1996, și, în acest temei, ca intrând sub incidența excepției prevăzute la articolul 313 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 75/98, statutul de mărfuri comunitare nefiind recunoscut decât mărfurilor pentru care se face dovada că au fost supuse procedurilor de punere în liberă circulație pe teritoriul vamal al Uniunii.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza C-693/17 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 6 martie 2019 — BMB sp. z o.o./Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Ferrero SpA (Recurs — Desen sau model industrial comunitar — Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Articolul 25 alineatul (1) litera (e) — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial care reprezintă bomboniere pentru dulciuri — Declarare a nulității)

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/5

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 6 martie 2019 — BMB sp. z o.o./Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Ferrero SpA
      (Cauza C-693/17 P) (1)

      (Recurs - Desen sau model industrial comunitar - Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Articolul 25 alineatul (1) litera (e) - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial care reprezintă bomboniere pentru dulciuri - Declarare a nulității)
      (2019/C 148/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: BMB sp. z o.o. (reprezentant: K. Czubkowski, agent)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: S. Hanne și D. Walicka, agenți), Ferrero SpA (reprezentant: M. Kefferpütz, avocat)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă BMB sp. z o.o. la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 142, 23.04.2018.


title: Cauza C-175/19 P: Recurs introdus la 25 februarie 2019 de Stena Line Scandinavia AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 decembrie 2018 în cauza T-631/15, Stena Line Scandinavia/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/37

      Recurs introdus la 25 februarie 2019 de Stena Line Scandinavia AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 decembrie 2018 în cauza T-631/15, Stena Line Scandinavia/Comisia
      (Cauza C-175/19 P)
      (2019/C 148/34)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Stena Line Scandinavia AB (reprezentanți: L. Sandberg-Mørch, avocat, P. Alexiadis, Solicitor)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Danemarcei, Föreningen Svensk Sjöfart

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 13 decembrie 2018 în cauza T-631/15 în măsura în care a respins primul și al treilea motiv ale recurentei în ceea ce privește măsurile acordate în favoarea Femern Landanlæg; al doilea și al treilea motiv în ceea ce privește susținerile potrivit cărora Comisia a săvârșit o eroare de drept sau a întâmpinat dificultăți serioase în ceea ce privește efectul stimulativ al ajutorului, scenariul contrafactual pe care Comisia s-a întemeiat pentru aprecierea sa privind necesitatea ajutorului și concluzia că ajutorul acordat Femern A/S nu cauzează o denaturare nejustificată a concurenței;

                  —

                  obligarea intimatei la plata propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor de judecată ale recurentei.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta invocă șase motive de drept împotriva hotărârii atacate:

                  —

                  Primul motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (1) și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că Comisia nu a săvârșit o eroare de drept și nu a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a decis că garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate A/S Femern Landanlæg pentru conexiunile feroviare daneze cu hinterlandul nu puteau denatura concurența întrucât piața relevantă nu este deschisă concurenței.
                  Recurenta susține că această concluzie eronată a Tribunalului se bazează pe patru erori de drept, cărora le corespund următoarele patru aspecte:

                              a)

                              Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate A/S Femern Landanlæg nu pot afecta concurența deși legătura fixă (operată de Femern A/S) și conexiunile feroviare daneze cu hinterlandul (operate de Femern Landanlæg) constituie împreună un proiect integrat și că garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate A/S Femern au fost deja declarate ca fiind de natură să denatureze concurența;

                              b)

                              Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că piața managementului infrastructurii feroviare în Danemarca nu este deschisă concurenței „de lege”;

                              c)

                              Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că piața pentru managementul infrastructurii feroviare în Danemarca nu este deschisă concurenței „de facto”;

                              d)

                              Piețele construcției și întreținerii infrastructurii feroviare, care sunt deschise concurenței, sunt separate de piața managementului și a exploatării, stricto sensu, a infrastructurii feroviare;

                  —

                  Al doilea motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (1) și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că Comisia nu a săvârșit o eroare de drept și nu a întâmpinat dificultăți serioase prin stabilirea faptului că garanțiile de stat și împrumuturile de stat acordate A/S Femern Landanlæg pentru finanțarea conexiunilor feroviare daneze cu hinterlandul nu putea afecta schimburile comerciale dintre statele membre;

                  —

                  Al treilea motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (b) și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că costurile legate de conexiunile cu hinterlandul pot fi incluse în calcularea intensității ajutorului maxim admisibil pentru legătura fixă (în contextul analizei compatibilității) deși, potrivit Tribunalului, finanțarea acordată conexiunilor cu hinterlandul nu constituie ajutor de stat;

                  —

                  Al patrulea motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (b) TFUE și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că Comisia nu a săvârșit o eroare de drept și nu a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a decis că ajutorul acordat în favoarea Femern A/S a avut un efect stimulativ;

                  —

                  Al cincilea motiv: cu încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (b) TFUE și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că Comisia nu a săvârșit o eroare de drept și nu a întâmpinat dificultăți serioase atunci când a decis că autoritățile daneze au prezentat un scenariu contrafactual adecvat pentru aprecierea sa privind necesitatea ajutorului;

                  —

                  Al șaselea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a concluzionat că ajutorul acordat în favoarea Femern A/S nu cauzează o denaturare nejustificată a concurenței.


title: Cauza C-183/19 P: Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Fruits de Ponent, S.C.C.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 13 decembrie 2018 în cauza T-290/16, Fruits de Ponent/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/38

      Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Fruits de Ponent, S.C.C.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 13 decembrie 2018 în cauza T-290/16, Fruits de Ponent/Comisia
      (Cauza C-183/19 P)
      (2019/C 148/35)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Fruits de Ponent, S.C.C.L. (reprezentanți: M. Roca Junyent, R. Vallina Hoset și A. Sellés Marco, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile

                  —

                  Anularea Hotărârii Camerei a treia Tribunalului din 13 decembrie 2018 în cauza T-290/16, Fruits de Ponent/Comisia (1);

                  —

                  cu titlu principal, în conformitate cu articolul 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și în cazul în care Curtea consideră că litigiul este în stare de judecată: (i) soluționarea cererii în primă instanță și admiterea concluziilor acestei părți; și (ii) obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în ambele proceduri; sau

                  —

                  cu titlu subsidiar, în cazul în care Curtea consideră că litigiul nu este în stare de judecată în fața sa: (i) trimiterea cauzei Tribunalului în vederea unei noi examinări; și (ii) soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  În primul rând, această parte susține că, prin hotărârea atacată, Tribunalul încalcă articolul 39 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) (2), întrucât: (i) cu ocazia aprecierii existenței unei încălcări suficient de grave, aplică criterii lipsite de relevanță sau de pertinență; (ii) contestă că, atunci când Comisia intervine în caz de perturbări grave ale pieței în cadrul PAC, aceasta trebuie să aibă printre obiective menținerea nivelului de trai al agricultorilor [articolul 39 alineatul (1) litera (b) TFUE]; (iii) contestă că Comisia trebuie să colecteze alte date decât cele prevăzute de reglementări; și (iv) susține că Comisia nu trebuie să colecteze informații privind prețurile pe care le primesc agricultorii.

                  2.

                  În al doilea rând, această parte consideră că, prin hotărârea atacată, Tribunalul: (i) denaturează faptele prin aprecierea vădit eronată a probelor prezentate; (ii) încalcă principiile care guvernează sarcina probei prin considerarea ca dovedite a anumitor fapte, deși sunt contrare probelor prezentate; și (iii) încalcă principiul venire contra factum propium non valet prin considerarea drept valide a afirmațiilor Comisiei care sunt contrare răspunsurilor date cetățenilor de această instituție în cadrul principiului transparenței.

                  3.

                  În al treilea rând, această parte susține că hotărârea atacată încalcă articolul 296 TFUE și articolul 47 din Cartă, întrucât: (i) sunt ignorate argumentele acestei părți privind faptul că Comisia ar fi trebuit să colecteze informații destinate atingerii obiectivului de menținere a nivelului de trai al producătorilor; și (ii) sunt ignorate și denaturate argumentele acestei părți privind obiectivul pe care trebuie să îl aibă Comisia de a garanta nivelul de trai al agricultorilor, împiedicând-o astfel să obțină un răspuns în instanță la argumentele sale.

                  4.

                  În al patrulea rând, această parte consideră că, în speță, au fost încălcate articolul 39 TFUE și articolul 219 din Regulamentul nr. 1308/2013 (3), întrucât, în caz de criză, responsabilitatea de activare a mecanismului extraordinar de criză îi revine în mod exclusiv Comisiei, iar nu reclamantelor sau asociațiilor de producători.

         (1)  ECLI:EU:T:2018:934.

         (2)  JO 2012, C 326, p. 1.

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 671).


title: Cauza C-236/17 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 — Canadian Solar Emea GmbH și alții/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană (Recurs — Dumping — Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China — Taxă antidumping definitivă — Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 — Articolul 3 alineatul (7) — Articolul 9 alineatul (4) — Domeniul de aplicare în timp al Regulamentului (UE) nr. 1168/2012)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/9

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 — Canadian Solar Emea GmbH și alții/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      (Cauza C-236/17 P) (1)

      (Recurs - Dumping - Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China - Taxă antidumping definitivă - Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Articolul 3 alineatul (7) - Articolul 9 alineatul (4) - Domeniul de aplicare în timp al Regulamentului (UE) nr. 1168/2012)
      (2019/C 187/10)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, fostă Csi Solar Power (China) Inc. (reprezentanți: J. Bourgeois și A. Willems, avocate, S. De Knop, M. Meulenbelt și B. Natens, advocaten)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: H. Marcos Fraile, agent, asistat de N. Tuominen, avocată), Comisia Europeană (reprezentanți: N. Kuplewatzky, J.-F. Brakeland și T. Maxian Rusche, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursurile.

                  2)

                  Obligă Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd și Csi Solar Power Group Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului principal.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente recursului principal.

                  4)

                  Comisia Europeană suportă cheltuielile de judecată aferente recursului incident.

                  5)

                  Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată aferente recursului incident.

         (1)  JO C 239, 24.7.2017.


title: Cauza C-311/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 16 martie 2019 — BONVER WIN, a. s./Ministerstvo financí

text:
               24.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 16 martie 2019 — BONVER WIN, a. s./Ministerstvo financí
      (Cauza C-311/19)
      (2019/C 213/18)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Nejvyšší správní soud

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: BONVER WIN, a. s.

         Intimat: Ministerstvo financí

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 56 și următoarele din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se aplică unei reglementări naționale (o măsură obligatorie de aplicare generală sub forma unui decret municipal) care interzice un anumit serviciu într-o parte a unei localități pentru simplul motiv că unii dintre clienții unui prestator de servicii afectat de această reglementare pot proveni sau provin din alt stat membru al Uniunii Europene?
                  În cazul unui răspuns afirmativ, simpla invocare a posibilei prezențe a unor clienți din alt stat membru este suficientă pentru a atrage aplicabilitatea articolului 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene sau prestatorul de servicii are obligația de a dovedi prestarea efectivă de servicii către clienți care provin din alte state membre?

                  2)

                  Este relevant pentru răspunsul la prima întrebare faptul că:

                              a)

                              eventualele restricții privind libera prestare a serviciilor sunt limitate în mod semnificativ, atât din punct de vedere geografic, cât și din punct de vedere material (aplicabilitatea eventuală a unei excepții de minimis);

                              b)

                              nu reiese că legislația națională reglementează în mod diferit, în drept sau în fapt, situația operatorilor care prestează servicii în principal către cetățenii altor state membre ale Uniunii Europene, pe de o parte, și cea a operatorilor care vizează clientela internă, pe de altă parte?


title: Cauza C-348/19 P: Recurs introdus la 29 aprilie 2019 de Drex Technologies SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 28 februarie 2019 în cauza T-414/16, Drex Technologies/Consiliul

text:
               24.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/21

      Recurs introdus la 29 aprilie 2019 de Drex Technologies SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 28 februarie 2019 în cauza T-414/16, Drex Technologies/Consiliul
      (Cauza C-348/19 P)
      (2019/C 213/20)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Drex Technologies SA (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentei

                  —

                  Declararea prezentului recurs ca fiind admisibil și întemeiat;

                  —

                  în consecință, anularea Hotărârii din 28 februarie 2019 (T-414/16);

            și, statuând pe calea unor noi dispoziții:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 (1) și a actelor subsecvente de punere în aplicare a acesteia, în măsura în care o privesc pe recurentă;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului formulat, recurenta invocă trei motive.
      Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept care constă în aceea că Tribunalul a încălcat dreptul recurentei, consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, de a fi ascultată în prealabil adoptării unor noi măsuri restrictive.
      Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept și pe o denaturare a faptelor care constau în aceea că Tribunalul nu a ținut seama de articolele depuse de recurentă în susținerea acțiunii sale în anulare pentru a demonstra că nu sprijină regimul sirian.
      Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept care constă în aceea că Tribunalul nu a considerat nelegale dispozițiile articolelor 27 și 28 din Decizia 2013/255/PESC potrivit cărora apartenența la familia Al-Assad sau la familia Makhlouf constituie un criteriu autonom care justifică impunerea de sancțiuni, răsturnând cu aceeași ocazie sarcina probei.

         (1)  Decizia (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2016, L 141, p. 125).


title: Cauza C-297/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 11 aprilie 2019 — Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V./Kreis Nordfriesland

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 11 aprilie 2019 — Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V./Kreis Nordfriesland
      (Cauza C-297/19)
      (2019/C 230/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V.

         Pârât: Kreis Nordfriesland

         Intervenient: Deich- und Hauptsielverband Eiderstedt, Körperschaft des öffentlichen Rechts

         Cu participarea: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Întrebările preliminare

                  1)

                              a)

                              Noțiunea „gestionare” în sensul celui de al [treilea] paragraf a doua liniuță din anexa I la Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului (1) include activități indisolubil legate de o utilizare directă a capacității de producție a solului?
                              În cazul unui răspuns afirmativ:

                              b)

                              Care sunt condițiile în care o practică de gestionare trebuie considerată „normală”, în sensul Directivei 2004/35, potrivit registrelor habitatului sau documentelor de stabilire a obiectivelor de conservare?

                              c)

                              Care este criteriul temporal aplicabil aspectului dacă o gestionare este conformă practicii „anterioare” a proprietarilor sau operatorilor în sensul Directivei 2004/35?

                              d)

                              Răspunsul la întrebarea dacă o gestionare este conformă practicii anterioare a proprietarilor sau operatorilor în sensul Directiva 2004/35 este independent de registrele habitatului, respectiv de documentele de stabilire a obiectivelor de conservare?

                  2)

                  O activitate desfășurată în interes public, pe baza unei delegări legale a sarcinilor, reprezintă o „activitate profesională” în sensul articolului 2 punctul 7 din Directiva 2004/35?

         (1)  JO 2004, L 143, p. 56, Ediție specială, 15/vol. 11, p. 168.