201806220171970682018/C 240/333072018CJC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180507293132Cauza C-307/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Competition Appeal Tribunal, Londra (Regatul Unit) la 7 mai 2018 – Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, fostă Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd și Merck KGaA/Competition and Markets Authority
 ---documentbreak--- C2402018RO2920120180507RO0033292313Cerere de decizie preliminară introdusă de Competition Appeal Tribunal, Londra (Regatul Unit) la 7 mai 2018 – Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, fostă Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd și Merck KGaA/Competition and Markets Authority
   (Cauza C-307/18)2018/C 240/33Limba de procedură: engleza
      Instanța de trimitere

   Competition Appeal Tribunal, Londra

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, fostă Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd și Merck KGaA

      Intimată: Competition and Markets Authority

      Întrebările preliminare

   Concurența potențială

            1)

            În sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE, titularul unui brevet pentru un produs farmaceutic și o societate de medicamente generice care dorește să intre pe piață cu o versiune generică a produsului trebuie considerați drept concurenți potențiali atunci când părțile, de bună credință, sunt în litigiu în ceea ce privește validitatea brevetului și/sau încălcarea respectivului brevet de către produsul generic?

            2)

            Răspunsul la întrebarea 1 este diferit dacă:

                     (a)

                     există proceduri judiciare pendinte între părți în legătură cu acest litigiu; și/sau

                     (b)

                     titularul brevetului a obținut o somație provizorie care împiedică societatea de medicamente generice să lanseze pe piață produsul generic până la soluționarea acestor proceduri; și/sau

                     (c)

                     titularul brevetului privește societatea de medicamente generice drept concurent potențial?

      Restrângere prin obiect

            3)

            Atunci când există proceduri judiciare pendinte privind validitatea unui brevet pentru un produs farmaceutic și eventuala încălcare a respectivului brevet de către produsul generic și nu este posibil să se stabilească care dintre părți este susceptibilă să obțină câștig de cauză în acele proceduri, există o restrângere a concurenței „prin obiect” în sensul articolului 101 alineatul (1) atunci când părțile încheie un acord pentru o soluționare amiabilă a litigiului, prin care:

                     (a)

                     societatea de medicamente generice acceptă să nu intre pe piață cu produsul generic și să nu continue acțiunea de contestare a brevetului pe durata acordului (care nu depășește perioada de valabilitate rămasă a brevetului), și

                     (b)

                     titularul brevetului acceptă să facă un transfer de valoare către societatea de medicamente generice într-un cuantum substanțial mai mare decât cheltuielile de judecată evitate (incluzând timpul de gestionare și perturbarea aferentă) și care nu reprezintă plata unor bunuri sau servicii furnizate titularului brevetului?

            4)

            Răspunsul la întrebarea 3 este diferit dacă:

                     (a)

                     întinderea restricției impuse societății de medicamente generice nu depășește întinderea brevetului în discuție; și/sau

                     (b)

                     cuantumul transferului de valoare către societatea de medicamente generice poate fi inferior profitului pe care l-ar fi realizat aceasta dacă ar fi obținut în schimb câștig de cauză în litigiul privind brevetul și ar fi intrat pe piață cu un produs generic independent?

            5)

            Răspunsurile la întrebările 3 și 4 sunt diferite dacă acordul prevede livrarea de către titularul brevetului către societatea de medicamente generice a unor cantități semnificative dar limitate ale unui produs generic autorizat și dacă acordul respectiv:

                     (a)

                     nu generează nicio constrângere concurențială semnificativă asupra prețurilor aplicate de titularul brevetului; dar

                     (b)

                     aduce o serie de beneficii consumatorilor, care nu ar fi apărut dacă titularul brevetului ar fi obținut câștig de cauză în cadrul litigiului, însă care sunt mult mai puțin semnificative decât beneficiile concurențiale complete rezultând din intrarea pe piață a produsului generic independent care ar fi apărut în cazul în care societatea de medicamente generice ar fi obținut câștig de cauză în cadrul litigiului, sau acest aspect este relevant doar pentru o apreciere pe baza articolului 101 alineatul (3)?

      Restrângere prin efect

            6)

            În circumstanțele indicate în întrebările 3-5, există o restrângere a concurenței „prin efect” în sensul articolului 101 alineatul (1), sau aceasta depinde de constatarea instanței că în absența acelei soluționări amiabile:

                     (a)

                     societatea de medicamente generice ar fi avut probabil câștig de cauză în litigiul privind brevetul (respectiv că probabilitatea ca brevetul să fie valid și încălcat era de sub 50 %); sau

                     (b)

                     părțile ar fi ajuns probabil la o soluționare amiabilă mai puțin restrictivă (respectiv că probabilitatea unei înțelegeri mai puțin restrictive era de peste 50 %)?

      Definiția pieței

            7)

            În cazul în care un produs farmaceutic brevetat este substituibil din punct de vedere terapeutic cu o serie de alte medicamente dintr-o clasă, iar pretinsul abuz în sensul articolului 102 constă în conduita titularului brevetului care exclude efectiv versiunile generice ale respectivului medicament de pe piață, trebuie luate în considerare respectivele produse generice în scopul definirii pieței relevante a produsului, deși nu ar putea intra legal pe piață înainte de expirarea brevetului dacă (ceea ce este nesigur) brevetul este valid și încălcat de respectivele produse generice?

      Abuzul

            8)

            În circumstanțele descrise prin întrebările 3-5 de mai sus, dacă titularul brevetului se află într-o poziție dominantă, conduita sa în sensul încheierii unui astfel de acord constituie un abuz în sensul articolului 102?

            9)

            Răspunsul la întrebarea 8 este diferit dacă titularul brevetului încheie un acord de acest tip nu în scopul soluționării amiabile a unui litigiu existent ci pentru a evita inițierea unui litigiu?

            10)

            Răspunsul la întrebarea 8 sau la întrebarea 9 este diferit dacă:

                     (a)

                     titularul brevetului urmărește o strategie de încheiere a unei serii de astfel de acorduri pentru a înlătura riscul unei intrări nerestricționate de produs generic; și

                     (b)

                     consecința primului acord de acest tip este că, din cauza structurii regimurilor naționale de rambursare de către autoritățile din domeniul sănătății publice către farmacii a costurilor acestora de achiziție a produselor farmaceutice, nivelul de rambursare pentru produsul farmaceutic în discuție este redus, rezultând într-o economisire substanțială pentru autoritățile din domeniul sănătății publice (deși o economisire semnificativ mai mică decât cea care ar rezulta din intrarea independentă a medicamentului generic în urma unei soluționări a litigiului privind brevetul în favoarea societății de medicamente generice); și

                     (c)

                     respectiva economisire nu a făcut parte din intenția părților la încheierea oricăruia dintre acorduri?


201806220251970762018/C 240/066422016CJC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL201805175511Cauza C-642/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Junek Europ-Vertrieb GmbH/Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG (Trimitere preliminară — Proprietate intelectuală — Dreptul mărcilor — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 13 — Epuizarea drepturilor conferite de o marcă — Import paralel — Reambalarea produsului care poartă marca — Nouă etichetare — Condiții aplicabile dispozitivelor medicale)
 ---documentbreak--- C2402018RO510120180517RO00065151Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Junek Europ-Vertrieb GmbH/Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG
   (Cauza C-642/16) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Proprietate intelectuală — Dreptul mărcilor — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 13 — Epuizarea drepturilor conferite de o marcă — Import paralel — Reambalarea produsului care poartă marca — Nouă etichetare — Condiții aplicabile dispozitivelor medicale)”2018/C 240/06Limba de procedură: germania
      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Junek Europ-Vertrieb GmbH

      Pârâtă: Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

      Dispozitivul

   Articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca [Uniunii Europene] trebuie să fie interpretat în sensul că titularul unei mărci nu se poate opune comercializării ulterioare de către un importator paralel a unui dispozitiv medical în ambalajul său interior și exterior originar atunci când a fost adăugată de către importator o etichetă suplimentară, precum cea în discuție în litigiul principal, care, prin conținutul, prin funcția, prin dimensiunea, prin aspectul și prin amplasarea sa, nu prezintă un risc pentru garantarea provenienței dispozitivului medical care poartă marca.
   (
         1
      )	JO C 104, 3.4.2017.


201806220781970272018/C 240/653112018TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180517565611Cauza T-311/18: Acțiune introdusă la 17 mai 2018 – Buck/EUIPO – Unger Holding (BUCK)
 ---documentbreak--- C2402018RO5610120180517RO0065561561Acțiune introdusă la 17 mai 2018 – Buck/EUIPO – Unger Holding (BUCK)
   (Cauza T-311/18)2018/C 240/65Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Društvo za proizvodnju inženjering i usluge Buck d.o.o. (Belgrad, Serbia) (reprezentant: I. Lázaro Betancor, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Unger Holding GmbH (Herne, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii Uniunii Europene figurative BUCK în culorile alb și roșu — înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1218386

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 7 martie 2018 în cauza R 1024/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

            —

            încălcarea articolului nr. 47 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001;

            —

            încălcarea articolului nr. 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001.


201806220361970382018/C 240/343302018CJC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180507313331Cauza C-330/18 P: Recurs introdus la 7 mai 2018 de Bruno Gollnisch împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 7 martie 2018 în cauza T-624/16, Gollnisch/Parlamentul
 ---documentbreak--- C2402018RO3110120180507RO0034311333Recurs introdus la 7 mai 2018 de Bruno Gollnisch împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 7 martie 2018 în cauza T-624/16, Gollnisch/Parlamentul
   (Cauza C-330/18 P)2018/C 240/34Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Recurent: Bruno Gollnisch (reprezentant: B. Bonnefoy-Claudet, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

      Concluziile

   Concluziile îndreptate împotriva hotărârii atacate:

            —

            anularea hotărârii Tribunalului din 7 martie 2018, T-624/16;

            —

            pronunțarea cu privire la problemele ridicate în sensul jurisprudenței, potrivit legii;

            —

            trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

            —

            acordarea în favoarea recurentului a sumei de 12500 de euro cu titlu de cheltuieli de judecată efectuate în cadrul recursului;

            —

            obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată.

      Concluziile formulate în cazul admiterii recursului:

            —

            evocarea fondului litigiului, în cazul în care Curtea se consideră suficient informată;

            —

            anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului European din 1 iulie 2016; anularea notificării și a măsurilor de executare cuprinse în scrisoarea directorului general al finanțelor din 6 iulie 2016 și a notei de debit nr. 2016-914 din 5 iulie 2016;

            —

            admiterea concluziilor prezentate de recurent în primă instanță;

            —

            acordarea în favoarea recurentului a sumei de 20000 de euro pentru repararea prejudiciului moral suferit;

            —

            obligarea Parlamentului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Concluzii subsidiare:

            —

            dispunerea suspendării judecării cauzei până la finalizarea procedurilor penale inițiate în Franța;

            —

            dispunerea suspendării între timp a executării deciziei Secretarului General și restituirii integrale către recurent a sumelor percepute în acest temei.

      Motivele și principalele argumente

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe necompetența Secretarului General și pe încălcarea articolului 25 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Parlamentului
            Hotărârea atacată conferă Secretarului General o competență de decizie, abilitându-l să decidă singur cu privire la existența unei plăți nedatorate, deși, potrivit textelor și jurisprudenței anterioare, acesta nu are decât o competență de investigare, de propunere și de executare.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe nerespectarea principiilor „una via electa” și „penalul ține în loc civilul”
            În hotărârea atacată se consideră, în mod eronat, că principiul invocat ar intra sub incidența dreptului național, iar nu a dreptului european, iar cauza despre care este vorba nu ar prezenta nicio dimensiune penală.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare
            Hotărârea atacată: 1) nu a repus recurentul în dreptul său fundamental de a fi ascultat, deși a fost privat de acest drept pe tot parcursul procedurii; 2) a validat calificarea drept simple suspiciuni dată de administrația Parlamentului, deși era vorba despre critici, nefondate de altfel, formulate împotriva recurentului în cursul procedurii menționate, iar caracterul schimbător și imprecis al acestor critici constituia un obstacol dirimant în calea prezentării unei apărări utile; 3) nu a luat în considerare consecințele tăcerii păstrate de administrație față de corespondența recurentului care îi solicita să se pronunțe cu privire la natura exactă a probelor privind activitatea asistentului său care se așteptau de la el.

            4.

            Al patrulea motiv, întemeiat pe un tratament discriminatoriu și pe un fumus persecutionis, precum și pe o inversare nelegală a sarcinii probei
            Hotărârea atacată nu a calificat ca atare indiciile unui tratament discriminatoriu sau ale unui fumus persecutionis și a exclus ca jurisprudența invocată de recurent să poată fi aplicată prin analogie cazurilor de discriminare politică.

            5.

            Al cincilea motiv, întemeiat pe insuficiența motivării și pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale
            În hotărârea atacată s-a considerat, în mod eronat, că documentele intermediare ale procedurii de restituire a plății nedatorate erau fără valoare juridică în ceea ce privește validitatea acestei proceduri și, prin urmare, a actului final. În hotărârea atacată nu s-a acționat, așadar, în conformitate cu faptul că atât această fluctuație a motivelor, cât și tăcerea păstrată de administrație față de cererile de precizări ale recurentului nu i-au permis acestuia să cunoască modul în care trebuia să demonstreze lipsa încălcării.

            6.

            Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice și încrederii legitime
            În hotărârea atacată s-a considerat că necesitatea ca un deputat să conserve probele privind activitatea asistenților săi nu ar fi nici retroactivă, nici constrângătoare.

            7.

            Al șaptelea motiv, întemeiat pe o calificare inexactă a probelor, pe o denaturare a faptelor și pe motive contradictorii
            Hotărârea atacată a elaborat în mod unilateral, a posteriori, fără temei juridic și fără coerență, o teorie a modurilor de probă recunoscute și admisibile a activității asistentului, le-a respins în mod arbitrar pe cele care au fost prezentate de recurent și i-a reproșat acestuia că nu a prezentat probe noi în instanță.

            8.

            Al optulea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității
            În hotărârea atacată se apreciază, pe de o parte, că măsurile de punere în aplicare nu ar lăsa nicio marjă de apreciere Secretarului General pentru a lua o decizie și, pe de altă parte, că recurentul nu ar fi dezvoltat o argumentație suficientă împotriva măsurilor de punere în aplicare sau a textelor pe care acestea se întemeiază.


201806220411970822018/C 240/663122018TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180514565722Cauza T-312/18: Acțiune introdusă la 14 mai 2018 – Dentsply De Trey/EUIPO – IDS (AQUAPRINT)
 ---documentbreak--- C2402018RO5620120180514RO0066562572Acțiune introdusă la 14 mai 2018 – Dentsply De Trey/EUIPO – IDS (AQUAPRINT)
   (Cauza T-312/18)2018/C 240/66Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Dentsply De Trey GmbH (Konstanz, Germania) (reprezentant: S. Clark, Solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: IDS SpA (Savona, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „AQUAPRINT” – cererea de înregistrare nr. 12 272 407

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 26 februarie 2018 în cauza R 1438/2017-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate, cu excepția părții în care camera de recurs a stabilit că produsele sunt identice/similare și că publicul relevant este specializat în domeniul dentar;

            —

            obligarea, în temeiul articolului 134 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, a EUIPO și, după caz, a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Dentsply în prezenta procedură;

            —

            modificarea deciziei și în ceea ce privește obligarea la plata cheltuielilor de judecată și obligarea, în temeiul articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, a intervenientei care cade în pretenții la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața camerei de recurs și a diviziei de opoziție.

      Motivele invocate

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001;

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 2017/1001.


201806220691970212018/C 240/355772015TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180529343411Cauza T-577/15: Hotărârea Tribunalului din 29 mai 2018 – Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control (SHERPA) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală SHERPA — Marca națională verbală anterioară SHERPA — Declarare a nulității parțiale — Obiectul litigiului în fața camerei de recurs — Utilizare serioasă a mărcii — Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 47 alineatul (2) du Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul 2017/1001] — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul 2017/1001]”]
 ---documentbreak--- C2402018RO3410120180529RO0035341341Hotărârea Tribunalului din 29 mai 2018 – Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control (SHERPA)
   (Cauza T-577/15) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală SHERPA — Marca națională verbală anterioară SHERPA — Declarare a nulității parțiale — Obiectul litigiului în fața camerei de recurs — Utilizare serioasă a mărcii — Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 47 alineatul (2) du Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul 2017/1001] — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul 2017/1001]”]”2018/C 240/35Limba de procedură: spaniola
      Părţile

      Reclamant: Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez (Erandio, Spania) (reprezentant: M. Esteve Sanz, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Núcleo de comunicaciones y control, SL (Madrid, Spania) (reprezentanți: P. López Ronda, G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal și E. Armero Lavie, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO du 17 iulie 2015 (cauza R 1135/2014-2) privind o procedură de declarare a nulității între Núcleo de comunicaciones y control și domnul Uribe Etxebarría Jiménez

      Dispozitivul

            1)

            Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 17 iulie 2015 (cauza R 1135/2014-2) în ceea ce privește produsele desemnate de marca contestată care aparțin clasei 9.

            2)

            Respinge în rest acțiunea.

            3)

            L’EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și o treime din cele efectuate de domnul Xabier Uribe Etxebarría Jiménez.

            4)

            Domnul Uribe Etxebarría Jiménez suportă două treimi din propriile cheltuieli de judecată.

            5)

            Núcleo de comunicaciones y control, SL, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 406, 7.12.2015.


201806220681970452018/C 240/491972017TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180504444411Cauza T-197/17: Ordonanța Tribunalului din 4 mai 2018 – Abel și alții/Comisia („Răspundere extracontractuală — Mediu — Adoptare de către Comisie a unui regulament privind emisiile poluante ale unor vehicule particulare și utilitare lejere — Cerere de reparare a prejudiciilor materiale și morale pretins a fi fost suferite de reclamanți — Lipsa caracterului real și sigur al prejudiciului — Situație care poate afecta moral orice persoană — Lipsa unui prejudiciu reparabil — Cerere de emitere a unei somații”)
 ---documentbreak--- C2402018RO4410120180504RO0049441441Ordonanța Tribunalului din 4 mai 2018 – Abel și alții/Comisia
   (Cauza T-197/17) (
         1
      )
   „(„Răspundere extracontractuală — Mediu — Adoptare de către Comisie a unui regulament privind emisiile poluante ale unor vehicule particulare și utilitare lejere — Cerere de reparare a prejudiciilor materiale și morale pretins a fi fost suferite de reclamanți — Lipsa caracterului real și sigur al prejudiciului — Situație care poate afecta moral orice persoană — Lipsa unui prejudiciu reparabil — Cerere de emitere a unei somații”)”2018/C 240/49Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamanți: Marc Abel (Montreuil, Franța) și ceilalți 1428 reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentant: J. Assous, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. F. Brakeland, M. Huttunen și A. Becker, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și vizând obținerea reparării prejudiciilor pe care reclamanții le-ar fi suferit ca urmare a adoptării Regulamentului (UE) 2016/646 al Comisiei din 20 aprilie 2016 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 692/2008 în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 6) (JO 2016, L 109, p. 1).

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Îi obligă pe domnul Marc Abel și pe ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 151, 15.5.2017.


201806220571970422018/C 240/673142018TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180515575821Cauza T-314/18: Acțiune introdusă la 15 mai 2018 – Hashem și Assi/JUR
 ---documentbreak--- C2402018RO5710120180515RO0067571582Acțiune introdusă la 15 mai 2018 – Hashem și Assi/JUR
   (Cauza T-314/18)2018/C 240/67Limba de procedură: spaniola
      Părțile

      Reclamanți: Hashem Asad Mohammad Hashem (Amán, Iordania), Souhair H. B. Assi (Amán) (reprezentanți: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías și A. Lois Perreau de Pinninck, avocați)

      Pârâtă: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

            —

            răspunderii extracontractuale a Comitetului unic de rezoluție [SRB] și obligarea acestuia la repararea prejudiciului suferit de reclamanți cauzat de ansamblul acțiunilor și omisiunilor SRB care i-au privat pe reclamanți de obligațiunile și de titlurile BANCO POPULAR ESPAÑOL, S.A. pe care le dețineau;

            —

            obligarea SRB la plata către reclamanți, cu titlu principal, a sumei corespunzătoare rambursării investițiilor efectuate, în cuantum de 5571434,73 euro în acțiuni ale Banco Popular sau, cu titlu subsidiar în raport cu ceea ce precedă, a sumei de 2341142,51 euro;

            —

            sumei exigibile cu dobânzi compensatorii începând de la 7 iunie 2017 și până la pronunțarea hotărârii în prezenta cauză;

            —

            majorarea sumei exigibile cu dobânzi compensatorii începând din 7 iunie 2017 și până la pronunțarea hotărârii în prezenta cauză;

            —

            obligarea Comitetului unic de rezoluție la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-659/17, Vallina Fonseca/CRU (2017, C-424, p. 42).


201806220451970562018/C 240/502062017TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180516444522Cauza T-206/17: Ordonanța Tribunalului din 16 mai 2018 – Argus Security Projects/Comisia și EUBAM Libya („Acţiune în anulare — Contracte de achiziţii publice de servicii — Procedură concurenţială negociată — Prestare de servicii de securitate în cadrul misiunii de asistenţă a Uniunii pentru o gestionare integrată a frontierelor în Libia — Respingere a ofertei unui ofertant şi atribuire a contractului în favoarea altui ofertant — Elemente ulterioare atribuirii contractului — Modificare substanţială a condiţiilor iniţiale ale contractului — Acţiune vădit nefondată”)
 ---documentbreak--- C2402018RO4420120180516RO0050442452Ordonanța Tribunalului din 16 mai 2018 – Argus Security Projects/Comisia și EUBAM Libya
   (Cauza T-206/17) (
         1
      )
   „(„Acţiune în anulare — Contracte de achiziţii publice de servicii — Procedură concurenţială negociată — Prestare de servicii de securitate în cadrul misiunii de asistenţă a Uniunii pentru o gestionare integrată a frontierelor în Libia — Respingere a ofertei unui ofertant şi atribuire a contractului în favoarea altui ofertant — Elemente ulterioare atribuirii contractului — Modificare substanţială a condiţiilor iniţiale ale contractului — Acţiune vădit nefondată”)”2018/C 240/50Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: Argus Security Projects Ltd (Limassol, Cipru) (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, P. Aalto și L. Baumgart, agenți), Mission d’assistance de l’Union européenne pour une gestion intégrée des frontières en Libye (EUBAM Libya) (reprezentant: E. Raoult, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea deciziei EUBAM Libya din 24 ianuarie 2017 de a nu reţine oferta depusă de reclamantă pentru atribuirea, printr-o procedură concurenţială negociată, a contractului privind serviciile de securitate în cadrul EUBAM Libya pentru o gestionare integrată a frontierelor în Libia (contractul EUBAM-13-020) şi de a atribui contractul în favoarea Garda World Ltd

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acţiunea.

            2)

            Obligă Argus Security Projects Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 195, 19.6.2017.


201806220271970292018/C 240/07302017CJC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL201805175622Cauza C-30/17: Hotărârea Curții (Camea a patra) din 17 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu/Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu (Trimitere preliminară — Dispoziții fiscale — Accize — Directiva 92/83/CEE — Articolul 3 alineatul (1) — Alcool și băuturi alcoolice — Bere — Bere aromatizată — Grad Plato — Mod de calcul)
 ---documentbreak--- C2402018RO520120180517RO00075262Hotărârea Curții (Camea a patra) din 17 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu/Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu
   (Cauza C-30/17) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Dispoziții fiscale — Accize — Directiva 92/83/CEE — Articolul 3 alineatul (1) — Alcool și băuturi alcoolice — Bere — Bere aromatizată — Grad Plato — Mod de calcul)”2018/C 240/07Limba de procedură: polona
      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu

      Pârâtă: Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice trebuie să fie interpretat în sensul că, pentru stabilirea bazei de impozitare a berilor aromatizate potrivit gradației Plato, este necesar să se ia în considerare extractul sec al mustului primar, fără a se ține seama de aromele și de siropul de zahăr adăugate după încheierea fermentării.
   (
         1
      )	JO C 161, 22.5.2017.


201806220421970162018/C 240/365662016TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180517353511Cauza T-566/16: Hotărârea Tribunalului din 17 mai 2018 – Josefsson/Parlamentul („Funcție publică — Agenți temporari — Contract pe perioadă nedeterminată — Concediere — Articolul 47 litera (c) punctul (i) din RAA — Eroare vădită de apreciere — Dreptul de a fi ascultat — Principiul bunei administrări — Obligația de solicitudine”)
 ---documentbreak--- C2402018RO3510120180517RO0036351351Hotărârea Tribunalului din 17 mai 2018 – Josefsson/Parlamentul
   (Cauza T-566/16) (
         1
      )
   „(„Funcție publică — Agenți temporari — Contract pe perioadă nedeterminată — Concediere — Articolul 47 litera (c) punctul (i) din RAA — Eroare vădită de apreciere — Dreptul de a fi ascultat — Principiul bunei administrări — Obligația de solicitudine”)”2018/C 240/36Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamant: Erik Josefsson (Malmö, Suedia) (reprezentanți: T. Bontinck, A. Guillerme și M. Forgeois, avocați)

      Pârât: Parlament European (reprezentanți: inițial M. Dean și L. Deneys, ulterior M. Dean și Í. Ní Riagáin Düro, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei autorității abilitate să încheie contractele de muncă în cadrul Parlamentului din 19 decembrie 2014 privind rezilierea contractului de agent temporar al reclamantului și, pe de altă parte, repararea prejudiciului moral pretins suferit de reclamant

      Dispozitivul

            1)

            Anulează decizia autorității abilitate să încheie contractele de muncă în cadrul Parlamentului European din 19 decembrie 2014 privind rezilierea contractului de agent temporar al domnului Erik Josefsson.

            2)

            Respinge în rest acțiunea.

            3)

            Obligă Parlamentul la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 27, 25.1.2016 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-138/15 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la data de 1.9.2016).


201806220201970712018/C 240/082292017CJC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL201805176611Cauza C-229/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Evonik Degussa GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară — Mediu — Sistemul de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Uniunii Europene — Alocarea cu titlu gratuit — Directiva 2003/87/CE — Articolul 10a — Anexa I — Decizia 2011/278/UE — Anexa I punctul 2 — Determinarea produselor de referință — Producerea de hidrogen — Limitele sistemului pentru produsul de referință hidrogen — Proces de separare a hidrogenului de un flux de gaz bogat care conține deja hidrogen)
 ---documentbreak--- C2402018RO610120180517RO00086161Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Evonik Degussa GmbH/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-229/17) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Mediu — Sistemul de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Uniunii Europene — Alocarea cu titlu gratuit — Directiva 2003/87/CE — Articolul 10a — Anexa I — Decizia 2011/278/UE — Anexa I punctul 2 — Determinarea produselor de referință — Producerea de hidrogen — Limitele sistemului pentru produsul de referință hidrogen — Proces de separare a hidrogenului de un flux de gaz bogat care conține deja hidrogen)”2018/C 240/08Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Evonik Degussa GmbH

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Dispozitivul

   Punctul 2 din anexa I la Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie interpretat în sensul că un proces, precum cel în discuție în litigiul principal, care nu permite producerea, prin sinteză chimică, a hidrogenului, ci doar izolarea acestei substanțe deja conținute într-un amestec gazos nu se încadrează în limitele sistemului pentru produsul de referință hidrogen. Situația ar fi diferită numai dacă acest proces, pe de o parte, ar fi asociat cu „producerea de hidrogen”, în sensul anexei I la Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009, și, pe de altă parte, ar avea o legătură tehnică cu aceasta.
   (
         1
      )	JO C 256, 7.8.2017.


201806220701970632018/C 240/514702017TC24020180709RO01ROINFO_JUDICIAL20180515454511Cauza T-470/17: Ordonanța Tribunalului din 15 mai 2018 – Sensotek/EUIPO – Senso Tecnologie (senso tek) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative senso tek — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară SENSOTEC — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Acțiune vădit nefondată”]
 ---documentbreak--- C2402018RO4510120180515RO0051451451Ordonanța Tribunalului din 15 mai 2018 – Sensotek/EUIPO – Senso Tecnologie (senso tek)
   (Cauza T-470/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative senso tek — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară SENSOTEC — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Acțiune vădit nefondată”]”2018/C 240/51Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamantă: Sensotek GmbH (Reichenbach an der Fils, Germania) (reprezentant: J. Klink, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: Senso Tecnologie Srl (Roma, Italia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 16 mai 2017 (cauza R 1953/2016-2) privind o procedură de opoziție între Senso Tecnologie și Sensotek

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă Sensotek GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 309, 18.9.2017.


201806290221986342018/C 249/082392018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201804035621Cauza C-239/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Thüringer Oberlandesgericht (Germania) la 3 aprilie 2018 – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH/Freistaat Thüringen
 ---documentbreak--- C2492018RO510120180403RO00085162Cerere de decizie preliminară introdusă de Thüringer Oberlandesgericht (Germania) la 3 aprilie 2018 – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH/Freistaat Thüringen
   (Cauza C-239/18)2018/C 249/08Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Thüringer Oberlandesgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă și apelantă: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Pârât și intimat: Freistaat Thüringen

      Întrebările preliminare

            1)

            Conform articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1768/95 (
                  1
               ), există un drept de informare în raport cu organismele oficiale care se limitează doar la informații privind speciile de plante, fără ca prin cererea de informații să poată fi de asemenea solicitate informații privind un soi protejat?

            2)

            În cazul în care din răspunsul la prima întrebare rezultă că poate fi invocat un asemenea drept de informare:

                     a)

                     Autoritatea care controlează subvenţiile acordate agricultorilor din fondurile Uniunii Europene și care, în acest context, stochează datele agricultorilor solicitanți care se referă şi la specii de plante poate fi calificată drept un organism oficial implicat în controlul producției agricole, în sensul articolului 11 alineatul (2) (prima liniuță) din Regulamentul (CE) nr. 1768/95?

                     b)

                     Organismul oficial are dreptul să rețină informațiile cerute dacă furnizarea de informații necesită recurgerea la un terţ pentru a prelucra şi a tria datele deținute de acel organism, iar acest fapt necesită un efort financiar de aproximativ 6000 de euro? Este relevantă împrejurarea că solicitantul este dispus să suporte costurile generate?

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 1768/95 al Comisiei din 24 iulie 1995 de stabilire a normelor de aplicare a derogării prevăzute la articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 al Consiliului de instituire a unui regim de protecție comunitară a soiurilor de plante (JO 1995, L 173, p. 14, Ediţie specială, 03/vol. 17, p. 177).


201806290241986752018/C 249/202902018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180426141521Cauza C-290/18: Acțiune introdusă la 26 aprilie 2018 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
 ---documentbreak--- C2492018RO1410120180426RO0020141152Acțiune introdusă la 26 aprilie 2018 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-290/18)2018/C 249/20Limba de procedură: portugheza
      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Costa de Oliveira și C. Hermes, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

            —

            declararea faptului că, prin nedesemnarea a 7 situri de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică atlantică recunoscute prin Decizia 2004/813/CE a Comisiei din 7 decembrie 2004 (
                  1
               ) și a 54 de situri de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană recunoscute prin Decizia 2006/613/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 (
                  2
               ) ca arii speciale de conservare, cât mai curând posibil și în termen de maximum șase ani, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (4) din Directiva 92/43/CEE privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (
                  3
               );

            —

            declararea faptului că Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 92/43/CEE privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, prin neadoptarea măsurilor de conservare necesare în conformitate cu necesitățile ecologice ale tipurilor de habitate naturale din anexa I și ale speciilor din anexa II prezente pe teritoriul celor 7 situri din regiunea biogeografică atlantică recunoscute prin Decizia 2004/813/CE a Comisiei din 7 decembrie 2004 și în cele 54 de situri de importanță comunitară din regiunea biogeografică mediteraneană recunoscute prin Decizia a Comisiei 2006/613/CE din 19 iulie 2006.

            —

            obligare Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Conform articolului 4 alineatul (4) din Directiva 92/43/CEE privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, Republica Portugheză trebuia să desemneze ca arii speciale de conservare 7 situri de importanță comunitară din regiunea biogeografică atlantică, recunoscute prin Decizia 2004/813/CE a Comisiei din 7 decembrie 2004, și 54 de situri de importanță comunitară din regiunea biogeografică mediteraneană, recunoscute prin Decizia 2006/613/CE a Comisiei din 19 iulie 2006, în termen de cel mult șase ani de la data adoptării acestor decizii. Termenele menționate au expirat la 7 decembrie 2010 și, respectiv, la 19 iulie 2012. Or, Republica Portugheză nu a procedat încă la desemnarea siturilor de importanță comunitară ca arii speciale de conservare.
   Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 92/43/CEE impune statelor membre să adopte, pentru ariile speciale de conservare, măsurile de conservare necesare, care pot implica eventual planuri de gestionare adecvate, speciale sau incluse în alte planuri de dezvoltare, precum și acte administrative sau clauze contractuale adecvate în conformitate cu necesitățile ecologice ale tipurilor de habitate naturale din anexa I și ale speciilor din anexa II prezente pe teritoriul respectivelor situri.
   Comisia consideră că măsurile adoptate de Republica Portugheză, în special planul sectorial Natura 2000, precum și alte măsuri menționate de autoritățile portugheze, nu în conformitate cu necesitățile ecologice specifice ale tipurilor de habitate naturale din anexa I și ale speciilor din anexa II la directivă și nu pot, în consecință, să fie considerate „măsuri de conservare necesare”, în sensul articolului 6 alineatul (1) din directiva respectivă.
   (
         1
      )	Decizia 2004/813/CE a Comisiei din 7 decembrie 2004 de adoptare, în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică atlantică (JO 2004, L 387, p 1, Ediție specială, 15/vol. 13, p. 5)
   (
         2
      )	Decizia 2006/613/CE a Comisiei din 19 din iulie 2006 de adoptare, în conformitate cu Directiva 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană (JO 2006, L 259, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 21)
   (
         3
      )	Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109).


201806290521986652018/C 249/59232018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180529454515Cauza T-23/18: Ordonanța Tribunalului din 29 mai 2018 – Nova Brands/ EUIPO – Natamil (Natamil)
 ---documentbreak--- C2492018RO4550120180529RO0059455451Ordonanța Tribunalului din 29 mai 2018 – Nova Brands/ EUIPO – Natamil (Natamil)
   (Cauza T-23/18) (
         1
      )2018/C 249/59Limba de procedură: englezaPreședintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.
   (
         1
      )	JO C 94, 12.3.2018.


201806290491986572018/C 249/342582017TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180606282811Cauza T-258/17: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2018 – Arbuzov/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețarea fondurilor — Lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Menținerea numelui reclamantului pe listă — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere”)
 ---documentbreak--- C2492018RO2810120180606RO0034281281Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2018 – Arbuzov/Consiliul
   (Cauza T-258/17) (
         1
      )
   „(„Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețarea fondurilor — Lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Menținerea numelui reclamantului pe listă — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere”)”2018/C 249/34Limba de procedură: ceha
      Părțile

      Reclamant: Sergej Arbuzov (Kiev, Ucraina) (reprezentant: M. Mleziva, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: R. Pekař și J.-P. Hix, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (PESC) 2017/381 a Consiliului din 3 martie 2017 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2017, L 58, p. 34), în măsura în care numele reclamantului a fost menținut pe lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive

      Dispozitivul

            1)

            Anulează Decizia (PESC) 2017/381 a Consiliului din 3 martie 2017 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care numele domnului Sergej Arbuzov a fost menținut pe lista persoanelor, a entităților sau a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive.

            2)

            Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 213, 3.7.2017.


201806290761986722018/C 249/352642017TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180606282922Cauza T-264/17: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2018 – Uponor Innovation/EUIPO – Swep International (SMATRIX) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SMATRIX — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară AsyMatrix — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 95 din Regulamentul 2017/1001) — Întinderea examinării care trebuie efectuată de camera de recurs — Absența unei aprecieri a unui mijloc de probă furnizat în fața diviziei de opoziție”]
 ---documentbreak--- C2492018RO2820120180606RO0035282292Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2018 – Uponor Innovation/EUIPO – Swep International (SMATRIX)
   (Cauza T-264/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SMATRIX — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară AsyMatrix — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 95 din Regulamentul 2017/1001) — Întinderea examinării care trebuie efectuată de camera de recurs — Absența unei aprecieri a unui mijloc de probă furnizat în fața diviziei de opoziție”]”2018/C 249/35Limba de procedură: engleza
      Părţile

      Reclamantă: Uponor Innovation AB (Borås, Suedia) (reprezentant: A. Kylhammar, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Ivanauskas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Swep International AB (Landskrona, Suedia) (reprezentanți: J. Norderyd și C. Sundén, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 1 martie 2017 (cauza R 236/2016-2) privind o procedură de opoziție între Swep International și Uponor Innovation.

      Dispozitivul

            1)

            Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 1 martie 2017 (cauza R 236/2016-2).

            2)

            EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Uponor Innovation în cadrul procedurii în fața Tribunalului.

            3)

            Swep International AB suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Uponor Innovation în cadrul procedurii în fața camerei de recurs a EUIPO.

      (
         1
      )	JO C 221, 10.7.2017.


201806290091986432018/C 249/092402018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201804046721Cauza C-240/18 P: Recurs introdus la 24 ianuarie 2018 de Constantin Film Produktion GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 4 aprilie 2018 în cauza T-69/17, Constantin Film Produktion GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
 ---documentbreak--- C2492018RO610120180404RO00096172Recurs introdus la 24 ianuarie 2018 de Constantin Film Produktion GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 4 aprilie 2018 în cauza T-69/17, Constantin Film Produktion GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-240/18 P)2018/C 249/09Limba de procedură: germana
      Părțile

      Recurentă: Constantin Film Produktion GmbH (reprezentanți: E. Saarmann și P. Baronikians, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

      Concluziile recurentei

            —

            Anularea Hotărârii Tribunalului din 24 ianuarie 2018;

            —

            obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă trei motive în susținerea recursului:
   1. Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene (RMU)

   Tribunalul Uniunii Europene ar fi respins în mod eronat cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene în litigiu întemeindu-se pe motivul absolut de refuz prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (f) din RMU (
         1
      ). Semnul nu ar fi contrar bunelor moravuri.
   În cadrul analizei aprecierilor făcute de organul inferior, Tribunalul ar fi săvârșit următoarele erori:
   Tribunalul ar fi examinat semnul „Fuck you, Goethe”, iar nu semnul solicitat în particular „Fack Ju Göthe”.
   Le Tribunal ar fi considerat în mod incorect că semnul solicitat prezintă o vulgaritate intrinsecă, și nu ar fi ținut seama de faptul că combinația termenilor „Fack Ju Göthe” constituie un concept artistic original și marcant care, ca urmare a ortografierii incorecte, pare a fi ludic și anodin.
   Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a confirmat percepția publicului germanofon stabilită de organul inferior. Recurenta ar fi dovedit succesul general al filmului „Fack Ju Göthe” în partea germanofonă a Uniunii Europene, precum și faptul că publicul relevant asociază semnul a cărui înregistrare se solicită cu o sursă de veselie și amuzament. Chiar acele (puține) persoane din rândul public care nu au auzit încă niciodată de existența filmului nu se pot simți jenați din cauza semnului a cărui înregistrare se solicită în privința produselor și serviciilor revendicate, întrucât scrierea fonetică este suficientă pentru a înlătura semnului caracterul serios. Semnul solicitat nu ar constrânge publicul să acționeze, nu i s-ar adresa în mod direct și nici nu l-ar vexa.
   2. Încălcarea principiului egalității de tratament

   Prin faptul că nu a aplicat la cazul particular aprecierile din decizia Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală privind semnul solicitat „DIE WANDERHURE” (Decizia camerei de recurs a OAPI din 28 mai 2015 – cauza R 2889/2014-4 – Die Wanderuhre), Tribunalul ar fi tratat în mod diferit situații care sunt în mare măsură similare.
   3. Încălcarea principiilor securității juridice și bunei administrări

   Prin faptul că a examinat semnul „Fuck you, Goethe” în loc de „Fack Ju Göthe” și prin aceea că nu a aplicat aprecierile întemeiate pe Decizia WANDERHURE, Tribunal a pronunțat o hotărâre care nu era nici previzibilă nici verificabilă.
   (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene [JO 2009, L 78, p. 1, cu modificările ulterioare, înlocuit prin Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca de Uniunii Europene, JO 2017, L 154, p. 1].


201806290501986632018/C 249/434652017TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180518343411Cauza T-465/17: Ordonanța Tribunalului din 18 mai 2018 – VKR Holding/EUIPO (VELUX) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale VELUX — Revendicarea seniorității mărcii naționale verbale anterioare VELUX — Revocarea deciziei camerei de recurs — Articolul 103 din Regulamentul (UE) 2017/1001 — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului”]
 ---documentbreak--- C2492018RO3410120180518RO0043341341Ordonanța Tribunalului din 18 mai 2018 – VKR Holding/EUIPO (VELUX)
   (Cauza T-465/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale VELUX — Revendicarea seniorității mărcii naționale verbale anterioare VELUX — Revocarea deciziei camerei de recurs — Articolul 103 din Regulamentul (UE) 2017/1001 — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului”]”2018/C 249/43Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: VKR Holding A/S (Søborg, Danemarca) (reprezentant: J. Heebøll, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 23 mai 2017 (cauza R 1927/2016-2) privind o cerere de revendicare a seniorității mărcii naționale (estoniene), identică cu marca verbală „VELUX”, înregistrată ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

            1)

            Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

            2)

            Obligă Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 309, 18.9.2017.


201806290251986362018/C 249/102432018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201804037821Cauza C-243/18 P: Recurs introdus la 3 aprilie 2018 de Întreprinderea comună europeană pentru ITER și pentru dezvoltarea energiei de fuziune împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 25 ianuarie 2018 în cauza T-561/16, Galocha/Întreprinderea comună Fusion for Energy
 ---documentbreak--- C2492018RO710120180403RO00107182Recurs introdus la 3 aprilie 2018 de Întreprinderea comună europeană pentru ITER și pentru dezvoltarea energiei de fuziune împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 25 ianuarie 2018 în cauza T-561/16, Galocha/Întreprinderea comună Fusion for Energy
   (Cauza C-243/18 P)2018/C 249/10Limba de procedură: spaniola
      Părțile

      Recurentă: Întreprinderea comună europeană pentru ITER și pentru dezvoltarea energiei de fuziune (reprezentanți: G. Poszler și R. Hanak, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Yosu Galocha

      Concluziile recurentei

            —

            Anularea Hotărârii din 25 ianuarie 2018 în cauza T-561/16, prin care Tribunalul a anulat listele de rezervă în cadrul procedurii de selecție F4E/CA/ST/FGIV/2015/001, precum și deciziile Fusion for Energy de a recruta candidații selecționați;

            —

            În cazul în care Curtea admite recursul, obligarea reclamantei în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată efectuate atât în primă instanță, cât și în cadrul recursului.

      Motiv unic

   Hotărârea atacată nu respectă principiul proporționalității și, prin urmare, penalizează în mod excesiv terții beneficiari printr-o decizie care s-a dovedit a fi neregulamentară.


201806290511986642018/C 249/442282018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180517353511Cauza T-228/18 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 17 mai 2018 – Transtec/Comisia („Măsuri provizorii — Achiziții publice — Contract-cadru de prestări de servicii în favoarea țărilor terțe beneficiare ale ajutorului extern al Uniunii — Cerere de măsuri provizorii — Lipsa urgenţei”)
 ---documentbreak--- C2492018RO3510120180517RO0044351351Ordonanța președintelui Tribunalului din 17 mai 2018 – Transtec/Comisia
   (Cauza T-228/18 R)
   „(„Măsuri provizorii — Achiziții publice — Contract-cadru de prestări de servicii în favoarea țărilor terțe beneficiare ale ajutorului extern al Uniunii — Cerere de măsuri provizorii — Lipsa urgenţei”)”2018/C 249/44Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: Transtec (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și N. Flandin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Aresu și J. Estrada de Solà, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, suspendarea executării deciziei Comisiei din 26 martie 2018 privind respingerea ofertei reclamantei și atribuirea contractului aferent lotului nr. 3 din cererea de ofertă „Contract-cadru pentru implementarea ajutorului extern pentru 2018 (FWC SIEA 2018) 2017/S 128-260026”, cu numărul EuropeAid/138778/DH/SER/Multi, unui număr de zece ofertanți și, pe de altă parte, obligarea Comisiei la includerea reclamantei, cu titlu provizoriu, printre ofertanții câștigători

      Dispozitivul

            1)

            Respinge cererea de măsuri provizorii.

            2)

            Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


201806290611986322018/C 249/363022017TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180529293021Cauza T-302/17: Hotărârea Tribunalului din 29 mai 2018 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (6000) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulităţii — Marcă a Uniunii Europene verbală 6000 — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 52 alineatul (1) literele (a) şi (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) literele (a) şi (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 2017/1001] — Egalitate de tratament — Principiul bunei administrări — Obligaţia de motivare”]
 ---documentbreak--- C2492018RO2910120180529RO0036291302Hotărârea Tribunalului din 29 mai 2018 – Sata/EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (6000)
   (Cauza T-302/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulităţii — Marcă a Uniunii Europene verbală 6000 — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 52 alineatul (1) literele (a) şi (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) literele (a) şi (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 2017/1001] — Egalitate de tratament — Principiul bunei administrări — Obligaţia de motivare”]”2018/C 249/36Limba de procedură: germana
      Părţile

      Reclamantă: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Germania) (reprezentant: M. C. Simon, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: D. Hanf, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Zhejiang Rongpeng Air Tools Co. Ltd (Pengjie Town, China) (reprezentanți: S. Fröhlich și M. Hartmann, avocați)

      Obiectul

   Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 martie 2017 (cauza R 656/2016-4) privind o procedură de declarare a nulităţii între Zhejiang Rongpeng Air Tools şi Sata

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acţiunea.

            2)

            Obligă Sata GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 231, 17.7.2017.


201806290071986412018/C 249/112452018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201804098811Cauza C-245/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale ordinario di Udine (Italia) la 9 aprilie 2018 – Fallimento Tecnoservice Int. Srl/Poste Italiane SpA
 ---documentbreak--- C2492018RO810120180409RO00118181Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale ordinario di Udine (Italia) la 9 aprilie 2018 – Fallimento Tecnoservice Int. Srl/Poste Italiane SpA
   (Cauza C-245/18)2018/C 249/11Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Tribunale ordinario di Udine

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Fallimento Tecnoservice Int. Srl

      Pârâtă: Poste Italiane SpA

      Întrebarea preliminară

   Articolele 74 și 75 din Directiva 2007/64/CE (
         1
      ), în versiunea în vigoare la 3 august 2015 și în ceea ce privește obligațiile și limitele răspunderii prestatorului de servicii de plată, astfel cum au fost transpuse în ordinea juridică italiană prin articolele 24 și 25 din Decretul legislativ nr. 1[1]/201[0], trebuie interpretate în sensul că se aplică numai prestatorului de servicii de plată al părții care ordonă executarea unui astfel de serviciu sau în sensul că se aplică și prestatorului de servicii de plată al beneficiarului?
   (
         1
      )	Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE (JO L 319, p. 1).


201806290751986712018/C 249/462842018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180503363721Cauza T-284/18: Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – Arbuzov/Consiliul
 ---documentbreak--- C2492018RO3610120180503RO0046361372Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – Arbuzov/Consiliul
   (Cauza T-284/18)2018/C 249/46Limba de procedură: ceha
      Părțile

      Reclamant: Sergej Arbuzov (Kiev, Ucraina) (reprezentant: M. Mleziva, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei (PESC) 2018/333 a Consiliului din 5 martie 2018 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care îl vizează pe Sergej Arbuzov;

            —

            obligarea Consiliului Uniunii Europene să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Sergej Arbuzov.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

            1.

            Primul motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la bună administrare.
            În susținerea cererii, reclamantul invocă printre altele că Consiliul Uniunii Europene nu a dat dovadă de diligență cu ocazia adoptării Deciziei (PESC) 2018/333 din 5 martie 2018, dat fiind că înainte de adoptarea deciziei atacate nu a analizat argumentele și probele prezentate de reclamant în apărarea sa și și-a întemeiat decizia în principal pe o scurtă expunere a Parchetului General din Ucraina, fără a solicita nicio informație suplimentară cu privire la desfășurarea anchetei din Ucraina.

            2.

            Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate al reclamantului
            Reclamantul susține în această privință că măsurile restrictive adoptate împotriva sa sunt disproporționate, depășesc ceea ce este necesar și constituie o atingere a garanțiilor prevăzute de dreptul internațional referitoare la protecția dreptului de proprietate al reclamantului.


201806290131986472018/C 249/122532018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL201804128922Cauza C-253/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 12 aprilie 2018 – Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG
 ---documentbreak--- C2492018RO820120180412RO00128292Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 12 aprilie 2018 – Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG
   (Cauza C-253/18)2018/C 249/12Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Pârâtă și apelantă: Stadt Euskirchen

      Reclamantă și intimată: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

      Alte părți în procedură: SVE Stadtverkehr Euskirchen GmbH, RVK Regionalverkehr Köln GmbH

      Întrebarea preliminară

   Prin impunerea în sarcina operatorului intern a obligației de prestare proprie a majorității serviciilor publice de transport de călători, articolul 5 alineatul (2) a doua teză litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 (
         1
      ) exclude posibilitatea ca operatorul intern să presteze majoritatea acestor servicii prin intermediul unei societăți la care deține 2,5 % din părțile sociale, în condițiile în care restul părților sociale sunt deținute direct sau indirect de alte autorități competente?
   (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO 2007, L 315, p.1)


201806290641986392018/C 249/472852018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180504373821Cauza T-285/18: Acțiune introdusă la 4 mai 2018 – Pšonka/Consiliul
 ---documentbreak--- C2492018RO3710120180504RO0047371382Acțiune introdusă la 4 mai 2018 – Pšonka/Consiliul
   (Cauza T-285/18)2018/C 249/47Limba de procedură: ceha
      Părțile

      Reclamant: Viktor Pavlovič Pšonka (Kiev, Ucraina) (reprezentant: M. Mleziva, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei (PESC) 2018/333 a Consiliului din 5 martie 2018 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/326 al Consiliului din 5 martie 2018, în măsura în care această decizie și acest regulament îl vizează pe reclamat;

            —

            obligarea Consiliului Uniunii Europene să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de reclamant.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

            1.

            Primul motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la bună administrare.
            În susținerea cererii, reclamantul invocă printre altele că Consiliul Uniunii Europene nu a dat dovadă de diligență cu ocazia adoptării Deciziei (PESC) 2018/333 din 5 martie 2018, dat fiind că înainte de adoptarea deciziei atacate nu a analizat argumentele și probele prezentate de reclamant în apărarea sa și și-a întemeiat decizia în principal pe o scurtă expunere a Parchetului General din Ucraina, fără a solicita nicio informație suplimentară cu privire la desfășurarea anchetei din Ucraina.

            2.

            Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate al reclamantului.
            Reclamantul susține în această privință că măsurile restrictive adoptate împotriva sa sunt disproporționate, depășesc ceea ce este necesar și constituie o atingere a garanțiilor prevăzute de dreptul internațional referitoare la protecția dreptului de proprietate al reclamantului.

            3.

            Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantului, astfel cum sunt garantate de Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.
            Reclamantul susține în această privință că, prin adoptarea măsurilor restrictive, i-au fost încălcate dreptul la un proces echitabil și prezumția de nevinovăție, precum și dreptul la protecția proprietății private.


201806290051986602018/C 249/213112018CJC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180509151731Cauza C-311/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Ireland) la 9 mai 2018 – Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems
 ---documentbreak--- C2492018RO1510120180509RO0021151173Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Ireland) la 9 mai 2018 – Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems
   (Cauza C-311/18)2018/C 249/21Limba de procedură: engleza
      Instanța de trimitere

   High Court (Irlanda)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Data Protection Commissioner

      Pârâți: Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

      Întrebările preliminare

            1.

            În cazul în care datele cu caracter personal sunt transferate de o societate privată dintr-un stat membru al Uniunii Europene (UE) către o societate privată dintr-o țară terță în scop comercial, în conformitate cu Decizia 2010/87/UE (
                  1
               ), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2297 a Comisiei (
                  2
               ) (denumită în continuare „Decizia SCC”) și pot fi prelucrate ulterior în țara terță de către autoritățile acesteia în scopuri de securitate națională, dar și în scopul aplicării legii și al desfășurării afacerilor externe ale țării terțe, dreptul Uniunii (inclusiv Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, denumită în continuare „carta”) se aplică în cazul transferului de date sub rezerva dispozițiilor articolului 4 alineatul (2) TUE privind securitatea națională și a dispozițiilor articolului 3 alineatul (2) prima liniuță din Directiva 95/46/CE (
                  3
               ) (denumită în continuare „directiva”) în ceea ce privește siguranța publică, apărarea și securitatea statului?

            2.

                        (1)

                        Pentru a se stabili dacă există o încălcare a drepturilor unei persoane fizice prin transferul de date din Uniunea Europeană către o țară terță în temeiul Deciziei SCC, unde pot fi prelucrate ulterior în scopuri de securitate națională, elementul de comparație relevant în sensul directivei este:

                                 (a)

                                 Carta, TUE, TFUE, directiva, CEDO (sau orice alte prevederi ale dreptului Uniunii Europene); sau

                                 (b)

                                 Dreptul intern al unuia sau al mai multor state membre?

                        (2)

                        Dacă elementul de comparație relevant este (b), printre elementele de comparație trebuie incluse și uzanțele din unul sau mai multe state membre în contextul securității naționale?

            3.

            La aprecierea faptului dacă o țară terță asigură nivelul de protecție impus de dreptul Uniunii Europene pentru datele cu caracter personal transferate către respectiva țară în sensul articolului 26 din directivă, nivelul de protecție în țara terță trebuie să fie evaluat în raport cu:

                     (a)

                     Normele aplicabile în țara terță, rezultate din dreptul său intern sau din acordurile internaționale și practica menită să asigure conformitatea cu aceste norme, inclusiv normele profesionale și măsurile de securitate respectate în țara terță;
                     sau

                     (b)

                     Normele menționate la punctul (a), împreună cu practicile administrative, de reglementare și de conformitate și cu garanțiile, procedurile, protocoalele, mecanismele de supraveghere și remediile non-juridice așa cum sunt în vigoare în țara terță?

            4.

            Având în vedere faptele constatate de High Court în legătură cu dreptul Statelor Unite, se încalcă drepturile persoanelor fizice prevăzute la articolele 7 și/sau 8 din cartă în cazul în care se transferă date cu caracter personal din Uniunea Europeană către Statele Unite în temeiul Deciziei SCC?

            5.

            Având în vedere faptele constatate de High Court în legătură cu dreptul Statelor Unite, dacă datele cu caracter personal sunt transferate din Uniunea Europeană către Statele Unite în temeiul Deciziei SCC:

                     (a)

                     Nivelul de protecție acordat de Statele Unite respectă esența dreptului unei persoane fizice de a introduce o acțiune în justiție în cazul încălcării drepturilor sale în materie de confidențialitatea datelor garantat prin articolul 47 din cartă?
                     În cazul unui răspuns afirmativ la punctul (a),

                     (b)

                     Limitările impuse de dreptul Statelor Unite cu privire la dreptul unei persoane fizice de a introduce o acțiune în justiție în contextul securității naționale a Statelor Unite sunt proporționale în sensul articolului 52 din cartă și nu depășesc ceea ce este necesar într-o societate democratică în scopuri de securitate națională?

            6.

                        (1)

                        Care este nivelul de protecție care se impune să fie acordat datelor cu caracter personal transferate către o țară terță în temeiul clauzelor contractuale standard adoptate în conformitate cu o decizie a Comisiei întemeiată pe articolul 26 alineatul (4) în lumina prevederilor directivei și, în special, în temeiul articolelor 25 și 26 interpretate din perspectiva cartei?

                        (2)

                        Care sunt aspectele care trebuie luate în considerare pentru a se aprecia dacă nivelul de protecție acordat datelor transferate către o țară terță în temeiul Deciziei SSC satisface cerințele directivei și ale cartei?

            7.

            Faptul că respectivele clauze contractuale standard se aplică între exportatorul de date și importatorul de date și nu obligă autoritățile naționale ale unei țări terțe care poate solicita importatorului de date să pună la dispoziția serviciilor sale de securitate, pentru prelucrare ulterioară, datele cu caracter personal transferate în temeiul clauzelor prevăzute de Decizia SCC împiedică clauzele să ofere garanții suficiente, astfel cum sunt prevăzute la articolul 26 alineatul (2) din directivă?

            8.

            Dacă un importator de date dintr-o țară terță face obiectul unor legi de supraveghere care, din punctul de vedere al autorității de protecție a datelor sunt contrare prevederilor Anexei la Decizia SCC sau celor ale articolului 25 sau ale articolului 26 din directivă și/sau cartei, autoritatea de protecția datelor are obligația de a utiliza competențele sale executorii în temeiul articolului 28 alineatul (3) din directivă pentru a suspenda transferul de date sau exercitarea unor astfel de competențe este limitată doar la cazuri excepționale, în lumina considerentului (11) al directivei [considerentul (11) al Deciziei 2010/87/UE], ori autoritatea de protecție a datelor poate face uz de marja sa de apreciere pentru a nu suspenda transferul de date?

            9.

                        (1)

                        În sensul articolului 25 alineatul (6) din directivă, Decizia (UE) 2016/1250 (
                              4
                           ) („Decizia privind Scutul de confidențialitate”) constituie o apreciere de aplicare generală obligatorie pentru autoritățile de protecție a datelor și pentru instanțele statelor membre, având ca efect că Statele Unite asigură un nivel adecvat de protecție potrivit articolului 25 alineatul (2) din directivă în temeiul dreptului lor intern sau al acordurilor internaționale din care fac parte?

                        (2)

                        În cazul unui răspuns negativ la întrebarea de la punctul (1), care este relevanța, dacă există una, Deciziei privind Scutul de confidențialitate în aprecierea efectuată cu privire la caracterul adecvat al garanțiilor furnizate pentru transferul de date către Statele Unite, transferate în temeiul Deciziei SCC?

            10.

            Date fiind constatările High Court cu privire la dreptul Statelor Unite, existența Ombudsmanului pentru Scutul de confidențialitate în temeiul Anexei A – Anexei III la Decizia privind Scutul de confidențialitate, coroborată cu regimul existent în Statele Unite garantează că Statele Unite asigură o cale de atac persoanelor vizate ale căror date cu caracter personal sunt transferate către Statele Unite în temeiul Deciziei SCC, care este compatibilă cu articolul 47 din cartă?

            11.

            Decizia SCC încalcă articolele 7, 8 și/sau 47 din cartă?

      (
         1
      )	Decizia Comisiei din 5 februarie 2010 privind clauzele contractuale tip pentru transferul de date cu caracter personal către persoanele împuternicite de către operator stabilite în țări terțe în temeiul Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2010, L 39, p. 5).
   (
         2
      )	Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/2297 a Comisiei din 16 decembrie 2016 de modificare a Deciziilor 2001/497/CE și 2010/87/UE privind clauzele contractuale standard pentru transferul de date cu caracter personal către țările terțe și către persoanele împuternicite de către operator stabilite în țări terțe, în temeiul Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2016, L 344, p.100).
   (
         3
      )	Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO 1995, L 281, p. 31, Ediție specială 13/vol. 17, p. 10).
   (
         4
      )	Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/1250 a Comisiei din 12 iulie 2016 în temeiul Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind caracterul adecvat al protecției oferite de Scutul de confidențialitate UE-SUA (JO 2016, L 207, p. 1).


201806290601986312018/C 249/482892018TC24920180716RO01ROINFO_JUDICIAL20180504383921Cauza T-289/18: Acțiune introdusă la 4 mai 2018 – Pšonka/Consiliul
 ---documentbreak--- C2492018RO3810120180504RO0048381392Acțiune introdusă la 4 mai 2018 – Pšonka/Consiliul
   (Cauza T-289/18)2018/C 249/48Limba de procedură: ceha
      Părțile

      Reclamant: Artem Viktorovič Pšonka (Kramatorsk, Ucraina) (reprezentant: M. Mleziva, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei (PESC) 2018/333 a Consiliului din 5 martie 2018 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina şi a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/326 al Consiliului din 5 martie 2018, în măsura în care această decizie şi acest regulament îl privesc pe reclamant

            —

            obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata propriilor cheltuieli de judecată şi a celor efectuate de reclamant

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la bună administrare

                     —

                     în susţinerea acţiunii, reclamantul afirmă, printre altele, că atunci când a adoptat Decizia (PESC) 2018/333 din 5 martie 2018, Consiliul Uniunii Europene nu a dovedit diligenţa necesară, întrucât, înainte de adoptarea deciziei atacate, acesta nu a examinat afirmaţiile şi nici probele prezentate de reclamant, care pledează în favoarea acestuia din urmă, şi s-a întemeiat în esenţă pe prezentarea succintă a procurorului general al Ucrainei şi nu a solicitat nicio informaţie suplimentară cu privire la desfăşurarea anchetei în Ucraina.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la proprietate al reclamantului

                     —

                     în această privinţă, reclamantul susţine că măsurile restrictive care au fost adoptate împotriva sa sunt disproporţionate, depăşesc ceea ce este necesar şi încalcă garanţiile prevăzute de dreptul internaţional cu privire la protejarea dreptului de proprietate al reclamantului.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantului, astfel cum sunt garantate prin Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale

                     —

                     în această privinţă, reclamantul susţine că adoptarea măsurilor restrictive împotriva sa a adus atingere dreptului său la un proces echitabil, prezumţiei de nevinovăţie, precum şi dreptului său la protejarea proprietăţii private.


201807060281993572018/C 259/152512017CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180531111222Cauza C-251/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 31 mai 2018 – Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Colectarea și tratarea apelor urbane reziduale — Directiva 91/271/CEE — Articolele 3, 4 și 10 — Hotărâre a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor — Neexecutare — Articolul 260 alineatul (2) TFUE — Sancțiuni pecuniare — Penalitate cu titlu cominatoriu și sumă forfetară)
 ---documentbreak--- C2592018RO1120120180531RO0015112122Hotărârea Curții (Camera întâi) din 31 mai 2018 – Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-251/17) (
         1
      )
   „(Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Colectarea și tratarea apelor urbane reziduale — Directiva 91/271/CEE — Articolele 3, 4 și 10 — Hotărâre a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor — Neexecutare — Articolul 260 alineatul (2) TFUE — Sancțiuni pecuniare — Penalitate cu titlu cominatoriu și sumă forfetară)”2018/C 259/15Limba de procedură: italiana
      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve și L. Cimaglia, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de M. Russo și de F. De Luca, avvocati dello Stato)

      Dispozitivul

            1)

            Prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pe care le presupune executarea Hotărârii din 19 iulie 2012, Comisia/Italia (C-565/10, nepublicată, EU:C:2012:476), Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.

            2)

            În cazul în care neîndeplinirea obligațiilor constatată la punctul 1 persistă în ziua pronunțării prezentei hotărâri, obligă Republica Italiană la plata către Comisia Europeană a unei penalități cu titlu cominatoriu de 30112500 de euro pe semestru de întârziere în punerea în aplicare a măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii din 19 iulie 2012, Comisia/Italia (C-565/10, nepublicată, EU:C:2012:476), de la data pronunțării prezentei hotărâri până la executarea completă a Hotărârii din 19 iulie 2012, Comisia/Italia (C-565/10, nepublicată, EU:C:2012:476), al cărei cuantum efectiv trebuie calculat la finalul fiecărei perioade de șase luni prin reducerea cuantumului total aferent fiecăreia dintre aceste perioade cu un procent corespunzător proporției care reprezintă echivalentul-locuitor al aglomerărilor al căror sistem de colectare și de tratare a apelor urbane reziduale a devenit conform cu Hotărârea din 19 iulie 2012, Comisia/Italia (C-565/10, nepublicată, EU:C:2012:476), la sfârșitul perioadei avute în vedere, în raport cu echivalentul-locuitor al aglomerărilor care nu dispun de astfel de sisteme în ziua pronunțării prezentei hotărâri.

            3)

            Obligă Republica Italiană la plata către Comisia Europeană a unei sume forfetare de 25 de milioane de euro.

            4)

            Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 221, 10.7.2017.


201807060201993652018/C 259/292712018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180419202121Cauza C-271/18 P: Recurs introdus la 19 aprilie 2018 de Republica Slovacă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 5 februarie 2018 în cauza T-216/15, Dôvera zdravotná poisťovňa/Comisia
 ---documentbreak--- C2592018RO2010120180419RO0029201212Recurs introdus la 19 aprilie 2018 de Republica Slovacă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 5 februarie 2018 în cauza T-216/15, Dôvera zdravotná poisťovňa/Comisia
   (Cauza C-271/18 P)2018/C 259/29Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurentă: Republica Slovacă (reprezentant: B. Ricziová)

      Celelalte părți din procedură: Dôvera zdravotná poisťovňa, a.s., Union zdravotná poisťovňa, a.s., Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

            —

            anularea Hotărârii Tribunalului din 5 februarie 2018 în cauza T-216/15, Dôvera/Comisia, prin care Tribunalul a admis acțiunea formulată de Dôvera;

            —

            respingerea acțiunii formulate de Dôvera zdravotná poisťovňa, a.s. ca nefondată și

            —

            obligarea Dôvera zdravotná poisťovňa, a.s. și a Union zdravotná poisťovňa, a.s. zdravotná poisťovňa, a.s. la plata cheltuielilor de judecată.

      În ipoteza în care Curtea ajunge la concluzia că nu dispune de suficiente informații pentru a statua definitiv asupra litigiului, Republica Slovacă solicită Curții, cu titlu subsidiar:

            —

            anularea Hotărârii Tribunalului din 5 februarie 2018 în cauza T-216/15, Dôvera/Comisia, prin care Tribunalul a admis acțiunea formulată de Dôvera;

            —

            trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului și

            —

            soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, Republica Slovacă invocă patru motive care justifică anularea hotărârii atacate a Tribunalului:

            1.

            Prin intermediul primului motiv, Republica Slovacă arată că, în hotărârea atacată, Tribunalul și-a depășit competența de control jurisdicțional asupra deciziilor Comisiei în materie de ajutoare de stat. Jurisprudența constantă a Curții referitoare la această chestiune este univocă și, potrivit Republicii Slovace, nu a fost respectată în speță. Republica Slovacă afirmă că, în hotărârea atacată, Tribunalul nu a respectat marja largă de apreciere a Comisiei în ceea ce privește problemele economice complexe și nu a stabilit existența unei erori vădite de apreciere săvârșite de Comisie, ci s-a limitat să substituie cu propria apreciere aprecierea Comisiei, care era în sens contrar, depășindu-și astfel competența de control jurisdicțional.

            2.

            Prin intermediul celui de al doilea motiv, Republica Slovacă arată că, în hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat sub două aspecte elementele de probă care i-au fost prezentate, ajungând la constatări de fapt material eronate, aceste erori decurgând clar din documente care figurează în dosar. Denaturarea invocată a elementelor de probă privește, pe de o parte, criteriul beneficiilor și, pe de altă parte, criteriul concurenței în cadrul regimului slovac de asigurare obligatorie de sănătate.

            3.

            Prin intermediul celui de al treilea motiv, Republica Slovacă arată că, în hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește calificarea regimului slovac de asigurare obligatorie de sănătate, încălcând astfel în același timp articolul 107 alineatul (1) TFUE și principiul securității juridice. Hotărârea atacată este incompatibilă cu jurisprudența anterioară a Curții referitoare la sistemele de securitate socială. Concret, Tribunalul i) s-a pronunțat într-un sens opus față de Curte în cauzele anterioare similare, ii) s-a pronunțat în același sens precum Curtea în cauze anterioare diferite și iii) nu a respectat esența abordării jurisprudenței anterioare a Curții, potrivit căreia calificarea unui sistem determinat de securitate socială rezultă din caracteristicile sale dominante.

            4.

            În sfârșit, prin intermediul celui de al patrulea motiv, Republica Slovacă afirmă că motivarea hotărârii atacate prezintă mai multe lacune, care justifică anularea hotărârii atacate de Curte. Mai precis, i) Tribunalul nu a explicat unele dintre concluziile și raționamentele sale (care erau, în plus, determinante), ii) motivarea hotărârii atacate este, în mai multe privințe, contradictorie și Tribunalul se contrazice în hotărârea atacată și iii) în motivarea hotărârii atacate, Tribunalul nu a luat în considerare afirmațiile pertinente ale Comisiei și ale Republicii Slovace. Procedând astfel, Tribunalul nu a respectat cerința motivării care decurge din dispozițiile coroborate ale articolului 36 și ale articolului 53 alineatul (1) din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene.


201807060601994532018/C 259/573042018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180508424321Cauza T-304/18: Acțiune introdusă la 8 mai 2018 – MLPS/Comisia
 ---documentbreak--- C2592018RO4210120180508RO0057421432Acțiune introdusă la 8 mai 2018 – MLPS/Comisia
   (Cauza T-304/18)2018/C 259/57Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: Mouvement pour la liberté de la protection sociale (MLPS) (Paris, Franța) (reprezentant: M. Gibaud, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            constatarea și judecarea abținerii de a acționa a Comisiei Europene, care s-a abținut în mod nelegal să continue soluționarea plângerii asociației Mouvement pour la liberté de la protection sociale (MLPS) din 21 decembrie 2017;

            —

            anularea pur și simplu a deciziei din 7 martie 2018 a Comisiei Europene prin care se refuză continuarea soluționării plângerii asociației Mouvement pour la liberté de la protection sociale (MLPS) din 21 decembrie 2017;

            —

            statuarea potrivit legii în ceea ce privește cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat în special pe o apreciere eronată efectuată în decizia atacată potrivit căreia regimurile franceze de securitate socială ar putea fi calificate drept „regim legal de securitate socială”, deși nu ar fi deloc regimuri destinate ansamblului populației, nici măcar ansamblului persoanelor active, ci regimuri care grupează lucrătorii potrivit statutului lor profesional, cărora ar trebui, prin urmare, să li se aplice Directivele 92/49/CEE și 92/96/CEE.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului uniformității juridice, în măsura în care Franța s-ar afla într-o situație strict asemănătoare cu cea a Slovaciei, pentru care Tribunalul a statuat că „activitatea de furnizare a asigurării medicale obligatorii în Slovacia prezintă, având în vedere scopul lucrativ urmărit de societățile de asigurare medicală și existența unei concurențe intense privind calitatea și oferta de servicii, un caracter economic” (Hotărârea din 5 februarie 2018, Dôvera zdravotná poist’ovňa/Comisia, T-216/15, nepublicată, EU:T:2018:64, punctul 68). Potrivit reclamantei, nu s-ar putea, așadar, să se statueze diferit pentru Franța.


201807060561993542018/C 259/438822016TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180607313222Cauza T-882/16: Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2018 – Sipral World/EUIPO – La Dolfina (DOLFINA) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca verbală a Uniunii Europene DOLFINA — Lipsa utilizării serioase a mărcii — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Obligație de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 94 din Regulamentul 2017/1001)”]
 ---documentbreak--- C2592018RO3120120180607RO0043312322Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2018 – Sipral World/EUIPO – La Dolfina (DOLFINA)
   (Cauza T-882/16) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca verbală a Uniunii Europene DOLFINA — Lipsa utilizării serioase a mărcii — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Obligație de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 94 din Regulamentul 2017/1001)”]”2018/C 259/43Limba de procedură: engleza
      Părţile

      Reclamantă: Sipral World, SL (Barcelona, Spania) (reprezentanți: R. Almaraz Palmero și A. Ruo, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Ivanauskas și D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: La Dolfina, SA (Buenos Aires, Argentina) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 22 septembrie 2016 (cauza R 1897/2015-2) privind o procedură de decădere între La Dolfina și Sipral World

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă Sipral World, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 46, 13.2.2017.


201807060611993552018/C 259/583082018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180517434421Cauza T-308/18: Acțiune introdusă la 17 mai 2018 – Hamas/Consiliul
 ---documentbreak--- C2592018RO4310120180517RO0058431442Acțiune introdusă la 17 mai 2018 – Hamas/Consiliul
   (Cauza T-308/18)2018/C 259/58Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: Hamas (Doha, Qatar) (reprezentant: L. Glock, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei (PESC) 2018/475 a Consiliului din 21 martie 2018 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei (PESC) 2017/1426 (JO 2018, L 79, p. 26);

            —

            anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/468 al Consiliului din 21 martie 2018 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/1420 (JO 2018, L 79, p. 7);
            în măsura în care aceste acte privesc Hamas, inclusiv Hamas-Izz al-Din al-Qassem;

            —

            obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 1 alineatul (4) din Poziţia comună 2001/931.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe erori săvârşite de Consiliu cu privire la realitatea faptelor imputate reclamantei.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe erori de apreciere săvârşite de Consiliu în ceea ce priveşte caracterul terorist al organizaţiei Hamas.

            4.

            Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului neamestecului.

            5.

            Al cincilea motiv, întemeiat pe insuficienta luare în considerare a evoluției situației ca urmare a scurgerii timpului.

            6.

            Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea obligaţiei de motivare.

            7.

            Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare şi a dreptului la o protecţie jurisdicţională efectivă.