201806150441954822018/C 231/182622018CJC23120180702RO01ROINFO_JUDICIAL20180416141632Cauza C-262/18 P: Recurs introdus la 16 aprilie 2018 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 5 februarie 2018 în cauza T-216/15, Dôvera zdravotná poist'ovňa, a.s./Comisia Europeană
 ---documentbreak--- C2312018RO1420120180416RO0018142163Recurs introdus la 16 aprilie 2018 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 5 februarie 2018 în cauza T-216/15, Dôvera zdravotná poist'ovňa, a.s./Comisia Europeană
   (Cauza C-262/18 P)2018/C 231/18Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: P.J. Loewenthal, F. Tomat, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s., Republica Slovacă, Union zdravotná poist'ovňa a.s.

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curţii:

            —

            anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 5 februarie 2018 în cauza T-216/15, Dôvera/Comisia;

            —

            trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

            —

            cu titlu subsidiar, utilizarea competenţei sale, prevăzute la articolul 61 primul paragraf a doua teză din Statutul Curţii de Justiţie a Uniunii Europene, de a soluţiona în mod definitiv litigiul, şi

            —

            dispunerea soluționării cererii privind cheltuielile de judecată aferente prezentei proceduri odată cu fondul, dacă trimite cauza spre rejudecare la Tribunal, sau obligarea Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s. şi a Union zdravotná poist'ovňa a.s la plata cheltuielilor de judecată, dacă soluţionează în mod definitiv litigiul.

      Motivele și principalele argumente

   Prin hotărârea atacată, Tribunalul a anulat Decizia (UE) 2015/248 a Comisiei din 15 octombrie 2014 privind măsurile SA.23008 (2013/C) (ex 2013/NN) puse în aplicare de Republica Slovacă în favoarea Spoločná zdravotná poisťovňa, a. s. (SZP) și Všeobecná zdravotná poisťovňa, a. s. (VZP) (JO 2015, L 41, p. 25).
   Comisia invocă trei motive în susţinerea recursului formulat împotriva hotărârii atacate.
   În primul rând, Comisia consideră că Tribunalul nu şi-a respectat obligaţia de motivare care îi revine în temeiul articolului 36 şi al articolului 53 primul paragraf din Statutul Curţii. În hotărârea atacată, Tribunalul susţine că a anulat decizia atacată prin admiterea celui de al doilea motiv invocat de reclamanta în primă instanţă, potrivit căruia Comisia a concluzionat în mod eronat că regimul slovac de asigurări obligatorii de sănătate este fondat în esenţă pe solidaritate. Totuşi, criteriul juridic pe care l-a reţinut în fapt pentru a anula decizia menţionată este cel propus de reclamanta în primă instanţă în cadrul primului motiv invocat de aceasta, potrivit căruia simpla prezenţă a unor caracteristici economice transformă furnizarea de asigurări de sănătate într-o activitate economică. În măsura în care criteriile juridice invocate de reclamantă în cadrul primului şi al celui de al doilea motiv se exclud reciproc, Comisia nu este în măsură să înţeleagă pe ce temei a fost anulată decizia atacată.
   În al doilea rând, Comisia apreciază că Tribunalul a săvârşit o eroare de drept întrucât a interpretat în mod eronat noţiunea de întreprindere în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. În hotărârea atacată, Tribunalul a confirmat concluzia Comisiei potrivit căreia regimul slovac de asigurări obligatorii de sănătate era fondat în esenţă pe solidaritate, precum şi explicaţiile acesteia potrivit cărora caracteristicile economice ale regimului menţionat au fost introduse pentru a permite atingerea obiectivelor sale sociale şi de solidaritate. Totuşi, acesta a constatat că Comisia a săvârşit o eroare de apreciere întrucât a concluzionat că activitatea exercitată de societăţile de asigurări de sănătate în cadrul regimului slovac de asigurări obligatorii de sănătate nu avea un caracter economic. Tribunalul a ajuns la această concluzie subliniind posibilitatea ca societăţile de asigurare să realizeze, să utilizeze şi să distribuie o parte din profiturile lor, precum şi concurenţa dintre societăţile menţionate în atragerea asiguraţilor şi în ceea ce priveşte calitatea serviciilor. Tribunalul a considerat ulterior că simpla prezenţă, în Republica Slovacă, a unor societăţi de asigurare care urmăresc un scop lucrativ transformă SZP şi VZP, prin efectul de contagiune, în întreprinderi în sensul articolului107 alineatul (1) TFUE. Concluzionând în acest sens, Tribunalul nu a ţinut seama de jurisprudenţa potrivit căreia un regim de asigurări de sănătate care este fondat în esenţă pe solidaritate şi ale cărui caracteristici economice au fost introduse pentru a asigura continuitatea regimului şi realizarea obiectivelor sociale şi de solidaritate care îl susţin nu prezintă un caracter economic, astfel încât prestatorii de asigurări de sănătate care operează în cadrul acestui regim nu sunt întreprinderi.
   În al treilea rând, Comisia consideră că Tribunalul a denaturat elementele de probă care i-au fost prezentate în primă instanţă, întrucât a concluzionat că exista „o concurenţă intensă şi complexă” între prestatorii de asigurări de sănătate în Slovacia, în timp ce din dosarul cauzei rezulta numai un grad de concurenţă foarte limitat în ceea ce priveşte furnizarea unor prestaţii facultative cu titlu gratuit.


201808030342049932018/C 294/181182018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180214131422Cauza C-118/18 P: Recurs introdus la 14 februarie 2018 de Hochmann Marketing GmbH, fostă Bittorrent Marketing GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2017 în cauza T-771/15, Hochmann Marketing/EUIPO
 ---documentbreak--- C2942018RO1320120180214RO0018132142Recurs introdus la 14 februarie 2018 de Hochmann Marketing GmbH, fostă Bittorrent Marketing GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 decembrie 2017 în cauza T-771/15, Hochmann Marketing/EUIPO
   (Cauza C-118/18 P)2018/C 294/18Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurentă: Hochmann Marketing GmbH, fostă Bittorrent Marketing GmbH (reprezentant: C. Hoppe, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   Prin Ordonanța din 28 iunie 2018, Curtea (Camera a noua) a declarat recursul inadmisibil.


201808030202050072018/C 294/514072018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180621373822Cauza C-407/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Višje sodišče v Mariboru (Slovenia) la 21 iunie 2018 – Aleš Kuhar, Jožef Kuhar/Addiko Bank d.d.
 ---documentbreak--- C2942018RO3720120180621RO0051372382Cerere de decizie preliminară introdusă de Višje sodišče v Mariboru (Slovenia) la 21 iunie 2018 – Aleš Kuhar, Jožef Kuhar/Addiko Bank d.d.
   (Cauza C-407/18)2018/C 294/51Limba de procedură: slovena
      Instanța de trimitere

   Višje sodišče v Mariboru

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Aleš Kuhar, Jožef Kuhar

      Pârâtă: Addiko Bank d.d.

      Întrebarea preliminară

   În considerarea principiului efectivității dreptului Uniunii Europene, Directiva 93/13/CEE (
         1
      ) a Consiliului trebuie interpretată în sensul că, în cadrul procedurii de executare, instanța de executare este ținută din oficiu să refuze executarea din cauza unei clauze abuzive (excesive) conținute într un act notarial direct executoriu (titlu executoriu), într o cauză precum cea supusă examinării, în care reglementarea procedurală a statului membru nu îi atribuie instanței de executare o posibilitate efectivă de a întrerupe sau de a suspenda executarea (la cererea debitorului sau din oficiu) până la adoptarea unei decizii definitive pe fond cu privire la caracterul abuziv al clauzei, pronunțată la încheierea procedurii de judecată inițiate de debitor în calitate de consumator?
   (
         1
      )	Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


201808030252049692018/C 294/075642016CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL201806286611Cauza C-564/16 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 iunie 2018 – Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)/Puma SE [Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Articolul 8 alineatul (5) – Articolul 76 – Procedură de opoziție – Motive relative de refuz – Regulamentul (CE) nr. 2868/95 – Norma 19 – Norma 50 alineatul (1) – Existența unor decizii anterioare ale Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) prin care se recunoaște renumele mărcii anterioare – Principiul bunei administrări – Luare în considerare a acestor decizii în proceduri de opoziție ulterioare – Obligația de motivare – Obligații procedurale ale camerelor de recurs ale EUIPO]
 ---documentbreak--- C2942018RO610120180628RO00076161Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 iunie 2018 – Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)/Puma SE
   (Cauza C-564/16 P) (
         1
      )
   „[Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 8 alineatul (5) — Articolul 76 — Procedură de opoziție — Motive relative de refuz — Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Norma 19 — Norma 50 alineatul (1) — Existența unor decizii anterioare ale Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) prin care se recunoaște renumele mărcii anterioare — Principiul bunei administrări — Luare în considerare a acestor decizii în proceduri de opoziție ulterioare — Obligația de motivare — Obligații procedurale ale camerelor de recurs ale EUIPO]”2018/C 294/07Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurent: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: D. Botis și D. Hanf, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Puma SE (reprezentant: P. González-Bueno Catalán de Ocón, avocat)

      Dispozitivul

            1)

            Respinge recursul.

            2)

            Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 86, 20.3.2017.


201808030052049982018/C 294/293562018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180531222211Cauza C-356/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 31 mai 2018 – Christian Gmoser/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich
 ---documentbreak--- C2942018RO2210120180531RO0029221221Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 31 mai 2018 – Christian Gmoser/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich
   (Cauza C-356/18)2018/C 294/29Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Landesgericht Salzburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Christian Gmoser

      Pârâtă: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 90/619/CEE (A doua directivă privind asigurarea de viață) (
                  1
               ), astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/96/CEE (A treia directivă privind asigurarea de viață) (
                  2
               ), coroborat cu articolul 31 din Directiva 92/96/CEE trebuie interpretat în sensul că informarea privind posibilitatea renunțării trebuie să conțină și o mențiune cu privire la faptul că nu este necesar ca renunțarea să fie făcută într-o formă anume?

            2)

            Asiguratul poate, ca urmare a unei informări deficitare privind dreptul de anulare, să notifice renunțarea și după rezilierea contractului de asigurare de viață ca urmare a denunțării (și a răscumpărării) de către asigurat?

      (
         1
      )	A doua Directivă 90/619/CEE a Consiliului din 8 noiembrie 1990 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea eficientă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 79/267/CEE (JO 1990, L 330, p. 50).
   (
         2
      )	Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (A treia directivă privind asigurarea de viață) (JO 1992, L 360, p. 1).


201808030692050792018/C 294/604022017TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180703454622Cauzele T-402/17 și T-403/17: Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2018 – Vienna International Hotelmanagement/EUIPO (Vienna House și VIENNA HOUSE) [„Marcă a Uniunii Europene – Cereri de înregistrare a mărcilor Uniunii Europene verbală Vienna House și figurativă VIENNA HOUSE – Motiv absolut de refuz – Caracter descriptiv – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul 2017/1001]”]
 ---documentbreak--- C2942018RO4520120180703RO0060452462Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2018 – Vienna International Hotelmanagement/EUIPO (Vienna House și VIENNA HOUSE)
   (Cauzele T-402/17 și T-403/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Cereri de înregistrare a mărcilor Uniunii Europene verbală Vienna House și figurativă VIENNA HOUSE — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul 2017/1001]”]”2018/C 294/60Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamantă: Vienna International Hotelmanagement AG (Viena, Austria) (reprezentant: E. Zrzavy, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

      Obiectul

   Două acțiuni formulate împotriva Deciziilor Camerei a patra de recurs a EUIPO din 25 aprilie 2017 (cauzele R 333/2016-4 și R 332/2016-4) privind cererile de înregistrare, pe de o parte, a semnului verbal Vienna House și, pe de altă parte, a semnului figurativ VIENNA HOUSE ca mărci ale Uniunii Europene

      Dispozitivul

            1)

            Conexează cauzele T-402/17 și T-403/17 în vederea pronunțării prezentei hotărâri.

            2)

            Respinge acțiunile.

            3)

            Obligă Vienna International Hotelmanagement AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 277, 21.8.2017.


201808030752050992018/C 294/764132018TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180704616111Cauza T-413/18: Acțiune introdusă la 4 iulie 2018 – Portigon/SRB
 ---documentbreak--- C2942018RO6110120180704RO0076611611Acțiune introdusă la 4 iulie 2018 – Portigon/SRB
   (Cauza T-413/18)2018/C 294/76Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamantă: Portigon AG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: D. Bliesener și V. Jungkind, avocați)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei pârâtului din 12 aprilie 2018 privind calculul contribuțiilor ex-ante pentru anul 2018 la fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2018/03), în măsura în care o privește pe reclamantă;

            —

            obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 7 motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-420/17, Portigon/CRU (
         1
      )
   (
         1
      )	JO 2017, C 277, p. 56.


201808030632050822018/C 294/774152018TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180704626321Cauza T-415/18: Acțiune introdusă la 4 iulie 2018 – Silgan Closures și Silgan Holdings/Comisia
 ---documentbreak--- C2942018RO6210120180704RO0077621632Acțiune introdusă la 4 iulie 2018 – Silgan Closures și Silgan Holdings/Comisia
   (Cauza T-415/18)2018/C 294/77Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamante: Silgan Closures GmbH (München, Germania) și Silgan Holdings Inc. (Stamford, Connecticut, Statele Unite) (reprezentanți: D. Seeliger, Y. Gürer, R. Grafunder și V. Weiss, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei de inspecție C(2018) 2173 final din 6 aprilie 2018, notificată la 24 aprilie 2018;

            —

            anularea oricărei măsuri adoptate pe baza inspecției efectuate în temeiul acestei decizii nelegale;

            —

            obligarea Comisiei la predarea totalității copiilor de documente realizate în cadrul inspecției și ridicare de aceasta, sub sancțiunea anulării de către Tribunal a viitoarei decizii a Comisiei și

            —

            obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă următoarele motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului esențial la apărare și a principiilor de procedură
            În cadrul primului motiv, reclamantele critică în special faptul că Bundeskartellamt (Oficiul Federal pentru Concurență, Germania) a furnizat Comisiei informații pe care reclamantele le puseseră la dispoziția Bundeskartellamt în procedura națională aflată în curs din 2014, în cadrul cooperării lor, și care, prin urmare, nu ar fi trebuit să fie comunicate în cursul schimbului de informații, conform articolului 12 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (
                  1
               ).

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe insuficiența motivării deciziei de inspecție și pe descrierea disproporționat de extinsă și nespecifică a obiectului inspecției („fishing expedition”), precum și pe lipsa unor indicii suficiente

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității
            În această privință, reclamantele susțin că ordinul de a efectua o inspecție din cauza anchetelor și a stării de avansare a procedurii în fața Bundeskartellamt nu era nici necesară, nici adecvată.

            4.

            Al patrulea motiv, întemeiat pe un abuz de putere
            În cadrul celui de al patrulea motiv, reclamantele susțin că ordinul de a efectua o inspecție se întemeiază pe considerații străine. Este vorba despre o cooperare ilegală între Bundeskartellamt și Comisie pentru a permite Comisiei să sancționeze întreprinderi care nu ar fi putut fi sancționate la nivel național din cauza lacunelor legislative.

            5.

            Al cincilea motiv, întemeiat pe necompetența Comisiei și pe încălcarea principiului subsidiarității
            În această privință, reclamantele obiectează că nu reiese că Bundeskartellamt nu era capabil să conducă până la sfârșit în mod legal procedura pendinte în fața sa și că nu există un motiv pentru care procedura, din cauza amplorii sau a efectelor sale, ar trebui desfășurată mai bine la nivelul Uniunii într-un stadiu atât de tardiv.

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


201808030242050482018/C 294/303572018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180531232311Cauza C-357/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 31 mai 2018 – Bettina Plackner/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich
 ---documentbreak--- C2942018RO2310120180531RO0030231231Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 31 mai 2018 – Bettina Plackner/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich
   (Cauza C-357/18)2018/C 294/30Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Landesgericht Salzburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bettina Plackner

      Pârâtă: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

      Întrebarea preliminară

   Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 90/619/CEE (A doua directivă privind asigurarea de viață) (
         1
      ), astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/96/CEE (A treia directivă privind asigurarea de viață) (
         2
      ), coroborat cu articolul 31 din Directiva 92/96/CEE trebuie interpretat în sensul că informarea privind posibilitatea renunțării trebuie să conțină și o mențiune cu privire la faptul că nu este necesar ca renunțarea să fie făcută într-o formă anume?
   (
         1
      )	A doua Directivă 90/619/CEE a Consiliului din 8 noiembrie 1990 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea eficientă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 79/267/CEE (JO 1990, L 330, p. 50).
   (
         2
      )	Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (A treia directivă privind asigurarea de viață) (JO 1992, L 360, p. 1).


201808030162050392018/C 294/443872018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180612323211Cauza C-387/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polonia) la 12 iunie 2018 – Delfarma Sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
 ---documentbreak--- C2942018RO3210120180612RO0044321321Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polonia) la 12 iunie 2018 – Delfarma Sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
   (Cauza C-387/18)2018/C 294/44Limba de procedură: polona
      Instanța de trimitere

   Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Delfarma Sp. z o.o.

      Pârât: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

      Întrebarea preliminară

   Dreptul Uniunii, în special articolul 34 și articolul 36 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, se opune reglementării naționale potrivit căreia autorizația de introducere pe piață într-un stat membru a unui medicament din import paralel nu poate fi acordată, și aceasta exclusiv pentru motivul că medicamentul care face obiectul importului paralel a fost introdus pe piață în statul membru de export ca echivalent al produsului de referință, respectiv în temeiul unei documentații sumare, iar în statul membru de import respectivul medicament a fost introdus pe piață ca medicament de referință, respectiv în temeiul unei documentații complete, acest refuz având loc fără analiza identității terapeutice a celor două produse și fără ca autoritatea națională să solicite documentația autorității competente din țara de export, în pofida existenței unei asemenea posibilități?


201808030432049872018/C 294/313592018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180601232422Cauza C-359/18 P: Recurs introdus la 1 iunie 2018 de Agenția Europeană pentru Medicamente împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 22 martie 2018 în cauza T-80/16, Shire Pharmaceuticals Ireland/EMA
 ---documentbreak--- C2942018RO2320120180601RO0031232242Recurs introdus la 1 iunie 2018 de Agenția Europeană pentru Medicamente împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 22 martie 2018 în cauza T-80/16, Shire Pharmaceuticals Ireland/EMA
   (Cauza C-359/18 P)2018/C 294/31Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurentă: Agenția Europeană pentru Medicamente (reprezentanți: S. Marino, A. Spina, S. Drosos, T. Jabłoński, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Shire Pharmaceuticals Ireland Ltd, Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurenta solicită Curții:

            —

            admiterea recursului EMA și anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-80/16;

            —

            respingerea cererii de anulare ca nefondată și

            —

            obligarea reclamantei în primă instanță la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente acestei proceduri (inclusiv cheltuielile de judecată efectuate în procedura în fața Tribunalului).

      Motivele și principalele argumente

   EMA invocă două motive de recurs.

            1)

            Primul motiv de recurs cuprinde două aspecte. În cadrul primului aspect al acestui prim motiv de recurs, EMA susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, la punctul 50 din hotărârea atacată, că articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul privind produsele medicamentoase orfane (
                  1
               ) ar trebui interpretat separat de articolul 5 alineatul (2). Această interpretare încalcă articolul 5 alineatul (1), întrucât subminează eficacitatea dispoziției.
            În cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv de recurs, EMA susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, la punctul 64 din hotărârea atacată, că EMA ar trebui să se întemeieze pe noțiunea de produs medicamentos atunci când stabilește, în sensul articolului 5 alineatul (1), dacă o cerere de desemnare ca produs medicamentos orfan și o cerere de autorizație de comercializare depusă anterior se suprapun.

            2)

            În cadrul celui de al doilea motiv de recurs, EMA susține că Tribunalul s-a întemeiat pe o interpretare eronată a noțiunii de medicamente, astfel cum este prevăzută la articolul 1 punctul 2 din Directiva 2001/83/CE (
                  2
               ), în măsura în care a statuat că o diferență în ceea ce privește excipienții și căile de administrare între două produse le-ar face diferite în sensul articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul privind produsele medicamentoase orfane.

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 141/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 1999 privind produsele medicamentoase orfane (JO 2000, L 18, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 233).
   (
         2
      )	Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).


201808030812050762018/C 294/784212018TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180710636311Cauza T-421/18: Acțiune introdusă la 10 iulie 2018 – Bauer Radio/EUIPO – Weinstein (MUSIKISS)
 ---documentbreak--- C2942018RO6310120180710RO0078631631Acțiune introdusă la 10 iulie 2018 – Bauer Radio/EUIPO – Weinstein (MUSIKISS)
   (Cauza T-421/18)2018/C 294/78Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Bauer Radio Ltd (Peterborough, Regatul Unit) (reprezentant: G. Messenger, barrister)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Simon Weinstein (Viena, Austria)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MUSIKISS – cererea de înregistrare nr. 12 317 616

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 14 martie 2018 în cauza R 510/2017-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea EUIPO la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

            —

            încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (EU) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


201808030822050902018/C 294/623412018TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180531474821Cauza T-341/18: Acțiune introdusă la 31 mai 2018 – NEC Corporation/Comisia
 ---documentbreak--- C2942018RO4710120180531RO0062471482Acțiune introdusă la 31 mai 2018 – NEC Corporation/Comisia
   (Cauza T-341/18)2018/C 294/62Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: NEC Corporation (Tokyo, Japonia) (reprezentanți: R. Bachour, Solicitor, O. Brouwer și A. Pliego Selie, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei C(2018) 1768 final a Comisiei din 21 martie 2018 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul AT.40136 – Condensatoare), în măsura în care prin aceasta se constată că reclamanta a încălcat articolul 101 TFUE/articolul 53 din Acordul privind SEE,

            —

            cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate în măsura în care aplică o amendă reclamantei, și/sau

            —

            cu titlu mai subsidiar, exercitarea competenței sale de fond pentru a adapta cuantumul amenzii – în lumina argumentelor prezentate la motivele 1 și 2 – la un nivel care este prevăzut de lege, rațiunea conceptului juridic al recidivei ca circumstanță agravantă justificând o majorare a unei amenzi, și care este proporțional, și

            —

            obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

            1.

            Primul motiv este întemeiat pe faptul că decizia atacată cuprinde erori vădite de drept și de apreciere și este viciată de o lipsă de motivare, atunci când aplică recidiva ca circumstanță agravantă la amendarea NEC Corporation, și pe faptul că amenda aplicată NEC Corporation încalcă principiul proporționalității.

            2.

            Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă dreptul la apărare al reclamantei atunci când sugerează la articolul 1 că reclamanta însăși a participat la încălcarea constatată, deși acest lucru nu a fost prezentat, nici măcar sugerat, în comunicarea privind obiecțiunile. Mai mult, această constatare ar fi eronată de drept și de fapt și ar conține aprecieri și motivări contradictorii, deoarece ar recunoaște (dar califica drept irelevant) faptul că NEC Corporation nu avea cunoștință de încălcare și, totodată, ar considera NEC Corporation în mod explicit răspunzătoare în calitate de întreprindere-mamă pentru (presupusul) control asupra Tokin Corporation într-o anumită perioadă.

            3.

            Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că Comisia a omis să aplice aceeași reducere cuantumului de bază al amenzii pe care a impus-o Tokin Corporation precum cea aplicată cuantumului de bază utilizat pentru amenda impusă NEC Corporation și, de asemenea, pe faptul că aceasta ar fi trebuit să aplice o valoare medie a vânzărilor pentru stabilirea amenzii, în loc să se bazeze pe o valoare nereprezentativă a vânzărilor din ultimul an al încălcării constatate. Aceste deficiențe ar conduce la erori în calcularea amenzii și/sau ar determina o amendă disproporționată (și o lipsă de motivare pentru primul element, întrucât nu se precizează în motivarea deciziei atacate de ce aceeași reducere aparent nu a fost aplicată asupra cuantumului de bază utilizat pentru amenda aplicată NEC Corporation).


201808030422049862018/C 294/323642018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180604242411Cauza C-364/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 4 iunie 2018 – Eni SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze
 ---documentbreak--- C2942018RO2410120180604RO0032241241Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 4 iunie 2018 – Eni SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze
   (Cauza C-364/18)2018/C 294/32Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Eni SpA

      Pârâți: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze

      Întrebarea preliminară

   Dacă dispozițiile conținute în Directiva 94/22/CEE (
         1
      ), la articolul 6 alineatul (1) și în al șaselea considerent, se opun unei reglementări naționale, mai precis articolului 19 alineatul 5-bis din Decretul legislativ nr. 625 din 1996, care, ca urmare a interpretării oferite de Consiglio di Stato prin hotărârea nr. 290/2018, permite impunerea, în cadrul plății redevențelor, a parametrului QE, bazat pe cotațiile petrolului și ale altor combustibili, iar nu potrivit indicelui Pfor, raportat la prețul gazelor pe piața pe termen scurt.
   (
         1
      )	Directiva 94/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind condițiile de acordare și folosire a autorizațiilor de prospectare, explorare și extracție a hidrocarburilor (JO L 164, p. 3, Ediţie specială, 06/vol. 2, p. 173).


201808030772050862018/C 294/794232018TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180706646411Cauza T-423/18: Acțiune introdusă la 6 iulie 2018 – Fissler/EUIPO (vita)
 ---documentbreak--- C2942018RO6410120180706RO0079641641Acțiune introdusă la 6 iulie 2018 – Fissler/EUIPO (vita)
   (Cauza T-423/18)2018/C 294/79Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamantă: Fissler GmbH (Idar-Oberstein, Germania) (reprezentant: G. Hasselblatt, și K. Middelhoff, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală vita – cererea de înregistrare nr. 15 857 188

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 28 martie 2018 în cauza R 1326/2017-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

            —

            încălcarea articolului 7 literele (c) și (d) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


201808030452050172018/C 294/086352016CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL201806287711Cauza C-635/16 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 iunie 2018 – Spliethoff's Bevrachtingskantoor BV/Comisia Europeană [Recurs – Acțiune în anulare – Admisibilitate – Stabilirea obiectului litigiului – Asistență financiară în domeniul Mecanismului pentru Interconectarea Europei (MIE) – Sectorul transporturilor pentru perioada 2014-2020 – Cereri de propuneri – Agenția Executivă pentru Inovare și Rețele (INEA) – E-mail prin care recurenta este informată în legătură cu respingerea propunerii sale – Decizie ulterioară a Comisiei Europene privind stabilirea listei propunerilor selectate – Protecție jurisdicțională efectivă]
 ---documentbreak--- C2942018RO710120180628RO00087171Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 iunie 2018 – Spliethoff's Bevrachtingskantoor BV/Comisia Europeană
   (Cauza C-635/16 P) (
         1
      )
   „[Recurs — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Stabilirea obiectului litigiului — Asistență financiară în domeniul Mecanismului pentru Interconectarea Europei (MIE) — Sectorul transporturilor pentru perioada 2014-2020 — Cereri de propuneri — Agenția Executivă pentru Inovare și Rețele (INEA) — E-mail prin care recurenta este informată în legătură cu respingerea propunerii sale — Decizie ulterioară a Comisiei Europene privind stabilirea listei propunerilor selectate — Protecție jurisdicțională efectivă]”2018/C 294/08Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurentă: Spliethoff's Bevrachtingskantoor BV (reprezentant: Y. de Vries, advocaat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Samnadda și J. Hottiaux, agenți)

      Dispozitivul

            1)

            Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 11 octombrie 2016, Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Comisia (T-564/15, nepublicată, EU:T:2016:611).

            2)

            Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

            3)

            Cererile privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (
         1
      )	JO C 70, 6.3.2017.


201808030672050962018/C 294/633422018TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180530484921Cauza T-342/18: Acțiune introdusă la 30 mai 2018 – Nichicon Corporation/Comisia
 ---documentbreak--- C2942018RO4810120180530RO0063481492Acțiune introdusă la 30 mai 2018 – Nichicon Corporation/Comisia
   (Cauza T-342/18)2018/C 294/63Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Nichicon Corporation (Kyoto, Japonia) (reprezentanți: A. Ablasser-Neuhuber, F. Neumayr, G. Fussenegger și H. Kühnert, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea în totalitate a Deciziei C(2018) 1768 final a Comisiei din 21 martie 2018 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul AT.40136 – Condensatoare), în măsura în care o privește pe reclamantă;

            —

            cu titlu subsidiar, anularea în parte:

                     a.

                     a articolului 1 litera (f) din decizia atacată, care constată că reclamanta a participat la o încălcare unică și continuă a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în sectorul condensatoarelor electrolitice, care acoperă integral SEE și care constă în înțelegeri și/sau practici concertate având ca obiect coordonarea politicii în materie de prețuri de la 26 iunie 1998 până la 31 mai 2010,

                     b.

                     a articolului 2 litera (i) din decizia atacată, care aplică reclamantei o amendă de 72901000 de euro și

            —

            reducerea amenzii aplicate reclamantei în temeiul articolului 261 TFUE și al articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (
                  1
               );

            —

            în orice caz, substituirea aprecierii Comisiei cu propria apreciere în ceea ce privește cuantumul amenzii și reducerea amenzii aplicate reclamantei în temeiul articolului 261 TFUE și al articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1/2013 al Consiliului și

            —

            obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată în temeiul articolului 134 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe erori materiale de fapt
            Erorile materiale de fapt invocate se referă în special la trei perioade de contacte. Reclamanta susține că Comisia a efectuat constatări de fapt eronate care nu au fost demonstrate suficient. În consecință, Comisia ar fi apreciat în mod nejustificat încălcarea articolului 101 TFUE.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe erori de drept privind calificarea drept încălcare unică și continuă și prezumția privind răspunderea reclamantei pentru participare
            Al doilea motiv privește presupusele erori săvârșite de Comisie privind atât calificarea contactelor identificate drept o încălcare unică și continuă, cât și răspunderea reclamantei pentru o astfel de încălcare. În primul rând, Comisia nu ar fi reușit să stabilească corespunzător cerințelor legale întinderea unei încălcări unice și continue. În al doilea rând, Comisia ar fi considerat în mod neîntemeiat că reclamanta este răspunzătoare pentru contacte la care nu a participat. În al treilea rând, Comisia ar fi concluzionat în mod greșit că încălcarea a continuat fără întrerupere înainte de 7 noiembrie 2003. În al patrulea rând, Comisia ar fi considerat în mod neîntemeiat că reclamanta este răspunzătoare pentru participarea neîntreruptă la o încălcare unică și continuă după 10 noiembrie 2008. În consecință, dreptul Comisia de a-i aplica penalități reclamantei s-ar fi prescris. În al cincilea rând, Comisia ar fi considerat în mod greșit că participarea reclamantei la o încălcare unică și continuă a continuat în pofida unei distanțări exprese.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe necompetență

            4.

            Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în stabilirea amenzii
            În cel de al patrulea motiv, reclamanta prezintă presupusele erori vădite de apreciere în stabilirea amenzii. În primul rând, Comisia ar fi încălcat principiul proporționalității și orientările sale privind calcularea amenzilor prin luarea în considerare în mod eronat a valorii totale a vânzărilor în SEE ca bază pentru calculul amenzii. În al doilea și al treilea rând, prin determinarea în mod greșit atât a coeficientului de gravitate, cât și a cuantumului suplimentar, Comisia ar fi încălcat principiul proporționalității, obligația de motivare, precum și principiul ne bis in idem. În al patrulea rând, Comisia ar fi încălcat principiul proporționalității, obligația sa de motivare și principiul egalității de tratament, omițând să reflecte în mod corespunzător în amendă participarea limitată a reclamantei. Mai mult, Comisia ar fi încălcat principiul proporționalității și orientările sale privind metoda de calcul al amenzii prin neluarea în considerare a circumstanțelor atenuante ale reclamantei, a neglijenței, a rolului său substanțial limitat și a comportamentului său concurențial.

            5.

            Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură
            Al cincilea motiv privește presupusa încălcare de către Comisie a normelor fundamentale de procedură în sensul articolului 263 TFUE prin faptul că a omis să transmită Nichicon o comunicare suplimentară privind obiecțiunile și prin stabilirea unui termen prea scurt pentru ca aceasta să își poată pregăti apărarea.

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003 L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


201808030272049782018/C 294/453892018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180613323322Cauza C-389/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgia) la 13 iunie 2018 – Brussels Securities SA/État belge
 ---documentbreak--- C2942018RO3220120180613RO0045322332Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgia) la 13 iunie 2018 – Brussels Securities SA/État belge
   (Cauza C-389/18)2018/C 294/45Limba de procedură: franceza
      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Brussels Securities SA

      Pârât: État belge

      Întrebarea preliminară

   Articolul 4 din Directiva 90/43/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (
         1
      ) (înlocuită, începând din 18 ianuarie 2012, de Directiva 2011/96/UE a Consiliului din 30 noiembrie 2011 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (
         2
      )) coroborat cu celelalte surse ale dreptului comunitar
   trebuie interpretat în sensul că se opune ca o reglementare a unei autorități naționale, precum Codul impozitelor pe venit 1992 și Decretul regal de punere în aplicare a Codului impozitelor pe venit 1992, din textele aplicabile pentru exercițiul fiscal 2011,
   care a optat pentru un regim de scutire (neimpozitarea profiturilor distribuite primite de o societate-mamă în cadrul relației sale cu filiala) care constă, într-o primă etapă, în includerea dividendelor distribuite de filială în baza impozabilă a societății-mamă și, într-o a doua etapă, în deducerea acestor dividende din baza impozabilă respectivă în proporție de 95 %, cu titlu de venituri impozitate definitiv,
   ca urmare a aplicării coroborate, în vederea stabilirii bazei de calcul al impozitului pe profit al societății-mamă, a acestui regim belgian de deducere a veniturilor impozitate definitiv și (1) a normelor referitoare la o altă deducere care constituie un avantaj fiscal prevăzut de această reglementare (deducerea pentru capitalul cu risc), (2) a dreptului de a deduce soldul pierderilor anterioare recuperabile, (3) a dreptului de a reporta pentru exercițiile financiare următoare imputarea excedentului veniturilor impozitate definitiv, a deducerii pentru capitalul cu risc și a soldului pierderilor anterioare recuperabile, atunci când pentru un exercițiu financiar cuantumul acestora este superior celui al profitului impozabil, și (4) a ordinii de imputare care prevede, pentru aceste exerciții financiare următoare, că imputarea trebuie să se realizeze, până la epuizarea profitului impozabil, mai întâi asupra veniturilor impozitate definitiv reportate, apoi asupra deducerii pentru capitalul cu risc reportată (a cărei reportare este limitată la „următoarele șapte perioade fiscale”), apoi asupra soldului pierderilor anterioare recuperabile,
   să conducă la reducerea, până la concurența totalității sau a unei părți a dividendelor primite de la filială, a pierderilor pe care societatea-mamă le-ar fi putut deduce în cazul în care dividendele ar fi fost pur și simplu înlăturate din profitul exercițiului financiar în cursul căruia au fost obținute (având drept efect reducerea rezultatului impozabil al acestui exercițiu financiar și majorarea, dacă este cazul, a pierderilor fiscale reportabile) în loc să fie menținute în acest profit și să facă ulterior obiectul unor norme privind scutirea și reportarea cuantumului scutit în cazul insuficienței profitului,
   și anume reducerea soldului pierderilor anterioare recuperabile ale societății-mamă care poate apărea în cadrul exercițiilor financiare ulterioare unui exercițiu financiar în care veniturile impozitate definitiv, deducerea pentru capitalul cu risc și soldul pierderilor anterioare recuperabile depășesc cuantumul profitului impozabil?
   (
         1
      )	JO L 225, p. 6, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 97.
   (
         2
      )	JO L 345, p. 8.


201808030062050292018/C 294/0922017CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL201806287822Cauza C-2/17: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Spania) – Instituto Nacional de la Seguridad Social/Jesús Crespo Rey [Trimitere preliminară – Acordul între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor – Securitatea socială a lucrătorilor migranți – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Punctul 2 din rubrica „Spania” din anexa XI – Pensie pentru limită de vârstă – Mod de calcul – Cuantum teoretic – Bază de cotizare pertinentă – Convenție specială – Alegerea bazei de cotizare – Reglementare națională care obligă lucrătorul să plătească contribuții în temeiul bazei de cotizare minime]
 ---documentbreak--- C2942018RO720120180628RO00097282Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Spania) – Instituto Nacional de la Seguridad Social/Jesús Crespo Rey
   (Cauza C-2/17) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Acordul între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor — Securitatea socială a lucrătorilor migranți — Regulamentul (CE) nr. 883/2004 — Punctul 2 din rubrica „Spania” din anexa XI — Pensie pentru limită de vârstă — Mod de calcul — Cuantum teoretic — Bază de cotizare pertinentă — Convenție specială — Alegerea bazei de cotizare — Reglementare națională care obligă lucrătorul să plătească contribuții în temeiul bazei de cotizare minime]”2018/C 294/09Limba de procedură: spaniola
      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Instituto Nacional de la Seguridad Social

      Intimat: Jesús Crespo Rey

      cu participarea: Tesorería General de la Seguridad Social

      Dispozitivul

   Acordul privind libera circulație a persoanelor încheiat între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, semnat la Luxemburg la 21 iunie 1999, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, care obligă lucrătorul migrant care subscrie la o convenție specială pe lângă securitatea socială a acestui stat membru să plătească contribuții în temeiul unei baze de cotizare minime, astfel încât, la calcularea cuantumului teoretic al pensiei sale pentru limită de vârstă, instituția competentă a statului membru menționat asimilează perioada acoperită de această convenție unei perioade realizate în același stat membru și nu ia în considerare, în vederea acestui calcul, decât contribuțiile plătite în cadrul respectivei convenții, deși lucrătorul menționat, înainte de a-și exercita dreptul la liberă circulație, a plătit contribuții în statul membru în cauză în temeiul unor baze superioare bazei de cotizare minime, iar un lucrător sedentar care nu a făcut uz de dreptul său la liberă circulație și care subscrie la o asemenea convenție are posibilitatea de a plăti contribuții în temeiul unor baze superioare bazei de cotizare minime.
   (
         1
      )	JO C 104, 3.4.2017.


201808030152050062018/C 294/463972018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180615333421Cauza C-397/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social de Barcelona (Spania) la 15 iunie 2018 – Ana María Páez Juárez/Nobel Plastiques Ibérica, S.A.
 ---documentbreak--- C2942018RO3310120180615RO0046331342Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social de Barcelona (Spania) la 15 iunie 2018 – Ana María Páez Juárez/Nobel Plastiques Ibérica, S.A.
   (Cauza C-397/18)2018/C 294/46Limba de procedură: spaniola
      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social de Barcelona

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Ana María Páez Juárez

      Pârâtă: Nobel Plastiques Ibérica S.A.

      Celelalte părți din procedură: Fondo de Garantía Salarial (FOGASA) și Ministerio Fiscal

      Întrebările preliminare

            1)

            Trebuie să fie considerate drept persoane cu handicap în scopul aplicării Directivei 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (
                  1
               ), astfel cum a fost interpretată în jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene, lucrătorii calificați ca fiind deosebit de sensibili față de anumite riscuri în cazul în care, prin caracteristicile lor personale sau starea biologică cunoscută, sunt deosebit de sensibili față de riscurile care decurg din muncă și din acest motiv nu pot ocupa anumite posturi întrucât acestea presupun un risc pentru sănătatea lor sau a altor persoane?
            În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ, se formulează următoarele întrebări:

            2)

            Constituie un act de discriminare directă sau indirectă, în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2000/78/CE, decizia de concediere a unei lucrătoare din motive economice, tehnice, de organizare și de producție, în cazul în care acestei persoane îi este recunoscut un handicap, întrucât este deosebit de sensibilă pentru a ocupa anumite posturi din cauza afecțiunilor fizice și are prin urmare dificultăți în a atinge nivelul de productivitate cerut astfel încât să nu fie selectată pentru concediere?

            3)

            Constituie un act de discriminare directă sau indirectă, în sensul articolul 2 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2000/78/CE, decizia de concediere a unei lucrătoare din motive economice, tehnice, de organizare și de producție, în cazul în care acestei persoane îi este recunoscut un handicap, întrucât a fost declarată ca fiind deosebit de sensibilă pentru a ocupa anumite posturi din cauza afecțiunilor fizice, iar decizia de concediere se adoptă, printre alte criterii, pe baza polivalenței acesteia pentru toate posturile, inclusiv pentru cele pe care nu le poate ocupa persoana cu handicap?

            4)

            Constituie un act de discriminare indirectă, în termenii prevăzuți la articolul 2 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2000/78/CE decizia de concediere a unei lucrătoare din motive economice, tehnice, de organizare și de producție, în cazul în care acestei persoane îi este recunoscut un handicap și pentru acest motiv a fost declarată ca fiind deosebit de sensibilă pentru a ocupa anumite posturi din cauza afecțiunilor fizice, care i-au cauzat perioade îndelungate de absență sau de concediu medical înainte de concediere, iar decizia este adoptată, printre alte criterii, pe baza absenteismului lucrătoarei în cauză?

      (
         1
      )	JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 5/vol. 6, p. 7.


201808030762050752018/C 294/643432018TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180603505011Cauza T-343/18: Acțiune introdusă la 3 iunie 2018 – Tokin Corporation/Comisia
 ---documentbreak--- C2942018RO5010120180603RO0064501501Acțiune introdusă la 3 iunie 2018 – Tokin Corporation/Comisia
   (Cauza T-343/18)2018/C 294/64Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: Tokin Corporation (Sendai City, Japonia) (reprezentanți: C. Thomas, T. Yuen și M. Perez, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea articolului 2 litera (f) din Decizia C(2018) 1768 a Comisiei din 21 martie 2018 în măsura în care în temeiul acestuia se aplică TOKIN Corporation o amendă de 5036000 de euro, în solidar cu NEC Corporation;

            —

            stabilirea amenzii aplicate TOKIN Corporation în temeiul articolului 2 litera (f) din decizia respectivă, în solidar cu NEC Corporation, într-un cuantum mai mic;

            —

            anularea articolului 2 litera (g) din decizia respectivă, în măsura în care în temeiul acestuia se aplică TOKIN Corporation o amendă de 8814000 de euro;

            —

            stabilirea amenzii aplicate TOKIN Corporation în temeiul articolului 2 litera (g) din decizia respectivă într-un cuantum mai mic; și

            —

            obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei a încălcat articolul 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003 (
                  1
               ) și principiul egalității de tratament, întemeindu-se pe data de 2011/12 ca dată de referință pentru stabilirea valorii vânzărilor sale.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 23 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003 și principiul răspunderii personale prin aplicarea reducerii pentru circumstanțe atenuante cuantumului de bază al amenzii, în loc să se reducă coeficientul de gravitate utilizat pentru calcularea cuantumului de bază, în legătură cu un aspect al încălcării pentru care reclamanta a fost considerată răspunzătoare.

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


201808030142050442018/C 294/473982018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180615343521Cauza C-398/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spania) la 15 iunie 2018 – Antonio Bocero Torrico/Instituto Nacional de la Seguridad Social și Tesorería General de la Seguridad Social
 ---documentbreak--- C2942018RO3410120180615RO0047341352Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spania) la 15 iunie 2018 – Antonio Bocero Torrico/Instituto Nacional de la Seguridad Social și Tesorería General de la Seguridad Social
   (Cauza C-398/18)2018/C 294/47Limba de procedură: spaniola
      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Părțile din procedura principală

      Apelant: Antonio Bocero Torrico

      Intimate: Instituto Nacional de la Seguridad Social și Tesorería General de la Seguridad Social

      Întrebarea preliminară

   Articolul 48 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune drept condiție pentru a beneficia de o pensie anticipată ca valoarea pensiei care urmează să fie încasată să fie mai mare decât pensia minimă care i-ar reveni persoanei în cauză în temeiul legislației naționale, expresia „pensia care urmează să fie încasată” fiind interpretată ca fiind pensia efectivă asigurată de statul membru competent (în speță Spania), fără a se lua în calcul și pensia efectivă care ar putea fi încasată pentru o altă prestație de aceeași natură din partea unui alt stat membru sau a altor state membre?


201808030402049852018/C 294/10572017CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL201806288811Cauza C-57/17: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana – Spania) – Eva Soraya Checa Honrado/Fondo de Garantía Salarial (Trimitere preliminară – Politica socială – Protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului – Directiva 2008/94/CE – Articolul 3 primul paragraf – Plata asigurată de instituția de garantare – Compensație pentru încetarea raporturilor de muncă – Transfer al locului de muncă care impune o schimbare de reședință a lucrătorului – Modificarea unui element esențial al contractului de muncă – Încetarea contractului de muncă de către lucrător – Principiul egalității și nediscriminării)
 ---documentbreak--- C2942018RO810120180628RO00108181Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 iunie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana – Spania) – Eva Soraya Checa Honrado/Fondo de Garantía Salarial
   (Cauza C-57/17) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Politica socială — Protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului — Directiva 2008/94/CE — Articolul 3 primul paragraf — Plata asigurată de instituția de garantare — Compensație pentru încetarea raporturilor de muncă — Transfer al locului de muncă care impune o schimbare de reședință a lucrătorului — Modificarea unui element esențial al contractului de muncă — Încetarea contractului de muncă de către lucrător — Principiul egalității și nediscriminării)”2018/C 294/10Limba de procedură: spaniola
      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Eva Soraya Checa Honrado

      Intimat: Fondo de Garantía Salarial

      Dispozitivul

   Articolul 3 primul paragraf din Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului trebuie interpretat în sensul că, atunci când, potrivit reglementării naționale în cauză, anumite despăgubiri legale datorate pentru încetarea contractului de muncă prin voința lucrătorului, precum și cele datorate în caz de concediere pentru motive obiective, cum sunt cele avute în vedere de instanța de trimitere, țin de noțiunea „compensație pentru încetarea raporturilor de muncă”, în sensul acestei dispoziții, despăgubirile legale datorate pentru încetarea contractului de muncă prin voința lucrătorului din cauza transferului locului de muncă de către angajator, care obligă lucrătorul să își schimbe locul de reședință, trebuie deopotrivă să fie incluse în aceeași noțiune.
   (
         1
      )	JO C 121, 18.4.2017.


201808030262049762018/C 294/483992018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180618353511Cauza C-399/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 18 iunie 2018 – Vereniging Gasopslag Nederland, TAQA Onshore BV, TAQA Piek Gas BV/Autoriteit Consument en Markt
 ---documentbreak--- C2942018RO3510120180618RO0048351351Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 18 iunie 2018 – Vereniging Gasopslag Nederland, TAQA Onshore BV, TAQA Piek Gas BV/Autoriteit Consument en Markt
   (Cauza C-399/18)2018/C 294/48Limba de procedură: neerlandeza
      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Vereniging Gasopslag Nederland, TAQA Onshore BV, TAQA Piek Gas BV

      Intimată: Autoriteit Consument en Markt

      Întrebarea preliminară

   Un tarif uniform bazat pe capacitatea de racordare, prin care nu se face diferențierea în funcție de tipul de utilizator al rețelei, ci în funcție de capacitatea contractată, este compatibil cu articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 715/2009 (
         1
      ) al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind condițiile de acces la rețelele pentru transportul gazelor naturale și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1775/2005 (Regulamentul privind gazele naturale)?
   (
         1
      )	JO 2009, L 211, p. 36.


201808030522049962018/C 294/11902017CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL201806279911Cauza C-90/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 iunie 2018 [cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia] – Turbogás – Produtora Energética SA/Autoridade Tributária e Aduaneira [Trimitere preliminară – Directiva 2003/96/CE – Impozitarea produselor energetice și a electricității – Articolul 21 alineatul (5) al treilea paragraf – Entitate care produce energie electrică pentru uz propriu – Mici producători de energie electrică – Articolul 14 alineatul (1) litera (a) – Produse energetice utilizate pentru producerea de electricitate – Obligația de scutire]
 ---documentbreak--- C2942018RO910120180627RO00119191Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 iunie 2018 [cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia] – Turbogás – Produtora Energética SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Cauza C-90/17) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Directiva 2003/96/CE — Impozitarea produselor energetice și a electricității — Articolul 21 alineatul (5) al treilea paragraf — Entitate care produce energie electrică pentru uz propriu — Mici producători de energie electrică — Articolul 14 alineatul (1) litera (a) — Produse energetice utilizate pentru producerea de electricitate — Obligația de scutire]”2018/C 294/11Limba de procedură: portugheza
      Instanța de trimitere

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Turbogás – Produtora Energética SA

      Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Dispozitivul

   Articolul 21 alineatul (5) al treilea paragraf și articolul 14 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității trebuie să fie interpretate în sensul că o entitate precum cea în discuție în litigiul principal, care produce energie electrică pentru uz propriu, oricare ar fi dimensiunea sa și activitatea pe care o desfășoară ca activitate principală, trebuie să fie considerată „distribuitor”, în sensul celei dintâi dintre aceste dispoziții, al cărui consum de energie electrică pentru producția de energie electrică intră însă în sfera scutirii obligatorii prevăzute la articolul 14 alineatul (1) litera (a) menționat.
   (
         1
      )	JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza C-410/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal administratif (Luxemburg) la 22 iunie 2018 – Nicolas Aubriet/Ministre de l'Enseignement supérieur et de la Recherche

text:
               27.8.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal administratif (Luxemburg) la 22 iunie 2018 – Nicolas Aubriet/Ministre de l'Enseignement supérieur et de la Recherche
      (Cauza C-410/18)
      (2018/C 301/26)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal administratif

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Nicolas Aubriet

         Pârât: Ministre de l'Enseignement supérieur et de la Recherche

         Întrebarea preliminară

      Condiția impusă studenților nerezidenți în Marele Ducat al Luxemburgului prin articolul 3 punctul 5 litera b) din Legea modificată din 24 iulie 2014 privind ajutorul financiar al statului pentru studii superioare, cu excluderea luării în considerare a oricărui alt criteriu de legătură, și anume de a fi copii de lucrători care au fost angajați sau care și-au desfășurat activitatea în Luxemburg pentru o perioadă de cel puțin cinci ani în cadrul unei perioade de referință de șapte ani la momentul formulării cererii de ajutor financiar, este necesară pentru a atinge obiectivul invocat de legiuitorul luxemburghez, care constă în a urmări încurajarea creșterii procentajului persoanelor care sunt titulare ale unei diplome de învățământ superior?


title: Cauza T-104/18 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 10 iulie 2018 – Fundación Tecnalia Research & Innovation/REA [„Măsuri provizorii – Acord de grant încheiat în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) – Recuperarea sumelor plătite – Cerere de suspendare a executării – Lipsa urgenței”]

text:
               27.8.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/38

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 10 iulie 2018 – Fundación Tecnalia Research & Innovation/REA
      (Cauza T-104/18 R)
      ([„Măsuri provizorii - Acord de grant încheiat în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) - Recuperarea sumelor plătite - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”])
      (2018/C 301/50)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Fundación Tecnalia Research & Innovation (San-Sebastian, Spania) (reprezentanți: P. Palacios Pesquera și M. Rius Coma, avocați)

         Pârâtă: Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) (reprezentanți: S. Payan-Lagrou și V. Canetti, agenți, asistate de J. Rivas Andrés, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE, având ca obiect suspendarea executării deciziei REA de a solicita rambursarea integrală a grantului acordat pentru proiectul Food-Watch.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-16/17: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2018 – APF/Parlamentul [„Drept instituțional – Parlamentul European – Decizie prin care se acordă o subvenție unui partid politic – Prefinanțare stabilită la 33 % din cuantumul maxim al subvenției acordate – Obligația de a furniza o garanție bancară de prefinanțare – Regulament financiar – Norme de aplicare a regulamentului financiar – Regulamentul (CE) nr. 2004/2003 privind statutul și finanțarea partidelor politice europene – Proporționalitate – Abuz de putere”]

text:
               27.8.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/29

      Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2018 – APF/Parlamentul
      (Cauza T-16/17) (1)

      ([„Drept instituțional - Parlamentul European - Decizie prin care se acordă o subvenție unui partid politic - Prefinanțare stabilită la 33 % din cuantumul maxim al subvenției acordate - Obligația de a furniza o garanție bancară de prefinanțare - Regulament financiar - Norme de aplicare a regulamentului financiar - Regulamentul (CE) nr. 2004/2003 privind statutul și finanțarea partidelor politice europene - Proporționalitate - Abuz de putere”])
      (2018/C 301/37)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Alliance for Peace and Freedom (APF) (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: P. Richter, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Görlitz, C. Burgos și S. Alves, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea parțială a deciziei FINS-2017-15 a Parlamentului European, din 12 decembrie 2016 privind acordarea unei subvenții reclamantei, în măsura în care această decizie limitează prefinanțarea la 33 % din cuantumul maxim al subvenției și condiționează plata acesteia furnizării unei garanții bancare

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Alliance for Peace and Freedom (APF) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 63, 27.2.2017.


title: Cauza C-390/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Szombathelyi Törvényszék – Ungaria) – procedura inițiată împotriva lui Dániel Bertold Lada [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie penală – Decizia cadru 2008/675/JAI – Luarea în considerare, cu ocazia unui nou proces penal, a unei hotărâri de condamnare pronunțate anterior într-un alt stat membru – Procedură specială de recunoaștere a unei condamnări penale pronunțate într-un alt stat membru – Reexaminare și recalificare juridică a hotărârii anterioare – Principiul recunoașterii reciproce – Articolul 82 alineatul (1) TFUE]

text:
               27.8.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/2

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Szombathelyi Törvényszék – Ungaria) – procedura inițiată împotriva lui Dániel Bertold Lada
      (Cauza C-390/16) (1)

      ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Decizia cadru 2008/675/JAI - Luarea în considerare, cu ocazia unui nou proces penal, a unei hotărâri de condamnare pronunțate anterior într-un alt stat membru - Procedură specială de recunoaștere a unei condamnări penale pronunțate într-un alt stat membru - Reexaminare și recalificare juridică a hotărârii anterioare - Principiul recunoașterii reciproce - Articolul 82 alineatul (1) TFUE])
      (2018/C 301/02)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Szombathelyi Törvényszék

         Părtea din procedura principală

         Dániel Bertold Lada

         Dispozitivul

      Decizia cadru 2008/675/JAI a Consiliului din 24 iulie 2008 privind luarea în considerare a condamnărilor în statele membre ale Uniunii Europene în cadrul unui nou proces penal, examinată în lumina articolului 82 TFUE, trebuie interpretată în sensul că se opune ca luarea în considerare într-un stat membru, cu ocazia unui nou proces penal desfășurat împotriva unei persoane, a unei hotărâri de condamnare penală definitive pronunțate anterior de o instanță dintr-un alt stat membru împotriva aceleiași persoane, pentru fapte diferite, să fie supusă unei proceduri speciale de recunoaștere prealabilă, precum cea în discuție în litigiul principal, de către instanțele acestui prim stat membru.

         (1)  JO C 350, 26.9.2016.


title: Cauza C-24/18: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság – Ungaria) – István Bán/KP 2000 kft., Edit Kovács (Trimitere preliminară – Libertăți fundamentale – Articolele 49 și 63 TFUE – Situație pur internă – Lipsa unor precizări suficiente cu privire la contextul factual și juridic al litigiului principal – Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții – Inadmisibilitate vădită)

text:
               27.8.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/11

      Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság – Ungaria) – István Bán/KP 2000 kft., Edit Kovács
      (Cauza C-24/18) (1)

      ((Trimitere preliminară - Libertăți fundamentale - Articolele 49 și 63 TFUE - Situație pur internă - Lipsa unor precizări suficiente cu privire la contextul factual și juridic al litigiului principal - Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții - Inadmisibilitate vădită))
      (2018/C 301/14)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: István Bán

         Pârâte: KP 2000 kft., Edit Kovács

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság (Tribunalul Districtelor II și III din Budapesta, Ungaria), prin decizia din 12 decembrie 2017, este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 221, 25.6.2018.


title: Cauza T-406/18: Acțiune introdusă la 3 iulie 2018 – de Volksbank/SRB

text:
               3.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/14

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2018 – de Volksbank/SRB
      (Cauza T-406/18)
      (2018/C 311/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: de Volksbank NV (Utrecht, Țările de Jos) (reprezentanți: M. van Loopik, A. Kleinhout, A. ter Haar și T. Waterbolk, avocați)

         Pârâtă: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 12 aprilie 2018 adoptate de Comitetul unic de rezoluție privind calcularea contribuțiilor ex ante la Fondul unic de rezoluție pentru anul 2018 (SRB/ES/SRF/2018/3);

                  —

                  în subsidiar, anularea deciziei atacate menționate mai sus și declararea Regulamentului delegat 2015/63 al Comisiei (denumit în continuare „regulamentul delegat”) (1) ca fiind inaplicabil în tot sau în parte, în conformitate cu articolul 277 TFEU;

                  —

                  în orice caz, obligarea SRB la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 103 alineatul (2) din Directiva 2014/59/EU (2), a articolului 70 alineatul (2) din Regulamentul nr. 806/2014 (3) și a articolului 4 alineatul (1) din regulamentul delegat prin utilizarea unor date incomparabile pentru a determina pasivele nete ale reclamantei.

                              —

                              Rezultă din textul și din obiectivele articolului 103 alineatul (2) din Directiva 2014/59/EU și ale articolului 70 alineatul (2) din Regulamentul nr. 806/2014 că SRB ar trebui să utilizeze date din aceeași perioadă pentru a calcul pasivele nete în conformitate cu aceste dispoziții.

                              —

                              Rezultă din textul și din obiectivele articolului 4 alineatul (1) din regulamentul delegat, în lumina Directivei 2014/59/EU și a Regulamentului nr. 806/2014, că SRB trebuie să utilizeze date comparabile pentru a asigura un calcul echitabil al contribuției pe baza profilului de risc al băncii.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat, în subsidiar, pe încălcarea articolului 103 alineatul (2) și a articolului 103 alineatul (7) din Directiva 2014/59/EU și pe încălcarea articolului 290 TFEU întrucât regulamentul delegat, astfel cum a fost aplicat de SRB în decizia contestată, depășește mandatul acordat Comisiei Europene, cu consecința inaplicabilității regulamentului delegat, conform articolului 277 TFEU.

                              —

                              Contrar articolului 290 TFEU, regulamentul delegat completează elemente esențiale ale Directivei 2014/59/EU.

                              —

                              În cazul în care articolul 4 alineatul (1), articolul 4 alineatul (2) și articolul 16 alineatul (2) din regulamentul delegat pot fi interpretate numai în sensul că SRB trebuie să utilizeze date incomparabile, regulamentul delegat nu respectă în ansamblu textul și obiectivele Directivei 2014/59/EU.

                              —

                              în măsura în care regulamentul delegat stabilește reguli privind calcularea contribuției anuale de bază, regulamentul delegat depășește conținutul mandatului prevăzut la articolul 103 alineatul (7) din Directiva 2014/59/EU.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității prin neluarea în considerare în mod corespunzător a depozitelor garantate ale reclamantei.

                              —

                              Metodologia de calcul a SRB nu este corespunzătoare pentru atingerea obiectivelor Directivei 2014/59/EU, ale Regulamentului nr. 806/2014 și ale regulamentului delegat.

                              —

                              Metodologia de calcul a SRB depășește de asemenea ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor urmărite de legislație.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice prin neluarea în considerare în mod corespunzător a depozitelor garantate ale reclamantei.

                              —

                              Reclamanta nu ar fi putut să prevadă interpretarea pe care SRB a dat-o regulamentului delegat.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament prin neluarea în considerare în mod corespunzător a depozitelor garantate ale reclamantei.

                              —

                              Reclamanta trebuie să plătească o contribuție la Fondul unic de rezoluție semnificativ mai mare decât alte bănci care au o mărime sau un profil de risc identic sau similar.

         (1)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).

         (2)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO 2014, L 173, p. 190).

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).


title: Cauza C-526/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Göteborg la 13 august 2018 – AA/Migrationsverket

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Göteborg la 13 august 2018 – AA/Migrationsverket
      (Cauza C-526/18)
      (2018/C 381/17)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Förvaltningsrätten i Göteborg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: AA

         Pârât: Migrationsverket

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen sau ale Codului „Frontierelor Schengen” se opun unor norme naționale precum cele care figurează la articolul 16f din Legea nr. 752 din 2016 privind restricțiile provizorii ale posibilității de a obține un permis de ședere în Suedia, care prevăd că unui resortisant al unei țări terțe aflat în țară i se poate elibera un permis de ședere pentru studii corespunzătoare celui de-al doilea ciclu de învățământ secundar chiar dacă identitatea străinului menționat este incertă, iar acesta nu poate stabili în mod plauzibil identitatea pe care a declarat-o?

                  2)

                  În cazul în care se apreciază că, într-o asemenea situație, acquis-ul Schengen include o cerință potrivit căreia identitatea trebuie să fie stabilită cu certitudine sau în mod plauzibil, dispozițiile „Directivei privind returnarea” (1) sau ale unui alt instrument de drept al Uniunii pot fi interpretate în sensul că autorizează o derogare de la cerința menționată în materia identității?

         (1)  Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, p. 98).


title: Cauza T-494/18: Acțiune introdusă la 17 august 2018 – PO/SEAE

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/29

      Acțiune introdusă la 17 august 2018 – PO/SEAE
      (Cauza T-494/18)
      (2018/C 381/34)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: PO (reprezentant: N. de Montigny, avocat)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  să declare și să hotărască:

                              —

                              [anularea] fișei de calcul din 17 octombrie 2017 care i-a fost transmisă prin emailul din aceeași zi de serviciul resurse umane al SEAE;

                              —

                              [anularea] emailului din 16 ianuarie 2018 care i-a fost transmis de serviciul resurse umane al SEAE și care confirmă lipsa de temei legal pentru depășirea plafonului statutar pentru fiul său și pentru fiica sa;

                              —

                              [anularea], în măsura în care este necesar, a deciziei de respingere a reclamației introduse la 17 ianuarie 2018 și notificate reclamantului la 17 mai 2018;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe excepția de nelegalitate, având în vedere că decizia contestată, nota din 15 aprilie 2016 și nota din 22 septembrie 2016 pe care se întemeiază aceasta și Orientările încalcă Statutul funcționarilor Uniunii Europene și Anexa X la acesta.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe nelegalitatea deciziei individuale contestate în speță pentru următoarele motive:

                              —

                              încălcarea principiilor prevederii, încrederii legitime și securității juridice și încălcarea principiului bunei administrări, precum și al drepturilor dobândite;

                              —

                              încălcarea dreptului la familie și la educație;

                              —

                              încălcarea principiilor egalității de tratament și nediscriminării;

                              —

                              lipsa evaluării comparative a intereselor și a respectării principiului proporționalității în măsura adoptată.


title: Cauza C-549/18: Acţiune introdusă la data de 27 august 2018 – Comisia Europeană / România

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/17

      Acţiune introdusă la data de 27 august 2018 – Comisia Europeană / România
      (Cauza C-549/18)
      (2018/C 381/18)
      Limba de procedură: română

         Părţile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanţi: T. Scharf, G. von Rintelen, L. Radu Bouyon, agenţi)

         Pârâtă: România

         Concluziile reclamantei

                  —

                  să constate că prin neadoptarea, până la data de 26 iunie 2017, a actelor cu putere de lege şi a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2015/849/UE a Parlamentului European şi a Consiliului din 20 mai 2015 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanţării terorismului, de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European şi al Consiliului şi de abrogare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European şi a Consiliului şi a Directivei 2006/70/CE a Comisiei (1), sau, în orice caz, pentru că nu a comunicat aceste măsuri Comisiei, România şi-a încălcat obligaţiile care-i revin în temeiul articolului 67 din această directivă;

                  —

                  să oblige România, în conformitate cu prevederile articolului 260 alineatul (3) din TFUE, la plata unor penalităţi pe zi de întârziere pentru încălcarea obligaţiei de comunicare a măsurilor de transpunere a Directivei 2015/849/UE în cuantum de 21 974,40 euro pe zi de la data pronunţării hotărârii în prezenta cauză;

                  —

                  să oblige România, în conformitate cu prevederile articolului 260 alineatul (3) din TFUE, la plata unei sume forfetare, bazate pe un cuantum zilnic de 6 016,80 euro, înmulţit cu numărul zilelor care s-au scurs începând din ziua următoare expirării termenului de transpunere stabilit în directiva în cauză până la data îndeplinirii obligaţiilor de către România, sau, în lipsa îndeplinirii obligaţiilor, până la data pronunţării hotărârii de către Curte, sub rezerva depăşirii sumei forfetare minime de 1 887 000 euro;

                  —

                  să oblige România la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive şi argumente principale

                  1.

                  Statele membre aveau obligaţia, în baza articolului 67 din Directiva 2015/849/UE să asigure intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege şi a actelor administrative necesare pentru a se conforma directivei până la 26 iunie 2017. În absenţa comunicării masurilor de transpunere de către România, Comisia a decis să sesizeze Curtea de Justiţie.

                  2.

                  În cererea sa, Comisia solicită Curții condamnarea României la plata unei sume forfetare şi a unor penalităţi cu titlu cominatoriu în baza articolului 260 alineatul (3) din TFUE.

         (1)  JO 2015, L 141, p. 73.


title: Cauza T-55/17: Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2018 – Healy/Comisia („Funcție publică – Agenți contractuali – Recrutare – Concurs intern – Constituirea unei liste de rezervă pentru recrutarea de asistenți – Condiție de admitere referitoare la vechimea în serviciu în cadrul Comisiei – Neadmiterea participării la probele unui concurs”)

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/22

      Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2018 – Healy/Comisia
      (Cauza T-55/17) (1)

      ((„Funcție publică - Agenți contractuali - Recrutare - Concurs intern - Constituirea unei liste de rezervă pentru recrutarea de asistenți - Condiție de admitere referitoare la vechimea în serviciu în cadrul Comisiei - Neadmiterea participării la probele unui concurs”))
      (2018/C 381/25)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: John Morrison Healy (Celbridge, Irlanda) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid și L. Radu Bouyon, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului intern COM/02/AST/16 (AST 2) de respingere a candidaturii reclamantului.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul John Morrison Healy la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 112, 10.4.2017.


title: Cauza T-521/18: Acțiune introdusă la 29 august 2018 – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGC BROKERAGE)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/34

      Acțiune introdusă la 29 august 2018 – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGC BROKERAGE)
      (Cauza T-521/18)
      (2018/C 392/42)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: BGC Partners LP (New York, New York, Statele Unite) (reprezentant: P. Walsh, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bankgirocentralen BGC AB (Stockholm, Suedia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale BGC BROKERAGE – cererea de înregistrare nr. 3 812 195

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 iunie 2018 în cauza R 2186/2014-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate, în măsura în care Camera de recurs a stabilit că înregistrarea trebuie să fie declarată nevalidă cu privire la „afaceri financiare; afaceri monetare; servicii bancare; servicii financiare; cliring financiar” din clasa 36;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură;

                  —

                  modificarea deciziei atacate în ceea ce privește obligarea la plata cheltuielilor de judecată și obligarea intervenientei căzute în pretenții, în temeiul articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Camerei de recurs și în cadrul procedurii de opoziție.

         Motivele invocate

                  —

                  Camera de recurs a reținut în mod eronat că dovezile privind utilizarea erau suficiente pentru a demonstra utilizarea serioasă a mărcii;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-732/14: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2018 – Sberbank of Russia/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina – Înscrierea și ulterior menținerea numelui reclamantei pe lista entităților cărora li se aplică măsuri restrictive – Eroare de apreciere – Obligația de motivare – Dreptul la apărare – Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă – Dreptul de proprietate – Dreptul de a desfășura o activitate economică”)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/14

      Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2018 – Sberbank of Russia/Consiliul
      (Cauza T-732/14) (1)

      ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina - Înscrierea și ulterior menținerea numelui reclamantei pe lista entităților cărora li se aplică măsuri restrictive - Eroare de apreciere - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Dreptul de proprietate - Dreptul de a desfășura o activitate economică”))
      (2018/C 392/17)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Sberbank of Russia OAO (Moscova, Rusia) (reprezentanți: D. Rose, M. Lester, QC, J.-A. Fearns și P. Crowther, solicitors)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: D. Rose, M. Lester, QC, J.-A. Fearns și P. Crowther, solicitors)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Gauci, L. Havas și T. Scharf, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea, în primul rând, a Deciziei 2014/512/PESC a Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 13), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2014/659/PESC a Consiliului din 8 septembrie 2014 (JO 2014, L 271, p. 54), prin Decizia (PESC) 2015/971 a Consiliului din 22 iunie 2015 (JO 2015, L 157, p. 50), prin Decizia (PESC) 2015/2431 a Consiliului din 21 decembrie 2015 (JO 2015, L 334, p. 22), prin Decizia (PESC) 2016/1071 a Consiliului din 1 iulie 2016 (JO 2016, L 178, p. 21), prin Decizia (PESC) 2016/2315 a Consiliului din 19 decembrie 2016 (JO 2016, L 345, p. 65) și prin Decizia (PESC) 2017/1148 a Consiliului din 28 iunie 2017 (JO 2017, L 166, p. 35), și, în al doilea rând, a Regulamentului (UE) nr. 833/2014 al Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 960/2014 al Consiliului din 8 septembrie 2014 (JO 2014, L 271, p. 3), în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Sberbank of Russia OAO să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 16, 19.1.2015.


title: Cauza T-522/18: Acțiune introdusă la 28 august 2018 – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (AUREL BGC)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/35

      Acțiune introdusă la 28 august 2018 – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (AUREL BGC)
      (Cauza T-522/18)
      (2018/C 392/43)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: BGC Partners LP (New York, New York, Statele Unite) (reprezentant: P. Walsh, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bankgirocentralen BGC AB (Stockholm, Suedia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale AUREL BGC – cererea de înregistrare nr. 11 092 707

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 iunie 2018 în cauza R 2194/2014-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate, în măsura în care Camera de recurs a stabilit că cererea trebuie respinsă în privința serviciilor specifice din clasele 35 și 36;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură;

                  —

                  modificarea deciziei atacate în ceea ce privește obligarea la plata cheltuielilor de judecată și obligarea intervenientei căzute în pretenții, în temeiul articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Camerei de recurs și în cadrul procedurii de opoziție.

         Motivele invocate

                  —

                  Camera de recurs a reținut în mod eronat că dovezile privind utilizarea erau suficiente pentru a demonstra utilizarea serioasă a mărcii;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.