title: Cauza T-560/08 P: Recurs introdus la 19 decembrie 2008 de Comisia Comunităților Europene împotriva Hotărârii pronunțate la 14 octombrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-74/07, Meierhofer/Comisia

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/36

         Recurs introdus la 19 decembrie 2008 de Comisia Comunităților Europene împotriva Hotărârii pronunțate la 14 octombrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-74/07, Meierhofer/Comisia
   (Cauza T-560/08 P)
   (2009/C 55/66)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers)

      Cealaltă parte în proces: S. Meierhofer (München, Germania)
   Concluziile recurentei
   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate la 14 octombrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-74/07, Meierhofer/Comisia;

               —

               obligarea fiecărei părți la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Recursul este îndreptat împotriva Hotărârii pronunțate la 14 octombrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-74/07, Meierhofer/Comisia, prin care Tribunalul a dispus anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/26/05 din 19 iunie 2009 pentru încălcarea obligației de motivare.
   Prin decizia menționată se respinsese cererea de reexaminare a deciziei juriului prin care se constatase că reclamantul în primă instanță nu reușit la proba orală a procedurii de selecție. Candidatului îi lipsise o jumătate de punct pentru a totaliza numărul minim de puncte necesar pentru a fi declarat admis în urma probei orale. Conform anunțului de concurs, pentru proba orală s-a acordat o notă globală unică.
   Recursul are ca obiect cerințele referitoare la obligația de motivare a unei comisii de evaluare din cadrul unui concurs și criteriile de control al instanței comunitare. Recurenta contestă mai ales concluzia Tribunalului Funcției Publice potrivit căreia, în cazul unor „împrejurări speciale”, de exemplu în cazul în care se acordă o notă cu puțin inferioară numărului minim de puncte necesar, obligația de motivare nu este respectată prin simpla comunicare către candidatul eliminat la proba orală a faptului că i s-a acordat o notă eliminatorie.
   În susținerea recursului, reclamanta arată că acest punct de vedere conduce la o insecuritate juridică:

               —

               în primul rând, în temeiul unei jurisprudențe constante, obligația de motivare trebuie să fie conformă cu respectarea confidențialității aplicabile lucrărilor comisiei de evaluare, în temeiul articolului 6 din Anexa III la Statutul funcționarilor Comunităților Europene, care interzice comunicarea opiniei diferiților membri ai comisiei și dezvăluirea de detalii privind aprecierea personală a candidatului sau prin comparație cu alții;

               —

               în al doilea rând, compararea cu alte cazuri referitoare la accesul la documente, efectuată de Tribunal, poate fi greșită, întrucât articolul 6 din Anexa III la Statut nu prevede nicio normă derogatorie sau compararea intereselor;

               —

               în al treilea rând, Tribunalul nu a respectat jurisprudența în temeiul căreia obligația de motivare trebuie să fie proporțională cu măsura în cauză, iar Tribunalul trebuie numai să aibă posibilitatea de a controla legalitatea deciziei. Întrucât controlul a posteriori al unei probe orale de către instanța comunitară este imposibil prin natura sa, aceasta și-a limitat până în prezent controlul la respectarea dispozițiilor procedurale și a anunțului de concurs.

         În plus, hotărârea creează insecuritate juridică în ceea ce privește distincția dintre diferite categorii de măsuri procedurale referitoare la cerința ca un organ să prezinte documente confidențiale sau la împrejurările în care refuzul comunicării acestora ar putea fi utilizat împotriva persoanei în cauză (măsuri de organizare a procedurii și activități de cercetare judecătorească). În speță, Tribunalul a interpretat în mod greșit poziția Comisiei, întrucât aceasta nu a refuzat niciodată o astfel de comunicare. Comisia a explicat Tribunalului că nu putea prezenta documentele relevante în temeiul măsurilor de organizare a procedurii dispuse de Tribunal și că aștepta însă o activitate de cercetare judecătorească a completului de judecată.


title: Cauza C-363/09: Acțiune introdusă la 11 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/48

         Acțiune introdusă la 11 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-363/09)
   2009/C 267/80
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Parpala și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin menținerea în vigoare a Legii fitosanitare nr. 43/2002 din 20 noiembrie 2002, Regatul Spaniei și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 din Directiva 91/414/CEE (1);

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Directiva 91/414/CEE răspunde necesității de a armoniza dispozițiile naționale privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar. În acest scop, directiva menționată instituie norme uniforme în ceea ce privește condițiile și procedurile de autorizare a acestor produse.
   Articolul 13 din această directivă stabilește reglementarea referitoare la informațiile cerute din partea solicitantului unei autorizații pentru un anumit produs de uz fitosanitar, pe de o parte, și la utilizarea și la protecția respectivelor informații, pe de altă parte, garantând confidențialitatea acestora, sub rezerva anumitor excepții.
   Directiva constituie o armonizare completă și, prin urmare, un stat membru nu poate adopta o reglementare națională care impune operatorilor economici partajarea datelor furnizate de un prim solicitant al unei autorizații, cu excepția situației în care sunt respectate condițiile prevăzute la articolul 13 alineatul (7).
   Cu toate acestea, articolul 38 din Legea nr. 43/2002 permite accesul la datele ce rezultă din studii și experimente, în afara cazurilor prevăzute expres de directivă.

      (1)  Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 30).


title: Cauza C-672/15: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 aprilie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de grande instance de Perpignan – Franța) – Procedură penală împotriva Noria Distribution SARL (Trimitere preliminară — Directiva 2002/46/CE — Apropierea legislațiilor statelor membre privind suplimentele alimentare — Vitamine și minerale care pot fi utilizate la producerea suplimentelor alimentare — Cantități maxime — Competența statelor membre — Reglementare națională care stabilește aceste cantități — Recunoaștere reciprocă — Inexistență — Modalități care trebuie respectate și elemente care trebuie luate în considerare pentru stabilirea respectivelor cantități)

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 aprilie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de grande instance de Perpignan – Franța) – Procedură penală împotriva Noria Distribution SARL
   (Cauza C-672/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 2002/46/CE - Apropierea legislațiilor statelor membre privind suplimentele alimentare - Vitamine și minerale care pot fi utilizate la producerea suplimentelor alimentare - Cantități maxime - Competența statelor membre - Reglementare națională care stabilește aceste cantități - Recunoaștere reciprocă - Inexistență - Modalități care trebuie respectate și elemente care trebuie luate în considerare pentru stabilirea respectivelor cantități))
   (2017/C 202/07)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de grande instance de Perpignan

      Partea din procedura penală principală

   Noria Distribution SARL

      cu participarea: Procureur de la République și Union fédérale des consommateurs des P.O (Que choisir)

      Dispozitivul

               1)

               Dispozițiile Directivei 2002/46 a Parlamentului European și a Consiliului din 10 iunie 2002 referitoare la apropierea legislațiilor statelor membre privind suplimentele alimentare și cele din Tratatul FUE care privesc libera circulație a mărfurilor trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, care nu prevede o procedură referitoare la introducerea pe piața acestui stat membru a suplimentelor alimentare al căror conținut de nutrienți depășește dozele zilnice maxime stabilite prin această reglementare și care sunt produse sau comercializate în mod legal într-un alt stat membru.

               2)

               Dispozițiile Directivei 2002/46 și cele din Tratatul FUE care privesc libera circulație a mărfurilor trebuie interpretate în sensul că stabilirea cantităților maxime prevăzute la articolul 5 din această directivă trebuie efectuată de la caz la caz și ținând seama de ansamblul elementelor care figurează la acest articol 5 alineatele (1) și (2), în special de nivelurile superioare sigure stabilite pentru nutrienții în discuție după o evaluare științifică aprofundată a riscurilor pentru sănătatea publică, întemeiată nu pe considerații generale sau ipotetice, ci pe date științifice pertinente. Revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia dacă metoda de stabilire a cantităților respective în discuție în litigiul principal îndeplinește aceste cerințe.

               3)

               Dispozițiile Directivei 2002/46 și cele din Tratatul FUE care privesc libera circulație a mărfurilor trebuie interpretate în sensul că se opun ca evaluarea științifică a riscului menționată la articolul 5 alineatul (1) litera (a) din această directivă, care trebuie să preceadă stabilirea nivelurilor superioare sigure de care printre altele trebuie să se țină seama pentru stabilirea cantităților maxime prevăzute la acest articol 5, să fie efectuată doar pe baza unor avize științifice naționale în condițiile în care la data adoptării măsurii în discuție sunt de asemenea disponibile avize științifice internaționale fiabile și recente care concluzionează în sensul posibilității de a stabili niveluri mai ridicate.

      (1)  JO C 90, 7.3.2016


title: Cauzele T-122/13 și T-123/13: Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2014 – Laboratoires Polive/OAPI – Arbora & Ausonia (dodie) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative dodie — Mărci naționale verbale anterioare DODOT — Motiv relativ de refuz — Absența unui risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/36

         Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2014 – Laboratoires Polive/OAPI – Arbora & Ausonia (dodie)
   (Cauzele T-122/13 și T-123/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative dodie - Mărci naționale verbale anterioare DODOT - Motiv relativ de refuz - Absența unui risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   2014/C 409/52
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Laboratoires Polive (Levallois-Perret, Franţa) (reprezentant: A. Sion, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: P. Geroulakos, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Arbora & Ausonia, SL (Barcelone, Spania) (reprezentant: R. Guerras Mazón, avocat)

      Obiectul

   Două acțiuni formulate împotriva a două decizii ale Camerei a doua de recurs a OAPI din 28 noiembrie 2012 (cauzele R 2324/2011-2 și, respectiv, R 2325/2011-2), referitoare la două proceduri de opoziție între Arbora & Ausonia, SLU și Laboratoires Polive.

      Dispozitivul

               1)

               Conexează cauzele T-122/13 și T-123/13 în vederea pronunțării hotărârii.

               2)

               Anulează deciziile Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 28 noiembrie 2012 (cauzele R 2324/2011-2 și R 2325/2011-2).

               3)

               OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Laboratoires Polive.

               4)

               Arbora & Ausonia, SLU suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza T-34/12: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2012 — Herbacin cosmetic/OAPI — Laboratoire Garnier (HERBA SHINE)

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/24

         Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2012 — Herbacin cosmetic/OAPI — Laboratoire Garnier (HERBA SHINE)
   (Cauza T-34/12)
   2012/C 80/41
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Herbacin cosmetic GmbH (Wutha-Farnroda, Germania) (reprezentant: J. Eberhardt, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Laboratoire Garnier et Cie (Paris, Franța)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 22 noiembrie 2011 în procedura R 2255/2010-1, și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Laboratoire Garnier et Cie

      Marca comunitară vizată: marca verbală „HERBA SHINE” pentru produse care fac parte din clasa 3.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „HERBACIN” protejată printr-o marcă națională, o marcă comunitară și o înregistrare internațională, pentru produse care fac parte din clasa 3.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 42 alineatul (2) teza întâi din Regulamentul nr. 207/2009, deoarece, la momentul pronunțării deciziei în primă instanță cu privire la opoziție, nu mai exista o cerere care să producă efecte, din partea solicitantei, de a prezenta dovezi privind utilizarea, încălcarea articolului 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, deoarece în mod eronat camera de recurs nu a ținut seama de cifra de afaceri importantă realizată datorită mărcii „HERBACIN” invocate în susținerea opoziției, precum și încălcarea articolului 15 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 207/2009, deoarece camera de recurs a apreciat în mod incorect dovezile privind utilizarea prezentate în ceea ce privește cumpărătorii de pe teritoriul Comunității.


title: Cauza C-309/16: Ordonanța președintelui Curții a din 18 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Austria) – Kärntner Ausgleichszahlungs-Fonds/Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/14

         Ordonanța președintelui Curții a din 18 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Austria) – Kärntner Ausgleichszahlungs-Fonds/Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)
   (Cauza C-309/16) (1)

   (2017/C 129/21)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 335, 12.9.2016.


title: Cauza C-152/08: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 25 iulie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Superior de Justicia de Madrid — Spania) — Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci/Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol (Articolul 104 alineatul (3) din Regulamentul de procedură — Acordul de asociere CEE-Turcia — Articolul 37 din protocolul adițional — Efect direct — Condiții de muncă — Principiul nediscriminării — Fotbal — Limitarea numărului de jucători profesioniști resortisanți ai unor state terțe care pot fi aliniați pe echipă într-o competiție națională)

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/14

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 25 iulie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Superior de Justicia de Madrid — Spania) — Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci/Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol
   (Cauza C-152/08) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) din Regulamentul de procedură - Acordul de asociere CEE-Turcia - Articolul 37 din protocolul adițional - Efect direct - Condiții de muncă - Principiul nediscriminării - Fotbal - Limitarea numărului de jucători profesioniști resortisanți ai unor state terțe care pot fi aliniați pe echipă într-o competiție națională)
   (2008/C 285/23)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Tribunal Superior de Justicia de Madrid
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci

      Pârâți: Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal Superior de Justicia de Madrid — Interpretarea articolului 37 din Protocolul adițional la Acordul de asociere CEE-Turcia, semnat la 23 noiembrie 1970 la Bruxelles și încheiat, aprobat și confirmat în numele Comunității prin Regulamentul (CEE) nr. 2760/72 al Consiliului din 19 decembrie 1972 (JO L 293, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 1, p. 37) — Condiții de angajare — Norme adoptate de asociații sportive prin care se limitează participarea la anumite competiții a jucătorilor profesioniști resortisanți ai țărilor terțe care nu sunt părți la SEE — Sportiv profesionist turc care deține un permis de muncă pentru accesul la profesie și un permis de sejur în conformitate cu cerințele dreptului național
   Dispozitivul
   Interdicția oricărei discriminări față de lucrătorii turci care aparțin pieței legale a muncii din statele membre, în ceea ce privește remunerarea și celelalte condiții de muncă, astfel cum este enunțată la articolul 37 din Protocolul adițional, semnat la 23 noiembrie 1970 la Bruxelles și încheiat, aprobat și confirmat în numele Comunității prin Regulamentul (CEE) nr. 2760/72 al Consiliului din 19 decembrie 1972 anexat la Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia, care a fost semnat la 12 septembrie 1963, la Ankara, de Republica Turcia, pe de o parte, precum și de statele membre ale Comunității Economice Europene și de Comunitate, pe de altă parte, și care a fost încheiat, aprobat și confirmat în numele acesteia din urmă prin Decizia 64/732/CEE a Consiliului din 23 decembrie 1963, precum și la articolul 10 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii, trebuie interpretată în sensul că se opune aplicării față de un sportiv profesionist care are cetățenie turcă, angajat în mod legal de un club dintr-un stat membru, a unei norme edictate de o federație sportivă din același stat, potrivit căreia cluburile nu sunt autorizate să alinieze în competițiile organizate la nivel național decât un număr limitat de jucători provenind din state terțe care nu sunt parte la Acordul privind Spațiul Economic European.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008.


title: Cauza T-364/07: Acțiune introdusă la 17 septembrie 2007 — Thomson Sales Europe/Comisia Comunităților Europene

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/32

         Acțiune introdusă la 17 septembrie 2007 — Thomson Sales Europe/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-364/07)
   (2007/C 283/60)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Thomson Sales Europe (Boulogne-Billancourt, Franța) (reprezentanți: F. Goguel și F. Foucault, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 20 iulie 2007;

               —

               declararea și hotărârea faptului că reclamanta este îndreptățită să beneficieze de nerecuperarea ulterioară a drepturilor antidumping potrivit articolului 220 alineatul (2) litera (b) din Codul Vamal Comunitar (1) și a articolului 871 și următoarele din Regulamentul nr. 2454/93 (2).

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită anularea deciziei despre care se pretinde că ar fi cuprinsă într-o scrisoare a Comisiei din 20 iulie 2007 care indică necompetența Comisiei de a se pronunța cu privire la cererea reclamantei, adresată autorităților franceze, de a beneficia de nerecuperarea ulterioară a drepturilor de import privind aparate receptoare de televiziune în culori fabricate în Tailanda. Această cerere a reclamantei a fost transmisă Comisiei de către autoritățile franceze ca anexă la cererea întemeiată pe articolul 239 din Codul Vamal Comunitar privind remiterea drepturilor de import (3).
   În opinia reclamantei, Comisia ar fi fost obligată să se pronunțe și cu privire la cererea întemeiată pe articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Codul Vamal Comunitar și, printr-o corespondență separată, i-a solicitat acesteia să se pronunțe. În cadrul prezentei acțiuni, reclamanta atacă o decizie despre care se pretinde că ar fi cuprinsă în scrisoarea Comisiei care i-a fost adresată drept răspuns la această corespondență.
   Reclamanta pretinde că, prin constatarea faptului că autoritățile franceze au sesizat-o exclusiv în temeiul articolului 239 din Codul Vamal Comunitar, Comisia ar fi săvârșit erori de drept deoarece, în opinia reclamantei, dosarul primit de Comisie corespundea cerințelor articolului 871 si următoarele din Regulamentul nr. 2454/93. Potrivit reclamantei, Comisia ar fi obligată să analizeze dacă erau întrunite în speță condițiile prevăzute de articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Codul Vamal Comunitar, cu atât mai mult cu cât aceasta decisese să îi respingă cererea de remitere întemeiată pe articolul 239 din acest cod.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar, JO L 302, p. 1.

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar, JO L 253, p. 1.

      (3)  Decizia Comisiei din 7 mai 2007 prin care se pronunță cu privire la această cerere și indică autorităților franceze că, în cazul reclamantei, nu se justifica remiterea drepturilor de import care fac obiectul unei acțiuni în anulare la Tribunal, cauza Thomson Sales Europe/Comisia, T-225/07 (aviz publicat în JO C 211, 8.9.2007, p. 36).


title: Cauza T-699/14: Hotărârea Tribunalului din 11 ianuarie 2017 – Topps Europe Ltd/Comisia [„Concurență — Înțelegeri — Abuz de poziție dominantă — Acordarea de licențe de drepturi de proprietate intelectuală privind obiecte de colecționat care au legătură cu fotbalul — Decizie de respingere a unei plângeri — Acces la dosar — Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 773/2004 — Eroare vădită de apreciere — Piață relevantă — Licență exclusivă — Marcă unică — Prețuri excesive”]

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/28

         Hotărârea Tribunalului din 11 ianuarie 2017 – Topps Europe Ltd/Comisia
   (Cauza T-699/14) (1)

   ([„Concurență - Înțelegeri - Abuz de poziție dominantă - Acordarea de licențe de drepturi de proprietate intelectuală privind obiecte de colecționat care au legătură cu fotbalul - Decizie de respingere a unei plângeri - Acces la dosar - Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 773/2004 - Eroare vădită de apreciere - Piață relevantă - Licență exclusivă - Marcă unică - Prețuri excesive”])
   (2017/C 053/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Topps Europe Ltd (Milton Keynes, Regatul Unit) (reprezentanți: inițial R. Vidal, A. Penny, solicitors și B. Kennelly, QC, ulterior R. Subiotto, QC, și A. Cleenewerck de Crayencour, avocat și apoi T. de la Mare, QC)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Jimeno Fernández și M. Farley, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Fédération internationale de football association (FIFA) (Zurich, Elveția) (reprezentanți: A. Barav și D. Reymond, avocați) și Panini SpA (Modena, Italia) (reprezentanți: F. Wijckmans, F. Tuytschaever și M. Varga, avocați)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea Deciziei C(2014) 5123 final a Comisiei din 15 iulie 2014 de respingere a plângerii introduse de reclamantă în cauza AT.39899 – acordarea de licențe de drepturi de proprietate intelectuală pentru obiecte de colecționat din domeniul fotbalului

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Topps Europe Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană, de Fédération internationale de football association (FIFA) și de Panini Spa.

      (1)  JO C 448, 15.12.2014.


title: Cauza T-346/17: Acțiune introdusă la 31 mai 2017 – Hotelbeds Spain/EUIPO – Guidigo Europe (Guidego what to do next)

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/68

         Acțiune introdusă la 31 mai 2017 – Hotelbeds Spain/EUIPO – Guidigo Europe (Guidego what to do next)
   (Cauza T-346/17)
   (2017/C 239/78)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Hotelbeds Spain, SL (Palma de Mallorca, Spania) (reprezentant: L. Broschat García, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Guidigo Europe SARL (Paris, Franța)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementele verbale „Guidego what to do next” – cererea de înregistrare nr. 12 944 898

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 21 martie 2017 în cauza R 449/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               admiterea cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 12 944 898 pentru clasele 39, 41 și 43.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-476/08: Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2008 — Media-Saturn/OAPI (BEST BUY)

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/40

         Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2008 — Media-Saturn/OAPI (BEST BUY)
   (Cauza T-476/08)
   (2008/C 327/71)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Media-Saturn-Holding GmbH (Ingolstadt, Germania) (reprezentant: K. Lewinsky, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 28 august 2008 în cauza R 0591/2008-4, precum și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Best Buy” pentru produse și servicii din clasele 1, 2, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 15, 16, 17, 20,21, 22, 27, 28, 35, 37, 38, 40, 41, 42 (nr. 5 189 550)

      Decizia examinatorului: respingerea cererii

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), în măsura în care marca marca solicitată prezintă nivelul minim necesar în ceea ce privește caracterul distinctiv.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 01, p. 146).


title: Cauza C-78/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil du Contentieux des Étrangers (Belgia) la 13 februarie 2017 – X/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/29

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil du Contentieux des Étrangers (Belgia) la 13 februarie 2017 – X/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
   (Cauza C-78/17)
   (2017/C 144/38)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil du Contentieux des Étrangers

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: X

      Pârât: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

      Întrebările preliminare

               A.

               Articolul 14 alineatul (4) din Directiva 2011/95/UE (1) trebuie interpretat în sensul că instituie o nouă clauză de excludere de la recunoașterea statutului de refugiat prevăzut la articolul 13 din aceeași directivă și, în consecință, la articolul 1 secțiunea A din Convenția de la Geneva?

               B.

               În ipoteza în care s-a răspuns afirmativ la întrebarea A, articolul 14 alineatul (4), interpretat astfel, este compatibil cu articolul 18 din Carta drepturilor fundamentale și cu articolul 78 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, care prevăd, printre altele, conformitatea dreptului european derivat cu Convenția de la Geneva, a cărei clauză de excludere prevăzută la articolul 1 secțiunea F este formulată în mod exhaustiv și este de strictă interpretare?

               C.

               În ipoteza în care s-a răspuns negativ la întrebarea A, articolul 14 alineatul (4) din Directiva 2011/95/UE trebuie interpretat în sensul că instituie un motiv de retragere a statutului de refugiat care nu este prevăzut în Convenția de la Geneva, a cărei respectare este impusă de articolul 18 din Carta drepturilor fundamentale și de articolul 78 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

               D.

               În ipoteza în care s-a răspuns afirmativ la întrebarea C, articolul 14 alineatul (4) din directiva citată anterior este compatibil cu articolul 18 din Carta drepturilor fundamentale și cu articolul 78 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, care prevăd, printre altele, conformitatea dreptului european derivat cu Convenția de la Geneva, întrucât instituie un motiv de retragere a statutului de refugiat care, nu numai că nu este prevăzut de Convenția de la Geneva, dar, în plus, nu găsește niciun temei în aceasta?

               E.

               În ipoteza în care s-a răspuns negativ la întrebările A și C, cum trebuie interpretat articolul 14 alineatul (4) din directiva citată anterior în conformitate cu articolul 18 din cartă și cu articolul 78 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, care prevăd, printre altele, conformitatea dreptului european privat cu Convenția de la Geneva?

      (1)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO L 337, p. 9).


title: Cauza F-125/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 8 noiembrie 2007 — Deffaa/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Reforma Statutului funcționarilor — Transfer — Post de director general — Încadrare — Articolul 7 alineatul (1) din Statutul funcționarilor — Articolul 29 alineatul (1) din Statutul funcționarilor — Articolul 44 al doilea paragraf din Statutul funcționarilor — Articolul 45 alineatul (1) din Statutul funcționarilor — Primă de conducere)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/45

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 8 noiembrie 2007 — Deffaa/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-125/06) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Reforma Statutului funcționarilor - Transfer - Post de director general - Încadrare - Articolul 7 alineatul (1) din Statutul funcționarilor - Articolul 29 alineatul (1) din Statutul funcționarilor - Articolul 44 al doilea paragraf din Statutul funcționarilor - Articolul 45 alineatul (1) din Statutul funcționarilor - Primă de conducere)
   (2007/C 315/87)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Walter Deffaa (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și H. Kraemer, agenți)
   Obiectul
   Anularea deciziei președintelui Comisiei din 12 ianuarie 2006 de promovare a reclamantului la funcția de director general în măsura în care această decizie stabilește încadrarea acestuia în gradul A*15 treapta 4, cu efect de la 1 august 2004
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006, p. 32.


title: Cauza C-152/16: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 1 decembrie 2016 – Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 — Norme comune privind condițiile care trebuie îndeplinite pentru exercitarea ocupației de operator de transport rutier — Articolul 16 alineatele (1) și (5) — Registrul electronic național al întreprinderilor de transport rutier — Lipsa interconectării cu registrele electronice naționale ale celorlalte state membre]

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/15

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 1 decembrie 2016 – Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-152/16) (1)

   ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 - Norme comune privind condițiile care trebuie îndeplinite pentru exercitarea ocupației de operator de transport rutier - Articolul 16 alineatele (1) și (5) - Registrul electronic național al întreprinderilor de transport rutier - Lipsa interconectării cu registrele electronice naționale ale celorlalte state membre])
   (2017/C 030/16)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: J. Hottiaux, agent)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentant: D. Holderer, agent)

      Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că nu a instituit un registru electronic național al întreprinderilor de transport rutier pe deplin conform și interconectat cu registrele electronice naționale ale celorlalte state membre, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 16 alineatele (1) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme comune privind condițiile care trebuie îndeplinite pentru exercitarea ocupației de operator de transport rutier și de abrogare a Directivei 96/26/CE a Consiliului.

               2)

               Obligă Marele Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 191, 30.5.2016.


title: Cauza C-666/16 P: Recurs introdus la 21 decembrie 2016 de Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH şi Ecolab Deutschland GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 12 octombrie 2016 în cauza T-543/15, Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH și Ecolab Deutschland GmbH/Agenţia Europeană pentru Produse Chimice

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/26

         Recurs introdus la 21 decembrie 2016 de Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH şi Ecolab Deutschland GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 12 octombrie 2016 în cauza T-543/15, Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH și Ecolab Deutschland GmbH/Agenţia Europeană pentru Produse Chimice
   (Cauza C-666/16 P)
   (2017/C 053/32)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH (reprezentanți: M. Grunchard, avocat, K. Van Maldegem, avocat, P. Sellar, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Agenţia Europeană pentru Produse Chimice

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curţii:

               —

               anularea Ordonanţei Tribunalului în cauza T-543/15; şi

               —

               pronunţarea cu privire la admisibilitate şi trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru a se pronunţa cu privire la fondul cauzei;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru a se pronunţa cu privire la admisibilitatea cererii recurentelor de anulare a actului atacat şi, dacă este cazul, pentru a se pronunţa în continuare cu privire la fondul cauzei;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente acestor proceduri (inclusiv a cheltuielilor de judecată aferente excepţiei de inadmisibilitate invocate în faţa Tribunalului).

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susţin că Tribunalul a interpretat şi a aplicat în mod eronat dreptul, săvârşind astfel o eroare de drept, întrucât a declarat inadmisibilă cererea recurentelor privind anularea actului atacat.
   În special, recurentele arată că Tribunalul a săvârşit o serie de erori în motivare şi în interpretarea cadrului legal aplicabil situaţiei acestora. Astfel, Tribunalul a săvârşit următoarele erori de drept:

               —

               a interpretat şi a aplicat în mod eronat articolul 130 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, întrucât a intrat în dezbaterea fondului cauzei;

               —

               a interpretat şi a aplicat în mod eronat articolul 130 alineatul (7) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, întrucât nu a amânat pronunţarea cu privire la admisibilitate până după prezentarea completă a argumentelor privind fondul cauzei.

         Mai mult, declarând inadmisibilă acţiunea recurentelor, Tribunalul a încălcat dreptul acestora la apărare, dreptul lor de acces la justiţie şi obligaţia de motivare, care constituie drepturi fundamentale ale persoanelor şi reflectă astfel principiile generale ale dreptului UE.
   Pentru aceste motive, recurentele solicită Curţii anularea Ordonanţei Tribunalului în cauza T-543/15, pronunţarea cu privire la admisibilitate şi trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru a se pronunţa cu privire la fondul cauzei.


title: Cauza T-335/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 mai 2007 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene ( Poliția sanitară — Piața italiană a cărnii de pasăre — Abținerea Comisiei de a lua măsuri excepționale pentru a atenua consecințele epidemiei de gripă aviară — Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Luare de poziție prin care se pune capăt abținerii de a acționa — Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei )

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/26

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 mai 2007 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-335/06) (1)

   („Poliția sanitară - Piața italiană a cărnii de pasăre - Abținerea Comisiei de a lua măsuri excepționale pentru a atenua consecințele epidemiei de gripă aviară - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Luare de poziție prin care se pune capăt abținerii de a acționa - Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei’)
   (2007/C 170/53)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: G. Aiello, agent)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: C. Cattabriga, agent)
   Obiectul
   Acțiune în constatarea abținerii de a acționa întemeiată pe articolul 232 CE prin care se urmărește constatarea faptului că, întrucât s-a abținut să adopte măsuri excepționale de sprijinire a pieței în sectorul cărnii de pasăre, cu titlu de compensare pentru producătorii de pui de o zi afectați de măsurile veterinare luate pentru atenuarea consecințelor gripei aviare și care restrâng circulația în perioada cuprinsă între decembrie 1999 și septembrie 2003, Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 din Regulamentul (CEE) nr. 2777/75 al Consiliului din 29 octombrie 1975 privind organizarea comună a piețelor în sectorul cărnii de pasăre (JO L 282, p. 77).
   Dispozitivul

               1)

               Tribunalul constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza C-14/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare depusă de către Bundesgerichtshof (Germania) la data de 22 ianuarie 2007 — Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR/Industrie und Handelskammer Berlin, intervenientă: Nicholas Grimshaw & Partner Ltd

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/22

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare depusă de către Bundesgerichtshof (Germania) la data de 22 ianuarie 2007 — Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR/Industrie und Handelskammer Berlin, intervenientă: Nicholas Grimshaw & Partner Ltd
   (Cauza C-14/07)
   (2007/C 56/41)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR

      Pârâtă: Industrie und Handelskammer Berlin

      Intervenientă: Nicholas Grimshaw & Partner Ltd.
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 (1) al Consiliului din 29 mai 2000 privind notificarea și comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială trebuie interpretat că, în sensul articolului 8 alineatul (1), nu este acceptat un refuz de primire, din partea destinatarului, atunci când numai anexele unui act ce trebuie notificat nu sunt redactate în limba statului membru de destinație sau într-o limbă a statului membru de origine ce este înțeleasă de către destinatar?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
               Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 trebuie interpretat că, în sensul acestui regulament, destinatarul este considerat că „înțelege“ limba unui stat membru de origine, atunci când a convenit, într-un contract încheiat cu reclamantul în cadrul activității sale profesionale, că limba de corespondență este cea a statului membru de origine?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare:
               Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 trebuie interpretat în sensul că, indiferent de situație, destinatarul nu se poate prevala de această dispoziție pentru a refuza primirea anexelor unui act ce nu sunt redactate în limba statului membru de destinație sau într-o limbă a statului membru de origine pe care acesta o înțelege, atunci când, în cadrul activității sale profesionale, încheie un contract și convine ca limba de corespondență este cea a statului membru de origine, iar anexele se referă la această corespondență și sunt redactate în limba convenită?

      (1)  JO L 160, p. 37.


title: Cauza C-76/10: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 16 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Krajský súd v Prešove — Republica Slovacă) — Pohotovosť s.r.o./Iveta Korčkovská (Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Directiva 93/13/CEE — Clauze abuzive — Directiva 2008/48/CE — Directiva 87/102 — Contracte de credit de consum — Dobânda anuală efectivă — Procedură de arbitraj — Hotărâre arbitrală — Posibilitatea instanței naționale de a examina din oficiu caracterul abuziv eventual al anumitor clauze)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/12

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 16 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Krajský súd v Prešove — Republica Slovacă) — Pohotovosť s.r.o./Iveta Korčkovská
   (Cauza C-76/10) (1)

   (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Clauze abuzive - Directiva 2008/48/CE - Directiva 87/102 - Contracte de credit de consum - Dobânda anuală efectivă - Procedură de arbitraj - Hotărâre arbitrală - Posibilitatea instanței naționale de a examina din oficiu caracterul abuziv eventual al anumitor clauze)
   2011/C 30/18
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Krajský súd v Prešove

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Pohotovosť s.r.o.

      Pârâtă: Iveta Korčkovská

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Krajský súd v Prešove — Interpretarea Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273) și a Directivei 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, p. 66) — Contract de credit de consum prin care se prevede o rată a dobânzii excesivă și recurgerea la procedura arbitrajului în cazul unui litigiu — Posibilitatea instanței de trimitere sesizată cu o procedură de executare a unei hotărâri arbitrale definitive de a aprecia din oficiu eventualul caracter abuziv al acestor clauze

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii impune unei instanțe naționale, sesizată cu executarea silită a unei hotărâri arbitrale care a dobândit autoritate de lucru judecat și care a fost pronunțată în lipsa consumatorului, să aprecieze, chiar din oficiu, caracterul abuziv al penalității prevăzute în contractul de credit încheiat între un furnizor de servicii financiare și un consumator, penalitate ce a fost aplicată în hotărârea menționată, în cazul în care această instanță dispune de elementele referitoare la situația de drept și de fapt necesare în acest scop, iar, potrivit normelor de procedură naționale, instanța menționată poate să procedeze la o asemenea apreciere în cadrul unor proceduri similare întemeiate pe dreptul național.

               2.

               Revine instanței naționale în cauză, având în vedere toate împrejurările care însoțesc încheierea contractului, obligația de a stabili dacă o clauză dintr un contract de credit precum cea din speță, care prevede în sarcina consumatorului, potrivit constatărilor efectuate de această instanță, o penalitate într un cuantum disproporționat de mare, trebuie considerată abuzivă în sensul articolelor 3 și 4 din Directiva 93/13. În cazul unui răspuns afirmativ, revine acestei instanțe sarcina de a stabili toate consecințele care decurg din aceasta potrivit dreptului intern pentru a se asigura că respectiva clauză nu creează obligații pentru consumator.

               3.

               În împrejurări precum cele din acțiunea principală, lipsa menționării dobânzii anuale efective într un contract de credit de consum, menționare ce are o importanță esențială în contextul Directivei 87/102/CEE a Consiliului din 22 decembrie 1986 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre privind creditul de consum, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998, poate constitui un element decisiv în cadrul analizei de către o instanță națională a aspectului dacă o clauză dintr un contract de credit de consum, referitoare la costul acestuia, în care nu figurează o asemenea mențiune, este redactată în mod clar și inteligibil în sensul articolului 4 din Directiva 93/13. În cazul în care nu aceasta este situația, instanța respectivă, având în vedere toate împrejurările care însoțesc încheierea contractului în cauză în acțiunea principală, are posibilitatea de a aprecia, chiar din oficiu, dacă omiterea menționării dobânzii anuale efective în clauza privind costul respectivului credit poate conferi acestei clauze un caracter abuziv în sensul articolelor 3 și 4 din Directiva 93/13. Cu toate acestea, în pofida posibilității acordate de a aprecia contractul respectiv din perspectiva Directivei 93/13, Directiva 87/102 trebuie interpretată în sensul că permite instanței naționale să aplice din oficiu dispozițiile care transpun în dreptul intern articolul 4 din această ultimă directivă și care prevăd că lipsa menționării dobânzii anuale efective într un contract de credit de consum are drept consecință faptul că creditul aprobat este considerat scutit de dobânzi și de costuri.

      (1)  JO C 134, 22.5.2010.


title: Cauza T-271/07: Acțiune introdusă la 19 iulie 2007 — Eurosemillas/Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/14

         Acțiune introdusă la 19 iulie 2007 — Eurosemillas/Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-271/07)
   (2007/C 223/22)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Eurosemillas, SA (Cordoba, Spania) (reprezentant: L. Ortiz Blanco, abogado)

      Pârâte: Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               pronunțarea unei hotărâri prin care, în aprecierea prezentei acțiuni în despăgubiri, în temeiul prevederilor articolului 288 CE, să se declare dreptul reclamantei de a fi despăgubită financiar de către Consiliu și Comisie, în solidar, cu suma totală de două milioane șase sute șaizeci și unu de mii patru sute douăzeci și șapte euro (2 661 427 EUR) și

               —

               obligarea instituțiilor pârâte la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate deja în cauza T-217/07, Las Palmeras/Consiliul și Comisia.


title: Cauza C-387/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 15 august 2012 — Hi Hotel HCF SARL/Uwe Spoering

text:
               10.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 15 august 2012 — Hi Hotel HCF SARL/Uwe Spoering
   (Cauza C-387/12)
   2012/C 343/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: Hi Hotel HCF SARL

      Intimat: Uwe Spoering

      Întrebarea preliminară

   Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1) trebuie interpretat în sensul că fapta prejudiciabilă s-a produs într-un stat membru (statul membru A), dacă actul ilicit care face obiectul procedurii sau generator al cererilor a fost săvârșit într-un alt stat membru (statul membru B) și constă în participarea la actul ilicit (actul principal) intervenit în primul stat membru (statul membru A)?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001 L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza C-191/11 P: Recurs introdus la 20 aprilie 2011 de Yorma's AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 15 februarie 2011 în cauza T-213/09 — Yorma's AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale); cealaltă parte în proces: Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/12

         Recurs introdus la 20 aprilie 2011 de Yorma's AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 15 februarie 2011 în cauza T-213/09 — Yorma's AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale); cealaltă parte în proces: Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG
   (Cauza C-191/11 P)
   2011/C 211/23
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Yorma's AG (reprezentant: A. Weiß, avocat)

      Celelalte părți în proces:

               —

               Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

               —

               Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în tot, potrivit articolului 116 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 15 februarie 2011, pronunțată în cauza T-213/09.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este formulat împotriva hotărârii prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare introdusă de recurentă împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne de respingere a cererii acesteia de înregistrare a semnului figurativ care cuprinde elementul verbal „yorma’s”. Prin hotărârea pronunțată, Tribunalul a menținut decizia camerei de recurs, potrivit căreia există un risc de confuzie cu marca comunitară verbală anterioară „NORMA”.
   În susținerea recursului este invocată încălcarea articolului 8 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (denumit în continuare Regulamentul nr. 40/94).
   Tribunalul a interpretat în mod greșit dispoziția cuprinsă la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 întrucât a concluzionat în sensul existenței unei anumite similitudini între serviciile în cauză — pe de o parte, cazarea temporară, iar pe de altă parte, închirierea locuințelor. Tribunalul nu a luat în considerare împrejurarea că aceste servicii nici nu se completează din punct de vedere funcțional, nici nu se află în concurență, categoriile de utilizatori ai acestor servicii fiind diferite. De asemenea, sunt diferite și mijloacele de distribuție.
   Mai mult, Tribunalul a interpretat în mod greșit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, astfel încât a ajuns la o concluzie eronată din punct de vedere cauzal, în sensul că a negat neutralizarea similitudinii conceptuale, vădit inexistentă între cele două mărci.
   În cazul în care, în mod similar Tribunalului, se va concluziona în sensul că nu există o similitudine conceptuală, dintr-o asemenea concluzie nu se va putea deduce că există o similitudine intrinsecă, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94. Semnificația conceptuală a unui cuvânt are o importanță deosebită întrucât un semn cu o anumită semnificație conceptuală este mai marcant decât alte semne lipsite de sens. Se admite existența unui risc de confuzie numai în cazul în care semnele ulterioare ar utiliza conținutul conceptual al mărcilor anterioare, împrejurare care, în speță, nu rezultă cu claritate. Tribunalul nu a luat în considerare cerința riscului de confuzie, prevăzută la articolul 8 alineatul (1) litera (b) ultima teză din Regulamentul nr. 40/94. Tribunalul nu a ținut seama de semnificația diferenței conceptuale, în măsura în care nu a avut în vedere semnificația specifică a acestei diferențe în raport cu diferența de ordin acustic și figurativ, și nu a apreciat-o în modul în care trebuia apreciată de la bun început, deoarece litera „s” care urmează după apostrof, după cuvântul „yorma’s”, are o semnificație proprie, evidențiată într-un mod specific.
   În plus, Tribunalul a aplicat în mod greșit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 întrucât a concluzionat că, având în vedere aceste considerații, camera de recurs a statuat în sensul că, în speță, elementul verbal are caracter dominant. În mod neîntemeiat, această constatare nu ia în considerare reliefarea coloristică a literei „Y” pe trei rânduri, care sugerează o linie de note muzicale. Mai mult, nu s-a luat în considerare nici faptul că, în cazul literei „Y”, culoarea utilizată este mai puternică și mai pronunțată decât cea utilizată pentru cuvântul „Yorma’s”. De asemenea, constatarea Tribunalului nu ține seama de faptul că litera „Y” este scrisă în mod cursiv, în timp ce elementul verbal „Yorma’s” este scris cu litere normale.
   Mai mult, Tribunalul săvârșește o eroare și încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 prin constatarea că marca aflată în opoziție, Norma, reproduce o impresie optică. Este evident că marca aflată în opoziție, Norma, nu reproduce o impresie optică.
   De asemenea, Tribunalul săvârșește o eroare de drept și încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, prin constatarea că impresia globală a semnului care face obiectul cererii de înregistrare ar putea fi influențată substanțial.
   Tribunalul săvârșește o eroare de drept suplimentară și încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 prin faptul că a concluzionat că diferența acustică dintre primele litere „N” și „Y” ale cuvintelor „Norma” și „Yorma’s” are o importanță redusă în raport cu identitatea acustică a literelor comune ambelor mărci, „o”, „r”, „m” și „a”. Mai mult, litera „Y”, aflată în planul secundar al mărcii pentru care se solicită înregistrarea, nu este pronunțată. Nici litera „s”, poziționată după apostrof, nu este obligatoriu pronunțată. Chiar dacă ar fi pronunțată, aceasta nu ar fi suficientă pentru a neutraliza similitudinea acustică rezultată din elementul verbal comun „orma”.
   Din cauza literelor inițiale diferite, fiecare marcă are un sunet complet nou. Cu ajutorul literei „Y” din cuvântul „Yorma’s”, acestuia i se dă o impresie acustică mai dulce, în timp ce cu ajutorul literei „N” din cuvântul „Norma”, acestuia i se dă o impresie mai dură și monotonă. Spre deosebire de constatările Tribunalului, litera „s” este pronunțată întotdeauna, deoarece, în configurarea sa grafică, nu este subclasificată în plan secundar, astfel încât marca „Yorma” are un sunet considerabil mai melodios, cu acustică diferită în intonație.


title: Cauzele conexate T-445/11 și T-88/12: Ordonanța Tribunalului din 11 ianuarie 2013 — Charron Inox și Almet/Consiliul și Comisia ( „Acțiune în anulare — Acțiune în despăgubire — Dumping — Importurile anumitor țevi și tuburi fără sudură, din oțel inoxidabil, originare din Republica Populară Chineză — Taxă antidumping provizorie — Nepronunțare asupra fondului — Taxă antidumping definitivă — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată” )

text:
               9.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/21

         Ordonanța Tribunalului din 11 ianuarie 2013 — Charron Inox și Almet/Consiliul și Comisia
   (Cauzele conexate T-445/11 și T-88/12) (1)

   (Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubire - Dumping - Importurile anumitor țevi și tuburi fără sudură, din oțel inoxidabil, originare din Republica Populară Chineză - Taxă antidumping provizorie - Nepronunțare asupra fondului - Taxă antidumping definitivă - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată)
   2013/C 71/33
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Charron Inox (Marsilia, Franța) și Almet (Satolas-et-Bonce, Franța) (reprezentant: P.-O. Koubi-Flotte, avocat)

      Pârâte: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat de G. Berrisch și de A. Polcyn, avocați) (cauza T-88/12) și Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și S. Thomas, agenți) (cauza T-445/11)

      Intervenientă în susținerea pârâtului Consiliul: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și S. Thomas, agenți) (cauza T-88/12)

      Obiectul

   În cauza T-445/11, cu titlu principal, cerere de anulare a Regulamentului (UE) nr. 627/2011 al Comisiei din 27 iunie 2011 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile anumitor țevi și tuburi fără sudură, din oțel inoxidabil, originare din Republica Populară Chineză (JO L 169, p. 1), precum și, cu titlu subsidiar, cerere de despăgubire având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamantele pretind că l-au suferit ca urmare a stabilirii unei date de intrare în vigoare imediate a acestui regulament și, în cauza T-88/12, cu titlu principal, cerere de anulare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1331/2011 al Consiliului din 14 decembrie 2011 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile anumitor țevi și tuburi fără sudură, din oțel inoxidabil, originare din Republica Populară Chineză (JO L 336, p. 6), precum și, cu titlu subsidiar, cerere de despăgubire având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamantele pretind că l-au suferit ca urmare a perceperii definitive a taxelor antidumping provizorii impuse prin acest regulament

      Dispozitivul

               1.

               Conexează cauzele T-445/11 și T-88/12 în vederea pronunțării ordonanței.

               2.

               Conexează cu fondul excepțiile de inadmisibilitate invocate în cauzele T-445/11 și T-88/12.

               3.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului în cauza T-445/11.

               4.

               Respinge acțiunea în cauza T-88/12 ca fiind în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată.

               5.

               Charron Inox și Almet suportă toate chetuielile de judecată în cauza T-445/11.

               6.

               Charron Inox și Almet suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cauza T-88/12.

               7.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată în cauza T-88/12.

      (1)  JO C 290, 1.10.2011.


title: Cauza T-56/17: Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2017 – PO și alții/SEAE

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/39

         Acțiune introdusă la 27 ianuarie 2017 – PO și alții/SEAE
   (Cauza T-56/17)
   (2017/C 112/55)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: PO, PP, PQ (reprezentanți: N. de Montigny și J.-N. Louis, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               să declare și să dispună:

                           —

                           anularea Deciziei publicate la 15 aprilie 2016 de modificare a drepturilor și a obligațiilor funcționarilor și agenților temporari și contractuali privind alocațiile școlare („education allowances”), și anume: „Rights and obligations of officials, temporary and contract agents: Education Allowances”;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe nelegalitatea Deciziei Serviciului European de Acțiune Externă (SEAE) din 15 aprilie 2016 (denumită în continuare „decizia atacată”), în măsura în care aceasta din urmă ar fi fost adoptată cu încălcarea articolului 1 din anexa X la Statutul funcționarilor, precum și a articolului 110 din statutul menționat, în lipsa dispozițiilor generale de punere în aplicare ale SEAE.
               Reclamanții invocă, de asemenea, lipsa totală a motivării respingerii reclamației lor formulate împotriva deciziei atacate.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe lipsa punerii în aplicare a unui dialog social anterior adoptării deciziei atacate, cu încălcarea articolului 27 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea drepturilor dobândite ale funcționarilor și agenților aflați în funcție de mai mulți ani și ai căror copii sunt școlarizați, de asemenea, de mai mulți ani. Această încălcare ar rezulta din decizia atacată prin aceea că modifică sistemul stabilit în prealabil, prin care marea majoritate a funcționarilor și agenților care solicitau o rambursare suplimentară obțineau rambursarea integrală a costului care depășea pragul statutar.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor prevederii, încrederii legitime și securității juridice și pe încălcarea principiului bunei administrări, care ar rezulta din decizia atacată printre altele prin aceea că prevede doar o măsură tranzitorie în cursul unui an și prin aceea că noile modalități de rambursare adoptate astfel ar fi fost impuse funcționarilor și agenților aflați în funcție în momentul adoptării lor.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe lipsa evaluării comparative a intereselor și pe nerespectarea principiului proporționalității, care ar vicia decizia atacată, care ar avea drept obiectiv unic reducerea impactului financiar pe care îl implică o rambursare adițională a costurilor de școlarizare, în condițiile în care SEAE ar fi putut să acorde prioritate altor măsuri pentru a atinge un asemenea obiectiv, fără a încălca drepturile personalului său. Pârâtul ar fi ales, astfel, soluția cea mai prejudiciabilă pentru funcționarii și agenții săi.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării, în măsura în care decizia atacată ar institui o discriminare prin stabilirea unui principiu de rambursări efectuate pe baze identice pentru funcționari și agenți situați în delegații diferite și, așadar, un tratament identic în situații diferite.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la familie și a dreptului la educație, care ar fi fost săvârșită de SEAE având în vedere că adoptarea deciziei atacate ar avea ca efect de a-i constrânge pe reclamanți să aleagă între viața profesională și respectivele drepturi fundamentale.


title: Cauza C-561/07: Acțiune introdusă la 18 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/21

         Acțiune introdusă la 18 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-561/07)
   (2008/C 64/32)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Enegren și L. Pignataro, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin menținerea în vigoare a dispozițiilor articolului 47 alineatele 5 și 6 din Legea nr. 428 din 29 decembrie 1990 în cazul apariției unei crize în cadrul unei societăți în conformitate cu articolul 2 al cincilea paragraf litera c) din Legea nr. 675 din 12 august 1977, astfel încât drepturile lucrătorilor enumerate la articolele 3 și 4 din Directiva 2001/23/CE nu sunt garantate în cazul transferului de întreprinderi pentru care a fost constatată „situația de criză”, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia consideră că dispozițiile Legii nr. 428/1990 (articolul 47 alineatele 5 și 6) încalcă Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (1), întrucât lucrătorii unei întreprinderi admiși la regimul „Cassa integrazione guadagni straordinaria” (Casa specială pentru compensare salarială, denumită în continuare „CIGS”) transferați la dobânditor pierd drepturile prevăzute de articolul 2112 din Codul civil, sub rezerva eventualelor garanții prevăzute prin acordul sindical („condiții mai favorabile”, menționate la articolul 47 alineatul 5).
   Acest fapt înseamnă că lucrătorii unei întreprinderi admise la regimul CIGS din cauza unei situații de criză nu beneficiază, în cazul transferului întreprinderii, de garanțiile prevăzute de articolele 3 și 4 din directivă.
   În ceea ce privește articolul 47 alineatul 6, acesta prevede că lucrătorii care nu sunt angajați de dobânditor, de locator sau de succesor au un drept de prioritate pentru angajările pe care aceștia din urmă le fac timp de un an de la data transferului sau pentru o perioadă mai lungă stabilită prin convențiile colective. Articolul 2112 din Codul civil nu este aplicabil în privința lucrătorilor menționați anterior care sunt angajați de dobânditor, de locator sau de succesor la un moment ulterior transferului de societate.
   Guvernul italian nu a contestat analiza Comisiei în temeiul căreia lucrătorii întreprinderii admise la regimul CIGS din cauza situației de criză nu beneficiază, în cazul transferului de întreprindere, de garanțiile prevăzute de articolele 3 și 4 din directivă. Totuși, acesta a susținut că în cazul din speță ar fi aplicabil articolul 5 alineatul (3) din directivă.
   Comisia a subliniat în acțiunea sa că, într-adevăr, dispoziția menționată permite, desigur, în cazul transferului de întreprinderi, atunci când înstrăinătorul este într-o criză economică gravă, schimbări ale condițiilor de muncă ale salariaților, cu scopul de a garanta încadrarea în muncă a acestora, asigurând supraviețuirea întreprinderii, unității sau a unei părți de întreprindere sau de unitate. Totuși, această dispoziție abilitează statul membru numai să permită înstrăinătorului și reprezentanților lucrătorilor să poată cădea de acord să schimbe condițiile de muncă în anumite împrejurări și nu să excludă, astfel cum face articolul 47 alineatele 5 și 6 din Legea nr. 428/90, aplicarea articolelor 3 și 4 din directivă.

      (1)  JO L 82, 22.3.2001, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20.


title: Cauza T-364/16: Acțiune introdusă la 7 iulie 2016 – ArcelorMittal Tubular Products Ostrava și alții/Comisia

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/51

         Acțiune introdusă la 7 iulie 2016 – ArcelorMittal Tubular Products Ostrava și alții/Comisia
   (Cauza T-364/16)
   (2016/C 305/69)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. (Ostrava-Kunčice, Republica Cehă) și alți 12 reclamanți (reprezentanți: G. Berrisch, avocat, și B. Byrne, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene, adoptată la 6 iunie 2016 sau anterior acestei date, de a elimina Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd de pe lista societăților încadrate la codul adițional TARIC A950 și de a o încadra, în schimb, la un nou cod adițional TARIC C129 pentru toate codurile TARIC menționate la articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/2272 al Comisiei din 7 decembrie 2015 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite țevi și tuburi fără sudură din fier sau din oțel originare din Republica Populară Chineză, în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului (JO 2015, L 322, p. 21) și de a reduce astfel nivelul taxei antidumping aplicabile importurilor de TTFS fabricate de Hubei la 0 %;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă un motiv unic, argumentând că decizia atacată era lipsită de temei juridic și, prin urmare, încalcă articolul 1 alineatul (2) și anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/2272 al Comisiei.
   Comisia Europeană a întemeiat decizia atacată pe Hotărârea Curții de Justiție în cauzele ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. și alții/Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd și Consiliul Uniunii Europene/Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd (cauzele conexate C-186/14 P și C-193/14 P, EU:C:2016:209), prin care Curtea a confirmat hotărârea Tribunalului în cauza Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd/Consiliul Uniunii Europene (T-528/09, EU:T:2014:35), prin care Tribunalul a anulat Regulamentul (CE) nr. 926/2009 al Consiliului de instituire a unei taxe antidumping pentru anumite țevi și tuburi fără sudură („TTFS”) originare din Republica Populară Chineză, în măsura în care a instituit o taxă antidumping pentru produsele fabricate de Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd. Potrivit reclamanților, Comisia Europeană a extins în mod eronat anularea Regulamentului (CE) nr. 926/2009 al Consiliului la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/2272 al Comisiei, deoarece acest din urmă regulament nu făcea obiectul litigiului în cauzele precedente. Prin urmare, Comisia Europeană ar fi putut adopta decizia atacată numai după ce ar fi abrogat Regulamentul (UE) 2015/2272.


title: Cauza F-156/12: Acțiune introdusă la 20 decembrie 2012 — ZZ/Comitetul Regiunilor

text:
               9.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/31

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2012 — ZZ/Comitetul Regiunilor
   (Cauza F-156/12)
   2013/C 71/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârât: Comitetul Regiunilor al Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care se respinge acordarea de despăgubiri pentru comportamentul culpabil al Comitetului Regiunilor și cererea de reparare a prejudiciului material și moral

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 17 februarie 2012 de respingere a cererii sale din 19 octombrie 2011 prin care se urmărea acordarea de despăgubiri pentru comportamentul culpabil al Comitetului Regiunilor;

               —

               în măsura necesară, anularea deciziei din 10 septembrie 2012 a Comitetului Regiunilor, notificată în aceeași zi prin curier electronic și la 12 septembrie 2012 prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire, prin care s-a respins reclamația formulată de reclamant;

               —

               obligarea Comitetului Regiunilor la plata unui cuantum de 354 000 de euro cu titlu de reparare a prejudiciului material, stabilite cu titlu provizoriu, și a unui cuantum de 100 000 de euro cu titlu de reparare a prejudiciului moral, stabilite ex aequo et bono;

               —

               obligarea Comitetului Regiunilor la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-20/15: Acțiune introdusă la 3 februarie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/41

         Acțiune introdusă la 3 februarie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-20/15)
   (2015/C 127/57)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu îl include pe reclamant pe lista funcționarilor propuși pentru promovare la gradul AD13 în cadrul exercițiului de promovare 2014

      Concluziile reclamantului

               —

               Constatarea nelegalității deciziei Comisiei din 16 decembrie 2013 privind DGA a articolului 45 și a Comunicării ulterioare a Comisiei din 18 decembrie 2013 de modificare a normelor privind compunerea cabinetelor membrilor Comisiei și purtătorii de cuvânt;

               —

               anularea deciziei subsecvente a AIPN, notificată la 24 iunie 2014, de a nu îl include pe reclamant pe lista funcționarilor propuși pentru promovare la gradul AD13 în cadrul exercițiului anual de promovare 2014 prevăzut la articolul 45 din statut, în măsura în care această decizie nu consideră că reclamantul are responsabilități deosebite care determină încadrarea sa într-un post tip de „șef de unitate sau echivalent” sau de „consilier sau echivalent” prin asimilare cu încadrarea făcută pentru funcționarii detașați la cabinete, în conformitate cu Comunicarea Comisiei din 18 decembrie 2013;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-267/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 17 mai 2017 – Rhenus Veniro GmbH & Co. KG/Kreis Heinsberg

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 17 mai 2017 – Rhenus Veniro GmbH & Co. KG/Kreis Heinsberg
   (Cauza C-267/17)
   (2017/C 269/04)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

      Intimat: Kreis Heinsberg

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 (1) este aplicabil contractelor de servicii publice, în sensul articolului 2 litera (i) din regulament, care trebuie atribuite direct și care, în sensul articolului 5 alineatul (1) a doua teză din același regulament, nu iau forma contractelor de concesiune de servicii reglementate de Directiva 2004/17/CE sau de Directiva 2004/18/CE?
               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

               2)

               Articolul 2 litera (b) și articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, prin folosirea cuvântului „sau”, pornesc de la premisa unei competențe exclusive fie a unei autorități de sine stătătoare fie a unui grup de autorități sau este posibil, potrivit acestor dispoziții, ca o autoritate de sine stătătoare să fie membră a unui grup de autorități și să transfere grupului respectiv anumite sarcini și în același timp să mențină competența de a interveni, potrivit articolului 2 litera (b), și de a fi autoritate locală competentă, în sensul articolului 5 alineatul (2) din regulament?

               3)

               Prin impunerea în sarcina operatorului intern a obligației de prestare proprie a majorității serviciilor publice de transport de călători articolul 5 alineatul (2) a doua teză litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 exclude posibilitatea ca operatorul intern să presteze majoritatea acestor servicii prin intermediul unei filiale pe care o deține în proporție de 100 %?

               4)

               Care este momentul la care trebuie îndeplinite condițiile pentru o atribuire directă prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007: momentul publicării anunțului de atribuire directă în temeiul articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 sau doar momentul la care are loc atribuirea directă?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO 2007, L 315, p. 1).


title: Cauzele conexate C-490/15 P și C-505/15 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 14 septembrie 2016 – Ori Martin SA (C-490/15 P), Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (C-505/15 P)/Comisia Europeană [Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a oțelului pentru precomprimare — Amenzi — Calcularea cuantumului amenzilor — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 23 alineatul (2) — Prezumția exercitării efective a unei influențe decisive de către societatea-mamă asupra filialei — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Principiul neretroactivității — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 47 — Dreptul la o cale de atac efectivă într-un termen rezonabil — Carta drepturilor fundamentale — Articolul 41 — Dreptul la soluționarea cauzelor într-un termen rezonabil]

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/23

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 14 septembrie 2016 – Ori Martin SA (C-490/15 P), Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (C-505/15 P)/Comisia Europeană
   (Cauzele conexate C-490/15 P și C-505/15 P) (1)

   ([Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a oțelului pentru precomprimare - Amenzi - Calcularea cuantumului amenzilor - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (2) - Prezumția exercitării efective a unei influențe decisive de către societatea-mamă asupra filialei - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Principiul neretroactivității - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 - Dreptul la o cale de atac efectivă într-un termen rezonabil - Carta drepturilor fundamentale - Articolul 41 - Dreptul la soluționarea cauzelor într-un termen rezonabil])
   (2016/C 419/30)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurente: Ori Martin SA (C-490/15 P), Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (C-505/15 P) (reprezentanți: G. Belotti și P. Ziotti, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka, G. Conte și P. Rossi, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursurile în cauzele C-490/15 P și C-505/15 P.

               2)

               Obligă Ori Martin SA la plata cheltuielilor de judecată în cauza C-490/15 P.

               3)

               Obligă Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) la plata cheltuielilor de judecată în cauza C-505/15 P.

      (1)  JO C 406, 7.12.2015.


title: Cauza T-356/07: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2007 — Pfizer/OAPI — Isdin (ISDIN 14-8.000)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/64

         Acțiune introdusă la 19 septembrie 2007 — Pfizer/OAPI — Isdin (ISDIN 14-8.000)
   (Cauza T-356/07)
   (2007/C 269/117)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Pfizer Ltd (Sandwich, Regatul Unit) (reprezentanți: V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde, lawyers, și M. Hawkins, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Isdin, SA (Barcelona, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 iunie 2007 în cauza R 565/2006-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „ISDIN 14-8.000” pentru produse, între altele, din clasa 5 — marca comunitară nr. 1 243 633

      Titularul mărcii comunitare: Isdin, SA

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Dreptul la marcă al părții care solicită declararea nulității: marca verbală națională „ISTIN” pentru produse din clasa 5

      Decizia diviziei de anulare: declară nulitatea parțială a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de anulare în măsura în care a declarat nulitatea mărcii comunitare

      Motivele invocate: încălcarea dreptului reclamantei de a fi ascultată conform articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului și încălcarea articolului 52 coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din regulament.


title: Cauza C-283/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundeskommunikationssenat — Austria) — Sky Österreich GmbH/Österreichischer Rundfunk [Directiva 2010/13/UE — Furnizarea de servicii mass-media audiovizuale — Articolul 15 alineatul (6) — Validitate — Evenimente de mare interes pentru public care fac obiectul unui drept exclusiv de transmisie — Dreptul de acces al stațiilor de emisie la astfel de evenimente în scopul realizării de reportaje scurte de știri — Limitarea unei eventuale compensații financiare a titularului dreptului exclusiv la costurile suplimentare generate de oferirea acestui acces — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 16 și 17 — Proporționalitate]

text:
               9.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundeskommunikationssenat — Austria) — Sky Österreich GmbH/Österreichischer Rundfunk
   (Cauza C-283/11) (1)

   (Directiva 2010/13/UE - Furnizarea de servicii mass-media audiovizuale - Articolul 15 alineatul (6) - Validitate - Evenimente de mare interes pentru public care fac obiectul unui drept exclusiv de transmisie - Dreptul de acces al stațiilor de emisie la astfel de evenimente în scopul realizării de reportaje scurte de știri - Limitarea unei eventuale compensații financiare a titularului dreptului exclusiv la costurile suplimentare generate de oferirea acestui acces - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 16 și 17 - Proporționalitate)
   2013/C 71/05
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundeskommunikationssenat

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sky Österreich GmbH

      Pârât: Österreichischer Rundfunk

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Bundeskommunikationssenat — Compatibilitea articolului 15 alineatul (6) din Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (JO L 95, p. 1) cu libertatea de a desfășura o activitate economică și cu dreptul de proprietate, astfel cum sunt garantate în articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și în articolul 1 din Protocolul adițional la Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale — Dreptul oricărei stații de emisie de a beneficia, pentru realizarea de reportaje scurte de știri, de un acces la evenimente de mare interes pentru public care fac obiectul unei transmisii exclusive — Limitare a unei eventuale compensări financiare la cheltuielile suplimentare generate de furnizarea acestui acces — Proporționalitate

      Dispozitivul

   Din examinarea întrebării preliminare nu a rezultat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 15 alineatul (6) din Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale).

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza C-270/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 17 mai 2013 — Iraklis Haralambidis/Calogero Casilli

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/30

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 17 mai 2013 — Iraklis Haralambidis/Calogero Casilli
   (Cauza C-270/13)
   2013/C 207/51
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Iraklis Haralambidis

      Pârât: Calogero Casilli

      Întrebările preliminare

               1.

               Întrucât derogarea prevăzută la articolul 45 alineatul (4) TFUE nu este aplicabilă în speță [numirea unui cetățean al unui alt stat membru al Uniunii Europene în funcția de președinte al unei autorități portuare, persoană juridică calificată drept organism de drept public], în măsura în care privește cazurile de muncă salariată din cadrul administrației publice (situație care nu se regăsește în speță), dar, totuși, având în vedere că, în orice caz, exercitarea funcției de președinte al unei autorități portuare este calificată drept „activitate profesională” în sens larg, clauza prin care îndeplinirea funcției menționate este rezervată numai cetățenilor italieni constituie sau nu constituie o discriminare pe motiv de cetățenie interzisă de articolul 45?

               2.

               Funcția de președinte al unei autorități portuare italiene îndeplinită de un cetățean al unui alt stat membru al Uniunii Europene se poate încadra, altfel, în dreptul de stabilire prevăzut la articolul 49 și următoarele TFUE și, în acest caz, interdicția prevăzută în dreptul intern privind îndeplinirea acestei funcții de către o persoană care nu este cetățean italian constituie sau nu constituie o discriminare pe motiv de cetățenie ori această împrejurare poate fi considerată exclusă de articolul 51 TFUE?

               3.

               Cu titlu subsidiar, în ipoteza în care funcția de președinte al unei autorități portuare italiene este îndeplinită de un cetățean al unui alt stat membru al Uniunii Europene poate constitui o prestare de „servicii” în sensul Directivei 2006/123/CE (1), excluderea aplicării acestei directive serviciilor portuare este sau nu este pertinentă în prezenta cauză și, în cazul unui răspuns negativ, interdicția prevăzută de dreptul intern pentru îndeplinirea funcției determină sau nu determină o discriminare pe motiv de cetățenie?

               4.

               Cu titlu încă mai subsidiar, în ipoteza în care funcția de președinte al unei autorități portuare italiene îndeplinită de un cetățean al unui alt stat membru al Uniunii Europene nu se poate încadra în domeniul de aplicare al dispozițiilor de mai sus, aceasta poate fi privită totuși mai general în sensul articolului 15 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene drept o prerogativă care se încadrează în dreptul cetățeanului comunitar „de a lucra, de a se stabili sau de a presta servicii în orice stat membru”, indiferent de prevederile specifice „din domeniu”, cuprinse la articolul 45 și la articolul 49 și următoarele TFUE, precum și în Directiva 2006/123/CE privind serviciile în cadrul pieței interne, și, prin urmare, interdicția prevăzută de dreptul intern pentru îndeplinirea funcției contravine sau nu contravine interdicției la fel de generale a discriminării pe motiv de cetățenie prevăzută la articolul 21 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

      (1)  Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 50).


title: Cauza T-406/08: Hotărârea Tribunalului din 18 iunie 2013 — ICF/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața mondială a fluorurii de aluminiu — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor — Dovada încălcării — Dreptul la apărare — Concordanță între comunicarea privind obiecțiunile și decizia atacată — Amenzi — Orientările din anul 2006 privind calcularea amenzilor — Acord euromediteraneean” )

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/61

         Hotărârea Tribunalului din 18 iunie 2013 — ICF/Comisia
   (Cauza T-406/08) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața mondială a fluorurii de aluminiu - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor - Dovada încălcării - Dreptul la apărare - Concordanță între comunicarea privind obiecțiunile și decizia atacată - Amenzi - Orientările din anul 2006 privind calcularea amenzilor - Acord euromediteraneean)
   2013/C 225/136
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Industries chimiques du fluor (ICF), (Tunis, Tunisia) (reprezentanți: inițial M. van der Woude și T. Hennen, ulterior P. Wytinck și D. Gillet, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, K. Mojzesowicz și N. von Lingen, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2008) 3043 a Comisiei din 25 iunie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.180 — Fluorură de aluminiu) referitoare la o înțelegere pe piața mondială a fluorurii de aluminiu având ca obiect stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor la scară mondială, precum și, cu titlu subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Industries chimiques du fluor să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza C-388/10 P: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 24 martie 2011 — Félix Muñoz Arraiza/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b), articolul 43 alineatul (2) și articolul 44 alineatul (1) — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale RIOJAVINA — Opoziția titularului mărcii comunitare colective figurative anterioare RIOJA — Refuzul înregistrării — Risc de confuzie]

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/10

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 24 martie 2011 — Félix Muñoz Arraiza/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja
   (Cauza C-388/10 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b), articolul 43 alineatul (2) și articolul 44 alineatul (1) - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale RIOJAVINA - Opoziția titularului mărcii comunitare colective figurative anterioare RIOJA - Refuzul înregistrării - Risc de confuzie)
   2011/C 252/19
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Félix Muñoz Arraiza (reprezentanți: J. Grimau Muñoz și J. Villamor Muguerza, avocați)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent), Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja (reprezentant: J. Martínez De Torre, avocat)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 iunie 2010, Muñoz Arraiza/OAPI — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja (RIOJAVINA) (T-138/09), prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 ianuarie 2009 (cauza R 721/2008-2) privind o procedură de opoziție între Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja și domnul Félix Muñoz Arraiza

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Muñoz Arraiza la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 301, 6.11.2010.