title: Cauza T-214/09: Acțiune introdusă la 26 mai 2009 — COR Sitzmöbel Helmut Lübke/OAPI — El Corte Inglés (COR)

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/57

         Acțiune introdusă la 26 mai 2009 — COR Sitzmöbel Helmut Lübke/OAPI — El Corte Inglés (COR)
   (Cauza T-214/09)
   2009/C 180/106
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: COR Sitzmöbel Helmut Lübke GmbH & Co. KG (Rheda-Wiedenbrück, Germania) (reprezentant: Y-G. von Amsberg, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs din 4 martie 2009 (R 376/2008-2) și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „COR” pentru produse din clasele 20 și 27 (înregistrarea internațională nr. 839 721)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: El Corte Inglés, SA

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală „CADENACOR” (marca comunitară nr. 2 362 598) pentru produse din clasa 20

      Decizia diviziei de opoziție: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) ], întrucât nu există niciun risc de confuzie între mărcile în cauză.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-111/16: Acțiune introdusă la 18 martie 2016 – Prada/EUIPO – The Rich Prada International (THE RICH PRADA)

text:
               17.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/21

         Acțiune introdusă la 18 martie 2016 – Prada/EUIPO – The Rich Prada International (THE RICH PRADA)
   (Cauza T-111/16)
   (2016/C 175/25)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Prada SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: F. Jacobacci, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietatea Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: The Rich Prada International PT (Surabaya, Indonezia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitant: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „THE RICH PRADA” – cererea de înregistrare nr. 10 228 948

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 13 ianuarie 2016 în cauzele conexate R 3076/2014-2 și R 3186/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a deciziei atacate și, în consecință, admiterea opoziției nr. B 2 012 477 în totalitate;

               —

               alternativ, confirmarea deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO în întregime;

               —

               anularea obligării Prada SA la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața camerei de recurs, pentru suma de 550 euro, și obligarea The Rich Prada International PT la plata acestora;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-119/13: Acțiune introdusă la 11 decembrie 2013 – ZZ/Comisia

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/37

         Acțiune introdusă la 11 decembrie 2013 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-119/13)
   2014/C 129/45
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ (reprezentanți: D. de Abreu Caldas şi J.-N. Louis, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor referitoare la transferul drepturilor de pensie ale reclamanților în sistemul de pensii al Uniunii care aplică noile Dispoziții generale de aplicare referitoare la articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor privind calculul sporului drepturilor lor de pensie dobândite anterior angajării lor în cadrul Comisiei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-428/08: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — STEF/Comisia

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/44

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — STEF/Comisia
   (Cauza T-428/08)
   (2008/C 313/81)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Samband tónskálda og eigenda flutningsréttar (STEF) (Reykjavík, Islanda) (reprezentant: H. Melkorka Óttarsdóttir, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 3 din Decizia Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 SEE (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea sa, reclamanta solicită anularea în parte, în temeiul articolului 230 CE, a Deciziei Comisiei C(2008)3435 final din 16 iulie 2008 (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 SEE. Mai precis, reclamanta contestă afirmațiile Comisiei din articolul 3 din decizia atacată, potrivit căruia delimitările teritoriale ale mandatelor de reprezentare reciprocă acordate de o societate de autori unei alte societăți reprezintă o practică concertată contrară articolului 81 CE și articolului 53 din Acordul privind SEE.
   În sprijinul susținerilor sale, reclamanta invocă patru motive.
   În primul rând, potrivit reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare de apreciere și a încălcat articolul 81 CE întrucât a decis că delimitarea teritorială paralelă inclusă în acordurile de reprezentare reciprocă încheiate de reclamantă și de ceilalți membri ai CISAC este rezultatul unei practici concertate. Reclamanta susține că probele invocate de Comisie în decizie sunt insuficiente pentru a demonstra că acest comportament paralel nu este rezultatul condițiilor normale de concurență, ci reprezintă o astfel de practică concertată. Reclamanta mai susține că prezența clauzei de delimitare în toate acordurile sale reciproce este necesară pentru a proteja în mod efectiv și suficient interesul autorilor reprezentați de reclamantă și de ceilalți membri ai CISAC.
   În al doilea rând, reclamanta susține că, spre deosebire de concluziile deciziei atacate, delimitarea teritorială realizată de societățile CISAC în acordurile lor de reprezentare reciprocă nu restrânge concurența în sensul articolului 81 alineatul (1) CE, întrucât crearea și protejarea concurenței între societățile de autori ar fi incompatibile cu natura fundamentală a societăților de gestiune colectivă, care este aceea de a proteja drepturile membrilor săi și de a-și desfășura activitatea exclusiv pentru aceștia.
   În al treilea rând, în subsidiar, reclamanta susține că, și în situația în care delimitarea teritorială ar constitui o practică concertată în sensul articolului 81 alineatul (1) CE, ar fi îndeplinite condițiile stabilite de articolul 81 alineatul (3). Aceasta afirmă că practica atacată îmbunătățește distribuția muzicii, asigură consumatorilor o parte echitabilă din beneficiul obținut, nu impune întreprinderilor restricții care nu sunt indispensabile pentru atingerea acestui obiectiv și nici nu oferă acestora posibilitatea de a elimina concurența în ceea ce privește o parte semnificativă a produselor în cauză. Această practică ar trebui, prin urmare, să fie considerată necesară și proporțională, în sensul articolului 81 alineatul (3) CE, în raport cu obiectivul legitim al protecției drepturilor membrilor societăților și ale autorilor.
   În sfârșit, reclamanta susține că, în decizia sa, Comisia nu a aplicat articolul 151 alienatul (4) CE, potrivit căruia Comunitatea ține seama, în acțiunile întreprinse în temeiul celorlalte dispoziții ale tratatelor, de aspectele culturale, în special pentru a respecta și a promova diversitatea culturilor sale.


title: Cauza T-74/14: Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2017 – Franța/Comisia („Ajutoare de stat — Ajutoare puse în aplicare de Franța în favoarea SNCM — Ajutoare de restructurare și măsuri adoptate în cadrul unui plan de privatizare — Criteriul investitorului privat în economia de piață — Decizie prin care se declară ajutoarele ilegale și incompatibile cu piața internă — Redeschiderea procedurii oficiale de investigare — Obligația de motivare”)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/30

         Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2017 – Franța/Comisia
   (Cauza T-74/14) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Ajutoare puse în aplicare de Franța în favoarea SNCM - Ajutoare de restructurare și măsuri adoptate în cadrul unui plan de privatizare - Criteriul investitorului privat în economia de piață - Decizie prin care se declară ajutoarele ilegale și incompatibile cu piața internă - Redeschiderea procedurii oficiale de investigare - Obligația de motivare”))
   (2017/C 277/44)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: inițial G. de Bergues, D. Colas, E. Belliard și J. Bousin, ulterior D. Colas, E. Belliard și J. Bousin, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci și B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea deciziei C(2013) 7066 final a Comisiei din 20 noiembrie 2013 privind ajutoarele de stat SA.16237 (C 58/2002) (ex N 118/2002) puse în aplicare de Franța în favoarea SNCM

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 135, 5.5.2014.


title: Cauza T-259/08: Ordonanța Tribunalului din 14 martie 2011 — Global Digital Disc/Comisia

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/29

         Ordonanța Tribunalului din 14 martie 2011 — Global Digital Disc/Comisia
   (Cauza T-259/08) (1)

   2011/C 139/54
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza T-232/17: Ordonanța Tribunalului din 12 iunie 2017 – Eco-Bat Technologies și alții/Comisia

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/42

         Ordonanța Tribunalului din 12 iunie 2017 – Eco-Bat Technologies și alții/Comisia
   (Cauza T-232/17)
   (2017/C 256/51)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.


title: Cauza C-365/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 martie 2011 — Comisia Europeană/Republica Slovenia (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Controlul poluării — Valori-limită pentru concentrațiile de PM10 din aerul înconjurător)

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 martie 2011 — Comisia Europeană/Republica Slovenia
   (Cauza C-365/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Controlul poluării - Valori-limită pentru concentrațiile de PM10 din aerul înconjurător)
   2011/C 152/15
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: D. Kukovec, agent)

      Pârâtă: Republica Slovenia (reprezentant: N. Pintar Gosenca, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 5 alineatul (1) din Directiva 1999/30/CE a Consiliului din 22 aprilie 1999 privind valorile-limită pentru dioxidul de sulf, dioxidul de azot și oxizii de azot, pulberile în suspensie și plumbul din aerul înconjurător (JO L 163, p. 41, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 46) și a articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător si un aer mai curat pentru Europa (JO L 152, p. 1) — Neluarea măsurilor necesare astfel încât concentrațiile de PM10 din aerul înconjurător să nu depășească valorile-limită stabilite

      Dispozitivul

               1.

               Prin depășirea, pentru anii 2005-2007, a valorilor-limită aplicabile concentrațiilor anuale și zilnice de PM10 din aerul înconjurător, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 1999/30/CE a Consiliului din 22 aprilie 1999 privind valorile-limită pentru dioxidul de sulf, dioxidul de azot și oxizii de azot, pulberile în suspensie și plumbul din aerul înconjurător.

               2.

               Obligă Republica Slovenia la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 288, 23.10.2010.


title: Cauza C-101/14 P: Recurs introdus la 20 februarie 2014 de Brown Brothers Harriman & Co. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 9 decembrie 2013 în Cauza T-389/13: Brown Brothers Harriman & Co./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/3

         Recurs introdus la 20 februarie 2014 de Brown Brothers Harriman & Co. împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 9 decembrie 2013 în Cauza T-389/13: Brown Brothers Harriman & Co./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-101/14 P)
   2014/C 303/05
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Brown Brothers Harriman & Co. (reprezentanți: P. Leander, T. Kronhöffer, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Prin Ordonanța din 17 iulie 2014, Curtea (Camera a treia) a respins recursul ca inadmisibil.


title: Cauza C-392/08: Acțiune introdusă la 9 septembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/14

         Acțiune introdusă la 9 septembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-392/08)
   (2008/C 272/24)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și A. Sipos, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin nelaborarea unor planuri de urgență externe care să conțină măsurile ce trebuie luate în exteriorul tuturor entităților supuse prevederilor articolului 9 din Directiva 96/82/CE a Consiliului din 9 decembrie 1996 privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase (1), Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 alineatul (1) litera (c) din directiva menționată;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Potrivit articolului 2 alineatul (1) din Directiva 96/82/CE, articolul 9 din aceeași directivă se aplică oricărei entități în cadrul căreia există substanțe periculoase în cantități egale sau mai mari decât cantitățile menționate în anexa I părțile 1 și 2 coloana 3.
   Potrivit articolului 11 din directiva menționată, statele membre garantează că, pentru toate entitățile cărora li se aplică dispozițiile articolului 9, autoritățile desemnate în acest scop elaborează un plan de urgență extern care să conțină măsurile ce trebuie luate în exteriorul entității [alineatul (1) litera (c)].
   Prezenta acțiune are ca obiect declararea faptului că, prin nelaborarea unor planuri de urgență externe care să conțină măsurile ce trebuie luate în exteriorul tuturor entităților supuse prevederilor articolului 9, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 alineatul (1) litera (c) din Directiva 96/82/CE.

      (1)  JO 1997, L 10, p. 13, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 8.


title: Cauza C-239/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal du travail de Liège – Belgia) – Abdoulaye Amadou Tall/Centre public d’action sociale de Huy [Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Directiva 2005/85/CE — Standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat — Articolul 39 — Dreptul la o cale de atac efectivă — Cereri de azil multiple — Efect nesuspensiv al acțiunii formulate împotriva unei hotărâri a autorității naționale competente de a nu examina în continuare o cerere de azil ulterioară — Protecție socială — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 19 alineatul (2) — Articolul 47]

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal du travail de Liège – Belgia) – Abdoulaye Amadou Tall/Centre public d’action sociale de Huy
   (Cauza C-239/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Directiva 2005/85/CE - Standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat - Articolul 39 - Dreptul la o cale de atac efectivă - Cereri de azil multiple - Efect nesuspensiv al acțiunii formulate împotriva unei hotărâri a autorității naționale competente de a nu examina în continuare o cerere de azil ulterioară - Protecție socială - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 19 alineatul (2) - Articolul 47])
   (2016/C 068/08)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal du travail de Liège

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Abdoulaye Amadou Tall

      Pârât: Centre public d’action sociale de Huy

      Cu participarea: Agence fédérale pour l’accueil des demandeurs d’asile (Fedasil)

      Dispozitivul

   Articolul 39 din Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat, citit în lumina articolului 19 alineatul (2) și a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei legislații naționale care nu conferă efect suspensiv unei acțiuni exercitate împotriva unei hotărâri, precum cea în discuție în litigiul principal, de a nu examina în continuare o cerere de azil ulterioară.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014.


title: Cauza T-384/08: Hotărârea Tribunalului din 10 noiembrie 2011 — Elliniki Nafpigokataskevastiki și alții/Comisia ( „Ajutoare de stat — Construcții navale — Ajutor acordat de autoritățile elene sub forma unei garanții de despăgubire — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună — Noțiunea de ajutor de stat — Ajutor imputabil statului — Resurse de stat — Criteriul investitorului privat” )

text:
               17.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 370/22

         Hotărârea Tribunalului din 10 noiembrie 2011 — Elliniki Nafpigokataskevastiki și alții/Comisia
   (Cauza T-384/08) (1)

   (Ajutoare de stat - Construcții navale - Ajutor acordat de autoritățile elene sub forma unei garanții de despăgubire - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună - Noțiunea de ajutor de stat - Ajutor imputabil statului - Resurse de stat - Criteriul investitorului privat)
   2011/C 370/36
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou (Chaidari, Grecia), Howaldtswerke-Deutsche Werft GmbH (Kiel, Germania) și ThyssenKrupp Marine Systems AG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: U. Soltész și C. von Köckritz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, M. Konstantinidis și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Trapeza Peiraios AE (Atena, Grecia) (reprezentant: S. Pappas, I. Ktenidis și C. Apalagaki, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a articolului 16 din Decizia 2009/610/CE a Comisiei din 2 iulie 2008 privind măsurile C-16/04 (foste NN 29/04, CP 71/02 și CP 133/05) aplicate de Grecia în favoarea societății Hellenic Shipyards (JO 2009, L 225, p. 104)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou, Howaldtswerke-Deutsche Werft GmbH și ThyssenKrupp Marine Systems AG să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Comisia Europeană, precum și de Trapeza Peiraios AE.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza T-330/13: Acțiune introdusă la 4 iunie 2013 — Chatziioannou/Comisia și Banca Centrală Europeană

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/34

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2013 — Chatziioannou/Comisia și Banca Centrală Europeană
   (Cauza T-330/13)
   2013/C 252/57
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Lella Chatziioannou (Nicosia, Cipru) (reprezentanți: E. Efstathiou, K. Efstathiou, K. Liasidou, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii sale ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               anularea deciziei Eurogrupului din 25 martie 2013, rămasă definitivă prin decizia din 29 martie 2013 K.D.P. 104/2013 a guvernatorului Băncii Centrale a Ciprului, în calitate de reprezentant al Sistemului European al Băncilor Centrale, prin care s-a decis „vânzarea anumitor activități” ale Cyprus Popular Bank Public Co Ltd și care constituie în esență o decizie comună a Băncii Centrale Europene și a Comisiei Europene;

               —

               în subsidiar, declararea faptului că indiferent de formă și de tip, decizia sus-menționată a Eurogrupului constituie, în esență, o decizie a Băncii Centrale Europene și/sau o decizie comună a Băncii Centrale Europene și a Comisiei Europene;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene și/sau a Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este nulă întrucât excede competențele atribuite Băncii Centrale Europene și Comisiei Europene prin Tratatul privind Uniunea Europeană, și așadar cele două instituții au adoptat-o cu depășirea competențelor proprii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă dreptul de proprietate garantat de articolul 1 din Protocolul 1 al Convenției Europene a Drepturilor Omului și de articolul 14 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului, astfel cum este confirmat și de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este vădit nefondată și neîntemeiată și este contrară principiului proporționalității.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este de altfel contrară principiilor juridice în general acceptate care rezultă din dreptul Uniunii Europene și de asemenea este contrară principiului potrivit căruia nimeni nu poate invoca propria omisiune în beneficiul său și/sau pentru a legaliza un comportament culpabil și/sau ilegitim.


title: Cauza C-299/10: Ordonanța președintelui Curții din 15 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Judicial de Amares — Portugalia) — Cristiano Marques Vieira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/27

         Ordonanța președintelui Curții din 15 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Judicial de Amares — Portugalia) — Cristiano Marques Vieira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA
   (Cauza C-299/10) (1)

   2011/C 252/57
   Limba de procedură: portugheza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 234, 28.8.2010.


title: Cauza C-117/09 P: Ordonanța Curții din 24 iunie 2010 — Kronoply GmbH & Co. KG/Comisia Europeană (Recurs — Ajutoare de stat — Solicitare de acordare a unui ajutor care are drept scop modificarea unui ajutor acordat anterior întreprinderii beneficiare și notificat Comisiei după executarea integrală a proiectului de investiție — Criteriile efectului stimulativ și necesității)

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/21

         Ordonanța Curții din 24 iunie 2010 — Kronoply GmbH & Co. KG/Comisia Europeană
   (Cauza C-117/09 P) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Solicitare de acordare a unui ajutor care are drept scop modificarea unui ajutor acordat anterior întreprinderii beneficiare și notificat Comisiei după executarea integrală a proiectului de investiție - Criteriile efectului stimulativ și necesității)
   2010/C 346/35
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Kronoply GmbH & Co. KG (reprezentanți: R. Nierer și L. Gordalla, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Gross, V. Kreuschitz și T. Scharf, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) din 14 ianuarie 2009, Kronoply/Comisia (T-162/06), prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei 2006/262/CE a Comisiei din 21 septembrie 2005 de declarare a ajutorului de stat pe care Germania intenționează să îl acorde reclamantei ca fiind incompatibil cu piața comună (JO L 94, p. 50) — Proiect de ajutor care are drept scop modificarea unui ajutor acordat anterior întreprinderii beneficiare, notificat Comisiei după executarea integrală a proiectului de investiție prin intermediul ajutorului autorizat inițial — Apreciere eronată a efectului stimulativ și a necesității ajutorului în litigiu

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Kronoply GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 141, 20.6.2009.


title: Cauza T-189/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 iulie 2014 – Deza/ECHA [ „Măsuri provizorii — Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente deținute de ECHA care conțin informații transmise de o întreprindere în cadrul cererii acesteia de autorizare a utilizării unei substanțe chimice — Decizie prin care se acordă unui terț accesul la documente — Cerere de suspendare a executării — Urgență — Fumus boni juris — Evaluare comparativă a intereselor” ]

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/32

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 iulie 2014 – Deza/ECHA
   (Cauza T-189/14 R)
   ([„Măsuri provizorii - Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente deținute de ECHA care conțin informații transmise de o întreprindere în cadrul cererii acesteia de autorizare a utilizării unei substanțe chimice - Decizie prin care se acordă unui terț accesul la documente - Cerere de suspendare a executării - Urgență - Fumus boni juris - Evaluare comparativă a intereselor”])
   2014/C 303/40
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Republica Cehă) (reprezentant: P. Dejl, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanți: A. Iber, M. Heikkilä și T. Zbihlej, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării deciziei ECHA din 24 ianuarie 2014 privind divulgarea anumitor informații transmise de reclamantă în cadrul procedurii privind cererea de autorizare a utilizării substanței chimice di(2-etilhexil)ftalat (DEHP)

      Dispozitivul

               1)

               Suspendă executarea deciziei AFA-C-0000004274-77-09/F a Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA) din 24 ianuarie 2014, în măsura în care prin aceasta se acordă unui terț, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei, accesul la o versiune a raportului de securitate chimică și a analizei alternativelor de substituție cu privire la substanța di(2-etilhexil)ftalat (DEHP) mai detaliată decât versiunea care cuprinde ocultările precizate în cererea de măsuri provizorii și care figurează în anexele A.4.5 și A.4.6 la această cerere, cu excepția, pe de o parte, a informațiilor referitoare la clasificarea și la etichetarea substanțelor și, pe de altă parte, a datelor care privesc în mod specific și exclusiv Arkema France, Grupa Azoty Zakłady Azotowe Kędzierzyn S.A. și Vinyloop Ferrara S.p.A.

               2)

               Somează ECHA să se abțină de la divulgarea:

                           —

                           raportului de securitate chimică și a analizei alternativelor de substituție cu privire la substanța di(2-etilhexil)ftalat (DEHP) vizate la punctul 1 din prezentul dispozitiv, într-o versiune mai detaliată decât cea definită la punctul 1 menționat;

                           —

                           rapoartelor de securitate chimică și a analizelor alternativelor de substituție cu privire la substanța di(2-etilhexil)ftalat (DEHP) prezentate de Arkema France, Grupa Azoty Zakłady Azotowe Kędzierzyn și Vinyloop Ferrara și care fac obiectul deciziilor AFA-C-0000004280-84-09/F, AFA-C-0000004275-75-09/F și AFA-C-0000004151-87-08/F ale ECHA din 24 ianuarie 2014, în măsura în care aceste documente sunt identice cu cele protejate conform punctului 1 din prezentul dispozitiv.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-354/13: Ordonanța Tribunalului din 10 septembrie 2014 – Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks/Comisia ( „Acțiune în anulare — Indicația geografică protejată «Kołocz śląski» sau «Kołacz śląski»  — Respingerea cererii de anulare a înregistrării — Act care nu este supus căilor de atac — Inadmisibilitate” )

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/41

         Ordonanța Tribunalului din 10 septembrie 2014 – Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks/Comisia
   (Cauza T-354/13) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Indicația geografică protejată «Kołocz śląski» sau «Kołacz śląski» - Respingerea cererii de anulare a înregistrării - Act care nu este supus căilor de atac - Inadmisibilitate”))
   2014/C 409/59
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks eV (Berlin, Germania) (reprezentanți: I. Jung, M. Teworte-Vey, A. Renvert și J. Saatkamp, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și G. von Rintelen, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a pretinsei decizii a Comisiei conținute în scrisoarea din 8 aprilie 2013 a directorului general a Direcției Generale „Agricultură și Dezvoltare Rurală” a Comisiei, potrivit căreia cererea de anulare, formulată de reclamantă, a înregistrării indicației geografice protejate „Kołocz śląski” sau „Kołacz śląski” era inadmisibilă

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks eV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 260, 7.9.2013.


title: Cauza C-346/15 P: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 25 februarie 2016 – Steinbeck GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Alfred Sternjakob GmbH & Co. KG [Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curţii — Mărci comunitare verbale BE HAPPY — Declarare a nulităţii — Regulamentul (CE) nr.°207/2009 — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) — Motiv absolut de refuz — Lipsa unui caracter distinctiv]

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/3

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 25 februarie 2016 – Steinbeck GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Alfred Sternjakob GmbH & Co. KG
   (Cauza C-346/15 P) (1)

   ([Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curţii - Mărci comunitare verbale BE HAPPY - Declarare a nulităţii - Regulamentul (CE) nr.o207/2009 - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) - Motiv absolut de refuz - Lipsa unui caracter distinctiv])
   (2016/C 200/04)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Steinbeck GmbH (reprezentanți: M. Heinrich și M. Fischer, Rechtsanwälte)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și Alfred Sternjakob GmbH & Co. KG

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Steinbeck GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 302, 14.9.2015.


title: Cauza F-107/05: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 30 septembrie 2010 — Toth/Comisia [Funcție publică — Agent temporar — Încadrare în grad — Grade prevăzute în invitația de depunere a candidaturilor — Modificarea normelor de încadrare a agenților temporari intervenită după publicarea invitației de depunere a candidaturilor — Încadrare în grad în temeiul noilor norme mai puțin favorabile — Dispoziții tranzitorii — Aplicare prin analogie — Articolul 12 alineatul (3) din anexa XIII la statut — Proporționalitate — Principiul bunei administrări]

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/59

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 30 septembrie 2010 — Toth/Comisia
   (Cauza F-107/05) (1)

   (Funcție publică - Agent temporar - Încadrare în grad - Grade prevăzute în invitația de depunere a candidaturilor - Modificarea normelor de încadrare a agenților temporari intervenită după publicarea invitației de depunere a candidaturilor - Încadrare în grad în temeiul noilor norme mai puțin favorabile - Dispoziții tranzitorii - Aplicare prin analogie - Articolul 12 alineatul (3) din anexa XIII la statut - Proporționalitate - Principiul bunei administrări)
   2010/C 328/95
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Gergely Toth (Besozzo, Italia) (reprezentanți: inițial S. Rodrigues și Y. Minatchy, avocați, ulterior S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz și R. Albelice, avocați, în final S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și H. Krämer, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtului: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Arpio Santacruz și I. Šulce, agenți, ulterior K. Zieleśkiewicz și M. Bauer, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, anularea deciziei Comisiei privind încadrarea reclamantului în gradul A*6 la angajarea sa ca agent temporar și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia Comisiei Europene privind încadrarea domnului Toth în gradul A*6 a doua treaptă, cuprinsă în articolul 3 din contractul de agent temporar semnat la 17 ianuarie 2005.

               2.

               Respinge cererea cu privire la restul motivelor.

               3.

               Obligă Comisia Europeană la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor de judecată ale reclamantului.

               4.

               Consiliul Uniunii Europene, intervenient, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 22, 28.1.2006, p. 15 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene sub numărul T-401/05 și transferată la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene prin Ordonanța din 15.12.2005).


title: Cauza C-144/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 23 martie 2012 — Goldbet Sportwetten GmbH/Massimo Sperindeo

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 23 martie 2012 — Goldbet Sportwetten GmbH/Massimo Sperindeo
   (Cauza C-144/12)
   2012/C 184/04
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Goldbet Sportwetten GmbH

      Pârât: Massimo Sperindeo

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1896/2006”) trebuie interpretat în sensul că și articolul 24 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (2) privind competența judiciară și executarea hotărârilor (denumit în continuare „Regulamentul nr. 44/2001”), care stabilește că este competentă instanța în fața căreia se înfățișează pârâtul, trebuie să se aplice în cadrul procedurii europene de somație de plată?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare preliminară:
               Articolul 17 din Regulamentul nr. 1896/2006 coroborat cu articolul 24 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că formularea unei opoziții împotriva unei somații europene de plată reprezintă în sine o înfățișare a pârâtului dacă în cadrul opoziției nu se contestă competența instanței de origine?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare preliminară:
               Articolul 17 din Regulamentul nr. 1896/2006 coroborat cu articolul 24 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că formularea unei opoziții atrage în orice caz competența instanței ca urmare a înfățișării pârâtului atunci când în cadrul opoziției se prezintă deja motivele referitoare la fondul cauzei, însă nu se contestă competența?

      (1)  JO L 399, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 9, p. 108.

      (2)  JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74.


title: Cauza C-395/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid (Fiscalitate — A șasea directivă TVA — Decizia 2004/290/CE — Aplicarea de către un stat membru a unei măsuri derogatorii — Autorizare — Articolul 2 punctul 1 — Noțiunea „lucrări de construcții” — Interpretare — Includerea livrărilor de bunuri — Posibilitatea unei aplicări parțiale a acestei derogări — Restricții)

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid
   (Cauza C-395/11) (1)

   (Fiscalitate - A șasea directivă TVA - Decizia 2004/290/CE - Aplicarea de către un stat membru a unei măsuri derogatorii - Autorizare - Articolul 2 punctul 1 - Noțiunea „lucrări de construcții” - Interpretare - Includerea livrărilor de bunuri - Posibilitatea unei aplicări parțiale a acestei derogări - Restricții)
   2013/C 38/08
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH

      Pârât: Finanzamt Lüdenscheid

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 2 punctul 1 din Decizia 2004/290/CE a Consiliului din 30 martie 2004 de autorizare a Germaniei de a aplica o măsură de derogare de la dispozițiile articolului 21 din A șasea directivă 77/388/CEE privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (JO L 94, p. 59) — Dreptul statului membru autorizat de a aplica parțial această derogare — Noțiunea „lucrări de construcții” cuprinsă în dispoziția menționată — Includere eventuală a livrării de bunuri

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 2 punctul 1 din Decizia 2004/290/CE a Consiliului din 30 martie 2004 de autorizare a Germaniei să aplice o măsură de derogare de la articolul 21 din A șasea directivă 77/388/CEE trebuie interpretat în sensul că noțiunea „lucrări de construcții”, care figurează în această dispoziție, cuprinde, pe lângă operațiunile considerate prestări de servicii, astfel cum sunt definite la articolul 6 alineatul (1) din A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/7/CE a Consiliului din 20 ianuarie 2004, inclusiv pe cele care constituie livrări de bunuri în sensul articolului 5 alineatul (1) din această directivă.

               2.

               Decizia 2004/290 trebuie interpretată în sensul că Republica Federală Germania poate să se limiteze la a exercita autorizarea acordată prin această decizie numai parțial pentru anumite categorii, precum unele categorii speciale de lucrări de construcții, și pentru serviciile prestate anumitor beneficiari. Cu ocazia stabilirii acestor categorii, acest stat membru este obligat să respecte principiul neutralității fiscale, precum și principiile generale ale dreptului Uniunii, printre care, în special, cel al proporționalității și cel al securității juridice. Revine instanței de trimitere obligația de a verifica, ținând seama de toate împrejurările de drept și de fapt pertinente, dacă aceasta este situația în litigiul principal și să ia, dacă este cazul, măsurile necesare pentru a remedia consecințele prejudiciabile ale unei aplicări a dispozițiilor în cauză contrare principiului proporționalității sau securității juridice.

      (1)  JO C 311, 22.10.2011


title: Cauza C-580/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 21 noiembrie 2011 — Tarragona Power S. L./Gas Natural SDG, S.A., Administración del Estado, Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. și Endesa, S.A.

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 21 noiembrie 2011 — Tarragona Power S. L./Gas Natural SDG, S.A., Administración del Estado, Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. și Endesa, S.A.
   (Cauza C-580/11)
   2012/C 39/17
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo (Spania)

      Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: Tarragona Power S.L.

      Intimate: Gas Natural SDG, S.A., Administración del Estado, Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. și Endesa, S.A.

      Întrebarea preliminară

   Articolul 10 din Directiva 2003/87/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului poate fi interpretat în sensul că nu se opune aplicării unor măsuri legislative naționale precum cele analizate în prezenta procedură, al căror obiect și efect este de a diminua remunerația pentru activitatea de producție a energiei electrice cu o sumă echivalentă cu valoarea cotelor de emisie de gaze cu efect de seră alocate cu titlu gratuit în perioada corespunzătoare?

      (1)  JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78.


title: Cauza C-27/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Consiliul de Stat (Franța) la data de 26 ianuarie 2007 — Banque Fédérative du Crédit Mutuel/Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/16

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Consiliul de Stat (Franța) la data de 26 ianuarie 2007 — Banque Fédérative du Crédit Mutuel/Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
   (Cauza C-27/07)
   (2007/C 82/28)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Consiliul de Stat
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Banque Fédérative du Crédit Mutuel

      Pârât: Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
   Întrebarea preliminară
   Reintegrarea în profitul impozabil al unei societăți-mamă stabilite în Franța a 5 % din pasivele fiscale atribuite cu ocazia distribuirii profiturilor de către o filială stabilită într-un alt stat membru al Uniunii Europene, în situația în care aceste profituri distribuite au făcut obiectul unei rețineri la sursă în acest alt stat membru, nu are efect asupra nivelului impozitării societății-mamă atunci când aceasta din urmă poate imputa în totalitate aceste pasive fiscale asupra impozitului datorat. În cazul în care, în lipsa unei decizii a societății-mamă de a redistribui aceste profituri propriilor acționari într-un termen de cinci ani, ea nu poate folosi avantajul fiscal pe care îl reprezintă aceste pasive fiscale, impozitarea suplimentară față de impozitul pe profit („impôt sur les sociétés”), care rezultă din reintegrarea a 5 % din pasivele fiscale în rezultatul său impozabil, poate fi considerată ca fiind autorizată prin dispozițiile articolului 7 alineatul (2) din Directiva nr. 90/435/CEE din 23 iulie 1990 (1), în baza valorii reduse a unei asemenea prelevări și a împrejurării că a fost introdusă în legătură directă cu plata pasivelor fiscale instituite în vederea diminuării dublei impuneri economice a dividendelor, sau trebuie să fie considerată ca încălcând obiectivele care rezultă din articolul 4 al aceleiași directive?

      (1)  Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 225, p. 6).


title: Cauza C-418/10 P: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 28 martie 2011 — Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Stabilator sp. z o.o. [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Procedură de opoziție — Marca anterioară STABILAT — Semnul figurativ „stabilator” — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Lipsa similitudinii produselor și serviciilor]

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/8

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 28 martie 2011 — Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Stabilator sp. z o.o.
   (Cauza C-418/10 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Procedură de opoziție - Marca anterioară STABILAT - Semnul figurativ „stabilator” - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Lipsa similitudinii produselor și serviciilor)
   2011/C 211/14
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH (reprezentanți: A. Zinnecker și S. Müller, avocați)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent), Stabilator sp. z o.o. (reprezentant: M. Kacprzak, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 7 iulie 2010, Herhof/OAPI — Stabilator (T-60/09), prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată de titularul mărcii comunitare verbale STABILAT pentru produse și servicii din clasele 1, 7, 11, 20, 37, 40 și 42, împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 16 decembrie 2008 de respingere a opoziției formulate împotriva înregistrării mărcii comunitare figurative stabilator, pentru produse și servicii din clasele 19, 37 și 42 — Apreciere eronată a similitudinii serviciilor desemnate de mărcile în conflict — Încălcarea dreptului de a fi ascultat în justiție

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 288, 23.10.2010.


title: Cauza T-318/09: Acțiune introdusă la 14 august 2009 — Audi și Volkswagen/OAPI (TDI)

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/67

         Acțiune introdusă la 14 august 2009 — Audi și Volkswagen/OAPI (TDI)
   (Cauza T-318/09)
   2009/C 267/121
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Audi AG (Ingolstadt, Germania), Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentant: P. Kather, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 14 mai 2009 în cauza R 226/2007-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „TDI” pentru produse din clasa 12 (cererea nr. 3 179 058)

      Decizia examinatorului: respingerea cererii

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului
   Motivele invocate:

               —

               Încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) întrucât marca a cărei înregistrare se solicită ar prezenta notorietatea necesară;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât marca a cărei înregistrare se solicită ar prezenta caracterul distinctiv necesar;

               —

               încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât pârâtul nu ar fi luat în considerare propunerea de probe a reclamantelor;

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-308/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 3 august 2009 — B.A.M. Vermeer Contracting sp. Zoo, cealaltă parte: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/34

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 3 august 2009 — B.A.M. Vermeer Contracting sp. Zoo, cealaltă parte: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid
   (Cauza C-308/09)
   2009/C 267/63
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: B.A.M. Vermeer Contracting sp. zoo

      Cealaltă parte: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 49 și 50 din Tratatul de instituire a Comunității Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale precum cea cuprinsă la articolul 2 din Wet arbeid vreemdelingen, coroborat cu articolul 1 alineatul 1 prima teză și litera (c) din regulamentul de aplicare a Wet arbeit vreemdelingen, potrivit căreia este necesară o autorizație de încadrare în muncă în cazul detașării lucrătorilor, în sensul articolului 1 alineatul (3) prima teză și litera (c) din Directiva 96/71/CE (1)?

               2.

               Care sunt criteriile pe baza cărora se stabilește existența unei detașări a lucrătorilor, în sensul articolului 1 alineatul (3) prima teză și litera (c) din Directiva 96/71/CE?

      (1)  Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (JO L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29).


title: Cauza C-54/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 43 CE — Libertatea de stabilire — Notari — Condiție de cetățenie — Articolul 45 CE — Participarea la exercitarea autorității publice — Directivele 89/48/CEE și 2005/36/CE)

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-54/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 43 CE - Libertatea de stabilire - Notari - Condiție de cetățenie - Articolul 45 CE - Participarea la exercitarea autorității publice - Directivele 89/48/CEE și 2005/36/CE)
   2011/C 204/07
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Støvlbæk și G. Braun, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantei: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant: S. Behzadi-Spencer, agent)

      Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma, J. Kemper, U. Karpenstein și J. Möller, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Bulgaria (reprezentanți: T. Ivanov și E. Petranova, agenți), Republica Cehă (reprezentant: M. Smolek, agent), Republica Estonia (reprezentant: L. Uibo, agent), Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și B. Messmer, agenți), Republica Letonia (reprezentanți: L. Ostrovska, K. Drēviņa și J. Barbale, agenți), Republica Lituania (reprezentanți: D. Kriaučiūnas și E. Matulionytė, agenți), Republica Ungară (reprezentanți: R. Somssich, K. Veres și M. Fehér, agenți), Republica Austria (reprezentanți: E. Riedl, G. Holley și M. Aufner, agenți), Republica Polonă (reprezentanți: M. Dowgielewicz, C. Herma și D. Lutostańska, agenți), Republica Slovenia (reprezentanți: V. Klemenc și Ž. Cilenšek Bončina, agenți), Republica Slovacă (reprezentanți: J. Čorba și B. Ricziová, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 43 CE și 45 CE — Netranspunerea, în ceea ce privește profesia de notar, a Directivei 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO L 19, p. 16, Ediție specială 05/vol. 2, p. 76) și a Directivei 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO L 255, p. 22, Ediție specială 05/vol. 8, p. 3) — Reglementare națională care supune exercitarea profesiei de notar îndeplinirii condiției cetățeniei — Noțiunea „activitate care participă la exercitarea autorității publice”

      Dispozitivul

               1.

               Prin impunerea unei condiții de cetățenie pentru accesul la profesia de notar, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 43 CE.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Comisia Europeană, Republica Federală Germania, Republica Bulgaria, Republica Cehă, Republica Estonia, Republica Franceză, Republica Letonia, Republica Lituania, Republica Ungară, Republica Austria, Republica Polonă, Republica Slovenia, Republica Slovacă și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008.


title: Cauza T-400/07: Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2007 — GretagMacbeth LLC/OAPI (Culori în pătrate)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/43

         Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2007 — GretagMacbeth LLC/OAPI (Culori în pătrate)
   (Cauza T-400/07)
   (2007/C 315/82)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: GretagMacbeth LLC (New Windsor, Statele Unite al Americii) (reprezentant: J. Weiser, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei R 30/2007-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 30 august 2007, referitoare la cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 4 634 572;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca de culoare „Culori în pătrate” pentru produse și servicii din clasele 9, 16 și 42 (cererea de înregistrare nr. 4 634 572).

      Decizia examinatorului: refuză înregistrarea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât s-a apreciat în mod nejustificat că marca solicitată este lipsită de orice caracter distinctiv pentru produsele și serviciile vizate.

      (1)  Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-75/15: Acțiune introdusă la 17 februarie 2015 – ROD Leichtmetallräder/OAPI – Rodi TR (ROD)

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/39

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2015 – ROD Leichtmetallräder/OAPI – Rodi TR (ROD)
   (Cauza T-75/15)
   (2015/C 118/50)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: ROD Leichtmetallräder GmbH (Weiden in der Oberpfalz, Germania) (reprezentanți: J. Hellenbrand și J. Biener, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Rodi TR, SL (Leida, Spania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementul verbal „ROD” – marca comunitară nr. 5 6 94  989

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 17 decembrie 2014 în cauza R 281/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               anularea deciziei diviziei de opoziție din 22 noiembrie 2013;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Tribunalului și în fața camerei de recurs a OAPI.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 65 alineatul (2) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea unei norme fundamentale de procedură – încălcarea normei 39 alineatul (3) și a normei 37 litera (b) punctul (ii) din Regulamentul nr. 2868/95.


title: Cauza C-467/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Audencia Provincial de Barcelona (Spania) la 31 octombrie 2008 — Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE)/Padawan, S.L. și celalaltă parte: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Audencia Provincial de Barcelona (Spania) la 31 octombrie 2008 — Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE)/Padawan, S.L. și celalaltă parte: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)
   (Cauza C-467/08)
   (2009/C 19/21)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Audencia Provincial de Barcelona.
   Părțile din acțiunea principală

      Apelantă: Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE)

      Intimată: Padawan, S.L.

      Cealaltă parte: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)
   Întrebările preliminare

               1)

               Noțiunea „compensație echitabilă” prevăzută la articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE (1) presupune o armonizare, independent de posibilitatea recunoscută statelor membre de a alege sistemele de remunerare pe care le consideră adecvate pentru ca dreptul la o „compensație echitabilă” al titularilor de drepturi de proprietate intelectuală afectați de introducerea excepției copiei private de la dreptul de reproducere să își producă efectele?

               2)

               Indiferent care ar fi acesta, sistemul utilizat de fiecare stat membru pentru a stabili compensația echitabilă trebuie să respecte un echilibru just între persoanele vizate, pe de o parte, titularii de drepturi de proprietate intelectuală afectați de excepția copiei private, beneficiari ai compensației, și pe de altă parte, persoanele obligate în mod direct sau indirect la plată?Acest echilibru este determinat de rațiunea de a fi a compensației echitabile, mai precis compensarea prejudiciului cauzat prin excepția copiei private?

               3)

               În cazul în care un stat membru optează pentru un sistem de prelevare sau de redevență pentru echipamentele, aparatele și materialele pentru reproducere digitală, această prelevare (compensația echitabilă pentru copia privată), conform obiectivului urmărit prin articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE și contextului acestei dispoziții, trebuie să fie în mod necesar legată de utilizarea prezumată a acelor echipamente și materiale pentru a realiza reproduceri care fac obiectul excepției copiei private, astfel încât prelevarea s-ar justifica atunci când s-ar putea prezuma că echipamentele, aparatele și materialele de reproducere digitală vor fi utilizate la efectuarea de copii private, în timp ce în caz contrar nu ar fi justificată?

               4)

               În cazul în care un stat membru optează pentru un sistem de „redevență” pentru copia privată, aplicarea nediferențiată a acestei „redevențe” unor întreprinderi și unor profesioniști care în mod clar achiziționează aparatele și suporturile pentru reproducere digitală în alte scopuri decât copierea privată, este conformă cu noțiunea de „compensație echitabilă”?

               5)

               Sistemul adoptat de Spania constând în aplicarea în mod nediferențiat a redevenței pentru copia privată pentru toate echipamentele, aparatele și materialele de reproducere digitală ar putea fi contrar Directivei 2001/29/CE întrucât încetează să existe o corelație corespunzătoare între compensația echitabilă și limitarea dreptului [de reproducere] în vederea copierii private, care justifică această compensare, din moment ce aceasta se aplică în mare măsură unor cazuri diferite în care nu există limitarea drepturilor care justifică această compensație financiară?

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială 17/vol.1, p. 230).


title: Cauza T-286/09: Acțiune introdusă la 22 iulie 2009 — Intel/Comisia

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/41

         Acțiune introdusă la 22 iulie 2009 — Intel/Comisia
   (Cauza T-286/09)
   2009/C 220/86
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Intel Corp. (Wilmington, Statele Unite ale Americii) (reprezentanți: N. Green, I. Forrester, QC, M. Hoskins, K. Bacon, S. Singla, barristers, A. Parr și R. MacKenzie, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în tot sau în parte a Deciziei C(2009) 3726 final a Comisiei din 13 mai 2009 în cazul COMP/C-3/37.990 — Intel;

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea substanțială a amenzii aplicate;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acestei cereri, reclamanta solicită, în conformitate cu articolul 230 CE, anularea Deciziei C(2009) 3726 final a Comisiei din 13 mai 2009 în cazul COMP/C-3/37.990 — Intel, prin care s-a apreciat că Intel a săvârșit o încălcare unică și continuă a articolului 82 CE și a articolului 54 din Acordul privind SEE în perioada octombrie 2002-decembrie 2007 prin implementarea unei strategii de excludere a concurenților de pe piața unităților centrale de procesare x86 („central processing units”, denumite în continuare „CPU”). În continuare, reclamanta solicită anularea sau reducerea amenzii care i-a fost aplicată.
   În susținerea cererii reclamanta invocă următoarele motive.
   În primul rând, aceasta afirmă că a fost săvârșită de către Comisie o eroare de drept, întrucât:

               (a)

               a constatat că reducerile condiționate acordate de Intel clienților săi erau abuzive per se din cauză că erau condiționate, fără a demonstra că aveau capacitatea reală de a exclude concurența;

               (b)

               s-a întemeiat pe o formă de abuz prin excludere, denumit „restricții veritabile” („naked restrictions”), și nu a efectuat nicio analiză a excluderii concurenței (nici chiar a posibilității sau a probabilității de excludere) în raport cu acestea;

               (c)

               nu a analizat dacă acordurile de reduceri încheiate de Intel cu clienții săi au fost puse în aplicare pe teritoriul Comunității Europene și/sau au avut efecte imediate, substanțiale, directe sau previzibile în cadrul Comunității Europene.

         În al doilea rând, reclamanta susține că nu au fost respectate de către Comisie standardele aplicabile în materie de probațiune în analiza sa asupra elementelor de probă. Astfel, Comisia nu a dovedit că acordurile de reduceri încheiate de Intel erau condiționate de cumpărarea de la Intel de către clienții săi a întregii sau aproape a întregii cantități de CPU x86 necesare. În plus, Comisia folosește un test de tipul „concurent la fel de eficient” („as efficient competitor”, denumit în continuare„AEC”) pentru a stabili dacă reducerile acordate de Intel puteau restrânge concurența, dar săvârșește numeroase erori în analiza și în aprecierea probelor în legătură cu aplicarea acelui test. De asemenea, Comisia nu analizează alte categorii de probe relevante pentru efectele reducerilor aplicate de Intel. Mai exact, Comisia:

               (a)

               nu analizează proba care demonstrează că în perioada în care a avut loc pretinsa încălcare unul dintre concurenții Intel și-a majorat substanțial cota de piață și profitul, dar lipsa sa de succes pe anumite segmente de piață și/sau referitoare la anumiți producători de echipamente originale („OEM”) a fost rezultatul propriilor sale deficiențe;

               (b)

               nu dovedește legătura de cauzalitate dintre ceea ce consideră a fi reduceri condiționate și deciziile clienților Intel de a nu cumpăra de la concurenți;

               (c)

               nu analizează proba referitoare la impactul reducerilor aplicate de Intel asupra clienților.

         În al treilea rând, reclamanta susține că nu s-a demonstrat de către Comisie că Intel s-a angajat într-o strategie pe termen lung pentru excluderea concurenței. O astfel de constatare nu este susținută de probe și nu este compatibilă cu natura fragmentată a susținerilor Comisiei (atât referitoare la produsele vizate, cât și la perioadă) în legătură cu fiecare client al Intel.
   De asemenea, reclamanta susține că decizia trebuie anulată în tot sau în parte întrucât Comisia a încălcat normele fundamentale de procedură pe durata procedurii administrative, nerespectând astfel din punct de vedere material dreptul Intel la apărare. Mai exact, Comisia:

               (a)

               nu a audiat Intel în legătură cu comunicarea suplimentară privind obiecțiunile și cu expunerea faptelor, cu toate că aceste documente cuprindeau critici complet noi și se refereau la elemente de probă noi care aveau un rol esențial în decizia atacată;

               (b)

               nu a obținut anumite documente interne ale concurentului pentru dosarul cauzei, cu toate că reclamanta a solicitat acest lucru, deși, în opinia reclamantei, documentele:

                           (i)

                           erau direct relevante pentru criticile Comisiei referitoare la Intel;

                           (ii)

                           puteau disculpa Intel și

                           (iii)

                           fuseseră identificate de Intel cu precizie;

               (c)

               nu a luat în considerare întâlnirile sale cu un martor cheie dintre clienții Intel, care foarte probabil a furnizat probe în sensul nevinovăției Intel.

         Potrivit articolului 229 CE, reclamanta contestă de asemenea cuantumul amenzii aplicate, pentru următoarele trei motive principale.
   În primul rând, aceasta afirmă că amenda de 1 060 000 000 EUR (cea mai mare amendă aplicată vreodată de Comisie unei singure întreprinderi) este vădit disproporționată dat fiind faptul că nu s-a stabilit de către Comisie niciun prejudiciu adus consumatorilor și nicio excludere a concurenților.
   În al doilea rând, reclamanta susține că nu a încălcat nici în mod intenționat, nici din culpă articolul 82 CE: analiza AEC a Comisiei se bazează pe informații pe care nu le putea cunoaște la momentul acordării reducerilor pentru clienții săi.
   În al treilea rând, reclamanta pretinde că la stabilirea amenzii Comisia nu a aplicat în mod corect propriile orientări privind calcularea amenzilor din 2006 și a ținut seama de considerații irelevante sau inadecvate.


title: Cauza T-600/13: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2013 — Bimbo/OAPI (FIBRA PROTEÍNAS NUTRIENTES)

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 31/13

         Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2013 — Bimbo/OAPI (FIBRA PROTEÍNAS NUTRIENTES)
   (Cauza T-600/13)
   2014/C 31/23
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Bimbo, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs din 11 septembrie 2013 și, prin urmare, înregistrarea mărcii comunitare figurative nr. 11 094 381 pentru totalitatea produselor solicitate din clasa 30;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „FIBRA PROTEÍNAS NUTRIENTES” pentru produse din clasa 30 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 11 094 381.

      Decizia examinatorului: respingerea cererii de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respingerea căii de atac.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 și

               —

               încălcarea articolului 83 din Regulamentul nr. 207/2009 având în vedere principiul egalității de tratament și articolele 6 și 14 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale


title: Cauza T-537/14: Acțiune introdusă la 11 iulie 2014 – Laboratoire Nuxe/OAPI – NYX, Los Angeles (NYX)

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/22

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2014 – Laboratoire Nuxe/OAPI – NYX, Los Angeles (NYX)
   (Cauza T-537/14)
   2014/C 329/30
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Laboratoire Nuxe (Paris, Franţa) (reprezentant: M. Antoine-Lalance, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: NYX, Los Angeles Inc. (California, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 8 aprilie 2014 în cauza R 1575/2013-5;

               —

               obligarea Oficiului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: NYX, Los Angeles Inc.

      Marca comunitară vizată: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative care conține elementul verbal „NYX” pentru produse din clasa 3 – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 1 0 52  316.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „NUXE” pentru produse și servicii din clasele 3 și 44.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge opoziția.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-72/13: Ordonanța Curții (Camera a şaptea) din 20 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Gmina Wrocław/Minister Finansów (TVA — Directiva 2006/112/CE — Cesionarea de către o comună a unor elemente din patrimoniul său)

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/3

         Ordonanța Curții (Camera a şaptea) din 20 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Gmina Wrocław/Minister Finansów
   (Cauza C-72/13) (1)

   ((TVA - Directiva 2006/112/CE - Cesionarea de către o comună a unor elemente din patrimoniul său))
   2014/C 184/04
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Gmina Wrocław

      Pârât: Minister Finansów

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Naczelny Sąd Administracyjny – Interpretarea Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) – Impozitarea operațiunilor unei comune – Vânzarea unor bunuri dobândite în temeiul legii, pe cale succesorală ori prin donație – Aportul unor astfel de bunuri la o societate

      Dispozitivul

   Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretată în sensul că nu se opune supunerii la plata taxei pe valoarea adăugată a unor operațiuni precum cele preconizate de gmina Wrocław (comuna Wrocław), în măsura în care instanța de trimitere constată că aceste operațiuni constituie o activitate economică în sensul articolului 9 alineatul (1) din directiva menționată și în măsura în care comuna respectivă nu se angajează în astfel de operațiuni în calitate de autoritate publică în sensul articolului 13 alineatul (1) primul paragraf din aceeași directivă. Cu toate acestea, dacă ar trebui să se considere că respectiva comună se angajează în asemenea operațiuni acționând în calitate de autoritate publică, prevederile Directivei 2006/112 nu s-ar opune impozitării acestora în măsura în care instanța de trimitere ar constata că scutirea lor ar fi de natură să conducă la denaturări semnificative ale concurenței în sensul articolului 13 alineatul (2) din această directivă.

      (1)  JO C 141, 18.5.2013


title: Cauza T-87/09: Acțiune introdusă la 25 februarie 2009 — Gråhundbus v/Jørgen Andersen/Comisia

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/38

         Acțiune introdusă la 25 februarie 2009 — Gråhundbus v/Jørgen Andersen/Comisia
   (Cauza T-87/09)
   2009/C 113/77
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Gråhundbus v/Jørgen Andersen (Ballerup, Danemarca) (reprezentanți: M. Nissen, J. Rivas de Andrés, J. Gutiérrez Gisbert, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea poziției definitive a Comisiei privind ruta Copenhaga-Ystad, conținută la punctele 75, 76 și 145 din Decizia Comisiei din 10 septembrie 2008 cu privire la ajutorul de stat C 41/08 (NN 35/08) — Danske Statsbaner;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei Comisiei din 10 septembrie 2008 cu privire la ajutorul de stat C 41/08 (NN 35/08) — Danske Statsbaner;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată suportate de reclamant.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul solicită anularea Deciziei Comisiei din 10 septembrie 2008 prin care a fost inițiată procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE cu privire la ajutorul de stat care se presupune că a fost acordat în favoarea Danske Statsbaner („DSB”) de către Danemarca pentru transportul feroviar de pasageri între Copenhaga și Ystad, prin intermediul contractelor de serviciu public încheiate între întreprinderea publică DSB și Ministerul danez al transporturilor [cazul C 41/08 (NN 35/08) — Danske Statsbaner]. Părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile (1).
   Reclamantul efectuează transport de pasageri cu autobuzul pe ruta Copenhaga-Ystad.
   În susținerea acțiunii sale, reclamantul invocă trei motive.
   În primul rând, reclamantul pretinde că, atunci când a reținut că guvernul danez nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere considerând că ruta Copenhaga-Ystad constituie un serviciu public sau un serviciu de interes economic general, Comisia a comis o eroare de drept.
   În al doilea rând, reclamantul susține că, atunci când, în lumina informațiilor aflate în posesia sa, nu a emis rezerve cu privire la calificarea rutei Copenhaga-Ystad drept o obligație de serviciu public sau drept un serviciu de interes economic general sau drept un serviciu public, Comisia a comis o eroare de drept. Reclamantul susține că, în speță, Comisia nu ar fi trebuit să accepte argumentele prezentate de guvernul danez fără ca, în prealabil, să le pună în discuție sau să le examineze.
   În al treilea rând, reclamantul susține că, în speță, Comisia nu și-a motivat corespunzător decizia, cu încălcarea obligației prevăzute la articolul 253 CE, întrucât singurul motiv prevăzut în decizia Comisiei constă în repetarea argumentelor guvernului danez.

      (1)  JO 2008, C 309, p. 14.


title: Cauza C-268/13: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 16 mai 2013 — Elena Petru/Casa Județeană de Asigurări de Sănătate Sibiu, Casa Națională de Asigurări de Sănătate

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/30

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 16 mai 2013 — Elena Petru/Casa Județeană de Asigurări de Sănătate Sibiu, Casa Națională de Asigurări de Sănătate
   (Cauza C-268/13)
   2013/C 207/50
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Sibiu

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Elena Petru

      Pârâte: Casa Județeană de Asigurări de Sănătate Sibiu, Casa Națională de Asigurări de Sănătate

      Întrebarea preliminară

   Dacă, raportat la prevederile art. 22 pct. 2 alin. 2 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 (1), imposibilitatea de acordare a tratamentului în țara de reședință se interpretează în mod absolut sau rezonabil, respectiv dacă situația în care, deși intervenția chirurgicală poate fi efectuată în țara de reședință în timp util și corespunzător din punct de vedere tehnic, în sensul că există specialiștii necesari și chiar și același nivel al cunoștințelor de specialitate, totuși lipsa medicamentelor și a materialelor medicale de primă necesitate echivalează cu o situație în care tratamentul medical necesar nu poate fi asigurat în sensul prevederilor articolului menționat.

      (1)  Regulamentul (CEE) al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).


title: Cauza T-682/16: Acțiune introdusă la 23 septembrie 2016 – Franța/Comisia

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/24

      Acțiune introdusă la 23 septembrie 2016 – Franța/Comisia
      (Cauza T-682/16)
      (2016/C 441/28)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: F. Alabrune, D. Colas și D. Segoin, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei de punere în aplicare C(2016) 4287 final a Comisiei din 12 iulie 2016, notificată la 13 iulie 2016, privind suspendarea plăților lunare către Franța în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA);

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr.o1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 549). Acest motiv conține două aspecte.

                              —

                              Primul aspect, potrivit căruia autoritățile franceze ar fi pus în aplicare integral planul de acțiune care cuprinde indicatori clari pentru stabilirea progreselor, stabiliți după consultarea Comisiei, plan vizat de decizia atacată.

                              —

                              Al doilea aspect, potrivit căruia decizia atacată s-ar întemeia pe elemente care nu erau prevăzute în planul de acțiune.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.


title: Cauza T-163/10: Ordonanța Tribunalului din 20 aprilie 2012 – Entegris/OAPI — Optimize Technologies (OPTIMIZE TECHNOLOGIES)

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/19

         Ordonanța Tribunalului din 20 aprilie 2012– Entegris/OAPI — Optimize Technologies (OPTIMIZE TECHNOLOGIES)
   (Cauza T-163/10) (1)

   2012/C 184/37
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


               18.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/14

         Acțiune introdusă la 17 octombrie 2014 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-20/14)
   (2014/C 455/09)
   La data de 17 octombrie 2014, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Markus Schneider și Clémence Perrin, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgia, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               Să declare că prin faptul că nu adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru transpunerea în ordinea juridică internă a actului menționat la punctul 56x din capitolul V din anexa XIII la Acordul privind Spațiul economic european [Regulamentul (CE) nr. 392/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 privind răspunderea în caz de accident a transportatorilor de persoane pe mare], astfel cum a fost adaptată la acord prin Protocolul 1 la acesta, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din acord.

               2.

               Să dispună ca Islanda să suporte cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Prezenta cerere se referă la nerespectarea de către Islanda, până cel târziu la data de 19 aprilie 2014, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 19 februarie 2014 referitor la faptul că statul islandez nu a transpus în ordinea sa juridică națională Regulamentul (CE) nr. 392/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 privind răspunderea în caz de accident a transportatorilor de persoane pe mare, conform dispoziției de la punctul 56x din capitolul V din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost adaptată la acord prin Protocolul 1 la acesta.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere afirmă că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE, întrucât nu a transpus regulamentul în ordinea sa juridică internă, în termenul prevăzut.


title: Cauza T-358/12 P: Recurs introdus la 8 august 2012 de Rosella Conticchio împotriva Ordonanței din 12 iulie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-22/11, Conticchio/Comisia

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/31

         Recurs introdus la 8 august 2012 de Rosella Conticchio împotriva Ordonanței din 12 iulie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-22/11, Conticchio/Comisia
   (Cauza T-358/12 P)
   2012/C 295/55
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Rosella Conticchio (Roma, Italia) (reprezentanți: R. Giuffrida și A. Tortora, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 12 iulie 2012 în cauza F-22/11, Conticchio/Comisia;

               —

               admiterea capetelor de cerere formulate de recurentă în primă instanță;

               —

               în subsidiar, în măsura în care instanța consideră oportun și necesar, trimiterea cauzei la Tribunalul Funcției Publice spre rejudecare pentru a se pronunța cu privire la capetele de cerere formulate de recurentă în primă instanță;

               —

               declararea acțiunii cu privire la care a fost pronunțată ordonanța atacată admisibilă și fondată în integralitatea sa și fără vreo excepție;

               —

               obligarea intimatei la plata către recurentă a tuturor cheltuielilor de judecată și a onorariilor suportate de aceasta din urmă și inerente soluționării cauzei atât în primă instanță cât și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs privește Ordonanța Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 12 iulie 2012 în cauza F-22/11, prin care a fost respinsă, în parte ca vădit inadmisibilă și în parte ca vădit nefondată, o acțiune având ca obiect în principal anularea deciziei de calculare a pensiei pentru limită de vârstă a recurentei.
   În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv: „Încălcarea principiului bunei-credințe, corectitudinii și imparțialității — inexistența unei reprezentări clare a domeniului de aplicare al anumitor dispoziții și practici urmate de Comisie în raporturile sale cu angajații”.
               În această privință, se arată că în ordonanța atacată se reține că susținerile recurentei sunt vădit neîntemeiate și se decide în sensul caracterului inatacabil al fișei de salariu corespunzătoare lunii ianuarie a anului 2010, dată de la care aceasta ar fi luat cunoștință despre propria situație. Cu toate acestea, fișa de plată menționată nu este un act prin care a fost adoptată o decizie și nu este atacabilă în mod autonom, întrucât nu este decisivă în ceea ce privește situația pe care recurenta ar fi avut-o la momentul pensionării. Potrivit unei jurisprudențe constante, este unanim recunoscut că fișa de salariu, fiind o decizie administrativă de natură contabilă, nu are în sine caracteristica de a fi un act apt să producă prejudicii și, prin urmare, în lipsa altor elemente certe, nu poate fi atacată. Cu privire la acest aspect, se amintește că sistemul SysPer 2 nu este suficient pentru a cuantifica valoarea drepturilor viitoare de pensie, după cum și „Calculette Pension” se limitează la a furniza un rezultat pur indicativ, care nu poate fi atacat. Doamna Conticchio a putut ataca numai decizia definitivă, comunicată în scris, referitoare la acordarea și la calcularea drepturilor sale de pensie, întrucât numai de la acel moment a cunoscut cu certitudine cuantumul lunar exact al propriei pensii.

               2.

               Al doilea motiv: „Încălcarea dreptului la protecție jurisdicțională și a dreptului la o procedură publică”.
               Întrucât Tribunalul Funcției Publice a considerat că a avut suficiente informații din actele supuse examinării sale, a decis prin ordonanță motivată fără continuarea procedurii. Această decizie a compromis dreptul recurentei la o protecție jurisdicțională deplină. Astfel, doamnei Conticchio nu i-a fost recunoscut dreptul de a-și expune propriile argumente și nici nu i-a fost acordat dreptul de a oferi clarificări ulterioare și în ceea ce privește cauzele de inadmisibilitate și/sau de netemeinicie a acțiunii, încălcându-se în acest mod principiul unui proces echitabil. În acest sens, recurenta amintește că articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene prevede dreptul la bună administrare, înțeles ca dreptul oricărei persoane de a beneficia, în ceea ce privește problemele sale, de un tratament imparțial și într-un termen rezonabil din partea instituțiilor și a organelor Uniunii. Acest drept cuprinde, printre altele, dreptul oricărei persoane de a fi ascultată înainte de luarea oricărei măsuri care ar putea să îi aducă atingere.

               3.

               Al treilea motiv: „Cu privire la îmbogățirea fără justă cauză — Încălcarea dreptului la un proces echitabil”.
               Recurenta arată că acțiunea din primă instanță nu poate fi considerată prescrisă întrucât din fișa de salariu nu era posibil să se verifice în niciun mod prezența unor elemente referitoare la motivul în discuție. Recurenta a putut invoca o îmbogățire fără justă cauză a Comisiei numai în momentul în care aceasta a primit decizia de calculare a pensiei, respectiv la 26 mai 2010. Recurenta nu a avut astfel pe deplin cunoștință de cuantumul contribuțiilor plătite, întrucât nu a primit niciodată de la serviciile responsabile ale Comisiei comunicările cu privire la acest aspect. În plus, recurenta amintește că a fost plătit Comisiei echivalentul actuarial al drepturilor de pensie anterioare acumulate la INPS în Italia, acestea fiind transferate sistemului comunitar de pensii și fiind astfel creat un dezechilibru între pensia primită și contribuțiile plătite în cursul anilor lucrați. Prin urmare, administrația a pretins mai întâi un anumit nivel contributiv, iar ulterior a acordat o grupă de vârstă inferioară în raport cu anii efectiv lucrați, generând o îmbogățire fără justă cauză pentru administrație în raport cu propriii funcționari.


title: Cauza C-561/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 7 noiembrie 2016 – Saras Energía S.A./Administración del Estado

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 7 noiembrie 2016 – Saras Energía S.A./Administración del Estado
   (Cauza C-561/16)
   (2017/C 022/18)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Saras Energía S.A.

      Pârâtă: Administración del Estado

      Întrebările preliminare

               1)

               O reglementare a unui stat membru care stabilește o schemă națională de obligații în ceea ce privește eficiența energetică, a cărei [formă de] concretizare principală constă într-o contribuție financiară anuală la un fond național pentru eficiență energetică creat în temeiul dispozițiilor articolului 20 alineatul (4) din Directiva nr. 2012/27/UE (1) este compatibilă cu articolul 7 alineatele (1) și (9) din aceasta?

               2)

               O reglementare națională care prevede posibilitatea îndeplinirii obligațiilor de economisire a energiei prin recunoașterea economiilor realizate ca o alternativă la contribuția financiară la un fond național pentru eficiență energetică este compatibilă cu articolul 7 alineatul (1) și cu articolul 20 alineatul (6) din Directiva 2012/27/UE?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, reglementarea unei astfel de posibilități alternative de îndeplinire a obligațiilor de economisire a energiei, în situația în care existența sa efectivă depinde de aspectul dacă guvernul stabilește această posibilitate în mod discreționar pe cale normativă, este compatibilă cu articolul 7 alineatul (1) și cu articolul 20 alineatul (6) din directivă?
               Și, în același sens, o astfel de reglementare este compatibilă în cazul în care guvernul nu stabilește această posibilitate alternativă?

               4)

               O schemă națională care supune numai întreprinderile furnizoare de energie obligațiilor de economisire a energiei, iar nu și distribuitorii, este compatibilă cu articolul 7 alineatele (1) și (4) din directivă?

               5)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, supunerea întreprinderilor furnizoare la aceste obligații, fără a stabili motivele pentru care distribuitorii de energie nu au aceleași obligații, este compatibilă cu alineatele menționate ale articolului 7?

      (1)  Directiva 2012/27/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 privind eficiența energetică, de modificare a Directivelor 2009/125/CE și 2010/30/UE și de abrogare a Directivelor 2004/8/CE și 2006/32/CE (JO 2012, L 315, p. 1).