title: Cauza C-103/13: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Snezhana Somova/Glaven director na Stolichno upravlenie „Sotsialno osiguryavane” [Trimitere preliminară — Securitate socială — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolele 12, 45, 46 și 94 — Reglementare națională care subordonează acordarea unei pensii condiției de întrerupere a contribuțiilor la asigurarea pentru limită de vârstă — Răscumpărarea unei perioade de asigurare lipsă în schimbul plății contribuțiilor — Concomitența unor perioade de asigurare în mai multe state membre — Posibilitatea persoanei asigurate de a înlătura regula cumulării perioadelor de contribuție și de asigurare — Retragerea pensiei acordate și recuperarea sumelor percepute în plus — Obligație de plată a unor dobânzi]

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Snezhana Somova/Glaven director na Stolichno upravlenie „Sotsialno osiguryavane”
   (Cauza C-103/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolele 12, 45, 46 și 94 - Reglementare națională care subordonează acordarea unei pensii condiției de întrerupere a contribuțiilor la asigurarea pentru limită de vârstă - Răscumpărarea unei perioade de asigurare lipsă în schimbul plății contribuțiilor - Concomitența unor perioade de asigurare în mai multe state membre - Posibilitatea persoanei asigurate de a înlătura regula cumulării perioadelor de contribuție și de asigurare - Retragerea pensiei acordate și recuperarea sumelor percepute în plus - Obligație de plată a unor dobânzi])
   (2015/C 007/05)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Snezhana Somova

      Pârât: Glaven director na Stolichno upravlenie „Sotsialno osiguryavane”

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 49 TFUE se opune reglementării unui stat membru, precum articolul 94 alineatul (1) din Codul asigurărilor sociale (Kodeks za sotsialnoto osiguryavane), potrivit căreia plata drepturilor de pensie pentru limită de vârstă este subordonată condiției prealabile a întreruperii plății contribuțiilor de asigurări sociale aferente unei activități desfășurate într-un alt stat membru.

               2)

               Articolul 45, articolul 46 alineatul (2) și articolul 94 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 de aplicare a regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006, trebuie interpretate în sensul că nu conferă asiguraților sociali posibilitatea de a alege, în scopul stabilirii drepturilor dobândite într-un stat membru, ca perioadele de asigurare efectuate într-un alt stat membru înainte de data aplicării respectivului regulament în acest prim stat membru să nu fie luate în considerare.

      (1)  JO C 129, 4.5.2013.


title: Cauza T-383/09: Acțiune introdusă la 28 septembrie 2009 — Fuller & Thaler Asset Management/OAPI (BEHAVIOURAL INDEX)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/60

         Acțiune introdusă la 28 septembrie 2009 — Fuller & Thaler Asset Management/OAPI (BEHAVIOURAL INDEX)
   (Cauza T-383/09)
   2009/C 282/112
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Fuller & Thaler Asset Management, Inc. (San Mateo, Statele Unite) (reprezentant: S. Malynicz, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 iunie 2009 în cauza R 138/2009-1 și

               —

               obligarea OAPI la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „BEHAVIOURAL INDEX” pentru produse și servicii din clasele 9 și 36

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare a unei mărci comunitare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs (i) a săvârșit o eroare în legătură cu sensul și sintaxa mărcii, precum și cu adecvarea sau inadecvarea acesteia ca termen descriptiv imediat și direct pentru produsele și serviciile în cauză; (ii) nu a stabilit din proprie inițiativă faptele care ar permite să se demonstreze că marca comunitară în cauză era descriptivă pentru publicul relevant, deși a concluzionat în mod corect că publicul relevant era specializat și (iii) nu a luat în considerare interesul general care stă la baza acestui motiv de refuz și nu a stabilit pe baza dovezilor existența, în sfera specializată relevantă, a unei probabilități rezonabile ca alți comercianți din acel domeniu să dorească să utilizeze marca comunitară respectivă în viitor.


title: Cauza C-229/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Germania) la 28 mai 2008 — Colin Wolf/Stadt Frankfurt am Main

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Germania) la 28 mai 2008 — Colin Wolf/Stadt Frankfurt am Main
   (Cauza C-229/08)
   (2008/C 223/33)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Colin Wolf

      Pârât: Stadt Frankfurt am Main
   Întrebările preliminare

               1)

               În cadrul marjei de manevră recunoscute prin articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE, legiuitorul național dispune în general de o largă putere de apreciere sau această marjă de manevră este limitată la ceea ce este necesar, în orice caz în ceea ce privește stabilirea unei vârste maxime pentru încadrare în raport cu necesitatea unei perioade minime de încadrare înainte de pensionare (1), în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf litera (c) din directiva menționată?

               2)

               Cerința necesității în sensul articolului 6 alineatul (1) al doilea paragraf litera (c) din Directiva 2000/78/CE concretizează cerința caracterului corespunzător al măsurii menționate la articolul 6 alineatul (1) primul paragraf din directivă și restrânge astfel domeniul de aplicare a acestei norme generale?

               3)

                           a)

                           Faptul că, prin intermediul unei vârste maxime pentru încadrare, un angajator își urmărește interesul ca funcționarii care urmează a fi angajați să fie în serviciu activ pe o perioadă cât mai îndelungată reprezintă un obiectiv legitim în sensul articolului 6 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2000/78/CE?

                           b)

                           Realizarea unui astfel de obiectiv este necorespunzătoare numai pentru că impune funcționarilor o perioadă de activitate mai îndelungată decât cea necesară pentru deschiderea dreptului la pensia minimă garantată de lege în caz de pensionare anticipată după cinci ani de serviciu?

                           c)

                           Realizarea unui astfel de obiectiv este necorespunzătoare numai în cazul în care impune funcționarilor o perioadă de activitate mai îndelungată decât cea necesară pentru obținerea pensiei minime garantate de lege în caz de pensionare anticipată — actualmente 19,51 ani?

               4)

                           a)

                           Faptul de a limita cât mai mult posibil, prin intermediul unei vârste maxime de încadrare cea mai scăzute, numărul total al funcționarilor care urmează a fi angajați, în scopul de a restrânge cât mai mult numărul prestațiilor individuale, precum asigurările de accident sau asigurările de sănătate (alocații, inclusiv pentru membrii familiei) reprezintă un obiectiv legitim în sensul articolului 6 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2000/78/CE?

                           b)

                           În această privință, ce semnificație are faptul că, odată cu vârsta, prestațiile de asistență socială în caz de accident sau alocațiile în caz de boală (inclusiv pentru membrii familiei) sunt mai ridicate decât pentru tinerii funcționari, astfel încât, în cazul angajării de funcționari mai în vârstă, cheltuielile totale privind aceste posturi ar putea crește?

                           c)

                           În această privință, trebuie să fie disponibile prognoze sau statistici sigure sau sunt suficiente prezumții generale bazate pe probabilități?

               5)

                           a)

                           Faptul că un angajator dorește să aplice o anumită vârstă maximă pentru încadrare în scopul garantării „unei structuri a vârstelor echilibrată în cadrul diferitelor cariere” reprezintă un obiectiv legitim în sensul articolului 6 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2000/78/CE?

                           b)

                           Dacă este cazul, căror cerințe trebuie să răspundă considerațiile privind configurarea unei astfel de structuri a vârstelor pentru a îndeplini condițiile de existență a unui element de justificare (caracter corespunzător și necesar)?

               6)

               Faptul că angajatorul indică, în raport cu vârsta maximă pentru încadrare, că, în general, până la împlinirea acestei vârste este posibil să fie îndeplinite condițiile obiective pentru admiterea la o formare pentru gradele intermediare din cadrul serviciului de pompieri, și anume o formare școlară corespunzătoare și o formare profesională, reprezintă un obiectiv legitim în sensul articolului 6 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2000/78/CE?

               7)

               Care sunt criteriile care permit să se aprecieze dacă o perioadă minimă de încadrare înainte de pensionare este corespunzătoare sau necesară?

                           a)

                           Necesitatea unei perioade minime de încadrare poate fi justificată exclusiv drept compensare pentru obținerea unei calificări la angajator, finanțată exclusiv de acesta (calificare pentru cariera serviciilor intermediare de pompieri), în scopul de a garanta în continuare o perioadă de încadrare corespunzătoare la acest angajator, ținând cont de această calificare, astfel încât costurile de formare să fie rambursate progresiv de către funcționar?

                           b)

                           Care este durata maximă a perioadei de încadrare după perioada de formare? Aceasta poate depăși cinci ani și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții?

                           c)

                           Indiferent de răspunsul dat la întrebarea 7) punctul a), caracterul corespunzător sau necesar al unei perioade minime de încadrare poate fi justificat prin considerația că, în cazul funcționarilor a căror pensie este finanțată exclusiv de către angajator, perioada de serviciu activ previzibilă între data angajării și data probabilă a pensionării trebuie să fie suficientă pentru a garanta obținerea pensiei minime garantate prin lege, care este actualmente dobândită în urma unei perioade de încadrare de 19,51 ani?

                           d)

                           În sens invers, în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE, refuzul unei angajări este justificat numai în cazul în care persoana interesată ar fi angajată la o vârstă care ar însemna, având în vedere data probabilă a pensionării, că pensia minimă ar trebui plătită deși dreptul la această pensie nu a fost dobândit?

               8)

                           a)

                           La aprecierea noțiunii de pensionare în sensul articolului 6 alineatul (1) al doilea paragraf litera (c) din Directiva 2000/78/CE, trebuie avută în vedere limita de vârstă stabilită prin lege pentru pensionare cu încasarea ulterioară a unei pensii sau vârsta medie de pensionare a unei categorii profesionale sau de funcționari determinate?

                           b)

                           Dacă este cazul, în ce măsură trebuie să se țină seama de faptul că, pentru anumiți funcționari, pensionarea normală poate fi întârziată cu o durată de până la doi ani? Această împrejurare determină, într-o proporție corespunzătoare, o creștere a vârstei maxime pentru încadrare?

               9)

               Pentru calcularea perioadei de încadrare minimă în contextul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE, poate fi luată în considerare formarea inițială ca funcționar? În această privință, prezintă importanță aspectul dacă durata formării trebuie luată în considerare integral ca perioadă de încadrare care dă dreptul la pensie sau dacă această perioadă de formare trebuie dedusă din perioada de încadrare minimă pe care angajatorul o poate impune în sensul articolului 6 alineatul (1) al doilea paragraf litera (c) din Directiva 2000/78/CE?

               10)

               Dispozițiile articolului 15 alineatul (1) teza finală și alineatul (3) din Legea generală privind egalitatea de tratament sunt compatibile cu articolul 17 din Directiva 2000/78/CE?

      (1)  JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p 7.


title: Cauza T-565/14: Acțiune introdusă la 30 iulie 2014 – EEB/Comisia

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/51

      Acțiune introdusă la 30 iulie 2014 – EEB/Comisia
      (Cauza T-565/14)
      (2014/C 395/64)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Biroul European pentru Mediu (EEB) (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: S. Podskalská, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate a Comisiei din 12 iunie 2014 [Ares (2014)1915757];

                  —

                  anularea celei de a doua decizii atacate a Comisiei 2014/804/UE din 17 februarie 2014;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin prezenta acțiune, reclamantul solicită anularea Deciziei Comisiei din 12 iunie 2014 [Ares (2014)1915757] prin care s-a respins ca inadmisibilă cererea sa de reexaminare internă a Deciziei C(2014) 804 final a Comisiei din 17 februarie 2014 privind notificarea de către Republica Polonă a unui plan național de tranziție în conformitate cu articolul 32 din Directiva 2010/75/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului privind emisiile industriale. Reclamantul solicită de asemenea anularea Deciziei C(2014) 804 final a Comisiei din 17 februarie 2014.
      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, referitor la Decizia Ares (2014) 1915757, întemeiat pe încălcarea Regulamentului nr. 1367/2006 (2) și a Directivei nr. 2010/75:

                              —

                              întrucât decizia privind planul național de tranziție este o măsură cu caracter individual și, prin urmare, constituie un act administrativ în sensul Regulamentului nr. 1367/2006. Astfel, potrivit reclamantului, Comisia ar fi trebuit să declare admisibilă cererea de reexaminare internă;

                              —

                              întrucât Comisia ar fi trebuit să interpreteze articolul 10 din Regulamentul nr. 1367/2006 în conformitate cu Convenția de la Aarhus și să constate nelegalitatea articolului 2 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul nr. 1367/2006;

                              —

                              întrucât argumentația Comisiei se întemeiază pe o interpretare eronată a dispozițiilor relevante ale Directivei 2010/75/UE.

                  2.

                  Al doilea motiv, referitor la Decizia C(2014) 804 final, întemeiat pe încălcarea articolului 17 TUE, a Directivei 2010/75/UE, a Deciziei de punere în aplicare 2012/115/UE (3) a Comisiei, a Convenției de la Aarhus, a Directivei 2001/42/CE (4) și a Directivei 2008/50/CE (5).

         (1)  Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) (JO L 334, p. 17).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126).

         (3)  Decizia de punere în aplicare 2012/115/UE a Comisiei din 10 februarie 2012 de stabilire a normelor referitoare la planurile naționale de tranziție menționate în Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului privind emisiile industriale [notificată cu numărul C(2012) 612] (JO L 52, p. 12).

         (4)  Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135).

         (5)  Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa (JO L 152, p. 1).


title: Cauza T-210/17: Acțiune introdusă la 6 aprilie 2017 – International Gaming Projects/EUIPO – Zitro IP (TRIPLE TURBO)

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/40

         Acțiune introdusă la 6 aprilie 2017 – International Gaming Projects/EUIPO – Zitro IP (TRIPLE TURBO)
   (Cauza T-210/17)
   (2017/C 161/57)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: International Gaming Projects Ltd (Qormi, Malta) (reprezentant: M. D. Garayalde Niño, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Zitro IP Sàrl (Luxemburg, Luxemburg)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „TRIPLE TURBO” — cererea de înregistrare nr. 13 140 207

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 februarie 2017 în cauza R 119/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-7/11: Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2011 — Bank Melli Iran/Consiliul

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/30

         Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2011 — Bank Melli Iran/Consiliul
   (Cauza T-7/11)
   2011/C 63/58
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Melli Iran (Teheran, Iran) (reprezentanți: L. Defalque și S. Woog, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea punctului 5 din secțiunea B din anexa la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (1), precum și a punctului 5 din secțiunea B din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (2), și anularea deciziei cuprinse în scrisoarea Consiliului din 28 octombrie 2010;

               —

               declararea articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 (3), precum și a articolului 16 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) (UE) nr. 961/2010 al Consiliului ca fiind nelegale și inaplicabile reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive:

               1.

               Prin intermediul primul motiv, se invocă încălcarea articolului 215 alineatul (2) și (3) TFUE, precum și a articolului 40 TUE, ceea ce reprezintă o încălcare a unor norme fundamentale de procedură întrucât:

                           —

                           Consiliul PESC a adoptat măsuri restrictive fără a lăsa vreo putere de apreciere Consiliului;

                           —

                           Decizia 2010/413/PESC pe care se întemeiază Regulamentul nr. 961/2010 se întemeiază în mod eronat pe articolul 29 TUE, în măsura în care nu definește poziția Uniunii într-o anumită chestiune de natură geografică sau tematică, astfel cum impune articolul 29 TUE, ci stabilește obligații precise pentru statele membre și persoanele aflate sub jurisdicția acestora;

                           —

                           Regulamentul nr. 961/2010 nu cuprinde dispozițiile necesare în materie de garanții juridice, încălcându-se articolul 215 alineatul (3) TFUE.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, se invocă o eroare a legiuitorului Uniunii Europene în ceea ce privește alegerea temeiului juridic pentru decizia și regulamentul atacate, întrucât sancțiunile au fost adoptate împotriva reclamantei și a afiliaților acesteia, care sunt persoane juridice și nu entități cu caracter statal nemenționate în listă de CSONU. În această privință, reclamanta susține că:

                           —

                           deși alegerea temeiului juridic al articolului 29 TUE și al articolului 215 TFUE sunt justificate atunci când instituțiile Uniunii pun în aplicare rezoluțiile Organizației Națiunilor Unite, nu înseamnă în mod necesar că această alegere este justificată atunci când sunt adoptate măsuri administrative precum înghețarea fondurilor persoanelor juridice și a entităților fără caracter statal;

                           —

                           actele atacate trebuiau să fie adoptate în temeiul articolului 75 TFUE, implicându-se astfel Parlamentul European în cadrul procedurii codeciziei.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, se invocă faptul că decizia și regulamentul atacate au fost adoptate cu încălcarea principiilor echității și nediscriminării, întrucât decizii asemănătoare au fost adoptate pe un alt temei juridic precum articolul 75 TFUE și, prin urmare, într-un cadru care cuprinde garanții juridice adoptate de Parlamentul European și de Consiliu, ceea ce nu a fost cazul pentru actele atacate care o privesc pe reclamantă.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, se invocă faptul că actele atacate au fost adoptate cu încălcarea dreptului la apărare al reclamantei și, în special, a dreptului acesteia la un proces echitabil, întrucât:

                           —

                           reclamanta nu a primit nicio dovadă sau documente care să sprijine afirmațiile Consiliului, de vreme ce afirmațiile suplimentare făcute în 2009 în ceea ce privește decizia din 2008 și confirmate în 2010, au fost foarte vagi, neclare și, fără îndoială, a fost imposibil pentru reclamantă să răspundă la acestea;

                           —

                           s-a refuzat reclamantei accesul la documente și dreptul de a fi ascultată;

                           —

                           nu a fost furnizată o motivare suficientă în ceea ce privește actele atacate, fapt care încalcă dreptul reclamantei la o protecție jurisdicțională efectivă.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, se invocă faptul că actele atacate, pentru aceleași motive cu cele expuse la al patrulea motiv, constituie o încălcare a principiilor bunei administrări și încrederii legitime.

               6.

               Prin intermediul celui de al șaselea motiv, se invocă faptul că decizia Consiliului, inclusiv justificarea includerii pe listă, nu a fost comunicată, încălcându-se articolul 36 alineatul (3), precum și articolul 36 alineatul (4) din Regulamentul nr. 961/2010, care prevede reexaminarea deciziei atunci când sunt transmise observații.

               7.

               Prin intermediul celui de al șaptelea motiv, se invocă o eroare vădită de interpretare și un abuz de putere în ceea ce privește aplicarea în cazul reclamantei a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010, întrucât Consiliul a interpretat în mod eronat articolul 20 alineatul (1) litera (b) atunci când a decis că activitățile reclamantei, astfel cum sunt descrise în actele atacate, îndeplinesc condițiile necesare pentru a fi considerate activități care trebuie sancționate.

               8.

               Prin intermediul celui de al optulea motiv, se invocă o încălcare a principiului proporționalității și a dreptului de proprietate, întrucât Consiliul nu a ținut seama de decizia Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite, ceea ce ar fi trebuit să determine inaplicabilitatea articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010.

      (1)  JO L 281, p. 81.

      (2)  JO L 281, p. 1.

      (3)  Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC, JO L 195, p. 39.


title: Cauza C-291/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank van koophandel Brussel — Belgia) — Francesco Guarnieri & Cie/Vandevelde Eddy VOF (Libera circulație a mărfurilor — Articolul 34 TFUE — Cautio iudicatum solvi — Societate de drept monegasc — Articolul 18 primul paragraf TFUE)

text:
               28.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 160/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank van koophandel Brussel — Belgia) — Francesco Guarnieri & Cie/Vandevelde Eddy VOF
   (Cauza C-291/09) (1)

   (Libera circulație a mărfurilor - Articolul 34 TFUE - Cautio iudicatum solvi - Societate de drept monegasc - Articolul 18 primul paragraf TFUE)
   2011/C 160/04
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van koophandel Brussel

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Francesco Guarnieri & Cie

      Pârâtă: Vandevelde Eddy VOF

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Rechtbank van Koophandel te Brussel — Interpretarea art. 28 CE, 29 CE și 30 CE — „Cautio judicatum solvi” — Încălcarea dispozițiilor comunitare în domeniul liberei circulații a mărfurilor?

      Dispozitivul

   Articolul 34 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune faptului ca legislația unui stat membru să impună plata unei cautio iudicatum solvi de către un reclamant de naționalitate monegască, reclamant care a introdus în fața uneia dintre instanțele civile ale acestui stat o acțiune în justiție împotriva unui resortisant al acestuia din urmă pentru a obține plata facturilor emise pentru livrarea de mărfuri asimilate unor mărfuri comunitare, deși o astfel de cerință nu este impusă resortisanților acestui stat membru.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009


title: Cauza T-21/16: Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2016 – Karl Conzelmann/OAPI (LIKE IT)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/55

         Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2016 – Karl Conzelmann/OAPI (LIKE IT)
   (Cauza T-21/16)
   (2016/C 098/71)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Karl Conzelmann GmbH & Co. KG (Albstadt, Germania) (reprezentant: J. Klink, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „LIKE IT” – cererea de înregistrare nr. 13 180 104

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 11 noiembrie 2015 în cauza R 223/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii căii de atac la OAPI.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-43/15: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 30 iunie 2015 – Centurione/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Securitate socială — Accident — Articolul 73 din statut — Reglementare comună privind acoperirea riscurilor de accident și de boală profesională — Stabilirea gradului de invaliditate permanentă parțială — Raport al comisiei medicale — Articolul 82 din Regulamentul de procedură — Cauză de inadmisibilitate pentru motive de ordine publică — Concordanță între acțiune și reclamație — Lipsă — Inadmisibilitate)

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/41

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 30 iunie 2015 – Centurione/Comisia
   (Cauza F-43/15) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Securitate socială - Accident - Articolul 73 din statut - Reglementare comună privind acoperirea riscurilor de accident și de boală profesională - Stabilirea gradului de invaliditate permanentă parțială - Raport al comisiei medicale - Articolul 82 din Regulamentul de procedură - Cauză de inadmisibilitate pentru motive de ordine publică - Concordanță între acțiune și reclamație - Lipsă - Inadmisibilitate))
   (2015/C 262/56)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Fernando Centurione (Nivelles, Belgia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și T. S. Bohr, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei prin care nu se recunoaște decât un grad de invaliditate de 2 % în urma accidentului de muncă a cărui victimă a fost reclamantul.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 178, 1.6.2015, p. 29.


title: Cauza T-37/13: Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2013 — Exakt Advanced Technologies/OAPI — Exakt Precision Tools (EXAKT)

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/23

         Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2013 — Exakt Advanced Technologies/OAPI — Exakt Precision Tools (EXAKT)
   (Cauza T-37/13)
   2013/C 86/38
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Exakt Advanced Technologies GmbH (Norderstedt, Germania) (reprezentant: A. von Bismarck, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Exakt Precision Tools Ltd (Aberdeen, Regatul Unit)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 octombrie 2012 în cauza R 1764/2011-1;

               —

               obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate în cadrul procedurii în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă care conține elementul verbal „EXAKT”, pentru produse și servicii din clasele 7, 9 și 37 — marca comunitară nr. 3 996 592.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Exakt Precision Tools Ltd.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: marca figurativă care conține elementul verbal „EXAKT”, pentru produse și servicii din clasele 7, 8 și 9.

      Decizia diviziei de anulare: admite cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-104/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Pitești (România) la data de 27 februarie 2017 – SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu

text:
               29.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 168/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Pitești (România) la data de 27 februarie 2017 – SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu
   (Cauza C-104/17)
   (2017/C 168/29)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Pitești

      Părţile din acţiunea principală

      Recurentă: SC Cali Esprou SRL

      Intimată: Administraţia Fondului pentru Mediu

      Întrebarea preliminară

   Articolul 15 din Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene din 20.12.1994 privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (1) poate fi interpretat în sensul că se opune adoptării unei reglementări într-un stat membru al Uniunii Europene, care instituie o contribuție pentru operatorul economic, care introduce pe piața internă mărfuri ambalate și ambalaje, dar care nu intervine asupra mărfurilor sau ambalajelor în niciun mod, ci le înstrăinează în aceeași formă către un agent economic, care la rândul său le înstrăinează către consumatorul final, contribuție al cărei cuantum se stabilește per kg, pentru diferența dintre cantitățile de deșeuri de ambalaje corespunzătoare obiectivelor minime de valorificare sau incinerare în instalații de incinerare cu recuperare de energie și de valorificare prin reciclare și cantitățile de deșeuri de ambalaje efectiv valorificate sau incinerate în instalații de incinerare cu recuperare de energie și valorificate prin reciclare?

      (1)  Directiva 94/62/CE a Parlamentului european ș i a Consiliului din 20 decembrie 1994 privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (JO 1994 L 365, p. 10, Ediţie specială, 13/vol. 14, p. 238).


title: Cauza C-270/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Session (Scotland), Edinburgh — Regatul Unit) — Macdonald Resorts Limited/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs [TVA — A șasea directivă 77/388/CEE — Scutiri — Articolul 13 secțiunea B litera (b) — Închirierea de bunuri imobile — Vânzarea de drepturi contractuale transformate într un drept de folosință temporară a unor locuințe de vacanță]

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Session (Scotland), Edinburgh — Regatul Unit) — Macdonald Resorts Limited/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-270/09) (1)

   (TVA - A șasea directivă 77/388/CEE - Scutiri - Articolul 13 secțiunea B litera (b) - Închirierea de bunuri imobile - Vânzarea de drepturi contractuale transformate într un drept de folosință temporară a unor locuințe de vacanță)
   2011/C 55/14
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Session (Scotland), Edinburgh

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Macdonald Resorts Limited

      Pârâtă: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Court of Session (Scotland), Edinburgh — Interpretarea articolului 9 alineatul (2) litera (a) și a articolului 13 secțiunea B litera (b) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Noțiunea de scutire a închirierii de bunuri imobile — Vânzarea realizată de un club de vacanțe a unor de puncte care acordă dreptul de folosință pe durată limitată a unei locuințe de vacanță pe durata unui anumit an

      Dispozitivul

               1.

               Prestările de servicii efectuate de un operator precum reclamanta din acțiunea principală în cadrul unui sistem precum programul de „opțiuni” în discuție în acțiunea principală trebuie calificate în momentul în care un client ce participă la un astfel de sistem transformă drepturile pe care le a dobândit inițial într un serviciu propus de acest operator. Atunci când aceste drepturi sunt transformate într o cazare la un hotel sau într un drept de folosință temporară asupra unei locuințe, aceste prestări reprezintă prestări de servicii în legătură cu bunuri imobile, în sensul articolului 9 alineatul (2) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/115/CE a Consiliului din 20 decembrie 2001, care sunt efectuate în locul în care este situat acest hotel sau această locuință.

               2.

               Într un sistem precum programul de „opțiuni” în discuție în acțiunea principală, atunci când clientul transformă drepturile pe care le a dobândit inițial într un drept de folosință temporară a unei locuințe, prestarea de servicii în discuție constituie o închiriere de bunuri imobile în sensul articolului 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă 77/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/115 [ce corespunde în prezent articolului 135 alineatul (1) litera (l) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată]. Totuși, această dispoziție nu împiedică statele membre să prevadă excluderea acestei prestări de la scutirea de impozitare.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza T-680/13: Acțiune introdusă la 20 decembrie 2013 – K. Chrysostomides & Co. și alții/Consiliul și alții

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/25

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2013 – K. Chrysostomides & Co. și alții/Consiliul și alții
   (Cauza T-680/13)
   2014/C 194/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC (Nicosia, Cipru) și alți 50 de reclamanți (reprezentant: P. Tridimas, Barrister)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Uniunea Europeană reprezentată de Comisia Europeană, Eurogrup reprezentat de Consiliul Uniunii Europene, Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               obligarea pârâţilor la plata către reclamanţi a sumelor menţionate în tabelul anexat la cererea introductivă plus dobânzi începând de la 26 martie 2013 până la data pronunţării hotărârii Tribunalului;

               —

               obligarea pârâţilor la plata cheltuielilor de judecată.

         În subsidiar, reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că este angajată răspunderea extracontractuală a Uniunii Europene şi/sau a instituţiilor pârâte;

               —

               determinarea procedurii de urmat pentru stabilirea prejudiciului recuperabil efectiv suferit de reclamanţi;

               —

               obligarea pârâţilor la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanții (51 în total) sunt deponenți și/sau acționari ai Bank of Cyprus Public Company Ltd și/sau ai Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd. Aceştia solicită despăgubiri în conformitate cu articolele 268, 340 alineatele (2) și (3) TFUE, care reglementează răspunderea extracontractuală a Uniunii Europene, pentru prejudiciile pe care le-au suferit ca urmare a măsurilor adoptate de instituțiile pârâte prin care se impunea Republicii Cipru o schemă de recapitalizare internă.
   Reclamanţii consideră că instituțiile pârâte au adoptat pentru Republica Cipru o schemă de recapitalizare internă care a condus în mod direct la pierderea depozitelor și a participațiilor acestora. În opinia reclamanților, măsurile de recapitalizare internă adoptate de Republica Cipru au fost introduse exclusiv în scopul de a pune în aplicare măsurile adoptate de pârâţi și au fost de asemenea aprobate de instituțiile pârâte.
   Reclamanţii consideră că schema de recapitalizare internă încalcă dreptul de proprietate, astfel cum este protejat prin articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și prin articolul 1 din Protocolul nr. 1 la Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului şi a libertăților fundamentale. Reclamanții susțin de asemenea că schema de recapitalizare internă încalcă principiul proporționalității, principiul protecției încrederii legitime și principiul nediscriminării.


title: Cauza C-197/12: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 21 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Fiscalitate — TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolul 148 — Scutirea anumitor operațiuni destinate navelor utilizate pentru transportul de călători cu plată sau pentru activități comerciale — Condiția afectării pentru navigația în largul mării)

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/14

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 21 martie 2013 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-197/12) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Fiscalitate - TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolul 148 - Scutirea anumitor operațiuni destinate navelor utilizate pentru transportul de călători cu plată sau pentru activități comerciale - Condiția afectării pentru navigația în largul mării)
   2013/C 156/22
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Dintilhac și C. Soulay, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, J.-S. Pilczer și D. Colas, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 148 literele (a), (c) și (d) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Scutirea anumitor operațiuni destinate navelor utilizate pentru transportul de călători cu plată sau pentru activități comerciale — Condiția afectării pentru navigația în largul mării — Compatibilitatea unei măsuri naționale care extinde în mod nejustificat domeniul scutirilor prevăzute de directivă

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că nu supune scutirea de taxa pe valoarea adăugată a operațiunilor menționate la articolul 262 secțiunea II punctele 2, 3, 6 și 7 din Codul fiscal general cerinței afectării pentru navigația în largul mării a navelor care asigură transportul de călători cu plată și a navelor utilizate pentru activități comerciale, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, în special în temeiul articolului 148 literele (a), (c) și (d) din această directivă.

               2.

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 217, 21.7.2012.


title: Cauzele conexate C-497/09, C-499/09, C-501/09 și C-502/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Finanzamt Burgdorf (C-497/09), CinemaxX Entertainment GmbH & Co. KG, fostă Hans-Joachim Flebbe Filmtheater GmbH & Co. KG (C-499/09), Lothar Lohmeyer (C-501/09), Fleischerei Nier GmbH & Co. KG (C-502/09)/Manfred Bog (C-497/09), Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C-499/09), Finanzamt Minden (C-501/09), Finanzamt Detmold (C-502/09) [Fiscalitate — TVA — A șasea directivă 77/388/CEE — Articolele 5 și 6 — Calificarea unei activități comerciale drept „livrare de bunuri” sau drept „prestare de servicii” — Furnizarea de preparate culinare sau de alimente care pot fi consumate imediat la standuri sau lângă vehicule de fast-food — Furnizarea de pop-corn și de chipsuri „tortilla” ( „nachos” ) într-un cinematograf în vederea consumului imediat — Furnizor de servicii de catering la domiciliu — Anexa H punctul 1 — Interpretarea termenului „alimente” ]

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Finanzamt Burgdorf (C-497/09), CinemaxX Entertainment GmbH & Co. KG, fostă Hans-Joachim Flebbe Filmtheater GmbH & Co. KG (C-499/09), Lothar Lohmeyer (C-501/09), Fleischerei Nier GmbH & Co. KG (C-502/09)/Manfred Bog (C-497/09), Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C-499/09), Finanzamt Minden (C-501/09), Finanzamt Detmold (C-502/09)
   (Cauzele conexate C-497/09, C-499/09, C-501/09 și C-502/09) (1)

   (Fiscalitate - TVA - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolele 5 și 6 - Calificarea unei activități comerciale drept „livrare de bunuri” sau drept „prestare de servicii” - Furnizarea de preparate culinare sau de alimente care pot fi consumate imediat la standuri sau lângă vehicule de fast-food - Furnizarea de pop-corn și de chipsuri „tortilla” („nachos”) într-un cinematograf în vederea consumului imediat - Furnizor de servicii de catering la domiciliu - Anexa H punctul 1 - Interpretarea termenului „alimente”)
   2011/C 130/10
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Finanzamt Burgdorf (C-497/09), CinemaxX Entertainment GmbH & Co. KG, fostă Hans-Joachim Flebbe Filmtheater GmbH & Co. KG (C-499/09), Lothar Lohmeyer (C-501/09), Fleischerei Nier GmbH & Co. KG (C-502/09)

      Pârâți: Manfred Bog (C-497/09), Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C-499/09), Finanzamt Minden (C-501/09), Finanzamt Detmold (C-502/09)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 5 din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1), precum și a termenului „alimente” cuprins în anexa H la directiva menționată — Asimilarea unei anumite activități comerciale cu o„livare de bunuri” sau cu o „prestare de servicii” — Vânzarea de hrană (cârnați, cartofi prăjiți etc.) destinată consumului imediat dintr-o camionetă.

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 5 și 6 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/111/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1992, trebuie interpretate în sensul că:

                           —

                           furnizarea de feluri de mâncare sau de alimente proaspăt pregătite și care pot fi consumate imediat la standuri sau lângă vehicule de fast food sau în holurile cinematografelor constituie o livrare de bunuri în sensul articolului 5 în cazul în care, în urma unei examinări calitative a întregii operațiuni, reiese că elementele de prestare de servicii care precedă și însoțesc livrarea alimentelor nu sunt preponderente;

                           —

                           exceptând cazurile în care un furnizor de servicii de catering la domiciliu se limitează la livrarea unor feluri de mâncare standardizate, fără niciun alt element suplimentar de prestare de servicii, sau atunci când alte împrejurări speciale demonstrează că livrarea felurilor de mâncare reprezintă elementul predominant al unei operațiuni, activitățile de catering la domiciliu constituie prestări de servicii în sensul articolului 6 menționat.

               2.

               În cazul livrării de bunuri, noțiunea „alimente” care figurează la punctul 1 din anexa H la A șasea directivă 77/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/111, trebuie interpretată în sensul că privește de asemenea felurile de mâncare și preparatele culinare care au fost fierte, fripte, prăjite sau preparate în alt mod în vederea consumului lor imediat.

      (1)  JO C 63, 13.3.2010.


title: Cauza C-17/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 16 ianuarie 2012 TVI Televisão Independente SA/Fazenda Pública

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 16 ianuarie 2012 TVI Televisão Independente SA/Fazenda Pública
   (Cauza C-17/12)
   2012/C 98/18
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal Administrativo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: TVI Televisão Independente SA

      Pârât: Fazenda Pública

      Întrebările preliminare

               1.

               Taxa de difuzare, facturată de recurentă companiilor de publicitate în calitatea sa de substituent fiscal al persoanei impozabile, în conformitate cu articolul 50 alineatul 1 din Decretul-lege 227/2006, intră în baza de impozitare a TVA-ului în sensul articolului 11 secțiunea A alineatul (1) litera (a) din Directiva 77/388/CE (1) [devenit articolul 73 din Directiva 2006/112/CE (2) a Consiliului din 28 noiembrie 2006] în special întrucât constituie „contrapartida [a se citi «contraprestația»] obținută sau care urmează să fie obținută de către furnizor sau prestator”, în schimbul livrării sau al prestării?

               2.

               Taxa de difuzare, facturată de recurentă companiilor de publicitate în calitatea sa de substituent fiscal și înregistrată în contabilitate într-un cont de terți trebuie calificată drept sumă „primit[ă] de o persoană impozabilă de la client, reprezentând decontarea cheltuielilor efectuate în numele și în contul clientului și înregistrate în contabilitate într-un cont tranzitoriu” în sensul articolului 11 secțiunea A alineatul (3) litera (c) din Directiva 77/388/CEE [devenit articolul 79 litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006]?

               3.

               În consecință, aceste sume facturate de recurentă cu titlu de taxă de difuzare trebuie incluse în baza de impozitare a TVA-ului?

      (1)  Directiva 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 A șasea directivă privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).

      (2)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza F-5/08: Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2008 — Brune/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/69

         Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2008 — Brune/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-5/08)
   (2008/C 64/113)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Markus Brune (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: H. Mannes, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului
   Anularea deciziei pârâtei de a nu îl înscrie pe reclamant pe lista de rezervă a concursului EPSO AD/26/05 întrucât nu a obținut un număr suficient de puncte.
   Motivele și principalele argumente

               —

               Anularea deciziei pârâtei din 10 mai 2007 și a deciziei acesteia din 2 octombrie 2007 prin care a fost soluționată contestația și constatarea nulității listei de rezervă a concursului EPSO AD/26/05;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei pârâtei din 10 mai 2007 și a deciziei acesteia din 2 octombrie 2007 prin care a fost soluționată contestația și obligarea pârâtei să îl înscrie pe reclamant pe lista de rezervă EPSO AD 26/05;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei pârâtei din 10 mai 2007 și a deciziei acesteia din 2 octombrie 2007 prin care a fost soluționată contestația și obligarea pârâtei să stabilească o nouă dată la care reclamantul să susțină proba orală, prevăzându-se un timp de pregătire suficient, și să examineze posibilitatea de a-l include pe lista de rezervă potrivit unor criterii de evaluare corespunzătoare;

               —

               obligarea pârâtei de a-și motiva decizia din 10 mai 2007 și de a permite examinarea procesului-verbal al probei orale din 6 martie 2007;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               pronunțarea hotărârii, în mod preventiv, în urma judecării în lipsă.


title: Cauza C-554/08 P: Recurs introdus la 17 decembrie 2008 de Le Carbone Lorraine împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 8 octombrie 2008 în cauza T-73/04, Carbone Lorraine/Comisia

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/35

         Recurs introdus la 17 decembrie 2008 de Le Carbone Lorraine împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 8 octombrie 2008 în cauza T-73/04, Carbone Lorraine/Comisia
   (Cauza C-554/08 P)
   (2009/C 44/59)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Le Carbone Lorraine (reprezentanți: A. Winckler și H. Kanellopoulos, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea în parte, în temeiul articolului 225 alineatul (1) CE și al articolului 61 din Statutul Curții de Justiție, a Hotărârii pronunțate de Tribunal la 8 octombrie 2008 în cauza T-73/04, Carbone Lorraine/Comisia;

               —

               admiterea concluziilor prezentate în primă instanță de Le Carbone Lorraine și, în consecință, reducerea, în temeiul articolului 229 CE, a articolului 61 din Statutul Curții de Justiție și a articolului 17 din Regulamentul nr. 17/62 al Consiliului (1), devenit articolul 31 din Regulamentul nr. 1/2003 (2) al Consiliului, a amenzii aplicate societății Carbone Lorraine de către Comisie prin Decizia din 3 decembrie 2003, în cauza C.38.359 — produse pe bază de carbon și de grafit pentru aplicații electrice și mecanice (3);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea recursului său, recurenta invocă patru motive.
   Prin intermediul primului motiv, recurenta arată că Tribunalul a încălcat principiul caracterului personal al pedepselor, în măsura în care, potrivit acestei instanțe, Comisia nu este obligată să analizeze separat diferitele elemente ale încălcării deoarece exista o încălcare unică și o strategie globală urmată de toți membrii înțelegerii. În lipsa delimitării piețelor relevante ale produselor sau categoriilor de produse în discuție, o astfel de analiză globală a încălcării ar conduce la stabilirea cuantumului amenzii fără legătură cu încălcarea reală săvârșită în mod specific de fiecare dintre membrii înțelegerii.
   Prin al doilea motiv, societatea recurentă susține că Tribunalul a denaturat decizia Comisiei, în măsura în care ar fi considerat că aceasta a ținut seama de impactul concret al înțelegerii pe piața în discuție pentru a determina cuantumul amenzii, în timp ce Comisia însăși ar fi apreciat, atât în Decizia din 3 decembrie 2003, cât și în cursul ședinței de la Tribunal, că acest impact nu putea fi cuantificat cu precizie. Într-adevăr, încălcarea a fost calificată ca „foarte gravă” numai în temeiul naturii sale și a amplorii sale geografice.
   Prin al treilea motiv, recurenta invocă încălcarea de către Tribunal a principiului egalității de tratament, în măsura în care acesta ar fi confirmat refuzul Comisiei de a-i acorda o reducere suplimentară a amenzii în temeiul comunicării privind cooperarea, în timp ce, pe de altă parte, această reducere ar fi fost acordată altor două societăți concurente ale recurentei. Astfel, cooperarea strânsă și constantă a acesteia din urmă pe parcursul procedurii nu ar fi fost luată în considerare în mod suficient și nu ar fi fost recompensată de către Tribunal.
   În sfârșit, prin al patrulea și ultimul motiv, Carbone Lorraine denunță încălcarea principiilor proporționalității și egalității de tratament de către Tribunal, în măsura în care acesta ar fi considerat că recurenta nu poate beneficia de o reducere a amenzii în temeiul dificultăților financiare grave pe care le traversa, în timp ce, cu toate acestea, același factor ar fi fost considerat suficient pentru reducerea amenzii aplicate unei alte societăți concurente.

      (1)  Regulamentul nr. 17/62 al Consiliului din 7 februarie 1962, Primul regulament de punere în aplicare a articolelor 85 și 86 din tratat (JO 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (3)  JO 2004, L 125, p. 45.


title: Cauze conexate C-514/11 P și C-605/11 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 noiembrie 2013 — Liga para a Protecção da Natureza (LPN), Republica Finlanda/Comisia Europeană [Recurs — Acces la documentele instituțiilor — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Articolul 4 alineatul (2) a treia liniuță — Excepție privind protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit — Informații privind mediul — Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 — Articolul 6 alineatul (1) — Documente aferente unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în faza precontencioasă — Respingerea cererii de acces — Obligație de efectuare a unei examinări concrete și individuale a cuprinsului documentelor vizate în cererea de acces — Interes public superior]

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 noiembrie 2013 — Liga para a Protecção da Natureza (LPN), Republica Finlanda/Comisia Europeană
   (Cauze conexate C-514/11 P și C-605/11 P) (1)

   (Recurs - Acces la documentele instituțiilor - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Articolul 4 alineatul (2) a treia liniuță - Excepție privind protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit - Informații privind mediul - Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 - Articolul 6 alineatul (1) - Documente aferente unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în faza precontencioasă - Respingerea cererii de acces - Obligație de efectuare a unei examinări concrete și individuale a cuprinsului documentelor vizate în cererea de acces - Interes public superior)
   2014/C 9/04
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamante: Liga para a Protecção da Natureza (LPN) (reprezentanți: P. Vinagre, Silva și L. Rossi, avocați), Republica Finlanda (reprezentanți: J. Heliskoski, M. Pere și M. J. Leppo, agenți),

      Cealaltă parte din procedură: Republica Estonia (reprezentant: M. Linntam, agent),

      Interveniente în susținerea reclamantelor: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Costa de Oliveira și D. Recchia, agenți), Regatul Danemarcei (reprezentanți: V. Pasternak Jørgensen și C. Thorning, agenți), Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk și C. Meyer-Seitz, agenți)

      Intervenientă în susținerea celeilaltei părți în proces: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și A. Wiedmann, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 septembrie 2011, LPN/Comisia (T-29/08), prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată de LPN în partea care privește anumite documente și anumite fragmente ale unor documente la care, prin decizia SG.E.3/MIB/psi D(2008) 8639 a Comisiei din 24 octombrie 2008, accesul Liga para a Protecção da Natureza (LPN) a fost refuzat

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursurile.

               2.

               Obligă Liga para a Protecção da Natureza și Republica Finlanda la plata cheltuielilor de judecată în mod egal.

               3.

               Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Estonia și Regatul Suediei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 58, 25.2.2012.


               10.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/8

         Acțiune introdusă la 3 august 2016 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Regatului Norvegiei
   (Cauza E-9/16)
   (2016/C 413/08)
   La data de 3 august 2016, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Carsten Zatschler și Auður Ýr Steinarsdóttir, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, a introdus o acțiune împotriva Regatului Norvegiei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

               Prin menținerea în vigoare a unei dispoziții naționale precum cea din secțiunea 2 punctul 32 din Regulamentul privind produsele adoptat de Norvegia care interzice fabricarea, importul, exportul și vânzarea produselor de consum care conțin anumite concentrații de acid perfluorooctanoic (PFOA), Norvegia nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat la punctul 12zc din capitolul XV din anexa II la Acordul privind SEE [Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei, astfel cum a fost modificat], în special articolul 128 alineatul (1), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta.

               2.

               În subsidiar, prin menținerea în vigoare a unei dispoziții naționale precum cea menționată anterior, odată ce a fost inițiat procesul de restricționare instituit în temeiul titlului VIII din actul susmenționat indicat la punctul 12zc din capitolul XV din anexa II la Acordul privind SEE, Norvegia nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 din Acordul privind SEE coroborat cu articolul 128 alineatul (1) din actul respectiv.

               3.

               Prin menținerea în vigoare a unei dispoziții naționale precum cea menționată anterior, Norvegia nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 din Acordul privind SEE.

               4.

               Regatul Norvegiei suportă costurile aferente acestor proceduri.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere (ESA) susține că Regatul Norvegiei a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul Regulamentului REACH și/sau obligațiile care îi revin în temeiul Acordului privind SEE, prin menținerea în vigoare a unei reglementări naționale care interzice fabricarea, importul, exportul și vânzarea produselor de consum care conțin în proporție de cel puțin 0,001 % din greutate o substanță denumită în general „PFOA”.

               —

               ESA urmărește să obțină precizarea potrivit căreia, odată ce o substanță este identificată ca prezentând un risc necontrolat pentru mediu și sănătatea umană, reglementarea națională unilaterală a substanțelor reglementate de REACH este permisă numai în anumite împrejurări care sunt strict definite și prevăzute în temeiul Regulamentului REACH.

               —

               Prezenta cerere se referă la legislația națională adoptată în Norvegia pentru restricționarea PFOA. Prin intermediul acestei cereri, ESA nu urmărește în niciun caz să pună sub semnul întrebării necesitatea de a reglementa PFOA ca substanță. În schimb, există un aspect procedural important care a determinat ESA să introducă prezenta acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor: în cazul în care un stat membru al SEE identifică un risc pentru sănătate sau pentru mediu care decurge dintr-o substanță ce intră sub incidența REACH, este esențial pentru funcționarea sistemului instituit de REACH ca aceste preocupări să fie luate în considerare în cadrul sistemului respectiv, mai degrabă decât în urma unor acțiuni unilaterale.

               —

               La 27 august 2013, guvernul norvegian a informat ESA că la 27 mai 2013 a fost adoptat un regulament de modificare a Regulamentului din Norvegia privind produsele prin introducerea unor restricții referitoare la fabricarea, importul, exportul și vânzarea produselor de consum care conțin PFOA și anumite săruri și esteri de PFOA.

               —

               ESA a emis, la 8 iulie 2015, un aviz motivat cu privire la acest aspect. În temeiul celui de al doilea paragraf al articolului 31 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție (SCA), ESA a solicitat Norvegiei să ia măsurile necesare pentru a se conforma avizului motivat în termen de două luni de la data notificării, adică până cel târziu la 8 septembrie 2015.

               —

               Prin scrisoarea din 16 octombrie 2015, Norvegia a răspuns la avizul motivat, menținându-și punctul de vedere și furnizând câteva observații suplimentare. Întrucât Norvegia a menținut însă dispozițiile naționale în discuție până la termenul stabilit în avizul motivat, ESA a hotărât să sesizeze Curtea de Justiție a AELS în temeiul celui de al doilea paragraf al articolului 31 din SCA.


title: Cauza C-29/15 P: Recurs introdus la 26 ianuarie 2015 de Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 25 noiembrie 2014 în cauza T-556/13, Verband der Kölnisch Wasser Hersteller, Köln e.V./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/21

         Recurs introdus la 26 ianuarie 2015 de Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 25 noiembrie 2014 în cauza T-556/13, Verband der Kölnisch Wasser Hersteller, Köln e.V./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-29/15 P)
   (2016/C 038/30)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. (reprezentant: T. Schulte-Beckhausen, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Prin Ordonanța din 3 decembrie 2015, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a opta) a respins recursul și a dispus ca recurenta să suporte propriile chletuieli de judecată.


title: Cauza T-451/11: Acțiune introdusă la 8 august 2011 — Giga-Byte Technology/OAPI — Haskins (Gigabyte)

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/26

         Acțiune introdusă la 8 august 2011 — Giga-Byte Technology/OAPI — Haskins (Gigabyte)
   (Cauza T-451/11)
   2011/C 298/48
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Giga-Byte Technology Co., Ltd (Taipei, Taiwan) (reprezentant: F. Schwerbrock, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Robert A. Haskins (Pennsylvania, USA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 mai 2011 din cauza R 2047/2010-2, precum și a deciziei diviziei de opoziție;

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Gigabyte”, pentru produse și servicii din clasele 9, 35, 37și 42 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 5550009

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea nr. 4954095 a mărcii verbale comunitare „GIGABITER” pentru servicii din clasele 39, 40 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția pentru o parte dintre serviciile în litigiu

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 9 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a reținut în mod greșit că serviciile în litigiu din clasele 37 și 42 sunt similare cu serviciile persoanei care a formulat opoziția din clasa 42.


title: Cauza C-58/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 3 februarie 2017 – INEOS Köln GmbH/Bundesrepublik Deutschland

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 3 februarie 2017 – INEOS Köln GmbH/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-58/17)
   (2017/C 144/29)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: INEOS Köln GmbH

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Întrebarea preliminară

   Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) trebuie interpretată în sensul că definiția „subinstalației emisiilor de proces” de la articolul 3 litera (h) din Decizia 2011/278/UE presupune o stare gazoasă a carbonului incomplet oxidat sau cuprinde și carbonul incomplet oxidat în stare lichidă?

      (1)  JO 2011, L 130, p. 1.


title: Cauza T-190/06: Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2011 — Total și Elf Aquitaine/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Peroxid de hidrogen și perborat de sodiu — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Dreptul la apărare — Prezumția de nevinovăție — Obligația de motivare — Egalitate de tratament — Principiul individualizării pedepselor și a sancțiunilor — Principiul legalității incriminării și a pedepsei — Principiul bunei administrări — Securitate juridică — Abuz de putere — Amenzi” )

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/40

         Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2011 — Total și Elf Aquitaine/Comisia
   (Cauza T-190/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Peroxid de hidrogen și perborat de sodiu - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Dreptul la apărare - Prezumția de nevinovăție - Obligația de motivare - Egalitate de tratament - Principiul individualizării pedepselor și a sancțiunilor - Principiul legalității incriminării și a pedepsei - Principiul bunei administrări - Securitate juridică - Abuz de putere - Amenzi)
   2011/C 269/88
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Total SA (Courbevoie, Franța) și Elf Aquitaine SA (Courbevoie) (reprezentanți: É. Morgan de Rivery, A. Noël-Baron, E. Lagathu, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Arbault și O. Beynet, ulterior V. Bottka, P. J. Van Nuffel și B. Gencarelli, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare în parte a Deciziei C(2006) 1766 final a Comisiei din 3 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat), în măsura în care o vizează pe reclamantă, și, în subsidiar, cerere de modificare a articolului 2 litera (i) din decizia menționată

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Total SA și Elf Aquitaine SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza T-294/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 septembrie 2014 – Klemme/Comisia („Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile — Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni juris”)

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/25

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 septembrie 2014 – Klemme/Comisia
   (Cauza T-294/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile - Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat - Cerere de suspendare a executării - Fumus boni juris”))
   (2014/C 431/43)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Klemme AG (Lutherstadt Eisleben, Germania) (reprezentanți: T. Volz și B. Wißmann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a efectelor juridice ale deciziei prin care Comisia a inițiat o procedură oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat în ceea ce privește legea germană privind energia din surse regenerabile

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-427/07: Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2010 — Mirto Corporación Empresarial/OAPI — Maglificio Barbara (Mirtillino) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Mirtillino — Marca comunitară verbală anterioară MIRTO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/30

         Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2010 — Mirto Corporación Empresarial/OAPI — Maglificio Barbara (Mirtillino)
   (Cauza T-427/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Mirtillino - Marca comunitară verbală anterioară MIRTO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2010/C 134/50
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Mirto Corporación Empresarial, SL (Madrid, Spania) (reprezentant: E. Armijo Chávarri, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: Ó. Mondéjar Ortuño, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Maglificio Barbara Srl (Busto Arsizio, Italia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 august 2007 (cauza R 875/2006-2) privind o procedură de opoziție între Creaciones Mirto SA și Maglificio Barbara Srl.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Mirto Corporación Empresarial, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza T-409/10: Acțiune introdusă la 13 septembrie 2010 — Bottega Veneta International/OAPI (Forma unei poșete)

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/56

         Acțiune introdusă la 13 septembrie 2010 — Bottega Veneta International/OAPI (Forma unei poșete)
   (Cauza T-409/10)
   ()
   2010/C 301/89
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Bottega Veneta International Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: P. Roncaglia, avocat, G. Lazzeretti, avocat, M. Boletto, avocat, E. Gavuzzi, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 16 iunie 2010 în cauza R 1247/2009-1;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și a celor aferente procedurii căii de atac în fața Camerei întâi de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: Marcă având ca obiect un semn distinctiv tridimensional cunoscut ca poșetă „venetă” (cerere de înregistrare nr. 6632608), pentru produse din clasa 18 („genți și poșete”).

      Decizia examinatorului: Respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: Respinge calea de atac.

      Motivele invocate: Încălcarea normei 9 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 2868/95 și a articolului 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-313/10: Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 25 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesarbeitsgericht Köln — Germania) — Land Nordrhein-Westfalen/Sylvia Jansen

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/25

         Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 25 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesarbeitsgericht Köln — Germania) — Land Nordrhein-Westfalen/Sylvia Jansen
   (Cauza C-313/10) (1)

   2012/C 73/44
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 274, 9.10.2010.


title: Cauza T-370/09: Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 2012 — GDF Suez/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piețele germană și franceză în sectorul gazului natural — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Împărțirea pieței — Durata încălcării — Amenzi” )

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/16

         Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 2012 — GDF Suez/Comisia
   (Cauza T-370/09) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piețele germană și franceză în sectorul gazului natural - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Împărțirea pieței - Durata încălcării - Amenzi)
   2012/C 243/29
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: GDF Suez (Paris, Franța) (reprezentanți: J. P. Gunther și C. Breuvart, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, A. Bouquet și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare în parte a Deciziei C(2009) 5355 final a Comisiei din 8 iulie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] (cazul COMP/39.401 — E.ON/GDF) și, cu titlu subsidiar, cerere de anulare sau de reducere a amenzii aplicate reclamantei

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 1 din Decizia C(2009) 5355 final a Comisiei din 8 iulie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] (cazul COMP/39.401 — E.ON/GDF), pe de o parte, în măsura în care se constată că încălcarea a durat de la 1 ianuarie 1980 până la cel puțin 24 aprilie 1998, în ceea ce privește încălcarea săvârșită în Germania, și, pe de altă parte, în măsura în care se constată existența unei încălcări săvârșite în Franța între 13 august 2004 și 30 septembrie 2005.

               2.

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate GDF Suez SA prin articolul 2 litera (b) din Decizia C(2009) 5355 final la 320 de milioane de euro.

               3.

               Respinge în rest acțiunea.

               4.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 282, 21.11.2009.


title: Cauza C-202/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 26 aprilie 2010 — Vion Trading GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 26 aprilie 2010 — Vion Trading GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Cauza C-202/10)
   ()
   2010/C 209/19
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Vion Trading GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Întrebările preliminare

               1.

               Aplicarea prin analogie a dispoziției privind prescripția prevăzută de articolul 195 din BGB (Bürgerliches Gesetzbuch, Codul Civil german) în versiunea în vigoare până la sfârșitul anului 2001 în cazul cererilor de recuperare a restituirilor la export acordate în mod nejustificat încalcă principiul securității juridice consacrat în drept comunitar?

               2.

               Aplicarea termenului de prescripție de 30 de ani prevăzut la articolul 195 din BGB în cazul unei cereri de recuperare a unei restituiri la export acordate în mod nejustificat încalcă principiul proporționalității consacrat în drept comunitar?

               3.

               În ipoteza unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare: Aplicarea unui termen de prescripție național mai lung, în sensul articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (1), termen stabilit pe cale judecătorească într-un caz individual pe baza unei competenței de excepție de care se prevalează instanța, încalcă principiul securității juridice consacrat în drept comunitar?

      (1)  JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166


title: Cauza T-343/17: Acțiune introdusă la 31 mai 2017 – Cathay Pacific Airways/Comisia

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/64

         Acțiune introdusă la 31 mai 2017 – Cathay Pacific Airways/Comisia
   (Cauza T-343/17)
   (2017/C 239/76)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Cathay Pacific Airways Ltd (Hong Kong, China) (reprezentanți: R. Kreisberger și N. Grubeck, barristers, M. Rees, solicitor și E. Estellon, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea tuturor constatărilor de săvârșire a unei încălcări stabilite la articolul 1 alineatele (1)–(4) din Decizia C(2017) 1742 a Comisiei din 17 martie 2017 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 TFUE, al articolului 53 din Acordul privind SEE și al articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (Cazul AT.39258 – Transport aerian de mărfuri), în măsura în care o vizează pe reclamantă;

               —

               anularea articolului 3 al deciziei atacate în măsura în care prin aceasta reclamantei i-a fost aplicată o amendă de 57 120 000 de euro sau, în subsidiar, reducerea cuantumului amenzii, și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept și/sau de fapt, întrucât a menționat-o pe reclamantă la articolul 1 alineatele (1) și (4) din dispozitivul deciziei atacate și a constatat că aceasta a participat la pretinsa încălcare unică și continuă, și/sau pe omisiunea Comisiei de a proba aceste constatări corespunzător cerințelor legale.

                           —

                           Reclamanta arată că nu există niciun temei legal care să permită includerea sa în încălcările intra-europene.

                           —

                           Reclamanta susține că nu există nicio bază factuală care să permită includerea sa în încălcările intra-europene.

                           —

                           Reclamanta susține totodată că întemeierea Comisiei pe noi motive constituie o încălcare a dreptului său la apărare.

                           —

                           În sfârșit, reclamanta arată că menționarea ei de către Comisie, în mod nelegal, la articolul 1 alineatele (1)–(4) anihilează tentativa acesteia de a stabili că reclamanta a participat la pretinsa încălcare unică și continuă.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că, atunci când a adoptat o a doua decizie împotriva reclamantei, prin care i se imputa un nou comportament constitutiv al unei încălcări, Comisia a încălcat articolului 25 din Regulamentul nr. 1/2003, precum și principiile securității juridice, justiției și bunei administrări a justiției.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe omisiunea Comisiei de a proba conform cerințelor legale că reclamanta putea fi trasă la răspundere pentru participarea la pretinsa încălcare unică și continuă.

                           —

                           În opinia reclamantei, Comisia nu a examinat situația specifică a reclamantei și nu a stabilit elementele constitutive ale încălcării unice și continue în ceea ce o privește pe aceasta.

                           —

                           Reclamanta invocă de asemenea omisiunea Comisiei de a dovedi un plan general care să urmărească un obiectiv comun.

                           —

                           În plus, reclamanta invocă omisiunea Comisiei de a dovedi că reclamanta a participat la încălcarea unică și continuă sau că aceasta a acționat cu forma de intenție prevăzută de lege.

                           —

                           În sfârșit, reclamanta arată că nu există nicio constatare în sensul că ea ar fi avut cunoștință de săvârșirea încălcării.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe insuficienta motivare din partea Comisiei a constatării potrivit căreia reclamanta a participat la pretinsa încălcare unică și continuă.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe faptul că, atunci când s-a întemeiat pe activitățile reclamantei în jurisdicțiile în care există reglementări din țări terțe drept probă a participării acesteia la pretinsa încălcare unică și continuă, Comisia a săvârșit o eroare și a omis să motiveze decizia sa în ceea ce privește aspectul menționat.

                           —

                           În opinia reclamantei, Comisia nu a respectat sarcina probei în ceea ce privește comportamentul reclamantei în Hong Kong și/sau nu a prezentat motive corespunzătoare în acest sens.

                           —

                           Reclamanta invocă de asemenea omisiunea Comisiei de a dovedi obiectivul anticoncurențial al comportamentului său în Hong Kong.

                           —

                           Reclamanta susține în plus că legislația din Hong Kong o obliga să formuleze cereri colective.

                           —

                           În sfârșit, reclamanta invocă o încălcare a principiilor curtoaziei și neintervenției.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe o lipsă de competență a Comisiei pentru aplicarea articolului 101 TFUE în cazul unui comportament referitor la zborurile de intrare, și anume serviciile de transport aerian de mărfuri provenind din țări terțe și având ca destinație Europa.

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept din partea Comisiei în ceea ce privește calculul amenzii aplicate reclamantei.


title: Cauza C-449/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 februarie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal du travail de Bruxelles — Belgia) — Sophiane Gysen/Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants (Funcționari — Remunerație — Statut — Alocații familiale — Stabilirea cuantumului alocațiilor familiale naționale — Determinarea rangului copiilor — Copil care conferă dreptul la alocații familiale statutare)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 februarie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal du travail de Bruxelles — Belgia) — Sophiane Gysen/Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants
   (Cauza C-449/06) (1)

   (Funcționari - Remunerație - Statut - Alocații familiale - Stabilirea cuantumului alocațiilor familiale naționale - Determinarea rangului copiilor - Copil care conferă dreptul la alocații familiale statutare)
   (2008/C 79/08)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Tribunal du travail de Bruxelles
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Sophiane Gysen

      Pârât: Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal du travail de Bruxelles (Tribunalul pentru Litigii de Muncă din Bruxelles) — Interpretarea articolului 67 din Regulamentul (CEE, Euratom, CECO) nr. 259/68 al Consiliului din 29 februarie 1968 de stabilire a Statutului funcționarilor Comunităților Europene, precum și a Regimului aplicabil celorlalți agenți ai acestor comunități și de instituire a unor măsuri speciale tranzitorii aplicabile funcționarilor Comisiei (Statutul funcționarilor) (JO L 56, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 8, p. 12) — Alocații familiale — Admisibilitatea unui regim național de alocații familiale care exclude de la calculul rangului copiilor beneficiari pe copiii care conferă dreptul la alocații familiale statutare — Calificarea juridică a Statutului funcționarilor în dreptul național
   Dispozitivul
   Regulamentul (CEE, Euratom, CECO) nr. 259/68 al Consiliului din 29 februarie 1968 de stabilire a Statutului funcționarilor Comunităților Europene, precum și a Regimului aplicabil celorlalți agenți ai acestor comunități și de instituire a unor măsuri speciale tranzitorii aplicabile funcționarilor Comisiei, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE, Euratom, CECO) nr. 2074/83 al Consiliului din 21 iulie 1983, are aplicabilitate generală, este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre. Având în vedere aplicabilitatea directă a regulamentului menționat în ordinea juridică a statelor membre, copilul care conferă dreptul la alocații familiale în temeiul Statutului funcționarilor Comunitaților Europene trebuie asimilat unui copil care conferă dreptul la astfel de alocații în temeiul dreptului intern sau al unei convenții internaționale în domeniul securității sociale în vigoare în statul membru vizat.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza T-356/12: Hotărârea Tribunalului din 3 aprilie 2014 – Debonair Trading Internacional/OAPI – Ibercosmetica (SÔ:UNIC) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SÔ:UNIC — Mărci comunitare și naționale verbale anterioare SO…?, SO…? ONE, SO…? CHIC și mărci verbale neînregistrate — Motive relative de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Risc de confuzie — Familie de mărci — Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 — Norma 15 alineatul (2) litera (b) punctul (iii) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Admisibilitatea opoziției” ]

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/22

         Hotărârea Tribunalului din 3 aprilie 2014 – Debonair Trading Internacional/OAPI – Ibercosmetica (SÔ:UNIC)
   (Cauza T-356/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SÔ:UNIC - Mărci comunitare și naționale verbale anterioare SO…?, SO…? ONE, SO…? CHIC și mărci verbale neînregistrate - Motive relative de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Risc de confuzie - Familie de mărci - Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 - Norma 15 alineatul (2) litera (b) punctul (iii) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Admisibilitatea opoziției”])
   2014/C 159/30
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Debonair Trading Internacional Lda (Funchal, Madeira) (reprezentant: T. Alkin, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Ibercosmetica, SA de CV (Mexico, Mexic)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 4 iunie 2012 (cauza R 1033/2011-4) privind o procedură de opoziție între Debonair Trading Internacional Lda și Ibercosmetica, SA de CV.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (OAPI) din 4 iunie 2012 (cauza R 1033/2011-4) în măsura în care camera de recurs a respins ca inadmisibilă opoziția întemeiată pe articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, cu privire la semnele invocate de Debonair Trading Internacional Lda în ceea ce privește Regatul Unit și Irlanda.

               2)

               Respinge acțiunea în rest.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 311, 13.10.2012.