title: Cauza C-84/12: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 decembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin — Germania) — Rahmanian Koushkaki/Bundesrepublik Deutschland [Spațiul de libertate, securitate și justiție — Regulamentul (CE) nr. 810/2009 — Articolul 21 alineatul (1), articolul 32 alineatul (1) și articolul 35 alineatul (6) — Proceduri și condiții de eliberare a vizelor uniforme — Obligația de a elibera o viză — Evaluarea riscului de imigrare ilegală — Intenția solicitantului de a părăsi teritoriul statelor membre înainte de expirarea vizei solicitate — Îndoială întemeiată — Marjă de apreciere a autorităților competente]

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/7

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 decembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin — Germania) — Rahmanian Koushkaki/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-84/12) (1)

   (Spațiul de libertate, securitate și justiție - Regulamentul (CE) nr. 810/2009 - Articolul 21 alineatul (1), articolul 32 alineatul (1) și articolul 35 alineatul (6) - Proceduri și condiții de eliberare a vizelor uniforme - Obligația de a elibera o viză - Evaluarea riscului de imigrare ilegală - Intenția solicitantului de a părăsi teritoriul statelor membre înainte de expirarea vizei solicitate - Îndoială întemeiată - Marjă de apreciere a autorităților competente)
   2014/C 52/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Rahmanian Koushkaki

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Verwaltungsgericht Berlin — Interpretarea Regulamentului (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize — JO 2009, L 243, p. 1) și, în special, a art. 21 alin. (1) și a art. 32 alin. (1) — Proceduri și condiții de acordare a vizelor — Dreptul unui solicitant de viză care îndeplinește condițiile de intrare de a i se acorda o viză — Evaluarea riscului de imigrare ilegală — Marja de apreciere a statelor membre în cauză

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 23 alineatul (4), articolul 32 alineatul (1) și articolul 35 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize) trebuie interpretate în sensul că autoritățile competente ale unui stat membru nu pot refuza, în urma examinării unei cereri de viză uniformă, să elibereze o astfel de viză unui solicitant decât în cazul în care poate fi invocat în privința acestuia unul dintre motivele pentru respingerea cererii de viză enumerate în aceste dispoziții. Autoritățile menționate dispun în cadrul examinării acestei cereri de o largă marjă de apreciere, în ceea ce privește condițiile de aplicare a acestor dispoziții și evaluarea faptelor pertinente, pentru a stabili dacă poate fi invocat în privința solicitantului unul dintre aceste motive de refuz.

               2.

               Articolul 32 alineatul (1) din Regulamentul nr. 810/2009 coroborat cu articolul 21 alineatul (1) din acesta trebuie interpretat în sensul că obligația autorităților competente ale unui stat membru de a elibera o viză uniformă este supusă condiției să nu existe o îndoială întemeiată cu privire la intenția solicitantului de a părăsi teritoriul statelor membre înainte de expirarea vizei solicitate, având în vedere situația generală din țara în care locuiește solicitantul și caracteristicile proprii acestuia, stabilite în raport cu informațiile furnizate de acesta din urmă.

               3.

               Regulamentul nr. 810/2009 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei dispoziții din cadrul reglementării unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că, atunci când sunt îndeplinite condițiile de eliberare prevăzute de acest cod, autoritățile competente au posibilitatea să elibereze o viză uniformă solicitantului, fără să se precizeze că sunt obligate să elibereze această viză, în măsura în care o astfel de dispoziție poate fi interpretată într-un mod care este conform articolului 23 alineatul (4), articolului 32 alineatul (1) și articolului 35 alineatul (6) din codul menționat.

      (1)  JO C 133, 5.5.2012.


title: Cauza T-689/13: Acțiune introdusă la 20 decembrie 2013 — Bilbaína de Alquitranes și alții/Comisia

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/21

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2013 — Bilbaína de Alquitranes și alții/Comisia
   (Cauza T-689/13)
   2014/C 85/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Vizcaya, Spania), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Republica Cehă), Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Spania), Koppers Denmark A/S (Nyborg, Danemarca), Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Regatul Unit), Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Țările de Jos), Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Germania), Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgia), Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Polonia), Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Regatul Unit), Grupo Ferroatlántica, SA (Madrid, Spania), SGL Carbon GmbH (Meitingen, Germania), SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Austria), SGL Carbon (Passy, Franța), SGL Carbon, SA (La Coruña, Spania), SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Polonia) și ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Germania) (reprezentanți: K. Van Maldegem și C. Mereu, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               admiterea cererii ca admisibilă și fondată;

               —

               anularea actului atacat în măsura în care clasifică CTPHT ca H400 și H410;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele vizează anularea în parte a Regulamentului (UE) nr. 944/2013 al Comisiei din 2 octombrie 2013 de modificare, în vederea adaptării la progresul tehnic și științific, a Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor (JO L 261, p. 5) (denumit în continuare „Regulamentul CLP”) în măsura în care prevede pentru smoală, gudron de huilă, temperatură înaltă, nr. CAS 65996-93-2 (denumite în continuare „SGHTI”) clasificarea „Aquatic Acute 1 (H400)” și „Aquatic Chronic 1 (H410)” (denumit în continuare „actul atacat”).
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se pretinde că actul atacat este nelegal întrucât încalcă prevederile Regulamentelor REACH și CLP cu privire la clasificarea substanțelor ca toxice pentru mediul acvatic și studiile care trebuie recunoscute în acest sens, precum și principiul egalității de tratament, în măsura în care respinge studiile realizate în conformitate cu Regulamentul REACH și cu liniile directoare ale OCDE și impune teste care nu se bazează pe nicio metodă standardizată acceptată.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că actul atacat este nelegal întrucât se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere, având în vedere că nu a luat în considerare proprietățile inerte intrinseci ale SGHTI care au în special un impact semnificativ în testele cu raze și aplicarea metodei însumării. De asemenea, acesta a stabilit factorii M pentru constituenții HAP în lipsa unei analize adecvate a studiilor la care se face referire și a respins informația furnizată de reclamante fără o justificare valabilă.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se susține că actul atacat este nelegal întrucât încalcă principiul transparenței și dreptul la apărare consacrate în dreptul Uniunii.


title: Cauza T-296/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 29 iulie 2011 — Cementos Portland Valderrivas/Comisia [ „Măsuri provizorii — Concurență — Solicitare de informații — Articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței” ]

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/24

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 29 iulie 2011 — Cementos Portland Valderrivas/Comisia
   (Cauza T-296/11 R)
   (Măsuri provizorii - Concurență - Solicitare de informații - Articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței)
   2011/C 282/50
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Cementos Portland Valderrivas, SA (Pampelune, Spania) (reprezentant: L. Ortiz Blanco, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castilla Contreras, C. Urraca Caviedes și C. Hödlmayr, agenți, asistați de J. Rivas, avocat)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei C(2011) 2368 final a Comisiei din 30 martie 2011 privind o procedură de aplicare a articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (cazul 39.520 — ciment și produse conexe).

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-249/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 12 mai 2017 – Ryanair Ltd/The Revenue Commissioners

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 12 mai 2017 – Ryanair Ltd/The Revenue Commissioners
   (Cauza C-249/17)
   (2017/C 221/19)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Ryanair Ltdâ

      Intimaţi: The Revenue Commissioners

      Întrebările preliminare

               1)

               Intenția de a presta în viitor servicii de gestiune unei societății a cărei achiziționare se urmăreşte, în cazul în care achiziționarea are loc, poate fi suficientă pentru a dovedi că dobânditorul potențial desfăşoară o activitate economică în sensul articolului 4 din A șasea directivă TVA (1), astfel încât TVA-ul suportat de acesta din urmă pentru produsele sau serviciile furnizate în vederea dezvoltării achiziției relevante să poată fi considerat eventual ca fiind TVA aferent unei intrări corespunzătoare activității economice preconizate de prestare a unor asemenea servicii de gestiune? și

               2)

               Poate exista o „legătură directă și imediată” suficientă, astfel cum a fost identificată ca o cerință de către Curte în Hotărârea Cibo (2), între serviciile profesionale prestate în contextul unei asemenea preluări potențiale și ieșiri, prestarea potențială de servicii de gestiune societății a cărei achiziționare este urmărită, în cazul în care achiziţionarea are loc, fiind de natură să permită o deducere a TVA-ului datorat pentru serviciile profesionale respective?

      (1)  A şasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO 1977, L 145, p. 1).

      (2)  Hotărârea din 27 septembrie 2001, Cibo Participations, C-16/00, EU:C:2001:495.


title: Cauza T-561/11: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2011 — Nycomed/OAPI — Bayer Consumer Care (ALEVIAN DUO)

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/22

         Acțiune introdusă la 31 octombrie 2011 — Nycomed/OAPI — Bayer Consumer Care (ALEVIAN DUO)
   (Cauza T-561/11)
   2012/C 6/40
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Nycomed GmbH (Konstanz, Germania) (reprezentant: A. Ferchland, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bayer Consumer Care AG (Basel, Elveția)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțată la 21 iulie 2011 în cauza R 1953/2010-1 și respingerea opoziției și

               —

               obligarea persoanei care a formulat opoziția să suporte cheltuielile de judecată efectuate în cadrul procedurii atât în fața diviziei de opoziție, cât și în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ALEVIAN DUO”, pentru produse din clasa 5 — cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6303201

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea comunitară nr. 786863 a mărcii verbale „ALEVE” pentru produse din clasa 5

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a săvârșit o eroare în cadrul aprecierii riscului de confuzie între mărcile în conflict.


title: Cauza T-460/07: Hotărârea Tribunalului din 20 ianuarie 2010 — Nokia/OAPI — Medion (LIFE BLOG) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de marcă comunitară verbală LIFE BLOG — Marca națională verbală anterioară LIFE — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Refuz parțial al înregistrării ]

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/31

         Hotărârea Tribunalului din 20 ianuarie 2010 — Nokia/OAPI — Medion (LIFE BLOG)
   (Cauza T-460/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de marcă comunitară verbală LIFE BLOG - Marca națională verbală anterioară LIFE - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Refuz parțial al înregistrării”)
   2010/C 51/59
   Limba de procedură: finlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Nokia Oyj (Helsinki, Finlanda) (reprezentant: J. Tanhuanpää, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Medion AG (Essen, Germania) (reprezentant: P.-M. Weisse, avocat)

      Obiectul

   O acțiune formulată împotriva Deciziei R 141/2007-2 a Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 2 octombrie 2007, privind o procedură de opoziție între Medion AG și Nokia Oyj

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Nokia Oyj la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza T-226/09: Acțiune introdusă la 9 iunie 2009 — British Telecommunications/Comisia

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/24

         Acțiune introdusă la 9 iunie 2009 — British Telecommunications/Comisia
   (Cauza T-226/09)
   2009/C 193/39
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: British Telecommunications plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: G. Robert și M. M. Newhouse, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2009) 685 final a Comisiei din 11 februarie 2009 prin care se declară incompatibil cu piața comună ajutorul acordat de autoritățile Regatului Unit reclamantei, sub forma unei garanții publice pentru fondul de pensii al BT [ajutorul de stat nr. C 55/2007 (ex NN 63/2007, CP 106/2006)].
   În susținerea cererii, reclamanta invocă șapte motive.
   În primul rând, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare de drept apreciind că reclamanta beneficia de un avantaj economic selectiv și că a săvârșit o eroare vădită de apreciere aplicând în mod eronat articolul 87 alineatul (1) CE, precum și conceptul de ajutor de stat. Reclamanta susține că nu a fost luat în considerare de către Comisie ansamblul contextului economic și factual în care reclamanta își exercită activitățile.
   În al doilea rând, reclamanta afirmă că, considerând că beneficia de un avantaj economic selectiv din cauza faptului că mandatarii (trustees) regimului de pensii al BT (RPBT) nu contribuiau la Fondul de protecție a pensiilor (FPP) pentru pensiile afiliaților la RBPT acoperiți de garanția publică, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere și a încălcat principiul egalității de tratament comparând elemente care nu pot fi comparate. Potrivit reclamantei, Comisia nu a ținut cont de diferențele dintre regimurile din sectorul privat, acoperite de FPP, și regimul public, de tip funcție publică, pe care reclamanta l-a moștenit în momentul privatizării.
   În al treilea rând, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare de drept și a încălcat principiul încrederii legitime recalificând o măsură, care nu constituia un ajutor în momentul în care a fost acordată, drept „motiv subiacent” pentru care această măsură trebuia considerată ajutor 20 de ani mai târziu, între timp fiind adoptată o măsură legislativă.
   În al patrulea rând, reclamanta susține că, solicitând ca mandatarii RPBT să contribuie la FPP, Comisia a încălcat principiile egalității de tratament și proporționalității.
   În al cincilea rând, aceasta afirmă că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere și nu a examinat dacă avantajul economic selectiv pe care îl invocă denatura concurența sau afecta schimburile comerciale dintre statele membre în sensul articolului 87 alineatul (1) CE.
   În al șaselea rând, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare vădită de fapt și de drept apreciind că resursele publice făceau obiectul unui transfer.
   În al șaptelea rând, reclamanta susține că, nemotivând decizia atacată, Comisia a încălcat articolul 253 CE.


title: Cauza T-223/16: Acțiune introdusă la 5 mai 2016 – Massive Bionics/EUIPO – Apple (DriCloud)

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/39

         Acțiune introdusă la 5 mai 2016 – Massive Bionics/EUIPO – Apple (DriCloud)
   (Cauza T-223/16)
   (2016/C 251/45)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Massive Bionics, SL (Madrid, Spania) (reprezentant: M. Galindo Martens, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Apple, Inc. (Cupertino, California, Statele Unite ale Americii)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „DriCloud” – cererea de înregistrare nr. 11 723 509

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 03/03/2016 în cauza R 339/2015-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-221/10: Acțiune introdusă la 18 mai 2010 — Iberdrola/Comisia

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/55

         Acțiune introdusă la 18 mai 2010 — Iberdrola/Comisia
   (Cauza T-221/10)
   2010/C 179/94
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Iberdrola, SA (Bilbao, Spania) (reprezentanți: J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller și J. Domínguez Pérez, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 1 alineatul (1) din decizie;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia care face obiectul prezentului litigiu este aceeași cu decizia atacată în cauza T-219/10, Autogrill España/Comisia.
   Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în cauza menționată. În concret, reclamanta susține că:

               —

               Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că a concluzionat că măsura prevăzută la articolul 12 alineatul (5) din TRLIS constituie un ajutor de stat incompatibil cu piața internă, întrucât nu a luat în considerare efectele pozitive ale măsurii și a ignorat efectul benefic al acesteia asupra realizării obiectivelor urmărite de alte articole ale tratatului;

               —

               Comisia a încălcat principiile încrederii legitime și egalității de tratament întrucât s-a îndepărtat de la orientările stabilite prin Comunicarea privind fiscalitatea directă și de la practica administrativă adoptată în conformitate cu această comunicare;

               —

               Comisia a încălcat principiul bunei administrări, care o obligă să examineze în mod diligent, detaliat și imparțial toate elementele pertinente ale cauzei, prin faptul că nu a respectat procedura (astfel cum a procedat pentru achizițiile extracomunitare) pentru a demonstra pretinsa selectivitate a măsurii și pentru a verifica, înainte de închiderea acesteia, întinderea exactă a obstacolelor practice în calea fuziunii comerciale intracomunitare;

               —

               Comisia și-a încălcat obligația de a respecta schema tratatului și de a garanta aplicarea coerentă a normelor privind controlul ajutoarelor de stat și al normelor privind alte principii și libertăți ale tratatului, precum libera circulație a capitalurilor și crearea pieței interne;

               —

               decizia atacată nu este suficient motivată în ceea ce privește diferite aspecte importante ale aprecierii de către Comisie a selectivității măsurii și a efectelor sale asupra concurenței și asupra schimburilor între statele membre.


title: Cauza T-502/13: Acțiune introdusă la 18 septembrie 2013 — ASPA/OAPI — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (ARGENTARIA)

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/16

         Acțiune introdusă la 18 septembrie 2013 — ASPA/OAPI — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (ARGENTARIA)
   (Cauza T-502/13)
   2013/C 352/31
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Argenta Spparbank NV (ASPA) (Antwerp, Belgia) (reprezentanți: K. De Winter și M. De Vroey, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (Madrid, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 15 iulie 2013 în cauza R 1581/2011-4

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca verbală „ARGENTARIA” pentru produse și servicii din clasele 1-42 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 159 707

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: reclamanta

      Decizia diviziei de anulare: declară închiderea procedurii de decădere ca urmare a renunțării titularului mărcii

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac ca inadmisibilă

      Motivele invocate: încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) și a articolului 80 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară


title: Cauza T-62/09: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2011 — Rintisch/OAPI — Bariatrix Europe (PROTI SNACK) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PROTI SNACK — Mărci naționale verbale și figurative anterioare PROTIPLUS, PROTI și PROTIPOWER — Prezentare tardivă a documentelor — Putere de apreciere conferită de articolul 74 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Noțiunea «dispoziție contrară» — Norma 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Norma 50 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95” ]

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/20

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2011 — Rintisch/OAPI — Bariatrix Europe (PROTI SNACK)
   (Cauza T-62/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PROTI SNACK - Mărci naționale verbale și figurative anterioare PROTIPLUS, PROTI și PROTIPOWER - Prezentare tardivă a documentelor - Putere de apreciere conferită de articolul 74 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Noțiunea «dispoziție contrară» - Norma 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Norma 50 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95)
   2012/C 32/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Bernhard Rintisch (Bottrop, Germania) (reprezentant: A. Dreyer, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Bariatrix Europe Inc. SAS (Guilherand Granges, Franța)

      Obiectul

   Acțiune în anulare formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 decembrie 2008 (cauza R 740/2008-4) privind o procedură de opoziție între Bernhard Rintisch și Bariatrix Europe Inc. SAS.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Bernhard Rintisch la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 102, 1.5.2009.


title: Cauza T-280/07: Ordonanța Tribunalului din 7 octombrie 2010 — Sepracor/OAPI — Laboratorios Ern (LEVENIA)

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/57

         Ordonanța Tribunalului din 7 octombrie 2010 — Sepracor/OAPI — Laboratorios Ern (LEVENIA)
   (Cauza T-280/07) (1)

   ()
   2010/C 328/88
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-278/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 16 iulie 2009 — Olivier Martinez, Robert Martinez/Société MGN Ltd.

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/29

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 16 iulie 2009 — Olivier Martinez, Robert Martinez/Société MGN Ltd.
   (Cauza C-278/09)
   2009/C 220/56
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de grande instance de Paris

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Olivier Martinez, Robert Martinez

      Pârâtă: Société MGN Limited

      Întrebările preliminare

   Articolul 2 și articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie să fie interpretate în sensul că atribuie competență instanței dintr-un stat membru pentru a se pronunța asupra unei acțiuni întemeiată pe atingerea adusă drepturilor referitoare la personalitate susceptibilă să fi fost comisă prin postarea de informații și/sau fotografii pe un site internet editat într-un alt stat membru de o societate cu sediul în acest al doilea stat — sau chiar într-un alt stat membru, în orice caz diferit de primul –:

               —

               numai cu condiția ca acest site internet să poată fi consultat din primul stat, sau

               —

               numai atunci când există o legătură suficientă, substanțială și semnificativă, între fapta prejudiciabilă și teritoriul acestui prim stat membru, iar în această a doua ipoteză, dacă această legătură poate rezulta:

                           —

                           din numărul de conexiuni la pagina de internet în litigiu efectuate din acest prim stat membru, în valoare absolută sau raportat la toate conexiunile efectuate la pagina respectivă,

                           —

                           din reședința sau din cetățenia persoanei care reclamă încălcarea drepturilor sale referitoare la personalitate sau, în general, ale persoanelor vizate,

                           —

                           din limba în care este difuzată informația în litigiu sau din orice alt element susceptibil să demonstreze voința editorului site-ului de a se adresa în principal publicului din acest prim stat,

                           —

                           din locul unde s-au derulat faptele evocate și/sau unde au fost efectuate fotografiile eventual postate pe site,

                           —

                           din alte criterii?

      (1)  JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74


title: Cauza T-38/12: Ordonanța Tribunalului din 26 noiembrie 2013 — Pips BV/OAPI — s.Oliver Bernd Freier (ISABELLA OLIVER) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/31

         Ordonanța Tribunalului din 26 noiembrie 2013 — Pips BV/OAPI — s.Oliver Bernd Freier (ISABELLA OLIVER)
   (Cauza T-38/12) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2014/C 45/51
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pips BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: J. van den Berg, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Geroulakos, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Germania) (reprezentanți: S. Körber și D. Kämper, avocați)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 octombrie 2011 (cauza R 2420/2010-1) privind o procedură de opoziție între s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG și Pips BV

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului acțiunii.

               2.

               Reclamanta suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de pârât. Intervenienta suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 89, 24.3.2012.


title: Cauza T-224/17: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2017 – Adapta Color/EUIPO – Coatings Foreign IP (Bio proof ADAPTA)

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/22

         Acțiune introdusă la 19 aprilie 2017 – Adapta Color/EUIPO – Coatings Foreign IP (Bio proof ADAPTA)
   (Cauza T-224/17)
   (2017/C 202/37)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Adapta Color, SL (Peñiscola, Spania) (reprezentanți: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal și E. Armero Lavie, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Coatings Foreign IP Co. LLC (Wilmington, Delaware, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală figurativă care cuprinde elementele verbale „Bio proof ADAPTA” – marca Uniunii Europene nr. 4368239

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 6 februarie 2017 în cauza R 2521/2015-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea prezentei acțiuni în totalitate;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO, precum și, dacă este cazul, a celeilalte părți în litigiu, la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii de declarare a nulității și în fața camerei de recurs a EUIPO.

      Motivele invocate

   Motivele și principalele argumente sunt identice cu cele invocate în cauza T-223/17.


title: Rectificarea comunicării din Jurnalul Oficial privind cauza T-309/13 ( JO C 226, 3.8.2013, p. 23 )

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/53

         Rectificarea comunicării din Jurnalul Oficial privind cauza T-309/13
   (
         Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 226 din 3 august 2013, p. 23
      )
   2013/C 325/86
   Comunicarea din JO privind cauza T-309/13, Enosi Mastichoparagogon/OAPI — Gaba International (ELMA), se va citi după cum urmează:

         „Acțiune introdusă la 7 iunie 2013 — Enosi Mastichoparagogon/OAPI — Gaba International (ELMA)
         (Cauza T-309/13)
         2013/C 325/86
         Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

            Părțile

            Reclamantă: Enosi Mastichoparagogon Chiou (Chios, Grecia) (reprezentant: A. Malamis, avocat)

            Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

            Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gaba International Holding AG (Therwil, Elveția)

            Concluziile

         Reclamanta solicită Tribunalului:

                     —

                     anularea deciziei Camerei a patra de recurs din 26 martie 2013, în cauza R 1539/2012-4;

                     —

                     obligarea Oficiului și a celeilalte părți (parte care a formulat opoziția în fața diviziei de opoziție și intimată în fața camerei de recurs a OAPI) la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata celor efectuate de solicitantul mărcii comunitare (reclamanta din acțiunea în anulare).

            Motivele și principalele argumente

            Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

            Marca comunitară vizată: marca verbală «ELMA» pentru produse din clasa 5 — înregistrarea internațională care desemnează Comunitatea Europeană nr. 900 845.

            Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

            Marca sau semnul invocat: înregistrarea comunitară a mărcii verbale «ELMEX» pentru produse din clasele 3, 5 și 21.

            Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

            Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

            Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.”


title: Cauza F-16/09: Acțiune introdusă la 24 februarie 2009 – De Britto Patricio-Dias/Comisia

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/41

         Acțiune introdusă la 24 februarie 2009 – De Britto Patricio-Dias/Comisia
   (Cauza F-16/09)
   2009/C 90/67
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Jorge de Britto Patricio-Dias (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Massaux, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de respingere a reclamației formulate de reclamant împotriva deciziei de evaluare a acestuia pentru anul 2007

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei AIPN din 21 noiembrie 2008 și, în măsura în care este necesar, anularea raportului asupra evoluției carierei pentru perioada 1 ianuarie 2007-31 decembrie 2007;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-280/13: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 30 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia n °4 de Palma de Mallorca – Spania) – Barclays Bank SA/Sara Sánchez García, Alejandro Chacón Barrera (Trimitere preliminară — Directiva 93/13/CEE — Al treisprezecelea considerent — Articolul 1 alineatul (2) — Contracte încheiate cu consumatorii — Contract de împrumut ipotecar — Procedură de executare ipotecară — Acte cu putere de lege și norme administrative naționale — Echilibrul contractual)

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/8

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 30 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia no 4 de Palma de Mallorca – Spania) – Barclays Bank SA/Sara Sánchez García, Alejandro Chacón Barrera
   (Cauza C-280/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 93/13/CEE - Al treisprezecelea considerent - Articolul 1 alineatul (2) - Contracte încheiate cu consumatorii - Contract de împrumut ipotecar - Procedură de executare ipotecară - Acte cu putere de lege și norme administrative naționale - Echilibrul contractual))
   2014/C 194/09
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia no 4 de Palma de Mallorca

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Barclays Bank SA

      Pârâți: Sara Sánchez García, Alejandro Chacón Barrera

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca – Interpretarea Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 02, p. 273) – Protecția consumatorilor în materie de împrumut ipotecar – Echilibru contractual – Principiul „pro consumator” – Reglementare națională de procedură civilă aplicabilă procedurii de executare ipotecară

      Dispozitivul

   Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și principiile dreptului Uniunii referitoare la protecția consumatorilor și la echilibrul contractual trebuie interpretate în sensul că sunt excluse din domeniul lor de aplicare acte cu putere de lege și norme administrative ale unui stat membru, precum cele în discuție în litigiul principal, în lipsa unei clauze contractuale de modificare a conținutului sau a domeniului de aplicare al acestora.

      (1)  JO C 226, 3.8.2013.


title: Cauza C-542/10: Ordonanța președintelui Camerei a cincea a Curții din 7 martie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/11

         Ordonanța președintelui Camerei a cincea a Curții din 7 martie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-542/10) (1)

   2012/C 235/22
   Limba de procedură: polona
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauza C-43/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – ŠKO–ENERGO s. r. o./Odvolací finanční ředitelství (Trimitere preliminară — Protecția stratului de ozon — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană — Metodă de alocare a cotelor — Alocare a cotelor cu titlu gratuit — Supunerea unei astfel de alocări unui impozit pe donații)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/19

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – ŠKO–ENERGO s. r. o./Odvolací finanční ředitelství
   (Cauza C-43/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Protecția stratului de ozon - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană - Metodă de alocare a cotelor - Alocare a cotelor cu titlu gratuit - Supunerea unei astfel de alocări unui impozit pe donații))
   (2015/C 138/25)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: ŠKO–ENERGO s. r. o.

      Pârâtă: Odvolací finanční ředitelství

      Dispozitivul

   Articolul 10 din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării unui impozit pe donații precum cel în discuție în litigiul principal în cazul în care acest impozit nu respectă plafonul de 10 % de alocare cu titlu oneros de cote de emisie prevăzut de acest articol, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza T-102/10: Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Südzucker și alții/Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/69

         Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Südzucker și alții/Comisia
   (Cauza T-102/10)
   2010/C 113/102
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Südzucker AG Mannheim/Ochsenfurt (Mannheim, Germania), AGRANA Zucker GmbH (Viena, Austria), Südzucker Polska S.A. (Wrocław, Polonia), Raffinerie Tirlemontoise SA (Bruxelles, Belgia), Saint Louis Sucre SA (Paris, Franța) (reprezentanți: H.-J. Prieß și B. Sachs, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea Regulamentului (CE) nr. 1193/2009 al Comisiei din 3 noiembrie 2009 de rectificare a Regulamentelor (CE) nr. 1762/2003, (CE) nr. 1775/2004, (CE) nr. 1686/2005, (CE) nr. 164/2007și de stabilire, pentru anii de comercializare 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 și 2005/2006, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii reclamantele invocă mai multe motive.
   Prin intermediul primului motiv, reclamantele invocă încălcarea articolului 233 CE (articolul 266 TFUE) întrucât Comisia nu a transpus cerințele prevăzute în Hotărârea Curții din 8 mai 2008, Zuckerfabrik Jülich și alții (C-5/06 și C-23/06-C-36/06, Rep., p. I-3231). În acea hotărâre, Comisia a prevăzut modul de stabilire a factorilor „excedent exportabil” și „numărul total al angajamentelor la export” în cadrul calculării cotizațiilor la producție în intervalul 2002/2003-2005/2006. Reclamantele consideră că regulamentul atacat a modificat și al treilea factor, „cuantumul total al restituirilor”, deși calcularea acestuia nu a făcut obiectul cauzei Zuckerfabrik Jülich.
   În al doilea motiv, în opinia reclamantelor, Comisia a încălcat atât a articolul 15 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul nr. 1260/2001 (1), cât și sensul și obiectivul acestui regulament. În această privință, reclamantele susțin, printre altele, că, în valoarea totală a restituirii, Comisia a inclus și restituirile la export care nu au fost în litigiu și care au fost plătite. În plus, stabilirea forfetară a exporturilor lunare ar determina inexactități în cadrul calculării. În acest context, reclamantele arată că, în Hotărârea Zuckerfabrik Jülich, Curtea a interzis stabilirea pierderii globale la un cuantum mai mare decât cel al cheltuielilor legate de restituiri.
   În al treilea rând, a fost încălcată interdicția efectului retroactiv, întrucât, prin regulamentul atacat, Comisia a modificat valoarea totală a restituirii în mod retroactiv.
   În cadrul celui de al patrulea motiv, în temeiul articolului 253 CE [articolul 296 al doilea paragraf TFUE], reclamantele invocă încălcarea obligației de motivare întrucât considerentele regulamentului atacat au vizat transpunerea Hotărârii Zuckerfabrik Jülich, deși, în opinia reclamantelor, Comisia nu a respectat cerințele prevăzute în această hotărâre.
   În sfârșit, în titlul „Erori diverse”, reclamantele arată că la 3 noiembrie 2009 Comisia nu mai avea competența de a adopta un regulament privind cotizații la producție pentru anii de comercializare 2002/2003-2005/2006 întrucât Regulamentul nr. 1260/2001, invocat de Comisie drept temei juridic, era deja abrogat la momentul adoptării regulamentului. În plus, reclamantele invocă încălcarea articolului 37 alineatul (2) CE întrucât, în temeiul acestei dispoziții, era necesară alegerea unei alte proceduri de adoptare a regulamentului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului din 19 iunie 2001 de organizare comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 178, p. 1).


title: Cauza C-585/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 18 noiembrie 2016 – Serin Alheto/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

text:
               13.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 18 noiembrie 2016 – Serin Alheto/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
   (Cauza C-585/16)
   (2017/C 046/17)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Serin Alheto

      Pârât: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      Întrebările preliminare

               1)

               Potrivit articolului 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/95 (1) coroborat cu articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2013/32 (2) și cu articolul 78 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene:

                           A)

                           este admisibil ca o cerere de protecție internațională depusă de un apatrid de origine palestiniană, înregistrat ca refugiat la Agenția ONU de Ajutorare și Construcție pentru Refugiații Palestinieni din Orientul Apropiat (UNRWA), care, înainte de introducerea cererii, a avut reședința în zona de operațiuni a UNRWA (Fâșia Gaza), să fie examinată drept cerere formulată pe baza articolului 1 secțiunea A din Convenția de la Geneva privind statutul refugiaților din anul 1951, iar nu ca o cerere de protecție internațională în sensul articolului 1 secțiunea D a doua teză din această convenție, cu condiția preluării competenței pentru examinarea cererii pentru alte motive decât cele de compasiune sau de natură umanitară, iar examinarea cererii să fie reglementată de Directiva 2011/95?

                           B)

                           este admisibil ca o asemenea cerere să nu fie examinată pe baza condițiilor prevăzute la articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/95 și ca, în mod corespunzător, să nu se aplice interpretarea dată acestei dispoziții de Curtea de Justiție a Uniunii Europene?

               2)

               Articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/95 coroborat cu articolul 5 din aceasta trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții naționale precum cea în discuție în procedura principală, mai precis articolului 12 alineatul 1 punctul 4 din Zakon za ubezhishteto i bezhantsite (Legea privind azilul și refugiații, denumită în continuare „ZUB”), care, în versiunea aplicabilă, nu conține nicio clauză expresă privind protecția ipso facto a refugiaților palestinieni și nu prevede nici condiția ca acordarea de asistență să înceteze pentru vreun motiv, precum și în sensul că articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/95 este suficient de precis și de necondiționat, având astfel efect direct, încât să se aplice și fără ca solicitantul protecției internaționale să îl fi invocat în mod explicit, atunci când cererea ca atare trebuie examinată pe baza articolului 1 secțiunea D a doua teză din Convenția de la Geneva?

               3)

               Din articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32 coroborat cu articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/95 rezultă că, în cadrul unei proceduri privind o cale de atac desfășurate în fața unei instanțe împotriva unei decizii de neacordare a protecției internaționale, emise în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2013/32, și ținând seama de situația de fapt din procedura principală, aceste dispoziții permit ca instanța de fond să trateze cererea de protecție internațională ca atare pe baza articolului 1 secțiunea D a doua teză din Convenția de la Geneva privind statutul refugiaților și să o aprecieze în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/95, atunci când cererea de protecție internațională a fost introdusă de un apatrid de origine palestiniană, înregistrat ca refugiat la UNRWA, care, înainte de introducerea cererii, a avut reședința în zona de operațiuni a UNRWA (Fâșia Gaza), iar, în cadrul deciziei de respingere a cererii de protecție internațională, cererea nu a fost examinată în raport cu dispozițiile amintite?

               4)

               Din dispozițiile articolului 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32, care se referă la dreptul la o cale de atac efectivă, în contextul cerinței privind „examinarea deplină și ex nunc atât a elementelor de fapt, cât și a elementelor de drept”, interpretate prin coroborare cu articolele 33 și 34, precum și cu articolul 35 alineatul (2) din această directivă și cu articolul 21 alineatul (1) din Directiva 2011/95 coroborat cu articolele 18, 19 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene rezultă că, în cadrul unei căi de atac introduse la o instanță împotriva unei decizii de respingere a cererii de protecție internațională, adoptate în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2013/32, este admisibil:

                           A)

                           ca instanța de fond să decidă inițial cu privire la admisibilitatea cererii de protecție internațională și la returnarea apatridului în statul de reședință anterior introducerii cererii de protecție internațională, după ce a obligat autoritatea pentru azil să prezinte probele necesare și a acordat persoanei în cauză ocazia să prezinte observații privind admisibilitatea cererii sau

                           B)

                           ca instanța de fond să anuleze decizia din cauza încălcării unor norme fundamentale de procedură și să oblige autoritatea pentru azil să soluționeze din nou cererea de protecție internațională, ținând seama de instrucțiunile privind interpretarea și aplicarea normelor legale, efectuând în cadrul examinării admisibilității și interviul prevăzut la articolul 34 din Directiva 2013/32, și să decidă cu privire la posibilitatea returnării apatridului în statul de reședință anterior introducerii cererii de protecție internațională?

                           C)

                           ca instanța de fond să aprecieze gradul de siguranță din țara de reședință a persoanei în cauză de la data ședinței sau, în cazul în care situația s-a schimbat în mod semnificativ în direcția unei decizii favorabile acestei persoane, de la data pronunțării hotărârii?

               5)

               Asistența acordată de Agenția ONU de Ajutorare și Construcție pentru Refugiații Palestinieni din Orientul Apropiat (UNRWA) reprezintă o protecție suficientă în sensul articolului 35 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2013/32 în statul respectiv, aflat în teatrul de operațiuni, atunci când, în ceea ce privește persoanele asistate de agenție, acest stat aplică principiul nereturnării în sensul Convenției de la Geneva privind statutul refugiaților din anul 1951?

               6)

               Potrivit dispozițiilor articolului 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32 coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale, se poate concluziona că dreptul la o cale de atac efectivă, în contextul dispoziției potrivit căreia este necesară „după caz, o examinare a necesităților de protecție internațională în temeiul Directivei 2011/95/UE”, obligă instanța de fond ca, în cadrul procedurii privind calea de atac introdusă împotriva deciziei prin care cererea de protecție internațională a fost examinată pe fond și respinsă, să adopte o hotărâre:

                           A)

                           care dobândește autoritate de lucru judecat nu numai referitor la problema legalității respingerii, ci și în ceea ce privește nevoia de protecție internațională a solicitantului în conformitate cu Directiva 2011/95, și anume și atunci când, potrivit dreptului național al statului membru respectiv, protecția internațională se poate acorda numai prin decizia unei autorități administrative,

                           B)

                           privind necesitatea acordării protecției internaționale prin examinarea corespunzătoare a cererii de protecție internațională, indiferent de încălcările normelor de procedură săvârșite de autoritatea pentru azil în cadrul examinării cererii?

      (1)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (JO L 337, p. 9).

      (2)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO L 180, p. 60).


title: Cauza C-58/07: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 14 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2003/110/CE — Asistență la tranzit în cadrul măsurilor de îndepărtare pe cale aeriană — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/7

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 14 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-58/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2003/110/CE - Asistență la tranzit în cadrul măsurilor de îndepărtare pe cale aeriană - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2008/C 79/11)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și A. Alcover San Pedro, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: M. Muñoz Pérez, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2003/110/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind asistența la tranzit în cadrul măsurilor de îndepărtare pe cale aeriană (JO L 321, p. 26, Ediție specială 19/vol. 6, p. 173)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/110/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind asistența la tranzit în cadrul măsurilor de îndepărtare pe cale aeriană, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 24.3.2006.


title: Cauza C-671/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Lituania) la 17 decembrie 2013 — VĮ „Indėlių ir investicijų draudimas” ir Nemaniūnas

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Lituania) la 17 decembrie 2013 — VĮ „Indėlių ir investicijų draudimas” ir Nemaniūnas
      (Cauza C-671/13)
      (2014/C 71/16)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: VĮ „Indėlių ir investicijų draudimas” și Virgilijus Vidutis Nemaniūnas

         Celelalte părți din procedură: Vitoldas Guliavičius și societatea pe acțiuni Bankas „Snoras”, aflată în faliment

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Dispozițiile coroborate ale articolului 7 alineatul (2) și ale anexei I punctul 12 la Directiva 94/19 (1) trebuie înțelese și interpretate în sensul că, atunci când un stat membru exclude de la beneficiul garanției depunătorii unei instituții de credit care dețin titluri de creanță (certificate de depozit) emise de aceasta, excluderea amintită poate fi aplicată numai în cazul în care certificatele de depozit respective prezintă (au) toate caracteristicile unui instrument financiar în sensul Directivei 2004/39 (2) (ținând seama și de alte acte de drept al Uniunii, de exemplu de Regulamentul nr. 25/2009 al Băncii Centrale Europene), inclusiv caracterul negociabil pe piața secundară?

                  2.

                  În cazul în care statul membru în cauză alege să transpună Directivele 94/19 și 97/9 (3) în dreptul național astfel încât sistemele de protecție a depunătorilor și a investitorilor sunt instituite în același act legislativ (aceeași lege), dispozițiile coroborate ale articolului 7 alineatul (2) și ale anexei I punctul 12 din Directiva 94/19 și articolul 2 alineatul (2) din Directiva 97/9 trebuie înțelese și interpretate, în raport cu articolul 2 alineatul (3) din Directiva 97/9, în sensul că titularii certificatelor de depozit și de obligațiuni nu pot să nu fie acoperiți de niciunul dintre sistemele de protecție (de garanție) în sensul directivelor citate anterior?

                  3.

                  Având în vedere faptul că, potrivit reglementării naționale, niciunul dintre sistemele de protecție posibile prevăzute de Directivele 94/19 și 97/9 nu este aplicabil titularilor de certificate de depozit și de obligațiuni emise de o instituție de credit:

                              (a)

                              dispozițiile coroborate ale articolului 3 alineatul (1), ale articolului 7 alineatul (1) (astfel cum a fost modificat prin Directiva 2009/14) și ale articolului 10 alineatul (1) din Directiva 94/19 și ale articolului 1 alineatul (1) din aceeași directivă, care definește noțiunea de depozit, sunt suficient de clare, precise, necondiționate și creează drepturi subiective pentru a putea fi invocate de particulari în fața instanței naționale în susținerea cererilor lor de compensare împotriva organismului de garantare instituit de stat, însărcinat cu plata respectivei compensări?

                              (b)

                              articolul 2 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (1) din Directiva 97/9 sunt suficient de clare, precise, necondiționate și creează drepturi subiective pentru a putea fi invocate de particulari în fața instanței naționale în susținerea cererilor lor de compensare împotriva organismului de garantare instituit de stat, însărcinat cu plata respectivei compensări?

                              (c)

                              în cazul unui răspuns afirmativ la întrebările de mai sus („3a” și „3b”), care dintre cele două sisteme de protecție posibile trebuie ales de instanța națională spre aplicare pentru a soluționa litigiul dintre un particular și o instituție de credit, la care a fost chemat organismul de garantare instituit de stat, însărcinat cu administrarea sistemelor de protecție a depunătorilor și a investitorilor?

                  4.

                  Dispozițiile articolului 2 alineatul (2) și ale articolului 4 alineatul (2) din Directiva 97/9 (coroborate cu anexa I la directiva menționată) trebuie înțelese și interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale potrivit căreia sistemul de compensare a investitorilor nu este aplicabil investitorilor care dețin titluri de creanță emise de o instituție de credit, din cauza tipului de instrumente financiare (titluri de creanță) și ținând seama de faptul că asiguratul (instituția de credit) nu a transferat sau nu a utilizat fondurile sau titlurile investitorilor fără consimțământul acestora? Faptul că instituția de credit care a emis titlurile de creanță — emitentul — este în același timp cel care păstrează aceste instrumente financiare (intermediarul) și că fondurile investite nu se disting de alte fonduri de care dispune instituția de credit prezintă relevanță pentru interpretarea dispozițiilor citate anterior ale Directivei 97/9 în ceea ce privește protecția investitorilor?

         (1)  Directiva 94/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind sistemele de garantare a depozitelor (JO L 135, p. 5, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 163).

         (2)  Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22 (JO L 145, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 247).

         (3)  Directiva 97/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 martie 1997 privind sistemele de compensare pentru investitori (JO L 84, p. 22, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 222).


title: Cauza T-292/12 RENV: Hotărârea Tribunalului din 1 iunie 2016 – Mega Brands/EUIPO – Diset (MAGNEXT) [„Marca Uniunii Europene — Procedură de opoziţie — Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene MAGNEXT — Marca națională verbală anterioară MAGNET 4 — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/21

         Hotărârea Tribunalului din 1 iunie 2016 – Mega Brands/EUIPO – Diset (MAGNEXT)
   (Cauza T-292/12 RENV) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Procedură de opoziţie - Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene MAGNEXT - Marca națională verbală anterioară MAGNET 4 - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 251/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Mega Brands International, Luxemburg, Zweigniederlassung Zug (Zug, Elveția) (reprezentanți: A. Nordemann și M. Maier, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: inițial V. Melgar, ulterior H. O’Neill, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Diset, SA (Barcelona, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 24 aprilie 2014 (cauza R 1722/2011-4), privind o procedură de opoziție între Diset şi Mega Brands International, Luxemburg, Zweigniederlassung Zug

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 24 aprilie 2014 (cauza R 1722/2011-4).

               2)

               EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Mega Brands International, Luxemourg, Zweigniederlassung Zug.

      (1)  JO C 273, 8.9.2012.


title: Cauza T-26/12: Hotărârea Tribunalului din 25 iunie 2015 – PT Musim Mas/Consiliul [„Dumping — Importuri de anumiți alcooli grași și amestecurile lor, originari din India, Indonezia și Malaysia — Ajustare — Articolul 2 alineatul (9) și alineatul (10) litera (i) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 — Funcții care pot fi asimilate celor ale unui agent care lucrează pe bază de comisioane — Entitate economică unică — Eroare vădită de apreciere — Principiul bunei administrări — Egalitate și nediscriminare”]

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/16

         Hotărârea Tribunalului din 25 iunie 2015 – PT Musim Mas/Consiliul
   (Cauza T-26/12) (1)

   ([„Dumping - Importuri de anumiți alcooli grași și amestecurile lor, originari din India, Indonezia și Malaysia - Ajustare - Articolul 2 alineatul (9) și alineatul (10) litera (i) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Funcții care pot fi asimilate celor ale unui agent care lucrează pe bază de comisioane - Entitate economică unică - Eroare vădită de apreciere - Principiul bunei administrări - Egalitate și nediscriminare”])
   (2015/C 262/20)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) (Medan, Indonezia) (reprezentant: D. Luff, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat inițial de G. Berrisch, avocat, și de N. Chesaites, barrister, ulterior de D. Geradin, avocat, și în cele din urmă de E. McGovern, barrister)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanţi: M. França și A. Stobiecka-Kuik, agenți), Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Hamburg, Germania) și Sasol Germany GmbH (Hamburg) (reprezentanți: inițial V. Akritidis, avocat, și J. Beck, solicitor, ulterior V. Akritidis)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1138/2011 al Consiliului din 8 noiembrie 2011 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumiți alcooli grași și amestecurile lor, originari din India, Indonezia și Malaysia (JO L 293, p. 1), precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1241/2012 al Consiliului din 11 decembrie 2012 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare nr. 1138/2011 (JO L 352, p. 1, rectificare în JO 2014, L 50, p. 37).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4)

               Sasol Olefins & Surfactants GmbH și Sasol Germany GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 80, 17.3.2012.


title: Cauza C-158/13: Ordonanța președintelui Curții din 25 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Den Haag — Țările de Jos) — Hamidullah Rajaby/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/59

         Ordonanța președintelui Curții din 25 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Den Haag — Țările de Jos) — Hamidullah Rajaby/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Cauza C-158/13) (1)

   2013/C 225/132
   Limba de procedură: olandeza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 164, 8.6.2013


title: Cauza T-407/16: Acțiune introdusă la 26 iulie 2016 – Banco Popular Español/EUIPO – Pledgeling (p)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/43

         Acțiune introdusă la 26 iulie 2016 – Banco Popular Español/EUIPO – Pledgeling (p)
   (Cauza T-407/16)
   (2016/C 343/57)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Banco Popular Español, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: M. de Justo Bailey, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pledgeling LLC (Houston, Texas, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca figurativă care cuprinde litera „p” – cererea de înregistrare nr. 12 123 147

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 29 aprilie 2016 în cauza R 1693/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a celeilalte părți, în cazul în care intervine, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolelor 73 și 76 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-560/12: Ordonanța Tribunalului din 6 iunie 2016 – Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej/ECHA

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/67

         Ordonanța Tribunalului din 6 iunie 2016 – Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej/ECHA
   (Cauza T-560/12) (1)

   (2016/C 270/72)
   Limba de procedură: polona
   Președintele Camerei a șasea dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 79, 16.3.2013.


title: Cauza C-379/13 P: Recurs introdus la 3 iulie 2013 de Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 aprilie 2013 în cauza T-51/11, Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops)/Comisia

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/32

         Recurs introdus la 3 iulie 2013 de Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 19 aprilie 2013 în cauza T-51/11, Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops)/Comisia
   (Cauza C-379/13 P)
   2013/C 260/59
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Recurentă: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (reprezentanți: N. Morais Sarmento și L. Pinto Monteiro, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea în totalitate a hotărârii pronunțate de Tribunal;

               —

               anularea în totalitate a deciziei atacate și

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Nerespectarea unui termen rezonabil pentru adoptarea unei decizii

   1.   Intervenția prescripției
   Recurenta apreciază că decizia atacată a fost adoptată după expirarea termenului de prescripție de 4 ani stabilit la articolul 3 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 (1). Chiar dacă ar fi intervenit o eventuală întrerupere a termenului de prescripție, a fost depășit dublul termenului de prescripție fără ca vreo decizie să fi fost adoptată, potrivit dispozițiilor articolului 3 alineatul (1) al patrulea paragraf din regulamentul meționat. Întrucât termenul stabilit a fost depășit, trebuie să se considere că decizia atacată este nelegală și nu poate fi executată.
   2.   Încălcarea principiului securității juridice
   Recurenta consideră că faptul că Comisia a lăsat să treacă mai mult de 20 de ani între presupusele abateri și adoptarea deciziei atacate constituie o încălcare a principiului securității juridice. Acest principiu fundamental al dreptului Uniunii Europene prevede că orice persoană are dreptul ca instituțiile Uniunii să trateze aspectele care o privesc într-un termen rezonabil.
   3.   Încălcarea dreptului la apărare
   Recurenta apreciază că dreptul său la apărare a fost încălcat întrucât, având în vedere că au trecut mai mult de 20 de ani între presupusele abateri și adoptarea deciziei finale, a fost privată de dreptul de a prezenta observații în timp util, și anume atunci când încă mai dispunea de documentele care puteau justifica cheltuielile considerate neeligibile de către Comisie.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).


title: Cauza T-14/09: Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2012 — Vanhecke/Parlamentul European ( „Privilegii și imunități — Membru al Parlamentului European — Ridicarea imunității — Acțiune în anulare — Dispariția interesului de a exercita acțiunea — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               1.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/4

         Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2012 — Vanhecke/Parlamentul European
   (Cauza T-14/09) (1)

   (Privilegii și imunități - Membru al Parlamentului European - Ridicarea imunității - Acțiune în anulare - Dispariția interesului de a exercita acțiunea - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 373/04
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: Frank Vanhecke (Bruges, Belgia) (reprezentanți: R. Tournicourt, B. Siffert și S. Lippens, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: inițial H. Krück, A. Baas și E. Waldherr, ulterior H. Krück, E. Waldherr și G. Corstens, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Parlamentului European din 18 noiembrie 2008 de ridicare a imunității parlamentare a reclamantului

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza C-148/08: Ordonanța președintelui Curții din 7 ianuarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Mercantil n o 1 de Málaga — Spania) — Finn Mejnertsen/Betina Mandal Barsoe

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/32

         Ordonanța președintelui Curții din 7 ianuarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Mercantil no 1 de Málaga — Spania) — Finn Mejnertsen/Betina Mandal Barsoe
   (Cauza C-148/08) (1)

   (2009/C 69/70)

      Limba de procedură: spaniola

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 142, 7.6.2008.


title: Cauza C-213/07: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Michaniki AE/Ethniko Symvoulio Radiotileorasis, Ypoyrgos Epikrateias (Contracte de achiziții publice de lucrări — Directiva 93/37/CEE — Articolul 24 — Cauze de excludere de la participarea la o procedură de atribuire a unui contract — Măsuri naționale prin care se instituie o incompatibilitate între sectorul lucrărilor publice și cel al mijloacelor de informare în masă)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/11

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Michaniki AE/Ethniko Symvoulio Radiotileorasis, Ypoyrgos Epikrateias
   (Cauza C-213/07) (1)

   (Contracte de achiziții publice de lucrări - Directiva 93/37/CEE - Articolul 24 - Cauze de excludere de la participarea la o procedură de atribuire a unui contract - Măsuri naționale prin care se instituie o incompatibilitate între sectorul lucrărilor publice și cel al mijloacelor de informare în masă)
   (2009/C 44/18)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Symvoulio tis Epikrateias
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Michaniki AE

      Pârâți: Ethniko Symvoulio Radiotileorasis, Ypoyrgos Epikrateias

      Cu participarea: Elliniki Technodomiki Techniki Ependytiki Viomichaniki AE, succesoare în drepturi a Pantechniki AE, Syndesmos Epicheiriseon Periodikou Typou
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Symvoulio tis Epikrateias — Interpretarea articolului 24 din Directiva 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (JO L 199, p. 54) — Caracter exhaustiv sau neexhaustiv al enumerării motivelor de excludere a unui executant de lucrări de la participarea la o procedură de atribuire a unui contract
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 24 primul paragraf din Directiva 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1997, trebuie interpretat în sensul că enumeră în mod exhaustiv cauzele întemeiate pe considerații obiective de calitate profesională care pot să justifice excluderea unui executant de lucrări de la participarea la un contract de achiziții publice de lucrări. Cu toate acestea, directiva menționată nu se opune ca un stat membru să prevadă alte măsuri de excludere, destinate să asigure respectarea principiului egalității de tratament a ofertanților și a principiului transparenței, cu condiția ca astfel de măsuri să nu depășească ceea ce este necesar pentru a atinge acest obiectiv.

               2)

               Dreptul comunitar trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale care, deși urmărește obiectivele legitime ale egalității de tratament a ofertanților și transparenței în cadrul procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice, instituie o prezumție absolută de incompatibilitate între calitatea de proprietar, de asociat, de acționar principal sau de membru al conducerii unei întreprinderi care desfășoară o activitate în sectorul mijloacelor de informare în masă și cea de proprietar, de asociat, de acționar principal sau de membru al conducerii unei întreprinderi căreia i se încredințează de către stat sau de către o persoană juridică din sectorul public în sens larg executarea unor contracte de lucrări, de furnizare sau de servicii.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Cauza C-438/08: Acțiune introdusă la 3 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/18

         Acțiune introdusă la 3 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-438/08)
   (2008/C 313/27)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și M. Teles Romão, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin impunerea, în special în temeiul articolului 3 alineatul (2), al articolului 6 alienatul (1) și al articolului 7 din Decretul-lege nr. 550/99 din 15 decembrie 1999, precum și al punctului 1 litera (e) din Ordinul 1165/2000 din 9 decembrie 2000, a unor restricții privind libertatea de stabilire agenților economici din alte state membre care intenționează să exercite în Portugalia activitatea de inspecție de vehicule, în special prin condiționarea acordării autorizațiilor de interesul public, prin impunerea unui capital social minim de 100 000 EUR, prin limitarea obiectului de activitate al întreprinderilor și prin aplicarea normelor privind incompatibilitatea cu alte activități în privința asociaților și a administratorilor, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 43 CE;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Condiționarea acordării de noi autorizații de interesul public constituie o restricție privind libertatea de stabilire, deoarece persoanele juridice din alte state membre care doresc să exercite în Portugalia activitatea de inspecție de vehicule rămân supuse puterii discreționare a autorităților naționale competente, ceea ce conduce la o stare de incertitudine juridică gravă cu privire la întinderea drepturilor acestor persoane juridice.
   Impunerea unui capital social minim de 100 000 EUR trebuie considerată o restricție privind libertatea de stabilire, în măsura în care împiedică un agent economic comunitar care are capitalul social inferior sumei minime impuse de reglementarea portugheză să constituie o filială sau o sucursală pe teritoriul portughez.
   Limitarea obiectului de activitate al întreprinderii la exercitarea activității de inspecție de vehicule constituie o restricție privind libertatea de stabilire, în măsura în care agenții economici comunitari care prestează în mod legal și alte servicii (inspecție, reparare și revizie de vehicule) în statul membru în care își au sediul ar fi constrânși să-și modifice obiectul de activitate și chiar structura internă pentru a-și putea extinde activitatea de inspecție de vehicule la teritoriul portughez; în plus, această condiție nu poate fi considerată necesară pentru garantarea independenței și a imparțialității agenților economici care furnizează acest serviciu.
   Normele privind incompatibilitatea impuse asociaților și administratorilor întreprinderii care se ocupă cu fabricarea, repararea, locațiunea, importul sau comercializarea de vehicule, de componente și de accesorii sau exercită activitatea de transport pot produce efecte restrictive comparabile cu cele ale limitării obiectului de activitate și pot crea restricții semnificative privind libertatea de stabilire a întreprinderilor din alte state membre care doresc să exercite activitatea de inspecție de vehicule în Portugalia, deoarece agenții economici care prestează servicii de inspecție de vehicule deja stabiliți în mod legal într-un alt stat membru și care au asociați sau administratori care se ocupă cu alte activități în statul membru în care au sediul ar trebui să-și modifice structura internă, să-i îndepărteze pe acești asociați sau să-i determine să renunțe la activitățile incompatibile.


title: Cauzele conexate C-533/12 P și C-536/12 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 septembrie 2014 – Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA/Corsica Ferries France SAS, Comisia Europeană, Republica Franceză (C-533/12 P), Republica Franceză/Corsica Ferries France SAS, Comisia Europeană, Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA (C-536/12 P) (Recurs – Ajutor pentru restructurare – Marja de apreciere a Comisiei Europene – Întinderea controlului jurisdicțional al Tribunalului Uniunii Europene – Testul investitorului privat în economia de piață – Cerința unei analize sectoriale și geografice – Practică suficient de consacrată – Raționalitate economică pe termen lung – Plata unor indemnizații suplimentare de concediere)

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/6

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 septembrie 2014 – Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA/Corsica Ferries France SAS, Comisia Europeană, Republica Franceză (C-533/12 P), Republica Franceză/Corsica Ferries France SAS, Comisia Europeană, Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA (C-536/12 P)
      (Cauzele conexate C-533/12 P și C-536/12 P) (1)

      ((Recurs - Ajutor pentru restructurare - Marja de apreciere a Comisiei Europene - Întinderea controlului jurisdicțional al Tribunalului Uniunii Europene - Testul investitorului privat în economia de piață - Cerința unei analize sectoriale și geografice - Practică suficient de consacrată - Raționalitate economică pe termen lung - Plata unor indemnizații suplimentare de concediere))
      (2014/C 395/07)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

      (Cauza C-533/12 P)

         Recurentă: Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA (reprezentanți: A. Winckler și F.-C. Laprévote, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Corsica Ferries France SAS (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați), Comisia Europeană, Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, N. Rouam și J. Rossi, agenți)
      (Cauza C-536/12 P)

         Recurentă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, D. Colas, N. Rouam și J. Rossi, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Corsica Ferries France SAS (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați), Comisia Europeană, Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA (reprezentanți: A. Winckler și F.-C. Laprévote, avocați)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursurile.

                  2)

                  Société nationale maritime Corse-Méditérrannée (SNCM) SA și Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Corsica Ferries France SAS, în părți egale.

         (1)  JO C 32, 2.2.2013.


title: Cauza T-432/12: Hotărârea Tribunalului din 30 aprilie 2015 – VTZ şi alţii/Consiliul („Dumping — Importurile anumitor tuburi și țevi obținute fără sudură, din fier sau din oțel, originare din Rusia și Ucraina — Taxă antidumping definitivă — Reexaminare la expirarea măsurilor — Probabilitatea reapariției prejudiciului — Interesul Uniunii — Eroare vădită de apreciere — Obligație de motivare”)

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/30

         Hotărârea Tribunalului din 30 aprilie 2015 – VTZ şi alţii/Consiliul
   (Cauza T-432/12) (1)

   ((„Dumping - Importurile anumitor tuburi și țevi obținute fără sudură, din fier sau din oțel, originare din Rusia și Ucraina - Taxă antidumping definitivă - Reexaminare la expirarea măsurilor - Probabilitatea reapariției prejudiciului - Interesul Uniunii - Eroare vădită de apreciere - Obligație de motivare”))
   (2015/C 198/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Volžskij trubnyi zavod OAO (VTZ OAO) (Volzhsky, Rusia), Taganrogskij metallurgičeskij zavod OAO (Tagmet OAO) (Taganrog, Rusia), Sinarskij trubnyj zavod OAO (SinTZ OAO) (Kamensk-Ouralski, Rusia) şi Severskij trubnyj zavod OAO (STZ OAO) (Polevskoy, Rusia) (reprezentanţi: J. F. Bellis, F. Di Gianni, G. Coppo şi C. Van Hemelrijck, avocaţi)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Boelaert, agent, asistat iniţial de G. Berrisch şi de A. Polcyn, ulterior de A. Polcyn şi de D. Geradin, avocaţi)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanţi: M. França şi A. Stobiecka-Kuik, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 585/2012 al Consiliului din 26 iunie 2012 de instituire a unei taxe antidumping la importurile anumitor tuburi și țevi obținute fără sudură, din fier sau din oțel, originare din Rusia și Ucraina, în urma unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009, și de încheiere a procedurii de reexaminare în perspectiva expirării măsurilor privind importurile anumitor tuburi și țevi obținute fără sudură, din fier sau din oțel, originare din Croația (JO L 174, p. 5), în măsura în care le privește pe reclamante

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Volžskij trubnyi zavod OAO (VTZ OAO), Taganrogskij metallurgičeskij zavod OAO (Tagmet OAO), Sinarskij trubnyj zavod OAO (SinTZ OAO) şi Severskij trubnyj zavod OAO (STZ OAO) la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 366, 24.11.2012.


title: Cauza T-337/07: Acțiune introdusă la 6 septembrie 2007 — Brilliant Hotelsoftware Limited/OAPI (BRILLIANT)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/56

         Acțiune introdusă la 6 septembrie 2007 — Brilliant Hotelsoftware Limited/OAPI (BRILLIANT)
   (Cauza T-337/07)
   (2007/C 269/101)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Brilliant Hotelsoftware Limited (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Croll și C. Pappas, Rechtsanwälte)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 14 iunie 2007 și înregistrarea mărcii „BRILLIANT”;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „BRILLIANT” pentru produse și servicii din clasele 9 și 42 (cererea de înregistrare nr. 4 345 849).

      Decizia examinatorului: respinge înregistrarea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), marca comunitară solicitată nefiind nici descriptivă, nici lipsită de caracterul distinctiv necesar.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-31/07: Acțiune introdusă la data de 12 februarie 2007 — Du Pont de Nemours (Franța) și alții/Comisie

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/28

         Acțiune introdusă la data de 12 februarie 2007 — Du Pont de Nemours (Franța) și alții/Comisie
   (Cauza T-31/07)
   (2007/C 69/57)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: Du Pont de Nemours (France) SAS (Puteaux, Franța), Du Pont Portugal Serviços (Lisabona, Portugalia), Du Pont Ibérica SL (Barcelona, Spania), Du Pont de Nemours (Belgium) BVBA (Mechelen, Belgia), Du Pont de Nemours Italiana Srl (Milano, Italia), Du Pont de Nemours (Nederland) BV (Dordrecht, Olanda), Du Pont de Nemours (Deutschland) GmbH (Bad Homburg, Germania), DuPont CZ s.r.o. (Praga, Republica Cehă), DuPont Hungary Trading Ltd (Budaors, Ungaria), DuPont Poland Sp.z o.o. (Varșovia, Polonia), DuPont Romania Srl (București, România), Du Pont (UK) Ltd (Herts, Regatul Unit), Du PontAGro Hellas SA (Atena, Grecia), DuPont International Operations Sarl (Elveția), DuPont Solutions (France) SAS (Puteaux, Franța) (reprezentate de: D. Waelbroeck, N. Rampal, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               anularea anexei la Directiva 2006/133/CE a Comisiei privind modificarea Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea înscrierii substanței active flusilazol [traducere neoficială], în ceea ce privește stabilirea datei de expirare a perioadei de înscriere a substanței flusilazol la 30 iunie 2008;

               —

               anularea articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2006/133/CE privind modificarea Directivei 91/414/CEE în vederea înscrierii substanței active flusilazol, în ceea ce privește stabilirea datei până la care statele membre trebuie, după reevaluare, să modifice sau să retragă autorizația pentru produsele care conțin flusilazol, la 30 iunie 2008;

               —

               anularea Părții A din Dispozițiile speciale prevăzute în anexa la Directiva 2006/133/CE a Comisiei privind modificarea Directivei 91/414/CEE, în măsura în care aceasta introduce o restricție în funcție de tipurile de culturi în privința cărora utilizarea de flusilazol poate fi autorizată de statele membre ca urmare a înscrierii acesteia în Anexa I la Directiva 91/414/CEE, și care trebuie să fie implementată până la data de 30 iunie 2007 („restricțiile contestate“);

               —

               obligarea Comisiei la repararea oricărui prejudiciu suferit de reclamante ca urmare a restricțiilor contestate și la stabilirea cuantumului acestor despăgubiri pentru prejudiciul suferit de reclamante, estimat în prezent la aproximativ 109 milioane USD (aproximativ 84 milioane EUR); sau orice alt cuantum care reflectă prejudiciul suferit sau pe care îl vor suferi reclamantele, așa cum îl vor stabili acestea în cursul prezentei proceduri, în special pentru a lua în considerare în mod adecvat prejudiciul viitor;

               —

               în mod alternativ, obligarea părților la furnizarea, într-un termen rezonabil de la data pronunțării hotărârii, de date referitoare la cuantumul despăgubirilor stabilit prin acordul părților sau, în lipsa unui acord, obligarea părților la furnizarea, în același termen, a propriilor concluzii incluzând sume detaliate;

               —

               obligarea la plata unei dobânzi la rata curentă stabilită de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, majorată cu două puncte procentuale, sau la orice altă rată determinată de Curte, calculată la suma datorată, de la data pronunțării hotătârii Curții până la plata efectivă;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamantele solicită anularea parțială a anexei la Directiva 2006/133/CE (1) a Comisiei din 11 decembrie 2006, prin care a fost modificată Anexa I la Directiva 91/414/CEE (2) privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (denumită în continuare „IPPF“), în măsura în care aceasta impune constrângeri atât în ceea ce privește perioada de înscriere pentru flusilazol, cât și în ceea ce privește tipurile de culturi în privința cărora utilizarea de flusilazol poate fi autorizată de statele membre.
   Reclamantele pretind că restricțiile contestate sunt ilegale în măsura în care se bazează pe o simplă evaluare a „pericolului “și nu pe o evaluare a „riscului“, așa cum prevede Directiva 91/414/CEE. Mai exact, acestea susțin că, prin reducerea perioadei de înscriere la 18 luni în locul perioadei normale de 10 ani, precum și prin restrângerea utilizării autorizate de flusilazol doar la anumite culturi, Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Tratatului CE, și a încălcat directiva menționată și normele de modificare a acesteia, precum și diverse principii fundamentale și obiective ale dreptului comunitar. Concret, reclamantele pretind că pârâtă a încălcat principiul proporționalității, principiul bunei administrări și principiul contradictorialității, precum și principiul securității juridice, principiul încrederii legitime și principiul nediscriminării și obligația de a furniza o motivare pertinentă. În final, se susține că pârâta a comis un abuz de putere, având în vedere faptul că restricțiile au fost decise în mod arbitrar, fără respectarea criteriilor prevăzute de directivă.
   În afară de acțiunea în anulare, reclamantele au introdus, de asemenea, o acțiune în despăgubiri în temeiul articolelor 235 și 288 alineatul (2) CE, în vederea reparării prejudiciului pe care pretind că l-au suferit ca rezultat al restricțiilor contestate.

      (1)  Directiva 2006/133/CE a Comisiei privind modificarea Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea înscrierii substanței active flusilazol (JO 2006, L 349, p. 27).

      (2)  Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piaţă a produselor de uz fitosanitar (JO 1991, L 230, p. 1).