title: Cauza T-712/17: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2017 – Ntolas/EUIPO – General Nutrition Investment (GN Laboratories)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/40

         Acțiune introdusă la 9 octombrie 2017 – Ntolas/EUIPO – General Nutrition Investment (GN Laboratories)
   (Cauza T-712/17)
   (2017/C 437/47)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Christos Ntolas (Wuppertal, Germania) (reprezentant: C. Renger, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: General Nutrition Investment Co. (Delaware, Arizona, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „GN Laboratoires” – cererea de înregistrare nr. 11 223 559

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 iulie 2017 în cauza R 2358/2016-5

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               respingerea opoziției formulate împotriva cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 011223559;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-599/15 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 octombrie 2017 – România/Comisia Europeană (Recurs — Resurse proprii ale Uniunii Europene — Decizia 2007/436/CE — Răspunderea financiară a statelor membre — Pierderea anumitor taxe la import — Obligația de a plăti Comisiei Europene cuantumul corespunzător pierderii — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Scrisoare a Comisiei Europene — Noțiunea „act atacabil”)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/4

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 octombrie 2017 – România/Comisia Europeană
   (Cauza C-599/15 P) (1)

   ((Recurs - Resurse proprii ale Uniunii Europene - Decizia 2007/436/CE - Răspunderea financiară a statelor membre - Pierderea anumitor taxe la import - Obligația de a plăti Comisiei Europene cuantumul corespunzător pierderii - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Scrisoare a Comisiei Europene - Noțiunea „act atacabil”))
   (2017/C 437/05)
   Limba de procedură: româna

      Părțile

      Recurentă: România (reprezentanți: R. H. Radu, M. Chicu și A. Wellman, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: G.-D. Balan, A. Caeiros, A. Tokár și Z. Malůšková, agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantei: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil și T. Müller, agenți), Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și K. Stranz, agenți), Republica Slovacă (reprezentant: B. Ricziová, agent)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               România suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Republica Cehă, Republica Federală Germania și Republica Slovacă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza C-603/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom la 20 octombrie 2017 – Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited și alții

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom la 20 octombrie 2017 – Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited și alții
   (Cauza C-603/17)
   (2017/C 437/29)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court of the United Kingdom

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Peter Bosworth, Colin Hurley

      Pârâți: Arcadia Petroleum Limited și alții

      Întrebările preliminare

               1)

               Care este criteriul adecvat pentru a determina dacă o acțiune formulată de către un angajator împotriva unui angajat sau a unui fost angajat (denumit în continuare „angajat”) ține de „materia” contractelor individuale de muncă în sensul titlului II secțiunea 5 (articolele 18-21) din Convenția de la Lugano?

                           (1)

                           Pentru ca o acțiune formulată de către un angajator împotriva unui angajat să intre sub incidența articolelor 18-21 este suficient ca respectivul comportament reproșat să fi putut fi invocat de angajator drept o încălcare a contractului individual de muncă al angajatului – chiar și în cazul în care acțiunea efectiv formulată de către angajator nu se întemeiază pe încălcarea contractului respectiv, nu reproșează o astfel de încălcare sau nu invocă o asemenea încălcare, ci este (de exemplu) întemeiată pe unul sau mai multe motive diferite indicate la punctele 26 și 27 din expunerea situației de fapt și a problematicii?

                           (2)

                           În subsidiar, criteriul adecvat este cel potrivit căruia acțiunea formulată de un angajator împotriva unui angajat intră sub incidența articolelor 18-21 numai în cazul în care obligația pe care este efectiv întemeiată este o obligație prevăzută în contractul de muncă? Dacă acesta este criteriul adecvat, rezultă că o acțiune care se întemeiază exclusiv pe încălcarea unei obligații care a luat naștere independent de contractul de muncă (și, în cazul în care ar fi relevant, nu este o obligație care a fost „liber consimțită” de angajat) nu intră sub incidența secțiunii 5?

                           (3)

                           Dacă niciunul dintre criteriile de mai sus nu este cel adecvat, care este criteriul adecvat?

               2)

               În cazul în care o societate și o persoană fizică încheie un „contract” (în sensul articolului 5 punctul 1 din convenție), în ce măsură este necesar pentru existența unui raport de subordonare între societate și persoana fizică ca respectivul contract să constituie un „contract individual de muncă” în sensul secțiunii 5? Poate să existe un astfel de raport în cazul în care persoana fizică este în măsură să stabilească (și stabilește) clauzele contractului său cu societatea și deține controlul și autonomia asupra funcționării de zi cu zi a activității societății și asupra executării propriilor obligații, dar acționarul (acționarii) societății are (au) puterea de a decide cu privire la încetarea raportului?

               3)

               În cazul în care titlul II secțiunea 5 din Convenția de la Lugano se aplică numai acțiunilor care, în lipsa secțiunii 5, ar intra în domeniul de aplicare al articolului 5 punctul 1 din Convenția de la Lugano, care este criteriul adecvat pentru a determina dacă o acțiune intră în domeniul de aplicare al articolului 5 punctul 1?

                           (1)

                           Criteriul adecvat este cel potrivit căruia o acțiune intră în domeniul de aplicare al articolului 5 punctul 1 în cazul în care comportamentul reproșat ar putea fi invocat drept o încălcare a contractului, chiar dacă acțiunea formulată efectiv de către angajator nu se întemeiază pe o încălcare a contractului, nu reproșează o astfel de încălcare sau nu invocă o asemenea încălcare a contractului respectiv?

                           (2)

                           În subsidiar, criteriul adecvat este cel potrivit căruia o acțiune intră în domeniul de aplicare al articolului 5 punctul 1 numai în cazul în care obligația pe care este efectiv întemeiată este o obligație contractuală? Dacă acesta este criteriul adecvat, rezultă că o acțiune care se întemeiază exclusiv pe încălcarea unei obligații care a luat naștere independent de contract (și, în cazul în care ar fi relevant, nu este o obligație care a fost „liber consimțită” de pârât) nu intră în domeniul de aplicare al articolului 5 punctul 1?

                           (3)

                           Dacă niciunul dintre criteriile de mai sus nu este cel adecvat, care este criteriul adecvat?

               4)

               În cazul în care:

                           (1)

                           societățile A și B fac ambele parte dintr-un grup de societăți;

                           (2)

                           pârâtul X îndeplinește, de facto, rolul de director executiv al acestui grup de societăți (asemenea domnului Bosworth în cadrul grupului de societăți Arcadia: expunerea situației de fapt și a problematicii, punctul 14); X este angajat de o societate a grupului, societatea A (prin urmare, are calitatea de angajat al societății A) (precum domnul Bosworth, pentru anumite perioade, în împrejurările descrise în expunerea situației de fapt și a problematicii, punctul 15); și nu este, din punctul de vedere al dreptului național, angajat de societatea B;

                           (3)

                           societatea A formulează o acțiune împotriva lui X, iar aceasta intră sub incidența articolelor 18-21 și

                           (4)

                           cealaltă societate a grupului, societatea B, formulează de asemenea o acțiune împotriva lui X în ceea ce privește un comportament similar celui care stă la baza acțiunii formulate de societatea A împotriva lui X,

                     care este criteriul adecvat pentru a stabili dacă acțiunea formulată de societatea B intră în domeniul de aplicare al secțiunii 5? În special:

                           (1)

                           Răspunsul depinde de aspectul dacă a existat, între X și societatea B, un „contract individual de muncă” în sensul secțiunii 5 și, în cazul unui răspuns afirmativ, care este criteriul adecvat pentru a stabili dacă a existat un astfel de contract?

                           (2)

                           Societatea B trebuie considerată „angajator” al lui X în sensul titlului II secțiunea 5 din convenție și/sau acțiunea formulată de societatea B împotriva lui X (a se vedea punctul 4 subpunctul 4 de mai sus) intră sub incidența articolelor 18-21 în același mod în care acțiunea formulată de societatea A împotriva lui X intră sub incidența articolelor 18-21? În special:

                                       (a)

                                       Acțiunea formulată de societatea B intră sub incidența articolului 18 doar în cazul în care obligația pe care este efectiv întemeiată este o obligație prevăzută în contractul de muncă dintre societatea B și X?

                                       (b)

                                       În subsidiar, acțiunea intră sub incidența articolului 18 în cazul în care comportamentul reproșat în cadrul acțiunii ar fi constituit o încălcare a unei obligații prevăzute în contractul de muncă încheiat între societatea A și X?

                           (3)

                           Dacă niciunul dintre criteriile de mai sus nu este cel adecvat, care este criteriul adecvat?


title: Cauza C-650/15 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 octombrie 2017 – Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG), SNF SAS/Agenția Europeană pentru Produse Chimice, Regatul Țărilor de Jos, Comisia Europeană [Recurs — Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (REACH) — Articolul 57 — Substanțe care prezintă motive de îngrijorare deosebită — Identificare — Articolul 2 alineatul (8) litera (b) — Exceptare — Articolul 3 punctul 15 — Noțiunea „intermediar” — Acrilamidă]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 octombrie 2017 – Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG), SNF SAS/Agenția Europeană pentru Produse Chimice, Regatul Țărilor de Jos, Comisia Europeană
   (Cauza C-650/15 P) (1)

   ([Recurs - Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (REACH) - Articolul 57 - Substanțe care prezintă motive de îngrijorare deosebită - Identificare - Articolul 2 alineatul (8) litera (b) - Exceptare - Articolul 3 punctul 15 - Noțiunea „intermediar” - Acrilamidă])
   (2017/C 437/06)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurente: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG), SNF SAS (reprezentanți: E. Mullier și R. Cana, avocați, D. Abrahams, barrister)

      Celelalte părți din procedură: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (reprezentanți: M. Heikkilä și M. W. Broere, agenți, asistați de J. Stuyck și S. Raes, advocaten), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: M. Bulterman și B. Koopman, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: K. Talabér-Ritz, E. Manhaeve, K. Mifsud-Bonnici și D. Kukovec, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) și SNF SAS să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA).

               3)

               Regatul Țărilor de Jos și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 48, 8.2.2016.


title: Cauza C-407/16: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – „Aqua Pro” SIA/Valsts ieņēmumu dienests [Trimitere preliminară — Uniune vamală — Codul vamal comunitar — Articolul 220 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) — Recuperare ulterioară a taxelor la import sau la export — Noțiunea „înscriere în evidența contabilă a taxelor la import” — Decizie a autorității vamale competente — Termen de introducere a unei cereri de rambursare sau de remitere — Obligație de a transmite cauza Comisiei Europene — Elemente de probă în cazul unei căi de atac împotriva unei decizii a autorității competente a statului membru de import]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/11

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – „Aqua Pro” SIA/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-407/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Uniune vamală - Codul vamal comunitar - Articolul 220 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) - Recuperare ulterioară a taxelor la import sau la export - Noțiunea „înscriere în evidența contabilă a taxelor la import” - Decizie a autorității vamale competente - Termen de introducere a unei cereri de rambursare sau de remitere - Obligație de a transmite cauza Comisiei Europene - Elemente de probă în cazul unei căi de atac împotriva unei decizii a autorității competente a statului membru de import])
   (2017/C 437/14)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„Aqua Pro” SIA

      Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 217 alineatul (1) și articolul 220 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2700/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2000, trebuie interpretate în sensul că, în cazul unei recuperări ulterioare, valoarea taxelor datorate de autorități este considerată înscrisă în evidența contabilă atunci când autoritățile vamale înregistrează această valoare în registrele contabile sau pe orice alt suport echivalent, independent de faptul că decizia autorităților de înscriere în evidența contabilă sau de stabilire a obligației de plată a taxelor face obiectul unei căi de atac administrative sau judiciare.

               2)

               Articolul 220 alineatul (2) litera (b), precum şi articolele 236, 239 și 243 din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, trebuie interpretate în sensul că, în cadrul unei căi de atac administrative sau judiciare, în sensul articolului 243 din acest regulament, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, introduse împotriva unei decizii a administrației fiscale competente de înscriere ulterioară în evidența contabilă a unei valori a taxelor la import și de impunere a plății acestora în sarcina importatorului, acesta din urmă poate să invoce o încredere legitimă în temeiul articolului 220 alineatul (2) litera (b) din regulamentul menționat, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, pentru a se opune acestei înscrieri în evidența contabilă, indiferent dacă importatorul a prezentat o cerere de remitere sau de rambursare a acestor taxe în conformitate cu procedura prevăzută la articolele 236 și 239 din același regulament, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000.

               3)

               Articolul 869 litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1335/2003 al Comisiei din 25 iulie 2003, trebuie interpretat în sensul că, în lipsa unei decizii sau a unei proceduri a Comisiei Europene în sensul articolului 871 alineatul (2) din acest regulament, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1335/2003, într-o situație precum cea în cauză în litigiul principal, autoritățile vamale nu pot, ele însele, să decidă neînscrierea ulterioară în evidența contabilă a taxelor nepercepute întrucât apreciază că sunt îndeplinite condițiile pentru a invoca o încredere legitimă în temeiul articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, și că aceste autorități au obligația de a sesiza Comisia cu dosarul, fie atunci când autoritățile menționate consideră că Comisia a săvârșit o eroare în sensul dispoziției respective din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, fie atunci când împrejurările cauzei principale sunt legate de rezultatele unei anchete a Uniunii Europene, în sensul articolului 871 alineatul (1) a doua liniuță din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1335/2003, sau când valoarea taxelor în cauză în litigiul principal este mai mare sau egală cu 500 000 de euro.

               4)

               Articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, trebuie interpretat în sensul că informațiile cuprinse într-un raport al Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) referitoare la comportamentul autorităților vamale ale statului de export și al exportatorului se numără printre elementele de probă care trebuie luate în considerare pentru a stabili dacă sunt întrunite condițiile în care un importator poate invoca o încredere a legitimă, în temeiul acestei dispoziții. În măsura în care un astfel de raport se dovedește însă, având în vedere informațiile pe care le conține, insuficient pentru a stabili, corespunzător cerințelor legale, că aceste condiții sunt întrunite efectiv sub toate aspectele, aspect a cărui apreciere revine instanței naționale, autoritățile vamale pot fi obligate să prezinte elemente de probă suplimentare în acest scop, în special prin efectuarea unor verificări ulterioare.

               5)

               Articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, trebuie interpretat în sensul revine instanței de trimitere sarcina să aprecieze, în funcție de ansamblul elementelor concrete din litigiul principal și în special în funcție de probele prezentate în acest scop de părți, dacă sunt întrunite condițiile în care un importator poate invoca o încredere legitimă, în temeiul acestei dispoziții. În vederea acestei aprecieri, informațiile obținute cu ocazia unei verificări ulterioare nu au întâietate față de cele cuprinse într-un raport OLAF.

               6)

               Articolul 875 din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1335/2003, trebuie interpretat în sensul că un stat membru este obligat, în condițiile precizate de Comisia Europeană în conformitate cu acest articol, să respecte aprecierile efectuate de aceasta într-o decizie adoptată, în temeiul articolului 873 din regulamentul menționat, faţă de un alt stat membru, în cazuri în care sunt prezentate elemente de fapt și de drept comparabile, aspect a cărui verificare revine autorităților sale și organelor jurisdicţionale ale acestuia, luând în considerare în special informațiile privind comportamentul exportatorului sau cel al autorităților vamale ale statului membru de export, astfel cum decurg acestea dintr-un raport al Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) pe care se întemeiază decizia menționată.

               7)

               Articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, și articolul 875 din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1335/2003, trebuie interpretate în sensul că autoritățile vamale pot să efectueze toate verificările ulterioare pe care le consideră necesare și să utilizeze informațiile obținute cu ocazia acestor verificări, atât pentru a examina dacă sunt întrunite condițiile în care un importator poate invoca o încredere legitimă, în temeiul articolului 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, cât și, mai concret, pentru a stabili dacă un caz cu care acestea sunt sesizate prezintă elemente de fapt și de drept „comparabile”, în sensul articolului 875 din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1335/2003, cu un caz care face obiectul unei decizii de neînscriere în evidența contabilă a taxelor pe care Comisia Europeană a adoptat-o în temeiul articolului 873 din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1335/2003.

               8)

               Articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2700/2000, trebuie interpretat în sensul că faptul că un importator a importat mărfuri pe baza unui contract de distribuție nu influențează capacitatea acestuia de a invoca încrederea sa legitimă în aceleași condiții ca un importator care a importat mărfuri după ce le-a cumpărat direct de la exportator, mai exact dacă trei condiții cumulative sunt îndeplinite. Este necesar, mai întâi, ca taxele să nu fi fost percepute ca urmare a unei erori a autorităților competente înseși, apoi, ca această eroare să fie de asemenea natură încât nu ar fi putut fi detectată în condiții rezonabile de un debitor de bună-credință și, în sfârșit, ca acesta să fi respectat toate dispozițiile în vigoare în ceea ce privește declarația sa vamală. În acest scop, un asemenea importator are obligația de a se proteja împotriva riscurilor unei acțiuni în recuperare ulterioară, în special întrucât acesta urmărește să obțină din partea părții contractante la contractul de distribuție menționat, cu ocazia sau după încheierea contractului, toate elementele de probă care confirmă exactitatea eliberării certificatului de origine „tip A” pentru aceste mărfuri. O astfel de încredere legitimă lipsește în special atunci când, deși avea motive întemeiate să se îndoiască de exactitatea unui certificat de origine „tip A”, un importator nu s-a informat, în cea mai mare măsură posibilă, cu privire la împrejurările eliberării acestui certificat pentru a verifica dacă aceste îndoieli erau justificate.

      (1)  JO C 343, 19.9.2016.


title: Cauza T-627/15: Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2017 – Frame/EUIPO – Bianca-Moden (BIANCALUNA) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale BIANCALUNA — Marca națională figurativă anterioară bianca — Economie de procedură — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Identitatea produselor — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/26

         Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2017 – Frame/EUIPO – Bianca-Moden (BIANCALUNA)
   (Cauza T-627/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale BIANCALUNA - Marca națională figurativă anterioară bianca - Economie de procedură - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Identitatea produselor - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
   (2017/C 437/30)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Frame Srl (San Giuseppe Vesuviano, Italia) (reprezentanți: E. Montelione, M. Borghese și R. Giordano, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Bonne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Bianca-Moden GmbH & Co. KG (Ochtrup, Germania) (reprezentant: P. Lange, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 august 2015 (cauza R 2952/2014-5), referitoare la o procedură de opoziție între Bianca-Moden și Frame.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Frame Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 68, 22.2.2016.


title: Cauza T-776/16: Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Isocell/EUIPO – iCell (iCell.) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative iCell. — Marca Uniunii Europene verbală anterioară Isocell, marca internațională verbală anterioară Isocell și mărcile verbale anterioare internațională și națională ISOCELL — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Reglamentul (CE) nr. 207/2009 [în prezent articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Reglamentul (UE) nr. 2017/1001]”]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/30

         Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Isocell/EUIPO – iCell (iCell.)
   (Cauza T-776/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative iCell. - Marca Uniunii Europene verbală anterioară Isocell, marca internațională verbală anterioară Isocell și mărcile verbale anterioare internațională și națională ISOCELL - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Reglamentul (CE) nr. 207/2009 [în prezent articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Reglamentul (UE) nr. 2017/1001]”])
   (2017/C 437/36)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Isocell GmbH (Neumarkt am Wallersee, Austria) (reprezentant: C. Thiele, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: iCell AB (Älvdalen, Suedia) (reprezentant: J. Kroher, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 15 septembrie 2016 (cauza R 2496/2015-1), privind o procedură de opoziție între Isocell și iCell.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Isocell GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 14, 16.1.2017.


title: Cauza T-713/17: Acțiune introdusă la 14 octombrie 2017 – Motex/Comisia

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/40

         Acțiune introdusă la 14 octombrie 2017 – Motex/Comisia
   (Cauza T-713/17)
   (2017/C 437/48)
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: MOTEX Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Esztergom-Kertváros, Ungaria) (reprezentant: L. Szabó, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, constatarea faptului că decizia Comisiei SA.29432 – CP 290/2009 – Ungaria – „Ajutor pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor cu handicap, presupus nelegal din cauza caracterului discriminatoriu al reglementării” din 20 iulie 2011 și decizia Comisiei SA.45498 (FC/2016) – „Plângere formulată de OPS Újpest-lift Kft. cu privire la ajutoarele de stat acordate între anul 2006 și anul 2012 în favoarea întreprinderilor care încadrează în muncă lucrători cu handicap” din 25 ianuarie 2017 (denumite în continuare „deciziile atacate”) nu declară ajutorul de stat compatibil în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

               —

               cu titlu subsidiar, constatarea faptului că deciziile atacate nu constituie acte juridice cu forță obligatorie pentru reclamantă în cadrul acțiunii în despăgubire pentru prejudicii formulate de aceasta împotriva Emberi Erőforrások Minisztériuma (Ministerul Resurselor Umane, Ungaria) și aflată pe rolul Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta-Capitală, Ungaria) sub numărul 18. G. 40.399/2017 și că, pentru acest motiv, reclamanta nu este afectată în mod direct și individual, întrucât își întemeiază cererea de despăgubire pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, iar nu pe încălcarea articolului 107 alineatul (3) TFUE.

               —

               în cazul în care deciziile atacate ar fi calificate ca acte juridice cu forță obligatorie pentru reclamantă în cadrul acțiunii în despăgubire pentru prejudicii întemeiate pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, constatarea nulității deciziilor atacate, întrucât ajutorul de stat acordat de autoritățile maghiare încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii sale, reclamanta a invocat câte un temei juridic pentru fiecare concluzie.

               1.

               Temeiul juridic pentru prima concluzie

                           —

                           Deciziile atacate nu declară ajutorul de stat compatibil în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE; pentru acest motiv, deciziile menționate nu constituie acte juridice cu forță obligatorie în contextul acțiunii în despăgubire pentru prejudicii formulate de reclamantă împotriva Emberi Erőforrások Minisztériuma (Ministerul Resurselor Umane, Ungaria) în fața Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta-Capitală, Ungaria).

               2.

               Temeiul juridic pentru a doua concluzie

                           —

                           În deciziile atacate, Comisia nu a declarat compatibilitatea ajutorului de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE invocat de reclamantă, ci în temeiul articolului 107 alineatul (3) TFUE. În consecință, aceste decizii nu prezintă relevanță în legătură cu temeiul juridic al cererii formulate în cadrul acțiunii în despăgubire pentru prejudicii care se află pe rolul Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta-Capitală, Ungaria) și nu constituie acte juridice cu forță obligatorie pentru reclamantă.

               3.

               Temeiul juridic pentru a treia concluzie

                           —

                           Potrivit reclamantei, deciziile atacate sunt nule întrucât autoritățile maghiare au acordat un ajutor de stat nelegal care încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE și cu privire la care Comisia ar fi trebuit să fie informată, în conformitate cu articolul 107 alineatul (3) TFUE. În susținerea nelegalității ajutorului, reclamanta a invocat Comunicarea Comisiei privind noțiunea de ajutor de stat astfel cum este menționată la articolul 107 alineatul (1) [TFUE] (1) și Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august 2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața comună în aplicarea articolelor [107 TFUE] și [108 TFUE] (Regulament general de exceptare pe categorii de ajutoare) (2).

      (1)  JO 2016, C 262 , p. 1.

      (2)  JO 2008, L 214, p. 3.


title: Cauzele conexate C-454/16 P-C-456/16 P și C-458/16 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 26 octombrie 2017 – Global Steel Wire, SA (C-454/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-455/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-456/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-458/16 P)/Comisia Europeană [Recurs — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a oțelului pentru precomprimare — Încălcarea articolului 101 TFUE — Amenzi — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Punctul 35 — Capacitate de plată — Nouă cerere de reducere a cuantumului amenzii ca urmare a lipsei capacității de plată — Scrisoare de respingere — Cale de atac împotriva acestei scrisori — Admisibilitate]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/13

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 26 octombrie 2017 – Global Steel Wire, SA (C-454/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-455/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-456/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-458/16 P)/Comisia Europeană
   (Cauzele conexate C-454/16 P-C-456/16 P și C-458/16 P) (1)

   ([Recurs - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a oțelului pentru precomprimare - Încălcarea articolului 101 TFUE - Amenzi - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Punctul 35 - Capacitate de plată - Nouă cerere de reducere a cuantumului amenzii ca urmare a lipsei capacității de plată - Scrisoare de respingere - Cale de atac împotriva acestei scrisori - Admisibilitate])
   (2017/C 437/15)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurente: Global Steel Wire, SA (C-454/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-455/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-456/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-458/16 P) (reprezentanți: F. González Díaz, A. Tresandi Blanco și V. Romero Algarra, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursurile.

               2)

               Obligă Global Steel Wire SA, Moreda-Riviere Trefilerías SA, Trefilerías Quijano SA și Trenzas y Cables de Acero PSC SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 392, 24.10.2016.


title: Cauza C-687/15: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 octombrie 2017 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare — Concluziile Consiliului Uniunii Europene privind Conferința mondială pentru radiocomunicații din 2015 a Uniunii Internaționale a Telecomunicațiilor — Articolul 218 alineatul (9) TFUE — Derogare de la forma juridică prevăzută — Lipsa indicării temeiului juridic]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/5

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 octombrie 2017 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-687/15) (1)

   ([Acțiune în anulare - Concluziile Consiliului Uniunii Europene privind Conferința mondială pentru radiocomunicații din 2015 a Uniunii Internaționale a Telecomunicațiilor - Articolul 218 alineatul (9) TFUE - Derogare de la forma juridică prevăzută - Lipsa indicării temeiului juridic])
   (2017/C 437/07)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Nicolae și F. Erlbacher, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți:I. Šulce, J.-P. Hix și O. Segnana, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil și M. Hedvábná, agenți), Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și K. Stranz, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: F. Fize, G. de Bergues, B. Fodda și D. Colas, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: C. Brodie, M. Holt și D. Robertson, agenți, asistați de J. Holmes, barrister)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Concluziile Consiliului Uniunii Europene, adoptate la 26 octombrie 2015 cu ocazia celei de a 3419-a sesiuni a acestuia de la Luxemburg, privind Conferința mondială pentru radiocomunicații din 2015 (WRC 15) a Uniunii Internaționale a Telecomunicațiilor (UIT).

               2)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Cehă, Republica Federală Germania, Republica Franceză și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 68, 22.2.2016.


title: Cauza T-714/17: Acțiune introdusă la 10 octombrie 2017 – Aeris Invest/SRB

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/42

         Acțiune introdusă la 10 octombrie 2017 – Aeris Invest/SRB
   (Cauza T-714/17)
   (2017/C 437/49)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Aeris Invest Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: M. Roca Junyent, J. Calvo Costa, R. Vallina Hoset și A. Sellés Marco, avocați)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea responsabilității extracontractuale a Comitetul unic de rezoluție (SRB) și obligarea acestuia la repararea prejudiciului suferit de reclamantă care decurge din ansamblul acțiunilor și al omisiunilor SRB care au lipsit-o pe reclamantă de obligațiunilor și de titlurile BANCO POPULAR ESPAÑOL, S.A. pe care le deținea;

               —

               obligarea SRB la plata în favoarea reclamantei, cu titlu de reparații pentru prejudiciu suferit („cuantumul exigibil”):

                           —

                           cu titlu principal, restituirea investițiilor efectuate, în cuantum de 113 022 558,44 euro în acțiuni ale Banco Popular;

                           —

                           cu titlu subsidiar în raport cu punctul anterior, a sumei de 93,74 milioane de euro; sau

                           —

                           cu titlu cu totul subsidiar, a sumei de 54,29 milioane euro.

               —

               majorarea cuantumului exigibil cu dobânzi compensatorii începând de la 7 iunie 2017 și până la pronunțarea hotărârii prin care va fi soluționată prezenta acțiune;

               —

               majorarea cuantumului exigibil cu dobânzi de întârziere începând de la pronunțarea hotărârii menționate și până la plata integrală a cuantumului exigibil, la nivelul stabilit de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, majorată cu două puncte procentuale;

               —

               obligarea SRB la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-659/17, Vallina Fonseca/SRB


title: Cauza T-777/16: Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Isocell/EUIPO – iCell (iCell. Insulation Technology Made in Sweden) „Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative iCell. Insulation Technology Made in Sweden — Marca Uniunii Europene verbală anterioară Isocell, marca internațională verbală anterioară Isocell și mărcile internațională și națională verbale anterioare ISOCELL — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/31

         Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Isocell/EUIPO – iCell (iCell. Insulation Technology Made in Sweden)
   (Cauza T-777/16) (1)

   („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative iCell. Insulation Technology Made in Sweden - Marca Uniunii Europene verbală anterioară Isocell, marca internațională verbală anterioară Isocell și mărcile internațională și națională verbale anterioare ISOCELL - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
   (2017/C 437/37)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Isocell GmbH (Neumarkt am Wallersee, Austria) (reprezentant: C. Thiele, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: iCell AB (Älvdalen, Suedia) (reprezentant: J. Kroher, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 28 iulie 2016 (cauza R 181/2016-1) privind o procedură de opoziție între Isocell și iCell.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Isocell GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C-14, 16.1.2017.


title: Cauzele conexate C-457/16 P și C-459/16 P-C-461/16 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 26 octombrie 2017 – Global Steel Wire, SA (C-457/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-459/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-460/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-461/16 P)/Comisia Europeană [Recurs — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a oțelului pentru precomprimare — Încălcare a articolului 101 TFUE — Imputabilitatea comportamentului ilicit al unor filiale societății-mamă — Noțiunea „întreprindere” — Indicii ale existenței unei unități economice — Prezumție de exercitare efectivă a unei influențe determinante — Succesiune de întreprinderi — Cuantumul amenzii — Capacitate contributivă — Condiții — Respectarea dreptului la apărare]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/13

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 26 octombrie 2017 – Global Steel Wire, SA (C-457/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-459/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-460/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-461/16 P)/Comisia Europeană
   (Cauzele conexate C-457/16 P și C-459/16 P-C-461/16 P) (1)

   ([Recurs - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a oțelului pentru precomprimare - Încălcare a articolului 101 TFUE - Imputabilitatea comportamentului ilicit al unor filiale societății-mamă - Noțiunea „întreprindere” - Indicii ale existenței unei unități economice - Prezumție de exercitare efectivă a unei influențe determinante - Succesiune de întreprinderi - Cuantumul amenzii - Capacitate contributivă - Condiții - Respectarea dreptului la apărare])
   (2017/C 437/16)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurente: Global Steel Wire, SA (C-457/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-459/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-460/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-461/16 P) (reprezentanți: F. González Díaz, A. Tresandi Blanco și V. Romero Algarra, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și C. Urraca Caviedes, agenți, asistați de L. Ortiz Blanco și de A. Lamadrid de Pablo, avocați)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursurile.

               2)

               Obligă Global Steel Wire SA, Trenzas y Cables de Acero PSC SL, Trefilerías Quijano SA și Moreda-Riviere Trefilerías SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 392, 24.10.2016.


title: Cauza C-39/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgia) – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat [Trimitere preliminară — Impozite pe profit — Directiva 90/435/CEE — Articolul 1 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (2) — Societăți-mamă și filialele acestora din diferite state membre — Regim fiscal comun — Deductibilitate din profitul impozabil al societății-mamă — Dispoziții naționale menite să elimine dubla impozitare a profiturilor distribuite de filiale — Neluarea în considerare a existenței unei legături între dobânzile împrumuturilor și finanțarea participației care a generat plata unor dividende]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/6

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgia) – Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat
   (Cauza C-39/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Impozite pe profit - Directiva 90/435/CEE - Articolul 1 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (2) - Societăți-mamă și filialele acestora din diferite state membre - Regim fiscal comun - Deductibilitate din profitul impozabil al societății-mamă - Dispoziții naționale menite să elimine dubla impozitare a profiturilor distribuite de filiale - Neluarea în considerare a existenței unei legături între dobânzile împrumuturilor și finanțarea participației care a generat plata unor dividende])
   (2017/C 437/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Argenta Spaarbank NV

      Pârât: Belgische Staat

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale cum este articolul 198 punctul 10o din Codul din 1992 al impozitelor pe venit, coordonat prin Decretul regal din 10 aprilie 1992 și confirmat prin Legea din 12 iunie 1992, potrivit căreia dobânzile plătite de o societate-mamă pentru un împrumut nu sunt deductibile din profitul impozabil al acestei societăți-mamă, până la concurența unui cuantum egal cu cel al dividendelor, care beneficiază deja de deductibilitate fiscală, care provin din participațiile deținute de respectiva societate-mamă la capitalul unor filiale, pentru o perioadă de cel puțin un an, chiar și în cazul în care aceste dobânzi nu sunt legate de finanțarea acestor participații.

               2)

               Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 90/435 trebuie interpretat în sensul că nu autorizează statele membre să aplice o dispoziție națională cum este articolul 198 punctul 10o din Codul din 1992 al impozitelor pe venit, coordonat prin Decretul regal din 10 aprilie 1992 și confirmat prin Legea din 12 iunie 1992, în măsura în care aceasta depășește ceea ce este necesar pentru prevenirea fraudelor și a abuzurilor.

      (1)  JO C 136, 18.4.2016.


title: Cauza T-97/17: Ordonanța Tribunalului din 25 octombrie 2017 – Franmax/EUIPO – R. Seelig & Hille (her-bea)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/42

         Ordonanța Tribunalului din 25 octombrie 2017 – Franmax/EUIPO – R. Seelig & Hille (her-bea)
   (Cauza T-97/17) (1)

   (2017/C 437/50)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 112, 10.4.2017.


title: Cauza T-80/17: Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Steiniger/EUIPO – ista Deutschland (IST) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative IST — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară ISTA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Public relevant — Similitudinea produselor și a serviciilor — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/31

         Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Steiniger/EUIPO – ista Deutschland (IST)
   (Cauza T-80/17) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative IST - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară ISTA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Public relevant - Similitudinea produselor și a serviciilor - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
   (2017/C 437/38)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Ingo Steiniger (Nümbrecht, Germania) (reprezentant: K. Schulze Horn, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: V. Mensing și A. Schifko, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: ista Deutschland GmbH (Essen, Germania) (reprezentant: F. Lindenberg, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 1 decembrie 2016 (cauza R 2242/2015-5) privind o procedură de opoziție între ista Deutschland și domnul Steiniger

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Ingo Steiniger la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 112, 10.4.2017.


title: Cauza C-90/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 octombrie 2017 [cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Regatul Unit] – The English Bridge Union Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Scutirea prestărilor de servicii strâns legate de sport — Noțiunea „sport” — Activitate caracterizată printr-o componentă fizică — Jocul de bridge simultan]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 octombrie 2017 [cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Regatul Unit] – The English Bridge Union Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-90/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Scutirea prestărilor de servicii strâns legate de sport - Noțiunea „sport” - Activitate caracterizată printr-o componentă fizică - Jocul de bridge simultan])
   (2017/C 437/09)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: The English Bridge Union Limited

      Intimați: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Dispozitivul

   Articolul 132 alineatul (1) litera (m) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că o activitate precum bridge-ul simultan, care se caracterizează printr-o componentă fizică care este neglijabilă, nu intră sub incidența noțiunii „sport”, în sensul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 145, 25.4.2016.


title: Cauza C-534/16: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovacia) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/BB construct s. r. o. [Trimitere preliminară — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Înscriere în registrul persoanelor impozabile în scopuri de TVA — Legislație națională care impune constituirea unei garanții — Combaterea fraudei — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Libertatea de a desfășura o activitate comercială — Principiul nediscriminării — Principiul ne bis in idem — Principiul neretroactivității]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/14

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovacia) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/BB construct s. r. o.
   (Cauza C-534/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Înscriere în registrul persoanelor impozabile în scopuri de TVA - Legislație națională care impune constituirea unei garanții - Combaterea fraudei - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Libertatea de a desfășura o activitate comercială - Principiul nediscriminării - Principiul ne bis in idem - Principiul neretroactivității])
   (2017/C 437/17)
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

      Pârâtă: BB construct s. r. o.

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată și articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca, la înregistrarea în scopuri de taxă pe valoarea adăugată a unei persoane impozabile al cărei administrator a fost anterior administratorul sau asociatul unei alte persoane juridice care nu și-a respectat obligațiile în materie fiscală, administrația fiscală să îi impună acestei persoane impozabile constituirea unei garanții, al cărei cuantum poate ajunge la 500 000 de euro, în cazul în care garanția solicitată persoanei impozabile menționate nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor prevăzute la acest articol 273, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

               2)

               Principiul egalității de tratament trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca administrația fiscală să impună unei noi persoane impozabile, la înregistrarea sa în scopuri de taxă pe valoarea adăugată, să constituie, în considerarea legăturilor sale cu o altă persoană juridică ce are restanțe la plata impozitelor, o asemenea garanție.

      (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza C-106/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – Procedură iniţiată de POLBUD – WYKONAWSTWO sp. z o.o., în lichidare (Trimitere preliminară — Libertatea de stabilire — Transformare transfrontalieră a unei societăți — Transferare a sediului social fără transferarea sediului real — Refuzul radierii din registrul comerțului — Reglementare națională care condiționează radierea din registrul comerțului de dizolvarea societății la finalul unei proceduri de lichidare — Domeniul de aplicare al libertății de stabilire — Restricție privind libertatea de stabilire — Protecția intereselor creditorilor, ale asociaților minoritari și ale salariaților — Combaterea practicilor abuzive)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/7

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – Procedură iniţiată de POLBUD – WYKONAWSTWO sp. z o.o., în lichidare
   (Cauza C-106/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libertatea de stabilire - Transformare transfrontalieră a unei societăți - Transferare a sediului social fără transferarea sediului real - Refuzul radierii din registrul comerțului - Reglementare națională care condiționează radierea din registrul comerțului de dizolvarea societății la finalul unei proceduri de lichidare - Domeniul de aplicare al libertății de stabilire - Restricție privind libertatea de stabilire - Protecția intereselor creditorilor, ale asociaților minoritari și ale salariaților - Combaterea practicilor abuzive))
   (2017/C 437/10)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Najwyższy

      Părțile din procedura principală

   POLBUD – WYKONAWSTWO sp. z o.o., în lichidare

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 49 și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că libertatea de stabilire este aplicabilă transferării sediului social al unei societăți, constituită în temeiul dreptului unui stat membru, pe teritoriul unui alt stat membru în scopul transformării sale, în conformitate cu condițiile impuse de legislația acestui alt stat membru, într-o societate care intră sub incidența dreptului acestui din urmă stat membru, fără modificarea sediului real al societății respective.

               2)

               Articolele 49 și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru care condiționează transferarea sediului social al unei societăți, constituită în conformitate cu dreptul unui stat membru, pe teritoriul unui alt stat membru în scopul transformării, în conformitate cu condițiile impuse de legislația acestui din urmă stat membru, într-o societate care intră sub incidența dreptului acestuia, de lichidarea celei dintâi societăți.

      (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza C-505/17 P: Recurs introdus la 18 august 2017 de Groupe Léa Nature împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 8 iunie 2017 în cauza T-341/13 RENV, Groupe Léa Nature/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/15

         Recurs introdus la 18 august 2017 de Groupe Léa Nature împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 8 iunie 2017 în cauza T-341/13 RENV, Groupe Léa Nature/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-505/17 P)
   (2017/C 437/18)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Groupe Léa Nature (reprezentant: E. Baud, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Debonair Trading Internacional Lda

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunal la 8 iunie 2017;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului; și

               —

               obligarea Debonair la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă două motive.
   Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca UE, ca urmare a unei încălcări a jurisprudenței constante referitoare la aprecierea riscului de confuzie între mărci.
   În susținerea acestui motiv, recurentul susține că Tribunalul:

               —

               nu a aplicat criteriile relevante necesare pentru determinarea publicului relevant;

               —

               nu a apreciat corect similitudinile dintre semne;

               —

               nu a aplicat în mod corespunzător cerințele relevante care să permită aprecierea dobândirii unui caracter distinctiv prin utilizare; și

               —

               nu a realizat o analiză valabilă a aprecierii globale a riscului de confuzie.

         Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul privind marca UE, ca urmare a unei încălcări a jurisprudenței constante referitoare la utilizări prejudiciabile renumelui unei mărci anterioare.
   În susținerea acestui motiv, recurentul susține că Tribunalul:

               —

               nu a aplicat toate criteriile necesare pentru a stabili renumele unei mărci anterioare;

               —

               nu a apreciat în mod corect similitudinile dintre semne;

               —

               nu a realizat o analiză valabilă a existenței unei legături pe care publicul relevant o poate face între mărci; și

               —

               nu a apreciat în mod corespunzător efectul prejudiciabil pe care utilizarea unei cereri de înregistrare a unei mărci îl poate avea asupra renumelui unei mărci anterioare.


title: Cauza T-623/17: Acțiune introdusă la 11 septembrie 2017 – Previsión Sanitaria Nacional, PSN, Mutua de Seguros y Reaseguros a Prima Fija/SRB

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/32

         Acțiune introdusă la 11 septembrie 2017 – Previsión Sanitaria Nacional, PSN, Mutua de Seguros y Reaseguros a Prima Fija/SRB
   (Cauza T-623/17)
   (2017/C 437/39)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Previsión Sanitaria Nacional, PSN, Mutua de Seguros y Reaseguros a Prima Fija (Madrid, Spania) (reprezentant: R. Ariño Sánchez, avocat)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea actului atacat;

               —

               în orice caz, stabilirea obligației de atribuire a contractului de prestări de servicii în vederea evaluării definitive și a evaluării prevăzute la articolul 20 alineatele (16)-(19) din Regulamentul nr. 806/2014 prin intermediul unei proceduri concurențiale, la care să nu poată participa expertul care a efectuat o evaluare provizorie a băncii, recunoscând dreptul persoanelor prejudiciate de actul original de a fi audiate în procedura de evaluare ex post, având acces la ansamblul procedurii administrative, și dreptul lor la cea mai mare contraprestație care poate rezulta ex post, care va trebui să fie plătită de ofertantul băncii [Banco de Santander] sau, cu titlu subsidiar, de SRB;

               —

               independent de al doilea capăt de cerere și cu titlu de cerere accesorie primului capăt de cerere, obligarea SRB să plătească PSN suma de 276 201,42 euro, plus dobânzile legale începând cu data acestei cereri.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauzele T-478/17, Mutualidad de la Abogacía și Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Comitetul unic de rezoluție, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno și SFL/Comitetul unic de rezoluție, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, T-483/17, García Suárez și alții/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, T-484/17, Fidesban și alții/Comitetul unic de rezoluție, T-497/17, Sánchez del Valle și Calatrava Real State 2015/Comisia și Comitetul unic de rezoluție, și T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Comisia și Comitetul unic de rezoluție.


title: Cauza C-548/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 septembrie 2017 – Finanzamt Goslar/baumgarten sports & more GmbH

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 septembrie 2017 – Finanzamt Goslar/baumgarten sports & more GmbH
   (Cauza C-548/17)
   (2017/C 437/19)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Finanzamt Goslar

      Intimată: baumgarten sports & more GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Ținând seama de sarcina care revine persoanei impozabile de a colecta impozitul în contul autorităților fiscale, articolul 63 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretat în mod restrictiv în sensul că suma de încasat cu titlu de impozit aferent unei prestații efectuate

                           a)

                           este exigibilă sau

                           b)

                           este cel puțin datorată în mod necondiționat?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: persoana impozabilă este obligată să plătească în avans, pentru o perioadă de doi ani, impozitul datorat pentru prestația executată, în cazul în care nu poate primi remunerația pentru această prestație (o parte din aceasta) decât după o perioadă de doi ani de la momentul la care a intervenit faptul generator?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: având în vedere competența care le este conferită prin articolul 90 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, statele membre au dreptul să ia în considerare o regularizare potrivit articolului 90 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată încă din perioada în care taxa a devenit exigibilă, în cazul în care persoana impozabilă poate încasa suma datorată abia după doi ani de la momentul la care a intervenit faptul generator pentru motivul că această sumă nu este încă exigibilă?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7


title: Cauza T-657/17: Acțiune introdusă la 27 septembrie 2017 – Anabi Blanga/ EUIPO – Polo/Lauren (HPC POLO)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/33

         Acțiune introdusă la 27 septembrie 2017 – Anabi Blanga/ EUIPO – Polo/Lauren (HPC POLO)
   (Cauza T-657/17)
   (2017/C 437/40)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Gidon Anabi Blanga (Ciudad de Mexico, Mexic) (reprezentant: M. Sanmartín Sanmartín, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: The Polo/Lauren Company LP (New York, New York, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „HPC POLO” – cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 13 531 462

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 14 iunie 2017 în cauza R 2368/2016-1

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-552/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 septembrie 2017 – Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 septembrie 2017 – Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften
   (Cauza C-552/17)
   (2017/C 437/20)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Alpenchalets Resorts GmbH

      Pârât: Finanzamt München Abteilung Körperschaften

      Întrebările preliminare

               1)

               O prestație care constă, în esență, în punerea la dispoziție a unui apartament de vacanță, însoțită de prestații suplimentare care, potrivit Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene din 12 noiembrie 1992, Van Ginkel (C-163/91, EU:C:1992:435), trebuie considerate simple prestații accesorii prestației principale, este supusă regimului special pentru agențiile de turism, stabilit la articolul 306 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1)?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: este posibil ca această prestație să fie supusă atât regimului special pentru agențiile de turism conform articolului 306 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, cât și, în mod suplimentar, cotei reduse de impozitare pentru cazarea pentru vacanță, în sensul articolului 98 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată coroborat cu punctul 12 din anexa III la aceasta?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7


title: Cauza T-194/13 OST: Ordonanța Tribunalului din 18 octombrie 2017 – United Parcel Service/Comisia („Articolul 165 din Regulamentul de procedură — Omisiunea de pronunțare — Intervenție în susținerea părții care cade în pretenții — Cheltuieli de judecată aferente intervenției — Modificarea concluziilor în cursul procedurii”)

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/41

         Ordonanța Tribunalului din 18 octombrie 2017 – United Parcel Service/Comisia
   (Cauza T-194/13 OST) (1)

   ((„Articolul 165 din Regulamentul de procedură - Omisiunea de pronunțare - Intervenție în susținerea părții care cade în pretenții - Cheltuieli de judecată aferente intervenției - Modificarea concluziilor în cursul procedurii”))
   (2018/C 005/55)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: United Parcel Service, Inc. (Atlanta, Georgia, Statele Unite) (reprezentanți: inițial A. Ryan, B. Graham, solicitors, W. Knibbeler și P. Stamou, avocați, și ulterior A. Ryan, W. Knibbeler, P. Stamou, A. Pliego Selie, F. Hoseinian și P. van den Berg, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial T. Christoforou, N. Khan, A. Biolan, N. von Lingen și H. Leupold, și ulterior T. Christoforou, N. Khan, A. Biolan și H. Leupold, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: FedEx Corp. (Memphis, Tennessee, Statele Unite) (reprezentanți: inițial F. Carlin, barrister, G. Bushell, solicitor, și Q. Azau, avocat, ulterior F. Carlin, G. Bushell și N. Niejahr, avocați)

      Obiectul

   Cerere introdusă în temeiul articolului 165 din Regulamentul de procedură al Tribunalului

      Dispozitivul

               1)

               Modifică după cum urmează punctul 223 din Hotărârea din 7 martie 2017, United Parcel Service/Comisia, T-194/13, EU:T:2017:144: „Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. În plus, potrivit articolului 134 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, în cazul în care mai multe părți cad în pretenții, Tribunalul decide asupra împărțirii cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia și intervenienta au căzut în pretenții, se impune, în primul rând, obligarea Comisiei să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă, cu excepția celor aferente intervenției. În al doilea rând, se impune obligarea intervenientei să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă în cadrul intervenției sale”.

               2)

               Modifică după cum urmează punctul 2 din dispozitivul Hotărârii din 7 martie 2017, United Parcel Service/Comisia, T-194/13, EU:T:2017:144: „Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de United Parcel Service, Inc, cu excepția celor aferente intervenției”.

               3)

               Modifică după cum urmează punctul 3 din dispozitivul Hotărârii din 7 martie 2017, United Parcel Service/Comisia, T-194/13, EU:T:2017:144: „FedEx Corp. Suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de United Parcel Service, Inc. în cadrul intervenției sale”.

               4)

               United Parcel Service, Inc., Comisia și FedEx suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul prezentei cauze.

      (1)  JO C 147, 25.5.2013.


title: Cauza C-600/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 decembrie 2017 – Republica Federală Germania/Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare — Acțiune externă a Uniunii Europene — Articolul 216 alineatul (1) TFUE — Articolul 218 alineatul (9) TFUE — Stabilirea poziției care trebuie adoptată în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional — Comitetul de revizuire al Organizației Interguvernamentale pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF) — Modificarea Convenției privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) și a apendicelor acesteia — Competență partajată între Uniune și statele sale membre — Competența externă a Uniunii într-o materie în care Uniunea nu a adoptat până la acel moment norme comune — Validitatea Deciziei 2014/699/UE — Obligația de motivare — Principiul cooperării loiale]

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 decembrie 2017 – Republica Federală Germania/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-600/14) (1)

   ([Acțiune în anulare - Acțiune externă a Uniunii Europene - Articolul 216 alineatul (1) TFUE - Articolul 218 alineatul (9) TFUE - Stabilirea poziției care trebuie adoptată în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional - Comitetul de revizuire al Organizației Interguvernamentale pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF) - Modificarea Convenției privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) și a apendicelor acesteia - Competență partajată între Uniune și statele sale membre - Competența externă a Uniunii într-o materie în care Uniunea nu a adoptat până la acel moment norme comune - Validitatea Deciziei 2014/699/UE - Obligația de motivare - Principiul cooperării loiale])
   (2018/C 052/02)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și J. Möller, agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantei: Republica Franceză (reprezentanți: inițial D. Colas, G. de Bergues și M. Hours, agenți, ulterior D. Colas și M.-L. Kitamura, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: C. Brodie, M. Holt și D. Robertson, agenți, asistați de J. Holmes, QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: E. Finnegan, Z. Kupčová și J.-P. Hix, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher, W. Mölls și J. Hottiaux, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Franceză, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, precum și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 73, 2.3.2015.


title: Cauza C-598/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera – Spania) – Banco Santander, SA/Cristobalina Sánchez López (Trimitere preliminară — Directiva 93/13/CEE — Contracte încheiate cu consumatorii — Clauze abuzive — Competențele instanței naționale — Efectivitatea protecției recunoscute consumatorilor — Contract de împrumut ipotecar — Procedură extrajudiciară de executare a garanției ipotecare — Procedură judiciară simplificată de recunoaștere a drepturilor reale ale adjudecatarului)

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera – Spania) – Banco Santander, SA/Cristobalina Sánchez López
   (Cauza C-598/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 93/13/CEE - Contracte încheiate cu consumatorii - Clauze abuzive - Competențele instanței naționale - Efectivitatea protecției recunoscute consumatorilor - Contract de împrumut ipotecar - Procedură extrajudiciară de executare a garanției ipotecare - Procedură judiciară simplificată de recunoaștere a drepturilor reale ale adjudecatarului))
   (2018/C 052/03)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Banco Santander, SA

      Pârâtă: Cristobalina Sánchez López

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii nu sunt aplicabile unei proceduri precum cea în discuție în litigiul principal, introdusă de adjudecatarul unui imobil în urma executării extrajudiciare a garanției ipotecare consimțite asupra bunului respectiv de către un consumator în favoarea unui creditor profesionist și care are ca obiect protecția unor drepturi reale dobândite în mod legal de către adjudecatarul în cauză, în măsura în care, pe de o parte, această procedură este independentă de raportul juridic dintre creditorul profesionist și consumator și, pe de altă parte, garanția ipotecară a fost executată, imobilul a fost vândut și drepturile reale aferente au fost transferate fără ca consumatorul să fi recurs la căile de atac prevăzute în acest context.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza C-61/16 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 decembrie 2017 – European Bicycle Manufacturers Association (EBMA)/Giant (China) Co. Ltd, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană [Recurs — Dumping — Regulamentul (UE) nr. 502/2013 — Importuri de biciclete originare din China — Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 — Articolul 18 alineatul (1) — Cooperare — Noțiunea „informații necesare” — Articolul 9 alineatul (5) — Cerere de tratament individual — Risc de circumvenție]

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 decembrie 2017 – European Bicycle Manufacturers Association (EBMA)/Giant (China) Co. Ltd, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
   (Cauza C-61/16 P) (1)

   ([Recurs - Dumping - Regulamentul (UE) nr. 502/2013 - Importuri de biciclete originare din China - Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Articolul 18 alineatul (1) - Cooperare - Noțiunea „informații necesare” - Articolul 9 alineatul (5) - Cerere de tratament individual - Risc de circumvenție])
   (2018/C 052/04)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) (reprezentanți: L. Ruessmann, avocat, J. Beck, Solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Giant (China) Co. Ltd (reprezentant: P. De Baere, avocat), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: H. Marcos Fraile, agent, asistată de B. O’Connor, solicitor, și de S. Gubel, avocat), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland, M. França și A. Demeneix, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) la suportarea, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, a celor efectuate de Giant (China) Co. Ltd.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 106, 21.3.2016.


title: Cauza C-189/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Boguslawa Zaniewicz-Dybeck/Pensionsmyndigheten [Trimitere preliminară — Securitatea socială a lucrătorilor migranți — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolul 46 alineatul (2) — Articolul 47 alineatul (1) litera (d) — Articolul 50 — Pensie garantată — Prestație minimă — Calcularea drepturilor la pensie]

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Boguslawa Zaniewicz-Dybeck/Pensionsmyndigheten
   (Cauza C-189/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Securitatea socială a lucrătorilor migranți - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 46 alineatul (2) - Articolul 47 alineatul (1) litera (d) - Articolul 50 - Pensie garantată - Prestație minimă - Calcularea drepturilor la pensie])
   (2018/C 052/05)
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Högsta förvaltningsdomstolen

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Boguslawa Zaniewicz-Dybeck

      Pârât: Pensionsmyndigheten

      Dispozitivul

               1)

               Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1606/98 al Consiliului din 29 iunie 1998, trebuie interpretat în sensul că, la calcularea de către instituția competentă dintr-un stat membru a unei prestații minime precum pensia garantată în discuție în litigiul principal, nu trebuie să se aplice articolul 46 alineatul (2) și nici articolul 47 alineatul (1) litera (d) din regulamentul menționat. O astfel de prestație trebuie să fie calculată potrivit dispozițiilor articolului 50 din același regulament coroborate cu cele ale legislației naționale, fără a aplica însă dispozițiile naționale, precum cele în discuție în litigiul principal, referitoare la calculul prorata.

               2)

               Regulamentul nr. 1408/71, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1606/98, în special articolul 50 din regulamentul menționat, trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune unei legislații a unui stat membru care prevede că, la calcularea unei prestații minime precum pensia garantată în discuție în litigiul principal, instituția competentă trebuie să țină seama de ansamblul pensiilor pentru limită de vârstă pe care persoana interesată le primește în mod efectiv din partea unuia sau mai multor alte state membre.

      (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza C-230/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Frankfurt am Main – Germania) – Coty Germany GmbH/Parfümerie Akzente GmbH [Trimitere preliminară — Concurență — Înțelegeri — Articolul 101 alineatul (1) TFUE — Distribuție selectivă de produse cosmetice de lux — Clauză prin care se interzice distribuitorilor să recurgă la un terț neautorizat în cadrul vânzării pe internet — Regulamentul (UE) nr. 330/2010 — Articolul 4 literele (b) și (c)]

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Frankfurt am Main – Germania) – Coty Germany GmbH/Parfümerie Akzente GmbH
   (Cauza C-230/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Concurență - Înțelegeri - Articolul 101 alineatul (1) TFUE - Distribuție selectivă de produse cosmetice de lux - Clauză prin care se interzice distribuitorilor să recurgă la un terț neautorizat în cadrul vânzării pe internet - Regulamentul (UE) nr. 330/2010 - Articolul 4 literele (b) și (c)])
   (2018/C 052/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Frankfurt am Main

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Coty Germany GmbH

      Pârâtă: Parfümerie Akzente GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că un sistem de distribuție selectivă de produse de lux care urmărește, cu titlu principal, să păstreze imaginea de lux a acestor produse este conform acestei dispoziții, în măsura în care alegerea revânzătorilor are loc în funcție de criterii obiective de natură calitativă, stabilite în mod uniform în raport cu toți revânzătorii potențiali și aplicate în mod nediscriminatoriu, iar criteriile definite nu depășesc ceea ce este necesar.

               2)

               Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune unei clauze contractuale precum cea în discuție în litigiul principal, care interzice distribuitorilor autorizați dintr-un sistem de distribuție selectivă de produse de lux – care urmărește, cu titlu principal, să păstreze imaginea de lux a acestor produse – să recurgă în mod vizibil la platforme terțe pentru vânzarea produselor contractuale pe internet dacă această clauză urmărește să păstreze imaginea de lux a produselor menționate, este stabilită în mod uniform și aplicată în mod nediscriminatoriu și dacă este proporțională cu obiectivul urmărit, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

               3)

               Articolul 4 din Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei din 20 aprilie 2010 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene categoriilor de acorduri verticale și practici concertate trebuie să fie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, interdicția impusă membrilor unui sistem de distribuție selectivă de produse de lux, care acționează în calitate de distribuitori pe piață, de a recurge în mod vizibil la întreprinderi terțe pentru vânzările pe internet nu constituie o restrângere a numărului clienților, în sensul articolului 4 litera (b) din acest regulament, nici o restrângere a vânzărilor pasive către utilizatorii finali, în sensul articolului 4 litera (c) din regulamentul menționat.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza C-243/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social n° 30 de Barcelona – Spania) – Antonio Miravitlles Ciurana și alții/Contimark SA, Jordi Socias Gispert (Trimitere preliminară — Dreptul societăților — Directiva 2009/101/CE — Articolele 2, 6, 7 și 8 — Directiva 2012/30/UE — Articolele 19 și 36 — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 20, 21 și 51 — Recuperare a creanțelor care decurg dintr-un contract de muncă — Drept de a exercita, în fața aceleiași instanțe, o acțiune împotriva societății și a administratorului acesteia, în calitatea sa de responsabil și de codebitor solidar al datoriilor societății)

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social no 30 de Barcelona – Spania) – Antonio Miravitlles Ciurana și alții/Contimark SA, Jordi Socias Gispert
   (Cauza C-243/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Dreptul societăților - Directiva 2009/101/CE - Articolele 2, 6, 7 și 8 - Directiva 2012/30/UE - Articolele 19 și 36 - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 20, 21 și 51 - Recuperare a creanțelor care decurg dintr-un contract de muncă - Drept de a exercita, în fața aceleiași instanțe, o acțiune împotriva societății și a administratorului acesteia, în calitatea sa de responsabil și de codebitor solidar al datoriilor societății))
   (2018/C 052/07)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social no 30 de Barcelona

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Antonio Miravitlles Ciurana, Alberto Marina Lorente, Jorge Benito García, Juan Gregorio Benito García

      Pârâți: Contimark SA, Jordi Socias Gispert

      Dispozitivul

   Directiva 2009/101/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 de coordonare, în vederea echivalării, a garanțiilor impuse societăților în statele membre, în înțelesul articolului 48 al doilea paragraf [CE], pentru protejarea intereselor asociaților sau terților, în special articolele 2, 6, 7 și 8 din aceasta, precum și Directiva 2012/30/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 de coordonare, în vederea echivalării, a garanțiilor impuse societăților comerciale în statele membre, în înțelesul articolului 54 al doilea paragraf [TFUE], pentru protejarea intereselor asociaților sau terților, în ceea ce privește constituirea societăților comerciale pe acțiuni și menținerea și modificarea capitalului acestora, în special articolele 19 și 36 din aceasta, trebuie interpretate în sensul că acestea nu conferă unor lucrători salariați, creditori ai unei societăți pe acțiuni în temeiul încetării contractului lor de muncă, dreptul de a exercita, la aceeași instanță pentru litigii de muncă care este competentă cu soluționarea acțiunii lor având ca obiect recunoașterea creanței lor salariale, o acțiune în răspundere împotriva administratorului societății respective, întrucât nu a convocat adunarea generală a acesteia în pofida pierderilor semnificative pe care le-a suferit societatea menționată, pentru a obține declararea acestui administrator drept codebitor solidar al respectivei creanțe salariale.

      (1)  JO C 279, 1.8.2016.


title: Cauza C-305/16: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 decembrie 2017 [cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Regatul Unit] – Avon Cosmetics Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs [Trimitere preliminară — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — A șasea directivă 77/388/CEE — Articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (a) — Bază de impozitare — Articolul 17 — Drept de deducere — Articolul 27 — Măsuri speciale derogatorii — Decizia 89/534/CEE — Sistem de comercializare bazat pe livrarea de bunuri prin intermediul unor persoane neimpozabile — Impozitare la valoarea normală a bunului determinată în etapa finală de comercializare — Includerea costurilor suportate de persoanele menționate]

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 decembrie 2017 [cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Regatul Unit] – Avon Cosmetics Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
   (Cauza C-305/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (a) - Bază de impozitare - Articolul 17 - Drept de deducere - Articolul 27 - Măsuri speciale derogatorii - Decizia 89/534/CEE - Sistem de comercializare bazat pe livrarea de bunuri prin intermediul unor persoane neimpozabile - Impozitare la valoarea normală a bunului determinată în etapa finală de comercializare - Includerea costurilor suportate de persoanele menționate])
   (2018/C 052/08)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Avon Cosmetics Ltd

      Pârâți: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 17 și 27 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/7/CE a Consiliului din 20 ianuarie 2004, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei măsuri precum cea în discuție în litigiul principal, autorizată prin Decizia 89/534/CEE a Consiliului din 24 mai 1989 de autorizare a Regatului Unit să aplice, în ceea ce privește anumite livrări către revânzători care nu sunt persoane impozabile, o măsură derogatorie de la articolul 11 [secțiunea A alineatul (1) litera (a)] din A șasea directivă, în conformitate cu articolul 27 din această directivă, prin care se derogă de la articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (a) din directiva menționată, în temeiul căreia baza de impozitare în scopuri de taxă pe valoarea adăugată (TVA) a unei societăți de vânzări directe este valoarea normală a bunurilor vândute în etapa de consum final, atunci când aceste bunuri sunt comercializate prin revânzători care nu sunt persoane impozabile, chiar dacă măsura derogatorie respectivă nu ține seama, într-un fel sau altul, de TVA-ul achitat în amonte aferent produselor demonstrative cumpărate de acești revânzători de la societatea menționată.

               2)

               Examinarea primei întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea Deciziei 89/534.

               3)

               Articolul 27 din A șasea directivă 77/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/7, trebuie interpretat în sensul că nu obligă statul membru care solicită autorizarea de a deroga de la articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (a) din această directivă să informeze Comisia Europeană cu privire la faptul că revânzătorii care nu sunt persoane impozabile suportă TVA-ul aferent achizițiilor de produse demonstrative, utilizate în scopul activității lor economice, de la o societate de vânzări directe, pentru a se ține seama, într-un fel sau altul, de această taxă achitată în amonte în modalitățile măsurii derogatorii.

      (1)  JO C 270, 25.7.2016.


title: Cauza C-329/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Syndicat national de l'industrie des technologies médicales (Snitem), Philips France/Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé (Trimitere preliminară — Dispozitive medicale — Directiva 93/42/CEE — Domeniu de aplicare — Noțiunea „dispozitiv medical” — Marcaj CE — Reglementare națională care supune programele de calculator pentru eliberarea prescripțiilor medicale unei proceduri de certificare stabilite de o autoritate națională)

text:
               12.2.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Syndicat national de l'industrie des technologies médicales (Snitem), Philips France/Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé
   (Cauza C-329/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Dispozitive medicale - Directiva 93/42/CEE - Domeniu de aplicare - Noțiunea „dispozitiv medical” - Marcaj CE - Reglementare națională care supune programele de calculator pentru eliberarea prescripțiilor medicale unei proceduri de certificare stabilite de o autoritate națională))
   (2018/C 052/09)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Syndicat national de l'industrie des technologies médicales (Snitem), Philips France

      Pârâți: Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (1) și articolul 1 alineatul (2) litera (a) din Directiva 93/42/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/47/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007, trebuie să fie interpretate în sensul că un program de calculator printre ale cărui funcționalități se numără aceea de a permite exploatarea datelor proprii unui pacient, în special cu scopul de a identifica contraindicațiile, interacțiunile dintre medicamente și posologiile excesive, constituie, în ceea ce privește această funcționalitate, un dispozitiv medical în sensul acestor dispoziții, chiar dacă un astfel de program de calculator nu acționează direct în sau pe organismul uman.

      (1)  JO C 296, 16.8.2016.