title: Cauza T-630/20: Acțiune introdusă la 14 octombrie 2020 – MW/Parlamentul

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/24

      Acțiune introdusă la 14 octombrie 2020 – MW/Parlamentul
      (Cauza T-630/20)
      (2021/C 9/35)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: MW (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocată)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și întemeiată;
                  în consecință

                  —

                  anularea deciziei atacate din 11 decembrie 2019 prin care contractul de agent temporar pe durată nedeterminată al reclamantei este reziliat și activitățile acesteia sunt suspendate;

                  —

                  dispunerea reparării prejudiciului material care se ridică la suma de 10 000 de euro în plus fașă de sumele care trebuie calculate pentru cheltuielile de școlarizare și repararea prejudiciului moral estimat la suma de 30 000 de euro;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 80 din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene care a condus la o eroare de apreciere și la un abuz de putere. Reclamanta arată, printre altele, că pârâtul nu a luat în considerare ansamblul elementelor susceptibile să îi determine decizia.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la condiții de muncă juste și echitabile, pe un abuz de putere și pe încălcarea interdicției oricărei forme de hărțuire morală prevăzute la articolele 12 și 12a din Statutul funcționarilor Uniunii Europene.


title: Cauza T-633/20: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2020 – CNMSE și alții/Parlamentul și Consiliul

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/24

      Acțiune introdusă la 9 octombrie 2020 – CNMSE și alții/Parlamentul și Consiliul
      (Cauza T-633/20)
      (2021/C 9/36)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Coordination nationale médicale santé – environnement (CNMSE) (Paris, Franța) și alți cinci reclamanți (reprezentant: G. Tumerelle, avocat)

         Pârâte: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea nulității Regulamentului (UE) 2020/1043.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe consecințele și pe riscurile pe care le determină regulamentul atacat (1). Reclamanții apreciază în această privință că suprimarea oricărei măsuri de evaluare a riscurilor legate de organismele modificate genetic nu era justificată. Ei critică și lipsa consultării publice, lipsa informațiilor și a etichetării și lipsa motivării științifice.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe viciile care afectează legalitatea externă a actului atacat. Reclamanții reproșează procedurii urmate lipsa consultării publice, nerespectarea procedurii diferențiate prevăzute la articolul 7 din Directiva 2001/18 (2) și încălcarea unor norme fundamentale de procedură. Ei invocă de asemenea lipsa unui temei juridic suficient și eroarea de apreciere.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe viciile care afectează legalitatea internă a actului atacat. Reclamanții susțin în această privință nerespectarea principiului precauției, nerespectarea principiului fundamental al Uniunii al dreptului la încredere legitimă și al dreptului dobândit la o protecție a sănătății și a mediului. Reclamanții invocă de asemenea încălcarea principiilor subsidiarității și proporționalității, precum și o eroare vădită de apreciere.

         (1)  Regulamentul (UE) 2020/1043 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 privind efectuarea de studii clinice și furnizarea de medicamente de uz uman care conțin organisme modificate genetic sau care constau în organisme modificate genetic și care sunt destinate tratării sau prevenirii bolii provocate de coronavirus (COVID-19) (JO 2020, L 231, p. 12).

         (2)  Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului (JO 2001, L 106, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 75).


title: Cauza T-640/20: Acțiune introdusă la 16 octombrie 2020 – Validity/Comisia

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/25

      Acțiune introdusă la 16 octombrie 2020 – Validity/Comisia
      (Cauza T-640/20)
      (2021/C 9/37)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Validity Foundation – Mental Disability Advocacy Centre (Budapesta, Ungaria) (reprezentant: B. Van Vooren, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei C(2020) 5540 final din 6 august 2020 adresată codirectorului executiv al Validity Foundation, în temeiul Regulamentului 1049/2001; (1)

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, prin care se susține că decizia atacată încalcă dreptul de a participa la viața publică, coroborat cu dreptul la autonomie și integrare al persoanelor cu handicap (articolul 26 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, coroborat cu articolele 29 și 19 din Convenția Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap).

                  2.

                  Al doilea motiv, prin care se susține că decizia atacată constituie o încălcare a articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul 1049/2001, interpretat în lumina articolului 15 alineatul (3) TFUE și a articolului 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001 L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-645/20: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – NC și alții/Parlamentul și Consiliul

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/26

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2020 – NC și alții/Parlamentul și Consiliul
      (Cauza T-645/20)
      (2021/C 9/38)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: NC, ND, NE, NF, Uniunea Națională a Transportatorilor Rutieri din România (UNTRR) (București, România) (reprezentant: R. Martens, avocat)

         Pârâți: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea în parte a articolului 1 punctul 3 din Regulamentul (UE) 2020/1055 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2020 de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1071/2009, (CE) nr. 1072/2009 și (UE) nr. 1024/2012 în vederea adaptării acestora la evoluțiile sectorului transportului rutier;

                  —

                  obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 2, a articolului 4 alineatul (2) și a articolului 9 TUE, a articolelor 18 și 95 TFUE, a articolului 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a principiilor egalității și nediscriminării ca principii generale ale dreptului Uniunii în coroborare cu articolul 5 alineatul (4) TUE și cu principiul proporționalității ca principiu general al dreptului Uniunii, raportat la o discriminare directă și indirectă.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 26, 49 și 56 TFUE, a articolului 16 și a articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în coroborare cu articolul 5 alineatul (4) TUE și cu principiul proporționalității ca principiu general al dreptului Uniunii, raportat la o restricționare nelegală a liberei prestări a serviciilor, a libertății de stabilire și a libertății de a desfășura o activitate comercială.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 3 alineatul (3) TUE, a articolelor 11 și 191 TFUE și a articolului 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, raportat la o încălcare a conservării, protecției și îmbunătățirii calității mediului.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 al doilea paragraf TFUE, a articolului 5 din Protocolul nr. 2 la TFUE, a Acordului interinstituțional privind o mai bună legiferare și a obligației de motivare, raportat la o nemotivare detaliată și la neefectuarea unor studii de impact.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 91 și 94 TFUE în coroborare cu articolul 5 alineatul (4) TUE și a principiului proporționalității ca principiu general al dreptului Uniunii, raportat la afectarea gravă a nivelului de trai, a gradului de ocupare a forței de muncă și a condițiilor economice.


title: Cauza T-647/20: Acțiune introdusă la 21 octombrie 2020 – Verelst/Consiliul

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/27

      Acțiune introdusă la 21 octombrie 2020 – Verelst/Consiliul
      (Cauza T-647/20)
      (2021/C 9/39)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Jean-Michel Verelst (Eghezée, Belgia) (reprezentant: C. Molitor, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea actului atacat;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii împotriva Deciziei de punere în aplicare (UE) 2020/1117 a Consiliului din 27 iulie 2020 de numire a procurorilor europeni ai Parchetului European, în măsura în care îl numește pe domnul Yves Van Den Berge procuror european al Parchetului European ca agent temporar cu gradul AD 13 pentru o perioadă de șase ani de la 29 iulie 2020, care nu poate fi reînnoită (JO 2020, L 244, p. 18), reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea normelor aplicabile numirii procurorilor europeni. Este vorba despre articolele 288, 289, 291 și 296 TFUE, articolele 20, 21 și 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), principiile generale ale dreptului Uniunii Europene privind securitatea juridică, încrederea legitimă și nediscriminarea, Regulamentul (UE) 2017/1939 al Consiliului din 12 octombrie 2017 de punere în aplicare a unei forme de cooperare consolidată în ceea ce privește instituirea Parchetului European (JO 2017, L 283, p. 1), în special articolul 14 alineatul (3) și articolul 16 alineatele (1) (2) și (3) din acesta, articolul 1 din Decizia de punere în aplicare (UE) 2018/1696 a Consiliului din 13 iulie 2018 privind regulamentul de funcționare al juriului de selecție prevăzut la articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2017/1939 de punere în aplicare a unei forme de cooperare consolidată în ceea ce privește instituirea Parchetului European (JO 2018, L 282, p. 8), regulamentul de funcționare al juriului de selecție stabilit prin respectiva decizie de punere în aplicare, în special articolul VI alineatul (2) și articolul VII alineatul (2) și normele fundamentale de procedură. Prin acest motiv, reclamantul critică actul atacat, în măsura în care îl numește în funcția de procuror european pe unul dintre candidații desemnați de Belgia:

                              —

                              în primul rând, (primul aspect), întrucât acesta nu ar fi fost adoptat pe baza sau ținând seama de concluziile trase de juriul de selecție în urma examinării candidaturilor și a audierii candidaților și formalizate într-un aviz motivat, ci dimpotrivă, pe baza unei alte evaluări a meritelor acestor candidați, efectuată în cadrul organismelor pregătitoare competente ale Consiliului” și

                              —

                              în al doilea rând (al doilea aspect), întrucât acesta ar fi tratat diferit grupul format din candidații nominalizați de Cehia, Germania, Estonia, Grecia, Spania, Franța, Croația, Italia, Cipru, Letonia, Lituania, Luxemburg, Malta, Olanda, Austria, România, Slovenia, Slovacia și Finlanda, pe de o parte, și grupul format din candidații desemnați de Belgia, Bulgaria și Portugalia, pe de altă parte, în cazul celor dintâi bazându-se pe avizul juriului de selecție, astfel cum se prevede în regulament, iar pentru cei din urmă aplicând o altă procedură de evaluare a meritelor candidaților, neprevăzută de regulament, efectuată de un organism care nu este împuternicit în acest scop.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe nemotivare, pe încălcarea dreptului la bună administrare și pe eroarea vădită de apreciere. În special, acest motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 296 TFUE, pe încălcarea articolului 41 din cartă, pe încălcarea Regulamentului (UE) 2017/1939 menționat anterior, în special a articolului 14 alineatul (3) și a articolului 16 alineatele (1), (2) și (3) din acesta, pe încălcarea articolului 1 din Decizia de punere în aplicare (UE) 2018/1696 menționată anterior și pe încălcarea regulamentului de funcționare a juriului de selecție stabilit prin respectiva decizie de punere în aplicare, în special articolul VI alineatul (2) și articolul VII alineatul (2), pe încălcarea principiului bunei administrări și a obligației de solicitudine, pe încălcarea normelor fundamentale de procedură și pe eroarea vădită de apreciere.
                  În această privință, reclamantul critică actul atacat întrucât, în ceea ce privește Belgia, prin acesta s-a decis numirea în funcția de procuror european a candidatului desemnat, acordându-i astfel preferință în raport cu ceilalți candidați, și mai ales în raport cu reclamantul, iar aceasta pe baza unei analize a experienței candidatului numit în materie de criminalitate financiară și cooperare judiciară internațională și a concluzionat că experiența profesională și calificările acestui candidat erau mai potrivite pentru postul de procuror european.


title: Cauza T-662/20: Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2020 – Muratbey Gida/EUIPO – M. J. Dairies (Brânză triplu elicoidală)

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/28

      Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2020 – Muratbey Gida/EUIPO – M. J. Dairies (Brânză triplu elicoidală)
      (Cauza T-662/20)
      (2021/C 9/40)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Muratbey Gida Sanayí Ve Tícaret AȘ (Istanbul, Turcia) (reprezentant: M. Schork, lawyer)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: M. J. Dairies EOOD (Sofia, Bulgaria)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamantul

         Desenul sau modelul industrial în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a desenului sau modelului industrial Nr. DM/080641-0002 (Brânză triplu elicoidală de culoare galbenă)

         Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 21 august 2020 în cauza R 1925/2019-3

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și respingerea cererii celeilalte părți în fața Camerei de recurs pentru declararea nevalidității înregistrării internaționale contestate Nr. DM/080641-0002 care desemnează Uniunea Europeană;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 6 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alin. (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza T-663/20: Acțiune introdusă la 30 octombrie 2020 – One Voice/ECHA

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/28

      Acțiune introdusă la 30 octombrie 2020 – One Voice/ECHA
      (Cauza T-663/20)
      (2021/C 9/41)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: One Voice (Strasburg, Franța) (reprezentant: A. Ghersi, avocat)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea erorii de apreciere săvârșite de ECHA cu privire la raportul existent între Regulamentul privind produsele cosmetice și Regulamentul REACH;

                  —

                  constatarea încălcării de către camera de recurs a ECHA a dispozițiilor Regulamentului REACH; în consecință,

                  —

                  anularea Deciziei nr. A-009-2018 a camerei de recurs a ECHA din 18 august 2020;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe eroarea de apreciere cu privire la raportul existent între Regulamentul privind produsele cosmetice (1) și Regulamentul REACH (2). Potrivit reclamantei, camera de recurs a săvârșit o eroare de apreciere a articolului 18 din Regulamentul privind produsele cosmetice în cadrul aplicării Regulamentului REACH și a încălcat obiectivul urmărit prin Regulamentul privind produsele cosmetice în materia testării pe animale. În sfârșit, reclamanta consideră că ECHA nu este competentă pentru a da o interpretare obligatorie cu privire la raportul existent între Regulamentul privind produsele cosmetice și Regulamentul REACH.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea dispozițiilor Regulamentului REACH. În acest sens, reclamanta susține în mod special că Regulamentul REACH stabilește principiul interzicerii testării pe animale, cu excepția cazului când nu există nicio altă soluție. Or, camera de recurs nu ar fi menționat în decizia atacată o astfel de excepție.

         (1)  Regulamentul (CE) nr.o1223/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind produsele cosmetice (JO 2009, L 342, p. 59).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO 2006, L 396, p. 1 și rectificare în JO 2007, L 136, p. 3, Ediție specială 13/vol.23, p.3).


title: Cauza T-664/20: Acțiune introdusă la 30 octombrie 2020 – One Voice/ECHA

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/29

      Acțiune introdusă la 30 octombrie 2020 – One Voice/ECHA
      (Cauza T-664/20)
      (2021/C 9/42)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: One Voice (Strasbourg, Franța) (reprezentant: A. Ghersi, avocată)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea faptului că Camera de recurs a ECHA a săvârșit o eroare de apreciere a corelației între Regulamentul privind produsele cosmetice și Regulamentul REACH;

                  —

                  declararea faptului că Camera de recurs a ECHA a încălcat dispozițiile Regulamentului REACH;

            în consecință:

                  —

                  anularea Deciziei Camerei de recurs a ECHA nr. A-010-2018 din 18 august 2020;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe eroarea de apreciere a corelației între Regulamentul privind produsele cosmetice (1) și Regulamentul REACH (2). În opinia reclamantei, Camera de recurs a săvârșit o eroare de apreciere a articolului 18 din Regulamentul privind produsele cosmetice în cadrul aplicării Regulamentului REACH și a încălcat obiectivul urmărit de Regulamentul privind produsele cosmetice în materie de testări pe animale. În sfârșit, reclamanta apreciază că ECHA nu este competentă să dea o interpretare obligatorie a corelației între Regulamentul privind produsele cosmetice și Regulamentul REACH.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea dispozițiilor din Regulamentul REACH. Reclamanta susține, printre altele, în această privință că Regulamentul REACH impune principiul interzicerii testărilor pe animale, cu excepția cazului în care nu există nicio altă soluție. Or, Camera de recurs nu ar fi identificat o astfel de excepție în decizia atacată.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1223/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din noiembrie 2009 privind produsele cosmetice (JO 2009, L 342, p. 59).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO 2006, L 396, p. 1, Ediție Specială 13/vol. 60, p. 3, rectificare în JO 2007, L 136, p. 3).


title: Cauza T-671/20: Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2020 – OA/CESE

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/30

      Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2020 – OA/CESE
      (Cauza T-671/20)
      (2021/C 9/43)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: OA (reprezentanți: M. Casado García-Hirschfeld și M. Aboudi, avocați)

         Pârât: Comitetul Economic și Social European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea ca admisibilă prezentei cereri introductive;

                  —

                  anularea deciziei atacate din 5 decembrie 2019 care a fost confirmată prin decizia de respingere a reclamației introduse de reclamant la 5 martie 2020;

                  —

                  obligarea la repararea prejudiciului moral care se ridică la suma de 30 000 de euro și repararea prejudiciului material, estimat la suma de 25 000 de euro;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea garanțiilor procedurale prevăzute în materie de anchete administrative și disciplinare, precum și o încălcare a principiilor imparțialității și bunei administrări. Reclamantul afirmă în această privință că ancheta administrativă care l-a vizat este viciată de numeroase iregularități formale și procedurale.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității și pe o eroare vădiră de apreciere, precum și pe existența unui abuz de putere.


title: Cauza T-672/20: Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2020 – Kerstens/Comisia

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/31

      Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2020 – Kerstens/Comisia
      (Cauza T-672/20)
      (2021/C 9/44)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Petrus Kerstens (La Forclaz, Elveția) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei Europene din 20 ianuarie 2020 de respingere a cererii de asistență D/517/19 a domnului Petrus Kerstens din 17 septembrie 2019 introdusă în temeiul articolelor 24 et 12a din Statutul funcționarilor Uniunii Europene;

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei Europene din 31 ianuarie 2020 de respingere a cererii de asistență D/516/19 a domnului Petrus Kerstens din 17 septembrie 2019 introdusă în temeiul articolelor 24 et 12a din Statutul funcționarilor Uniunii Europene;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferentei procedurii, prin aplicarea articolului 134 din regulamentul de procedură al Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări, inclusiv pe o încălcare a dreptului la apărare și mai precis a dreptului de a fi ascultat care decurge din articolul 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene constând în aceea că reclamantul nu a fost ascultat de Comisie anterior deciziilor de respingere a cererilor sale de asistență.


title: Cauza T-677/20: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2020 – Ryanair și Laudamotion/Comisia Europeană

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/31

      Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2020 – Ryanair și Laudamotion/Comisia Europeană
      (Cauza T-677/20)
      (2021/C 9/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Ryanair DAC (Swords, Irlanda) și Laudamotion GmbH (Schwechat, Austria) (reprezentanți: E. Vahida, F. Laprévote, V. Blanc, S. Rating și I. Metaxas-Maranghidis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 6 iulie 2020 privind ajutorul de stat SA.57539 (2020/N) – Austria – Covid-19 – Aid to Austrian Airlines (1)

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

            Reclamantele au solicitat de asemenea judecarea cauzei potrivit procedurii accelerate prevăzute la articolul 23a din Statutul Curții de Justiție.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia ar fi omis să examineze un ajutor posibil în favoarea sau provenind de la Lufthansa.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia ar fi încălcat dispoziții specifice din TFUE și principiile generale ale dreptului privind interzicerea discriminării, libera prestare a serviciilor și libertatea de stabilire care au susținut liberalizarea pieței transportului aerian în Uniune. Liberalizarea transportului aerian a permis dezvoltarea unor companii aeriene cu tarife reduse cu adevărat paneuropene. Prin faptul că a autorizat Austria să rezerve ajutorul pentru companiile aeriene austriece, Comisia a ignorat prejudiciile cauzate companiilor aeriene paneuropene ca urmare a restricțiilor de călătorie datorate crizei legate de COVID-19.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia ar fi aplicat în mod eronat articolul 107 alineatul (2) litera (b) TFUE și ar fi săvârșit erori vădite de apreciere în examinarea proporționalității ajutorului în raport cu prejudiciile cauzate de restricțiile de călătorie datorate crizei legate de COVID-19, în special având în vedere faptul că toate prejudiciile cauzate AUA de criza legată de COVID-19 ar rezulta în mod direct din restricțiile de călătorie și omițând să verifice dacă Austrian Airlines a redus toate costurile evitabile.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia ar fi omis să inițieze o procedură oficială de investigare, în pofida dificultăților serioase, încălcând astfel drepturile procedurale ale reclamantelor.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu și-a respectat obligația de motivare.

         (1)  Decizia Comisiei din 6 iulie 2020 privind ajutorul de stat SA.57539 (2020/N) – Austria – Covid-19 – Aid to Austrian Airlines (JO 2020, C 346, p. 2)


title: Cauza T-689/20: Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2020 – HB/BEI

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/32

      Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2020 – HB/BEI
      (Cauza T-689/20)
      (2021/C 9/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: HB (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

         Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (BEI)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei secretarului general adjunct al BEI din 27 aprilie 2020 de reziliere a contractului său de muncă și, în măsura în care este necesar, a deciziei de respingere a cererii de revizuire; și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe existența unei erori vădite de apreciere, încălcarea principiului bunei administrări și încălcarea obligației de solicitudine în măsura în care:

                              —

                              rezilierea contractului reclamantei pe motivul constrângerilor bugetare a fost vădit eronată și contrară Acordului de grant specific JASPERS 2020 și deciziei Comitetului de gestiune al BEI în 2019;

                              —

                              rezilierea contractului reclamantei pe motivul că volumul de muncă al Diviziei de dezvoltare inteligentă a JASPERS, în care era repartizată reclamanta, era mai mic decât cel al altor divizii ale JASPERS și că, din această cauză, nu mai exista o nevoie operațională de a o păstra pe reclamantă pe postul său, a fost vădit eronată și

                              —

                              rezilierea contractului reclamantei a fost vădit contrară interesului serviciului, atât din punct de vedere administrativ și financiar, cât și al volumului de muncă, încălcând astfel principiul bunei administrări și obligația de solicitudine.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe arbitrariu și pe încălcarea principiului bunei administrări în măsura în care, într-un context în care pârâta susține că trebuie să renunțe la unii dintre membrii personalului său din cauza constrângerilor bugetare, este contrar bunei administrări și arbitrar să nu se stabilească un plan de reducere a efectivelor, care să includă printre altele cuantificarea numărului de posturi care urmează să fie desființate și criteriile obiective de selecție a acestora pe baza cărora să poată fi luate decizii individuale, înainte de a adopta decizii de reziliere a contratelor de muncă, precum cea atacată de reclamantă.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe lipsa competenței autorului actului, în măsura în care autorul deciziei atacate, secretarul general adjunct al BEI, nu avea competența să îl adopte.


title: Cauza T-325/19: Ordonanța Tribunalului din 6 octombrie 2020 – Cipriani/EUIPO – Hotel Cipriani (ARRIGO CIPRIANI)

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/33

      Ordonanța Tribunalului din 6 octombrie 2020 – Cipriani/EUIPO – Hotel Cipriani (ARRIGO CIPRIANI)
      (Cauza T-325/19) (1)

      (2021/C 9/47)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 246, 22.7.2019.


title: Cauzele conexate T-389/19 – T-394/19, T-397/19, T-398/19, T-403/19, T-404/19, T-406/19, T-407/19, T-409/19 – T-418/19, T-420/19 – T-422/19, T-425/19 – T 427/19, T-429/29 – T-432/19, T-435/19, T-436/19, T-438/19 – T 442/19, T-444/19 – T-446/19, T-448/19 – T-454/19, T-463/19 – T-465/19: Ordonanța Tribunalului din 8 octombrie 2020 – Coppo Gavazzi și alții/Parlamentul

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/33

      Ordonanța Tribunalului din 8 octombrie 2020 – Coppo Gavazzi și alții/Parlamentul
      (Cauzele conexate T-389/19 – T-394/19, T-397/19, T-398/19, T-403/19, T-404/19, T-406/19, T-407/19, T-409/19 – T-418/19, T-420/19 – T-422/19, T-425/19 – T 427/19, T-429/29 – T-432/19, T-435/19, T-436/19, T-438/19 – T 442/19, T-444/19 – T-446/19, T-448/19 – T-454/19, T-463/19 – T-465/19) (1)

      (2021/C 9/48)
      Limba de procedură: italiana
      Președintele Camerei a opta extinse a dispus radierea cauzei T-449/19.

         (1)  JO C 270, 12.8.2019.


title: Cauza T-573/19: Ordonanța Tribunalului din 14 octombrie 2020 – DS și alții/Comisia și SEAE

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/34

      Ordonanța Tribunalului din 14 octombrie 2020 – DS și alții/Comisia și SEAE
      (Cauza T-573/19) (1)

      (2021/C 9/49)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei Camera a șaptea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 357, 21.10.2019.


title: Cauza T-576/19: Ordonanța Tribunalului din 14 octombrie 2020 – DV și alții/Comisia

text:
               11.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/34

      Ordonanța Tribunalului din 14 octombrie 2020 – DV și alții/Comisia
      (Cauza T-576/19) (1)

      (2021/C 9/50)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 357, 21.10.2019.


title: Cerere adresată Curții de Justiție a AELS pentru obținerea unui aviz consultativ, înaintată de Trygderetten în cauza O/Arbeids- og velferdsdirektoratetTrygderetten (Cauza E-13/20) 2021/C 15/05

text:
               14.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 15/5

      Cerere adresată Curții de Justiție a AELS pentru obținerea unui aviz consultativ, înaintată de Trygderetten în cauza O/Arbeids- og velferdsdirektoratetTrygderetten
      (Cauza E-13/20)
      (2021/C 15/05)
      La data de 9 septembrie 2020, Trygderetten (instanța judecătorească națională în materie de asigurări) a înaintat Curții de Justiție a AELS o cerere, înregistrată la grefa Curții la data de 10 septembrie 2020, pentru obținerea unui aviz consultativ în privința cauzei O/Arbeids- og velferdsdirektoratet, cu privire la următoarele întrebări:

                  (1)

                  Faptul de a condiționa dreptul la o prestație în numerar în caz de șomaj de șederea în statul competent a persoanei aflate în șomaj, în situațiile în care nu sunt aplicabile articolele 64, 65 sau 65a, este compatibil cu dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 883/2004, inclusiv cu dispozițiile articolului 5 litera (b)?

                  (2)

                  Articolul 36 din Acordul privind SEE se aplică în cazul șederilor temporare într-un alt stat membru al SEE, astfel cum se descrie în cauza menționată?

                  (3)

                  O condiție precum cea descrisă la întrebarea 1 constituie o restrângere a dreptului la liberă circulație în temeiul articolului 31 sau al articolului 36 din Acordul privind SEE?

                  (4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, restrângerea poate fi justificată prin faptul că:

                              —

                              șederea în statul competent îi oferă persoanei aflate în șomaj stimulente și oportunități mai bune pentru căutarea și găsirea unui loc de muncă?

                              —

                              șederea în statul competent asigură faptul că persoana aflată în șomaj este disponibilă pentru serviciile de ocupare a forței de muncă, astfel încât acestea să poată monitoriza dacă persoana aflată în șomaj îndeplinește cerințele necesare pentru a beneficia de prestația de șomaj?

                              —

                              o ședere în statul competent le oferă serviciilor de ocupare a forței de muncă posibilități sporite atunci când evaluează dacă persoana aflată în șomaj este monitorizată în mod corespunzător?

                              —

                              cerința privind șederea asigură echilibrul economic al sistemului de securitate socială?

                  (5)

                  În cazul în care condiția poate fi justificată, posibilitatea ca unei persoane care a locuit într-un alt stat membru al SEE decât statul competent fără a respecta obligația de a informa instituția competentă cu privire la această ședere să i se impună să ramburseze prestația primită, care a fost, prin urmare, încasată în mod ilegal în temeiul legislației naționale, este compatibilă cu articolele 31 și 36 din Acordul privind SEE? În cazul unui răspuns afirmativ, impunerea unei majorări a dobânzii de 10 la sută care să fie reținută de la persoana în cauză este compatibilă cu articolele 31 și 36 din Acordul privind SEE?

                  (6)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 3, articolul 4, 6 sau 7 din Directiva 2004/38/CE se aplică în situația în care persoana aflată în șomaj locuiește temporar într-un alt stat membru al SEE? În cazul în care se aplică dispozițiile articolului 4, 6 sau 7 și acestea pot fi invocate împotriva statului de origine, se adresează aceleași întrebări ca cele de la punctele 3-5, în măsura în care se aplică.


title: Cauza C-809/18 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 noiembrie 2020 – Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală/John Mills Ltd, Jerome Alexander Consulting Corp. [Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Procedură de opoziție – Motiv relativ de refuz – Articolul 8 alineatul (3) – Domeniu de aplicare – Identitate sau similitudine a mărcii solicitate cu marca anterioară – Marca Uniunii Europene verbală MINERAL MAGIC – Cerere de înregistrare formulată de agentul sau reprezentantul titularului mărcii anterioare – Marca națională verbală anterioară MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/2

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 noiembrie 2020 – Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală/John Mills Ltd, Jerome Alexander Consulting Corp.
      (Cauza C-809/18 P) (1)

      (Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Procedură de opoziție - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (3) - Domeniu de aplicare - Identitate sau similitudine a mărcii solicitate cu marca anterioară - Marca Uniunii Europene verbală MINERAL MAGIC - Cerere de înregistrare formulată de agentul sau reprezentantul titularului mărcii anterioare - Marca națională verbală anterioară MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER)
      (2021/C 19/02)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Lukošiūtė, agent)

         Celelalte părți din procedură: John Mills Ltd (reprezentant S. Malynicz QC), Jerome Alexander Consulting Corp.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 15 octombrie 2018, John Mills/EUIPO – Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T-7/17, EU:T:2018:679).

                  2)

                  Respinge acțiunea în cauza T-7/17, introdusă de John Mills Ltd împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 5 octombrie 2016 (cauza R 2087/2015-1).

                  3)

                  John Mills Ltd suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) în cadrul prezentului recurs și al procedurii în fața Tribunalului, precum și pe cele efectuate de Jerome Alexander Consulting Corp. în cadrul procedurii în fața Tribunalului.

         (1)  JO C 148, 29.4.2019.


title: Cauza C-42/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Sonaecom SGPS SA/Autoridade Tributária e Aduaneira [Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – A șasea directivă 77/388/CEE – Articolul 4 – Noțiunea de „persoană impozabilă” – Holding mixt – Articolul 17 – Drept de deducere a TVA-ului achitat în amonte – TVA achitat în amonte de un holding mixt pentru servicii de consultanță privind prospectarea pieței în vederea eventualei achiziții de participații în cadrul altor societăți – Abandonarea proiectelor de achiziție – TVA-ul achitat în amonte pentru un comision bancar referitor la organizarea și structurarea unui împrumut obligatar destinat să doteze filialele cu mijloacele necesare pentru efectuarea de investiții – Investiții nerealizate]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/3

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Sonaecom SGPS SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-42/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolul 4 - Noțiunea de „persoană impozabilă” - Holding mixt - Articolul 17 - Drept de deducere a TVA-ului achitat în amonte - TVA achitat în amonte de un holding mixt pentru servicii de consultanță privind prospectarea pieței în vederea eventualei achiziții de participații în cadrul altor societăți - Abandonarea proiectelor de achiziție - TVA-ul achitat în amonte pentru un comision bancar referitor la organizarea și structurarea unui împrumut obligatar destinat să doteze filialele cu mijloacele necesare pentru efectuarea de investiții - Investiții nerealizate)
      (2021/C 19/03)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Sonaecom SGPS SA

         Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 4 alineatele (1) și (2), precum și articolul 17 alineatele (1), (2) și (5) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretate în sensul că un holding mixt a cărui intervenție în gestiunea filialelor sale este recurentă are dreptul să deducă taxa pe valoarea adăugată achitată în amonte pentru achiziționarea de servicii de consultanță privind prospectarea pieței realizată în vederea achiziționării de părți sociale într-o altă societate inclusiv atunci când în final această achiziție nu a avut loc.

                  2)

                  Articolul 4 alineatele (1) și (2), precum și articolul 17 alineatele (1), (2) și (5) din A șasea directivă 77/388 trebuie interpretate în sensul că un holding mixt a cărui intervenție în gestiunea filialelor sale este recurentă nu are dreptul să deducă taxa pe valoarea adăugată achitată în amonte pentru comisionul plătit unei instituții de credit pentru organizarea și structurarea unui împrumut obligatar care era destinat efectuării de investiții într-un anumit sector atunci când aceste investiții în final nu au avut loc, iar capitalul obținut prin intermediul acestui împrumut a fost transferat integral societății-mamă a grupului sub forma unui împrumut.

         (1)  JO C 139, 15.4.2019.


title: Cauza C-61/19: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Bucureşti – România) – Orange România SA/Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP) [Trimitere preliminară – Directiva 95/46/CE – Articolul 2 litera (h) și articolul 7 litera (a) – Regulamentul (UE) 2016/679 – Articolul 4 punctul 11 și articolul 6 alineatul (1) litera (a) – Prelucrarea datelor cu caracter personal și protecția vieții private – Colectarea și stocarea copiilor actelor de identitate de către un furnizor de servicii de telecomunicații mobile – Noțiunea de „consimțământ” al persoanei vizate – Manifestare de voință liberă, specifică și informată – Declarație de consimțământ prin intermediul unei căsuțe care trebuie bifată – Semnarea contractului de către persoana vizată – Sarcina probei]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/4

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Bucureşti – România) – Orange România SA/Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
      (Cauza C-61/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 95/46/CE - Articolul 2 litera (h) și articolul 7 litera (a) - Regulamentul (UE) 2016/679 - Articolul 4 punctul 11 și articolul 6 alineatul (1) litera (a) - Prelucrarea datelor cu caracter personal și protecția vieții private - Colectarea și stocarea copiilor actelor de identitate de către un furnizor de servicii de telecomunicații mobile - Noțiunea de „consimțământ” al persoanei vizate - Manifestare de voință liberă, specifică și informată - Declarație de consimțământ prin intermediul unei căsuțe care trebuie bifată - Semnarea contractului de către persoana vizată - Sarcina probei)
      (2021/C 19/04)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Tribunalul Bucureşti

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Orange România SA

         Pârâtă: Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)

         Dispozitivul

      Articolul 2 litera (h) și articolul 7 litera (a) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, precum și articolul 4 punctul 11 și articolul 6 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) trebuie interpretate în sensul că operatorului de date îi revine sarcina să demonstreze că persoana vizată și-a manifestat prin intermediul unui comportament activ consimțământul pentru prelucrarea datelor sale cu caracter personal și că aceasta a obținut în prealabil o informare cu privire la toate circumstanțele aferente acestei prelucrări, într-o formă inteligibilă și ușor accesibilă, precum și utilizând un limbaj clar și simplu, care să îi permită să determine cu ușurință consecințele acestui consimțământ, astfel încât să se garanteze că acesta este dat în deplină cunoștință de cauză. Un contract privind furnizarea de servicii de telecomunicații care conține o clauză potrivit căreia persoana vizată a fost informată și și-a dat consimțământul pentru colectarea, precum și pentru stocarea unei copii a actului său de identitate, în scop de identificare, nu este de natură să demonstreze că această persoană și-a dat în mod valabil consimțământul, în sensul acestor dispoziții, pentru această colectare și pentru această stocare

                  —

                  atunci când căsuța care se referă la această clauză a fost bifată de operatorul de date anterior semnării acestui contract sau

                  —

                  atunci când clauzele contractului menționat sunt de natură să inducă persoana vizată în eroare cu privire la posibilitatea de a încheia contractul în discuție în pofida refuzului de a-și da consimțământul pentru prelucrarea datelor sale sau

                  —

                  atunci când libera alegere de a se opune acestei colectări și acestei stocări este afectată în mod nejustificat de acest operator prin cerința ca, pentru a refuza să își dea consimțământul, persoana vizată să completeze un formular suplimentar în care să fie menționat acest refuz.

         (1)  JO C 164, 13.5.2019.


title: Cauza C-287/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – DenizBank AG/Verein für Konsumenteninformation [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva (UE) 2015/2366 – Servicii de plată pe piața internă – Articolul 4 punctul 14 – Noțiunea de instrument de plată – Carduri bancare multifuncționale personalizate – Funcție de comunicare în câmp apropiat (NFC) – Articolul 52 punctul 6 litera (a) și articolul 54 alineatul (1) – Informații care trebuie furnizate utilizatorului – Modificarea condițiilor unui contract-cadru – Acceptare tacită – Articolul 63 alineatul (1) literele (a) și (b) – Drepturi și obligații legate de serviciile de plată – Derogare pentru instrumentele de plată cu valoare scăzută – Condiții de aplicare – Instrument de plată care nu poate fi blocat – Instrument de plată utilizat anonim – Limitarea în timp a efectelor hotărârii]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/5

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – DenizBank AG/Verein für Konsumenteninformation
      (Cauza C-287/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva (UE) 2015/2366 - Servicii de plată pe piața internă - Articolul 4 punctul 14 - Noțiunea de instrument de plată - Carduri bancare multifuncționale personalizate - Funcție de comunicare în câmp apropiat (NFC) - Articolul 52 punctul 6 litera (a) și articolul 54 alineatul (1) - Informații care trebuie furnizate utilizatorului - Modificarea condițiilor unui contract-cadru - Acceptare tacită - Articolul 63 alineatul (1) literele (a) și (b) - Drepturi și obligații legate de serviciile de plată - Derogare pentru instrumentele de plată cu valoare scăzută - Condiții de aplicare - Instrument de plată care nu poate fi blocat - Instrument de plată utilizat anonim - Limitarea în timp a efectelor hotărârii)
      (2021/C 19/05)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: DenizBank AG

         Pârâtă: Verein für Konsumenteninformation

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 52 punctul 6 litera (a) din Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE coroborat cu articolul 54 alineatul (1) din aceasta trebuie interpretat în sensul că reglementează informațiile și condițiile pe care trebuie să le furnizeze un prestator de servicii de plată care dorește să convină, cu utilizatorul serviciilor sale, asupra unei prezumții de acceptare privind modificarea, în conformitate cu modalitățile prevăzute de aceste dispoziții, a contractului-cadru pe care l-au încheiat, însă nu stabilește restricții în ceea ce privește calitatea utilizatorului sau tipul de clauze contractuale care pot face obiectul unui astfel de acord, fără a aduce totuși atingere, atunci când utilizatorul are calitatea de consumator, unui posibil control al caracterului abuziv al acestor clauze în raport cu dispozițiile Directivei 93/13/CEE din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii.

                  2)

                  Articolul 4 punctul 14 din Directiva 2015/2366 trebuie interpretat în sensul că funcția de comunicare în câmp apropiat (Near Field Communication) cu care este dotat un card bancar multifuncțional personalizat și care permite efectuarea unor plăți cu valoare scăzută din contul bancar asociat acestui card constituie un „instrument de plată”, astfel cum este definit de această dispoziție.

                  3)

                  Articolul 63 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2015/2366 trebuie interpretat în sensul că plata contactless cu o valoare scăzută prin intermediul funcției de comunicare în câmp apropiat (Near Field Communication) a unui card bancar multifuncțional personalizat constituie o utilizare „anonimă” a instrumentului de plată avut în vedere, în sensul acestei dispoziții derogatorii.

                  4)

                  Articolul 63 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2015/2366 trebuie interpretat în sensul că un prestator de servicii de plată care intenționează să se prevaleze de derogarea prevăzută de această dispoziție nu poate să se limiteze să afirme că îi este imposibil să blocheze instrumentul de plată vizat sau să împiedice utilizarea ulterioară a acestuia, deși, având în vedere stadiul obiectiv al cunoștințelor tehnice disponibile, o astfel de imposibilitate nu poate fi stabilită.

         (1)  JO C 246, 22.7.2019.


title: Cauza C-300/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social n° 3 de Barcelona – Spania) – UQ/Marclean Technologies, S.L.U. [Trimitere preliminară – Politica socială – Concedieri colective – Directiva 98/59/CE – Articolul 1 alineatul (1) primul paragraf litera (a) – Noțiunea de „concediere colectivă” – Modalități de calcul al numărului de concedieri – Perioada de referință care trebuie luată în considerare]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/6

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona – Spania) – UQ/Marclean Technologies, S.L.U.
      (Cauza C-300/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Concedieri colective - Directiva 98/59/CE - Articolul 1 alineatul (1) primul paragraf litera (a) - Noțiunea de „concediere colectivă” - Modalități de calcul al numărului de concedieri - Perioada de referință care trebuie luată în considerare)
      (2021/C 19/06)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: UQ

         Pârâtă: Marclean Technologies, S.L.U.

         cu participarea: Ministerio Fiscal, Fondo de Garantía Salarial

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective trebuie interpretat în sensul că, pentru a aprecia dacă o concediere individuală contestată face parte dintr-o concediere colectivă, perioada de referință prevăzută la această dispoziție pentru a stabili existența unei concedieri colective trebuie calculată luând în considerare orice perioadă de 30 sau de 90 de zile consecutive în care a avut loc această concediere individuală și în care s-a produs cel mai mare număr de concedieri efectuate de angajator din unul sau mai multe motive, fără legătură cu persoana lucrătorului, în sensul aceleiași dispoziții.

         (1)  JO C 295, 2.9.2019.


title: Cauza C-433/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Ellmes Property Services Limited/SP [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 – Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială – Articolul 24 punctul 1 – Competență exclusivă în materia drepturilor reale imobiliare – Articolul 7 punctul 1 litera (a) – Competență specială în materie contractuală – Acțiune judiciară a unui coproprietar având ca obiect încetarea utilizării în scopuri turistice, de către un alt coproprietar, a unui bun imobil aflat în coproprietate]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/8

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Ellmes Property Services Limited/SP
      (Cauza C-433/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 - Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Articolul 24 punctul 1 - Competență exclusivă în materia drepturilor reale imobiliare - Articolul 7 punctul 1 litera (a) - Competență specială în materie contractuală - Acțiune judiciară a unui coproprietar având ca obiect încetarea utilizării în scopuri turistice, de către un alt coproprietar, a unui bun imobil aflat în coproprietate)
      (2021/C 19/09)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Ellmes Property Services Limited

         Intimat: SP

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 24 punctul 1 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o acțiune prin care un coproprietar al unui imobil urmărește să interzică unui alt coproprietar al acestui imobil să modifice, arbitrar și fără acordul celorlalți coproprietari, destinația bunului său aflat în coproprietate, astfel cum este prevăzută printr-un contract de coproprietate, trebuie considerată ca fiind o acțiune „în materie de drepturi reale imobiliare”, în sensul acestei dispoziții, cu condiția ca această destinație să fie opozabilă nu numai coproprietarilor imobilului respectiv, ci și erga omnes, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 7 punctul 1 litera (a) din Regulamentul nr. 1215/2012 trebuie interpretat în sensul că, în ipoteza în care destinația unui bun imobil aflat în coproprietate prevăzută printr-un contract de coproprietate nu este opozabilă erga omnes, o acțiune prin care un coproprietar al unui imobil urmărește să interzică unui alt coproprietar al acestui imobil să modifice, arbitrar și fără acordul celorlalți coproprietari, respectiva destinație trebuie considerată ca fiind o acțiune „în materie contractuală”, în sensul acestei dispoziții. Sub rezerva verificării de către instanța de trimitere, locul de executare a obligației care servește drept bază acestei acțiuni este cel în care este situat bunul respectiv.

         (1)  JO C 357, 21.10.2019.


title: Cauza C-446/19 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 12 noiembrie 2020 – Stephan Fleig/Serviciul European de Acțiune Externă [Recurs – Funcție publică – Agenți contractuali – Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) – Articolul 47 litera (c) punctul (i) din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene – Rezilierea unui contract pe perioadă nedeterminată – Boală profesională – Ruperea legăturii de încredere – Dreptul la un proces echitabil – Articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Obligația de solicitudine – Articolele 30 și 41 din Carta drepturilor fundamentale – Denaturarea faptelor – Întinderea controlului jurisdicțional]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/9

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 12 noiembrie 2020 – Stephan Fleig/Serviciul European de Acțiune Externă
      (Cauza C-446/19 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Agenți contractuali - Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) - Articolul 47 litera (c) punctul (i) din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene - Rezilierea unui contract pe perioadă nedeterminată - Boală profesională - Ruperea legăturii de încredere - Dreptul la un proces echitabil - Articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Obligația de solicitudine - Articolele 30 și 41 din Carta drepturilor fundamentale - Denaturarea faptelor - Întinderea controlului jurisdicțional)
      (2021/C 19/10)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Stephan Fleig (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt și R.C. Weiss, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Stephan Fleig la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 337, 7.10.2019.


title: Cauza C-676/19 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 12 noiembrie 2020 – Bruno Gollnisch/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene (Recurs – Drept instituțional – Parlamentul European – Normele privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European – Indemnizație de asistență parlamentară – Recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit – Efectele unei hotărâri a Curții)

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/9

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 12 noiembrie 2020 – Bruno Gollnisch/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-676/19 P) (1)

      (Recurs - Drept instituțional - Parlamentul European - Normele privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Indemnizație de asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit - Efectele unei hotărâri a Curții)
      (2021/C 19/11)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Bruno Gollnisch (reprezentant: B. Bonnefoy-Claudet, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Parlamentul European (reprezentanți: S. Seyr și M. Ecker, agenți), Consiliul Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Bruno Gollnisch la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 363, 28.10.2019.


title: Cauza C-734/19: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 12 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Bucureşti – România) – ITH Comercial Timişoara SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice [Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Deducerea taxei achitate în amonte – Abandonarea activității prevăzute inițial – Regularizarea deducerilor TVA-ului achitat în amonte – Activitate imobiliară]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/10

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 12 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Bucureşti – România) – ITH Comercial Timişoara SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice
      (Cauza C-734/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Deducerea taxei achitate în amonte - Abandonarea activității prevăzute inițial - Regularizarea deducerilor TVA-ului achitat în amonte - Activitate imobiliară)
      (2021/C 19/12)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Tribunalul Bucureşti

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: ITH Comercial Timişoara SRL

         Pârâte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 167, 168, 184 și 185 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată (TVA) în amonte pentru bunuri, în speță pentru bunuri imobile, și pentru servicii achiziționate în vederea efectuării unor operațiuni taxabile este menținut atunci când proiectele de investiții prevăzute inițial au fost abandonate din cauza unor împrejurări independente de voința persoanei impozabile și că nu este necesar să se efectueze o regularizare a acestui TVA în cazul în care persoana impozabilă continuă să aibă intenția de a exploata bunurile respective în scopurile unei activități taxabile.

                  2)

                  Directiva 2006/112, în special articolul 28 din aceasta, trebuie interpretată în sensul că, în lipsa unui contract de mandat fără reprezentare, mecanismul structurii de comisionar nu este aplicabil atunci când o persoană impozabilă realizează o construcție conform cerințelor și exigenței unei alte persoane prezumate că ia în locațiune construcția respectivă.

         (1)  JO C 54, 17.2.2020.


title: Cauza C-796/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 12 noiembrie 2020 – Comisia Europeană/Republica Austria [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Directiva 2007/59/CE – Certificarea mecanicilor de locomotivă – Articolul 3 litera (a) – Autoritate națională competentă – Directiva 2004/49/CE – Articolul 16 alineatul (1) – Autoritate de siguranță – Desemnarea mai multor autorități]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/10

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 12 noiembrie 2020 – Comisia Europeană/Republica Austria
      (Cauza C-796/19) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2007/59/CE - Certificarea mecanicilor de locomotivă - Articolul 3 litera (a) - Autoritate națională competentă - Directiva 2004/49/CE - Articolul 16 alineatul (1) - Autoritate de siguranță - Desemnarea mai multor autorități)
      (2021/C 19/13)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Mölls și C. Vrignon, agenți)

         Pârâtă: Republica Austria (reprezentanți: J. Schmoll și A. Posch, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin faptul că a desemnat drept „autoritate competentă”, în sensul Directivei 2007/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2007 privind certificarea mecanicilor de locomotivă care conduc locomotive și trenuri în sistemul feroviar comunitar, altă autoritate decât autoritatea de siguranță menționată la articolul 16 din Directiva 2004/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind siguranța căilor ferate comunitare și de modificare a Directivei 95/18/CE a Consiliului privind acordarea de licențe întreprinderilor feroviare și a Directivei 2001/14/CE privind repartizarea capacităților de infrastructură feroviară și perceperea de tarife pentru utilizarea infrastructurii feroviare și certificarea siguranței (Directiva privind siguranța feroviară), Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 litera (a) din Directiva 2007/59.

                  2)

                  Obligă Republica Austria să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 432, 23.12.2019.


title: Cauza C-842/19: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 12 noiembrie 2020 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat – Hotărâre a Curții prin care se constată o încălcare – Neexecutare – Libera circulație a capitalurilor – Articolul 63 TFUE – Incompatibilitatea dispozițiilor fiscale belgiene referitoare la veniturile din proprietăți imobiliare situate în străinătate – Articolul 260 alineatul (2) TFUE – Cerere de impunere a unei penalități cu titlu cominatoriu și a unei sume forfetare]

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/11

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 12 noiembrie 2020 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei
      (Cauza C-842/19) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat - Hotărâre a Curții prin care se constată o încălcare - Neexecutare - Libera circulație a capitalurilor - Articolul 63 TFUE - Incompatibilitatea dispozițiilor fiscale belgiene referitoare la veniturile din proprietăți imobiliare situate în străinătate - Articolul 260 alineatul (2) TFUE - Cerere de impunere a unei penalități cu titlu cominatoriu și a unei sume forfetare)
      (2021/C 19/14)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Roels și A. Armenia, agenți)

         Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: P. Cottin, J.-C. Halleux și C. Pochet, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin faptul că nu a luat toate măsurile pe care le presupune punerea în aplicare a Hotărârii din 12 aprilie 2018, Comisia/Belgia (C-110/17, EU:C:2018:250), Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile în temeiul articolului 260 alineatul (1) din TFUE.

                  2)

                  Obligă Regatul Belgiei să plătească Comisiei Europene o sumă forfetară de 2 000 000 de euro.

                  3)

                  Obligă Regatul Belgiei să plătească Comisiei Europene o penalitate cu titlu cominatoriu în cuantum de 7 500 de euro pe zi de la data pronunțării prezentei hotărâri și până la data punerii în aplicare a Hotărârii din 12 aprilie 2018, Comisia/Belgia (C-110/17, EU:C:2018:250).

                  4)

                  Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 45, 10.2.2020.


title: Cauza C-41/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gericht Erster Instanz Eupen (Belgia) la 28 ianuarie 2020 – DQ/Wallonische Region

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Gericht Erster Instanz Eupen (Belgia) la 28 ianuarie 2020 – DQ/Wallonische Region
      (Cauza C-41/20)
      (2021/C 19/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: DQ

         Pârâtă: Wallonische Region

         Întrebările preliminare

                  1.

                  O reglementare națională precum cea aplicată de autorități, și anume în sensul că utilizarea, fără obligația de reînmatriculare, a unui autovehicul înmatriculat în străinătate care a fost pus ocazional și pe termen scurt la dispoziția unui cetățean domiciliat în Belgia de către un cetățean domiciliat într-un alt stat membru al Uniunii Europene, este condiționată de deținerea de către acest cetățean domiciliat în Belgia, asupra sa în autovehicul, a atestatului privat privind dreptul de utilizare, cu alte cuvinte un certificat în sensul articolului 3 alineatul (2) punctul 6 din Decretul Regal din 20 iulie 2001 privind înmatricularea autovehiculelor, contravine prevederilor legale europene relevante și în special, pe de o parte, articolelor 20 și 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene privind libertatea persoanelor și libera circulație a capitalurilor, și/sau pe de altă parte, articolelor 63 și 64 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene cu privire la libera circulație a capitalurilor, acestea fiind două din cele patru libertăți fundamentale ale Uniunii Europene?

                  2.

                  O reglementare națională precum cea descrisă anterior și pusă în aplicare de Wallonische Region este justificată de cerințe de siguranță publică sau de alte măsuri de protecție, iar respectarea reglementării naționale, care este interpretată în sensul că aceasta prevede în mod obligatoriu că trebuie păstrat în autovehicul un document emis de proprietarul străin al autovehiculului, conținând permisiunea de a utiliza autovehiculul pentru o perioadă limitată, cu precizarea perioadei de valabilitate, fără posibilitatea de a depune aceste documente ulterior, este necesară pentru a atinge obiectivul urmărit sau obiectivul ar fi putut fi atins și în alt mod și prin mijloace mai puțin stricte și formale?

            Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șasea) se pronunță prin Ordonanța din 10 septembrie 2020, după cum urmează:
      Articolul 63 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia un rezident al acestui stat membru nu se poate prevala de o derogare de la obligația de înmatriculare a vehiculelor prevăzută în statul membru menționat, pentru un vehicul înmatriculat în alt stat membru și pus la dispoziția sa cu titlu gratuit, pentru o scurtă durată, de către titularul acestui vehicul rezident în acest alt stat membru, decât atunci când documentele care atestă că persoana interesată îndeplinește condițiile de aplicare a acestei derogări se află, în permanență, la bordul acestui vehicul, fără posibilitatea unei regularizări ulterioare.


title: Cauza C-42/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerichts Erster Instanz Eupen (Belgia) la 28 ianuarie 2020 – FS/Wallonische Region

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerichts Erster Instanz Eupen (Belgia) la 28 ianuarie 2020 – FS/Wallonische Region
      (Cauza C-42/20)
      (2021/C 19/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: FS

         Pârâtă: Wallonische Region

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O reglementare națională precum cea aplicată de autorități, și anume în sensul că utilizarea, fără obligația de reînmatriculare, a unui autovehicul înmatriculat în străinătate care a fost pus ocazional și pe termen scurt la dispoziția unui cetățean domiciliat în Belgia de către un cetățean domiciliat într-un alt stat membru al Uniunii Europene, este condiționată de deținerea de către acest cetățean domiciliat în Belgia, asupra sa în autovehicul, a atestatului privat privind dreptul de utilizare, cu alte cuvinte un certificat în sensul articolului 3 alineatul (2) punctul 6 din Decretul Regal din 20 iulie 2001 privind înmatricularea autovehiculelor, contravine prevederilor legale europene relevante și în special articolelor 20 și 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene privind libertatea persoanelor, articolului 45 TFUE (libera circulație a lucrătorilor), articolului 49 (libertatea de stabilire) și articolului 56 TFUE (Libera prestare a serviciilor)?

                  2)

                  O reglementare națională precum cea descrisă anterior și pusă în aplicare de Wallonische Region este justificată de cerințe de siguranță publică sau de alte măsuri de protecție, iar respectarea reglementării naționale, care este interpretată în sensul că aceasta prevede în mod obligatoriu că trebuie păstrat în autovehicul un document emis de proprietarul străin al autovehiculului, conținând permisiunea de a utiliza autovehiculul pentru o perioadă limitată, cu precizarea perioadei de valabilitate, este necesară pentru a atinge obiectivul urmărit sau obiectivul ar fi putut fi atins și în alt mod și prin mijloace mai puțin stricte și formale?

            Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șasea) se pronunță prin Ordonanța din 10 septembrie 2020, după cum urmează:
      Articolul 63 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia un rezident al acestui stat membru nu se poate prevala de o derogare de la obligația de înmatriculare a vehiculelor prevăzută în statul membru menționat, pentru un vehicul înmatriculat în alt stat membru și pus la dispoziția sa cu titlu gratuit, pentru o scurtă durată, de către titularul acestui vehicul rezident în acest alt stat membru, decât atunci când documentele care atestă că persoana interesată îndeplinește condițiile de aplicare a acestei derogări se află, în permanență, la bordul acestui vehicul, fără posibilitatea unei regularizări ulterioare.


title: Cauza C-43/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gericht Erster Instanz Eupen (Belgia) la 28 ianuarie 2020 – HU/Wallonische Region

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Gericht Erster Instanz Eupen (Belgia) la 28 ianuarie 2020 – HU/Wallonische Region
      (Cauza C-43/20)
      (2021/C 19/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: HU

         Pârâtă: Wallonische Region

         Întrebările preliminare

                  1.

                  O reglementare națională precum cea aplicată de autorități, și anume în sensul că utilizarea, fără obligația de reînmatriculare, a unui autovehicul înmatriculat în străinătate care a fost pus ocazional și pe termen scurt la dispoziția unui cetățean domiciliat în Belgia de către un cetățean domiciliat într-un alt stat membru al Uniunii Europene, este condiționată de deţinerea de către acest cetățean domiciliat în Belgia, asupra sa în autovehicul, a atestatului privat privind dreptul de utilizare, cu alte cuvinte un certificat în sensul articolului 3 alineatul (2) punctul 6 din Decretul Regal din 20 iulie 2001 privind înmatricularea autovehiculelor, contravine prevederilor legale europene relevante și în special articolelor 20 și 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) privind libertatea persoanelor, articolului 45 TFUE (libera circulație a lucrătorilor), articolului 49 (libertatea de stabilire) și articolului 56 TFUE (libera prestare a serviciilor)?

                  2.

                  O reglementare națională precum cea descrisă anterior și pusă în aplicare de Wallonische Region este justificată de cerințe de siguranță publică sau de alte măsuri de protecție, iar respectarea reglementării naționale, care este interpretată în sensul că aceasta prevede în mod obligatoriu că trebuie păstrat în autovehicul un document emis de proprietarul străin al autovehiculului, conţinând permisiunea de a utiliza autovehiculul pentru o perioadă limitată, cu precizarea perioadei de valabilitate, este necesară pentru a atinge obiectivul urmărit sau obiectivul ar fi putut fi atins și în alt mod și prin mijloace mai puțin stricte și formale?

            Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șasea) se pronunță prin Ordonanța din 10 septembrie 2020, după cum urmează:
      Articolul 63 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia un rezident al acestui stat membru nu se poate prevala de o derogare de la obligația de înmatriculare a vehiculelor prevăzută în statul membru menționat, pentru un vehicul înmatriculat în alt stat membru și pus la dispoziția sa cu titlu gratuit, pentru o scurtă durată, de către titularul acestui vehicul rezident în acest alt stat membru, decât atunci când documentele care atestă că persoana interesată îndeplinește condițiile de aplicare a acestei derogări se află, în permanență, la bordul acestui vehicul, fără posibilitatea unei regularizări ulterioare.


title: Cauza C-173/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 23 aprilie 2020 – AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 23 aprilie 2020 – AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia
      (Cauza C-173/20)
      (2021/C 19/18)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ

         Intimați: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Clauza 5 din acordul-cadru anexat la Directiva 1999/70/CE (Directiva Consiliului privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, denumită în continuare „directiva”) (1), intitulată „Măsuri de prevenire a abuzurilor”, coroborată cu considerentele (6) și (7) ale directivei și cu clauza 4 din acest acord-cadru (intitulată „Principiul nediscriminării”), precum și în lumina principiilor echivalenței, efectivității și efectului util al dreptului Uniunii Europene, se opune unei reglementări naționale, în speță articolul 24 alineatul 3 litera a) și articolul 22 alineatul 9 din Legea 240/2010, care permite universităților să utilizeze, fără limite cantitative, contracte de cercetător pe o durată determinată de trei ani și care pot fi prelungite cu doi ani, fără a condiționa încheierea și prelungirea lor de niciun motiv obiectiv legat de nevoi cu caracter temporar sau excepțional ale universității care le dispune, și care prevede, ca limită unică a recurgerii la mai multe raporturi de muncă pe durată determinată cu aceeași persoană, doar durata de cel mult 12 ani, chiar cu întrerupere?

                  2)

                  Clauza 5 din acordul-cadru, menționată anterior, coroborată cu considerentele (6) și (7) ale directivei și cu clauza 4 din acordul-cadru menționat, citată anterior, precum și în lumina efectului util al dreptului Uniunii Europene, se opune unei reglementări naționale (în speță articolul 24 și articolul 29 alineatul 1 din Legea 240/2010) care acordă universităților posibilitatea să recruteze exclusiv cercetători pe durată determinată, fără a condiționa decizia în acest sens de existența unor nevoi cu caracter temporar sau excepțional și fără a prevedea vreo limită, prin încheierea de contracte de muncă pe durată determinată succesive pe termen potențial nelimitat pentru a răspunde nevoilor obișnuite care țin de activitățile didactice și de cercetare ale universităților respective?

                  3)

                  Clauza 4 din același acord-cadru se opune unei reglementări naționale precum articolul 20 alineatul 1 din Decretul legislativ nr. 75/2017 (astfel cum a fost interpretat prin Circulara ministerială nr. 3/2017, citată anterior), care, deși recunoaște posibilitatea de definitivare a cercetătorilor pe durată determinată din cadrul instituțiilor publice de cercetare – însă numai dacă au efectuat cel puțin trei ani de serviciu până la 31 decembrie 2017 –, nu permite această posibilitate în favoarea cercetătorilor universitari pe durată determinată pentru simplul motiv că articolul 22 alineatul 16 din Decretul legislativ nr. 75/2017 a inclus raporturile de muncă ale acestora, deși întemeiate potrivit legii pe un contract de muncă subordonată, în „regimul de drept public”, în pofida faptului că articolul 22 alineatul 9 din Legea 240/2010 supune cercetătorii din cadrul instituțiilor de cercetare și al universităților aceleiași reguli privind durata maximă pe care o pot avea raporturile pe durată determinată instituite, sub forma contractelor menționate la articolul 24 din aceeași lege sau a indemnizațiilor de cercetare prevăzute la același articol 22, cu universitățile și instituțiile de cercetare?

                  4)

                  Principiile echivalenței și efectivității și principiul efectului util al dreptului Uniunii Europene, în ceea ce privește acordul-cadru citat anterior, precum și principiul nediscriminării prevăzut în clauza 4 din acest acord-cadru se opun unei reglementări naționale [articolul 24 alineatul 3 litera a) din Legea 240/2010 și articolul 29 alineatul 2 litera d) și articolul 29 alineatul 4 din Decretul legislativ nr. 81/2015] care, chiar în prezența unei reglementări aplicabile tuturor lucrătorilor publici și privați, cuprinsă în cele din urmă în același Decret nr. 81, și care prevede (începând cu anul 2018) durata maximă de 24 de luni (inclusiv prelungirile și reînnoirile) a unui raport de muncă pe durată determinată și condiționează utilizarea acestui tip de raporturi în administrația publică de existența unor „nevoi cu caracter temporar și excepțional”, permite universităților să recruteze cercetători prin încheierea unui contract de muncă pe durată determinată de trei ani, care poate fi prelungit cu doi ani în cazul unei evaluări pozitive a activităților didactice și de cercetare desfășurate în perioada trienală respectivă, fără a condiționa nici încheierea primului contract, nici prelungirea acestuia de existența unor astfel de nevoi cu caracter temporar sau excepțional ale universității, permițându-i chiar să încheie, la finalul perioadei de cinci ani, cu aceeași persoană sau cu alte persoane, încă un contract pe durată determinată de același tip, pentru a răspunde acelorași nevoi care țin de activitățile didactice și de cercetare legate de contractul anterior?

                  5)

                  Clauza 5 din acordul-cadru citat anterior se opune, inclusiv în lumina principiilor efectivității și echivalenței și a clauzei 4 menționate mai sus, ca o reglementare națională [articolul 29 alineatul 2 litera d) și articolul 29 alineatul 4 din Decretul legislativ nr. 81/2015 și articolul 36 alineatele 2 și 5 din Decretul legislativ nr. 165/2001] să înlăture posibilitatea cercetătorilor universitari angajați cu contract pe durată determinată de trei ani și care poate fi prelungit cu alți doi ani [în temeiul articolului 24 alineatul 3 litera a) din Legea 240/2010, citat anterior] de a institui ulterior un raport de muncă pe durată nedeterminată, în lipsa altor măsuri în dreptul italian susceptibile să prevină și să sancționeze abuzurile în utilizarea de către universități a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive?

         (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza C-488/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polonia) la 2 octombrie 2020 – Delfarma Sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polonia) la 2 octombrie 2020 – Delfarma Sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
      (Cauza C-488/20)
      (2021/C 19/20)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Delfarma Sp. z o.o.

         Pârât: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 34 TFUE se opune unei reglementări naționale potrivit căreia autorizația de import paralel expiră după un an de la expirarea autorizației de introducere pe piață a medicamentului de referință?

                  2)

                  În lumina articolelor 34 și 36 TFUE, o autoritate națională poate adopta o decizie cu caracter declarativ prin care se constată expirarea de plin drept a autorizației de introducere pe piață a unui medicament în cadrul unui import paralel numai ca urmare a curgerii unui termen stabilit prin lege, calculat de la data expirării autorizației de introducere pe piață a medicamentului de referință, fără a fi examinate motivele expirării autorizației privind acest medicament și celelalte condiții, prevăzute la articolul 36 TFUE, referitoare la protecția vieții și a sănătății persoanelor?

                  3)

                  Pentru adoptarea unei decizii cu caracter declarativ prin care se constată expirarea autorizației de introducere pe piață a unui medicament în cadrul unui import paralel este suficientă scutirea importatorilor paraleli de obligația de a prezenta rapoarte periodice privind siguranța, având drept efect lipsa deținerii de către autoritate a datelor actualizate ale raportului beneficiu-risc din punctul de vedere al farmacovigilenței?


title: Cauza C-500/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 6 octombrie 2020 – ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft/Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 6 octombrie 2020 – ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft/Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH
      (Cauza C-500/20)
      (2021/C 19/21)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft

         Intimată: Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Curtea de Justiție a Uniunii Europene este competentă pentru interpretarea Regulilor uniforme privind utilizarea infrastructurii în traficul internațional feroviar (CUI; Apendicele E la Convenția privind transporturile internaționale feroviare [COTIF (1)])?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                  Articolul 8 alineatul 1 litera b) CUI trebuie interpretat în sensul că răspunderea gestionarului pentru pagube materiale, care face obiectul acestei dispoziții, include și costurile suportate de transportator ca urmare a faptului că datorită pagubelor suferite de locomotivele sale este nevoit să închirieze alte locomotive de înlocuire?

                  3)

                  În cazul unui răspunsul afirmativ la prima întrebare și al unui răspuns negativ la a doua întrebare:
                  Articolul 4 și articolul 19 alineatul 1 CUI trebuie interpretate în sensul că părțile contractuale își pot extinde efectiv răspunderea printr-o trimitere generală la legislația națională, dacă în urma acestei trimiteri se extinde sfera răspunderii, însă – prin derogare de la răspunderea obiectivă prevăzută de CUI – condiția pentru răspundere este existența unei culpe?

         (1)  2013/103/EU: Decizia Consiliului din 16 iunie 2011 privind semnarea și încheierea Acordului între Uniunea Europeană și Organizația Interguvernamentală pentru Transporturile Internaționale Feroviare privind aderarea Uniunii Europene la Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius din 3 iunie 1999 (JO 2013, L 51, p. 1) (JO 2013, L 51, p. 1).


title: Cauza C-514/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 13 octombrie 2020 – DS/Koch Personaldienstleistungen GmbH

text:
               18.1.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 13 octombrie 2020 – DS/Koch Personaldienstleistungen GmbH
      (Cauza C-514/20)
      (2021/C 19/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurent: DS

         Intimată: Koch Personaldienstleistungen GmbH

         Întrebarea preliminară

      Articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 7 din Directiva 2003/88/CE (1) se opun unei reglementări dintr-o convenție colectivă care, pentru a calcula dacă și pentru câte ore un lucrător are dreptul la prime pentru ore suplimentare, ia în considerare numai orele lucrate în mod efectiv, iar nu și orele în care lucrătorul beneficiază de concediul anual plătit minim?

         (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).