title: Cauza C-251/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 2 mai 2016 – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosman

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 2 mai 2016 – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosman
   (Cauza C-251/16)
   (2016/C 243/24)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston

      Pârât: T. G. Brosman

      Întrebările preliminare

               1.

               Principiul abuzului de drept, astfel cum a fost recunoscut în Hotărârea Curţii [de Justiţie a Uniunii Europene din 21 februarie 2006,] [Halifax şi alţii/Commissioners of Customs and Excise, C-255/02, EU:C:2006:121] ca fiind aplicabil în sfera TVA-ului, are efect direct împotriva unei persoane în lipsa unei măsuri naţionale, legislative sau judiciare, de punere în aplicare a principiului respectiv, în împrejurări în care, precum în cazul de faţă, redefinirea operaţiunilor anterioare vânzării şi a operaţiunilor de vânzare către cumpărătorul final (denumite în continuare împreună „operaţiunile recurenţilor”), după cum susţin [Revenue] Commissioners, ar genera o obligaţie de plată a TVA-ului de către recurenţi, în cazul în care, la aplicarea corespunzătoare a dispoziţiilor legislaţiei naţionale aflate în vigoare la data faptelor în privinţa operaţiunilor recurenţilor, o asemenea obligaţie nu a apărut?

               2.

               Dacă răspunsul la prima întrebare este că principiul abuzului de drept are efect direct împotriva unei persoane, chiar şi în lipsa unei măsuri naţionale, legislative sau judiciare, de punere în aplicare a principiului respectiv, principiul era suficient de clar şi precis pentru a se aplica în privinţa operaţiunilor recurenţilor, care au fost realizate înainte de pronunţarea de către Curte a Hotărârii Halifax [şi alţii/Commissioners of Customs and Excise] şi, în special, având în vedere principiul securităţii juridice şi protecţiei încrederii legitime a recurenţilor?

               3.

               Dacă principiul abuzului de drept se aplică în cazul operaţiunilor recurenţilor, astfel încât ele trebuie să fie redefinite -

                           (a)

                           care este mecanismul juridic prin intermediul căruia se calculează şi se colectează TVA-ul datorat pentru operaţiunile recurenţilor, dat fiind că acesta nu este datorat şi nu poate fi calculat sau colectat în conformitate cu dreptul naţional şi

                           (b)

                           cum trebuie să impună instanţele naţionale asemenea obligaţii?

               4.

               Atunci când stabileşte dacă scopul esenţial al operaţiunilor recurenţilor a fost obţinerea unui avantaj fiscal, instanţa naţională trebuie să analizeze operaţiunile anterioare vânzării (care s-a constatat că au fost realizate doar pentru motive de ordin fiscal) în mod izolat sau trebuie să fie analizat scopul operaţiunilor recurenţilor în întregul lor?

               5.

               Articolul 4 alineatul (9) din [Value Added Tax] Act (Legea [privind taxa pe valoarea adăugată]) trebuie să fie considerat ca fiind o reglementare naţională de punere în aplicare a [celei de A șasea directive (1)], în pofida faptului că este incompatibil cu dispoziţia avută în vedere la articolul 4 alineatul (3) din A șasea directivă, a cărei aplicare corespunzătoare impune ca, în ceea ce priveşte livrarea înainte de prima ocupare a proprietăţilor, recurenţii să fie consideraţi persoane impozabile, în pofida faptului că a existat un act de dispoziţie anterior care a fost supus TVA-ului?

               6.

               Dacă articolul 4 alineatul (9) este incompatibil cu A șasea directivă, prin invocarea acestei subsecţiuni, recurenţii sunt implicaţi într-un abuz de drept care contravine principiilor recunoscute în hotărârea pronunţată de Curte în cauza Halifax [şi alţii/Commissioners of Customs and Excise]?

               7.

               În subsidiar, dacă articolul 4 alineatul (9) nu este incompatibil cu A șasea directivă, recurenţii au obţinut un avantaj fiscal care contravine scopului directivei şi/sau al articolului 4?

               8.

               Dacă articolul 4 alineatul (9) nu este considerat ca fiind o dispoziţie care pune în aplicare A șasea directivă, principiul abuzului de drept, astfel cum a fost stabilit prin Hotărârea pronunţată de Curte în cauza Halifax [şi alţii/Commissioners of Customs and Excise], se aplică totuşi operaţiunilor în discuţie în funcţie de criteriile precizate de Curte în Hotărârea Halifax [şi alţii/Commissioners of Customs and Excise]?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza T-28/11: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Koninklijke Luchtvaart Maatschappij/Comisia [„Concurență — Înțelegeri — Piața serviciilor de transport aerian de mărfuri — Acorduri și practici concertate cu privire la mai multe elemente ale prețurilor și serviciilor de transport aerian de mărfuri (introducerea unor suprataxe de carburant și a unor suprataxelor de securitate, refuzul de a plăti un comision pe suprataxe) — Articolul 101 TFUE, articolul 53 al Acordului privind SEE și articolul 8 din Acordul dintre Comunitate și Elveția privind transportul aerian — Obligația de motivare”]

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/30

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Koninklijke Luchtvaart Maatschappij/Comisia
   (Cauza T-28/11) (1)

   ([„Concurență - Înțelegeri - Piața serviciilor de transport aerian de mărfuri - Acorduri și practici concertate cu privire la mai multe elemente ale prețurilor și serviciilor de transport aerian de mărfuri (introducerea unor suprataxe de carburant și a unor suprataxelor de securitate, refuzul de a plăti un comision pe suprataxe) - Articolul 101 TFUE, articolul 53 al Acordului privind SEE și articolul 8 din Acordul dintre Comunitate și Elveția privind transportul aerian - Obligația de motivare”])
   (2016/C 048/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (Amstelveen, Țările de Jos) (reprezentant: M. Smeets, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial S. Noë, N. von Lingen și C. Giolito, ulterior S. Noë, C. Giolito și A. Dawes, agenți, asistați de B. Doherty, barrister)

      Obiectul

   Cerere prin care se urmărește, cu titlu principal, anularea Deciziei C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri) în măsura în care o privește pe reclamantă și, cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului amenzii aplicate acesteia

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri) în măsura în care privește Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Koninklijke Luchtvaart Maatschappij.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauza T-116/09: Acțiune introdusă la 24 martie 2009 — Whirlpool Europe/Comisia

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/42

         Acțiune introdusă la 24 martie 2009 — Whirlpool Europe/Comisia
   (Cauza T-116/09)
   2009/C 113/85
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Whirlpool Europe BV (Breda, Țările de Jos) (reprezentant: F. Tuytschaever, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei atacate în întregime deoarece nu sunt îndeplinite una sau mai multe dintre condițiile (cumulative) prevăzute de Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate sau, în orice caz, deoarece Comisia nu a stabilit corespunzător cerințelor legale, că fiecare dintre aceste condiții este îndeplinită;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei în întregime în temeiul neîndeplinirii obligației de motivare prevăzute de articolul 253 CE;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2008) 5995 final a Comisiei din 21 octombrie 2008, prin care a fost declarat compatibil cu piața comună ajutorul pentru restructurare pe care autoritățile franceze intenționează să îl pună în executare în favoarea întreprinderii FagorBrandt, sub rezerva respectării anumitor condiții [ajutorul de stat C 44/2007 (ex N 460/2007)]. Reclamanta este o întreprindere concurentă a celei beneficiare a ajutorului și a participat la procedura de investigare care a condus la adoptarea deciziei atacate.
   Motivele și principalele argumente expuse de reclamantă sunt identice sau similare celor expuse în cauza T-115/09, Electrolux/Comisia.


title: Cauza T-574/15: Hotărârea Tribunalului din 28 septembrie 2016 – Kozmetika Afrodita/EUIPO – Núñez Martín și Machado Montesinos (KOZMeTIKA AFRODITA) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene KOZMeTIKA AFRODITA — Mărci naționale verbală anterioară EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL și figurativă anterioară AFRODITA MYSTIC MUSK OIL — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/43

         Hotărârea Tribunalului din 28 septembrie 2016 – Kozmetika Afrodita/EUIPO – Núñez Martín și Machado Montesinos (KOZMeTIKA AFRODITA)
   (Cauza T-574/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene KOZMeTIKA AFRODITA - Mărci naționale verbală anterioară EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL și figurativă anterioară AFRODITA MYSTIC MUSK OIL - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 419/56)
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Kozmetika Afrodita d.o.o. (Rogaška Slatina, Slovenia) (reprezentant: B. Grešak, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Rajh, agent)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, interveniente la Tribunal: Núñez Martín (Madrid, Spania) și Carmen Guillermina Machado (Madrid)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 28 iulie 2015 (cauza R 2577/2014--4) privind o procedură de opoziție între domnul Núñez Martín și doamna Machado Montesinos, pe de o parte, și Kozmetika Afrodita, pe de altă parte

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Kozmetika Afrodita d.o.o. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 406, 7.12.2015.


title: Cauza C-117/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 4 martie 2011 — Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 4 martie 2011 — Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-117/11)
   2011/C 145/20
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd

      Pârâtă: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Întrebările preliminare

               1.

               Ce factori specifici trebuie să ia în considerare instanța de trimitere atunci când stabilește dacă, în împrejurări precum cele din prezenta cauză, o persoană impozabilă furnizează o prestație impozabilă unică de servicii de parcare sau două prestații separate, una de parcare și cealaltă de transport de pasageri? În special:

                           (a)

                           Prezenta cauză intră sub incidența motivării adoptate de Curtea de Justiție în Hotărârea din 25 februarie 1999, CPP (C-349/96, Rec., p. I-973) și în Hotărârea du 27 octombrie 2005, Levob Verzekeringen și OV Bank (C-41/04, Rec., p. I-9433) ? În special, serviciile de transport în cauză pot fi considerate accesorii serviciilor de parcare sau atât de strâns legate de acestea încât formează, în mod obiectiv, o singură prestație economică indivizibilă, a cărei descompunere ar avea un caracter artificial?

                           (b)

                           Pentru a examina întrebarea 1 litera a), în ce măsură trebuie să ia în considerare instanța de trimitere costurile pentru furnizarea de servicii de transport, în raport cu serviciilor de parcare, potrivit punctelor 24–26 din Hotărârea din 22 octombrie 1998, Madgett și Baldwin (C-308/96 și C-94/97, Rec., p. I-6229), atunci când apreciază dacă serviciile de transport au sau nu au un caracter accesoriu față de serviciile de parcare?

                           (c)

                           În lumina Hotărârii Curții din 11 iunie 2009, RLRE Tellmer Property (C-572/07, Rec., p. I-4983) Tellmer, în special a punctelor 21–24 din aceasta, instanța de trimitere ar trebui să ia în considerare atunci când răspunde la întrebarea 1 litera a) faptul că elementul reprezentat de prestarea de servicii de transport poate fi (dar nu este de fapt) furnizat într-o varietate de moduri (de exemplu, persoana impozabilă poate să furnizeze aceste servicii de transport prin intermediul unui furnizor terț care facturează persoana impozabilă sau poate utiliza un furnizor terț care contractează direct cu clientul și percepe un tarif separat pentru serviciile de transport) și în ce măsură (dacă este cazul) este relevant dacă acest contract acordă sau nu acordă clientului dreptul de a alege între diferitele modalități în care poate fi furnizat elementul transport?

               2.

               Atunci când instanța de trimitere analizează dacă este vorba despre o prestație economică unică și indivizibilă pentru a răspunde la întrebarea 1 litera a), în ce măsură ar trebui să ia în considerare principiul neutralității fiscale? În special:

                           (a)

                           Răspunsul este influențat de faptul dacă persoana impozabilă furnizează sau nu furnizează separat și servicii de parcare sau servicii de transport către alte grupuri de consumatori?

                           (b)

                           Răspunsul este influențat de regimul pe care îl au potrivit legislației naționale alte servicii de transport către și de la aeroporturi, care nu sunt furnizate de prestatorii serviciilor de parcare?

                           (c)

                           Răspunsul este influențat de faptul dacă alte cazuri de furnizare de către persoane impozabile a unor servicii de parcare și de transport (care nu implică transportul către și de la aeroport) sunt considerate sau nu sunt considerate potrivit legislației naționale drept două prestații distincte, dintre care una este impozabilă și cealaltă beneficiază de regimul taxei zero?

                           (d)

                           Răspunsul este influențat de faptul dacă persoana impozabilă poate sau nu poate să demonstreze că serviciile pe care le furnizează sunt în concurență cu alte servicii similare care implică atât elementul reprezentat de prestarea serviciilor de parcare, cât și elementul reprezentat din prestarea serviciilor de transport, indiferent dacă acestea sunt furnizate de același furnizor sau de doi furnizori separați? În special, răspunsul este influențat de faptul dacă persoana impozabilă poate să demonstreze că acei consumatori care doresc să își folosească automobilele personale pentru a parcurge o parte din călătoria înspre aeroport pot să obțină servicii de parcare și de transport către aeroport de la furnizori individuali și separați, de exemplu parcând într–o locație aflată în apropierea stației de tren și folosind transportul cu trenul din acea locație până la aeroport sau parcând într–o locație aflată în apropierea aeroportului și folosind un alt mijloc public de transport către aeroport?

                           (e)

                           Cum trebuie să ia în considerare instanța de trimitere concluziile Curții pronunțate în Hotărârea din 6 mai 2010, Comisia/Franța (C-94/09, nepublicată încă în Repertoriu) privind principiul neutralității fiscale și serviciile de transport în această cauză?

               3.

               Dreptul comunitar și, în special, principiul neutralității fiscale, se opune unei dispoziții de drept intern care exclude aplicarea regimului taxei zero la servicii de transport între aeroport și o parcare auto în cazul în care persoana care furnizează elementul reprezentat de prestarea serviciilor de transport este aceeași persoană care furnizează și elementul reprezentat de prestarea serviciilor de parcare sau în cazul în care cele două persoane sunt în legătură una cu cealaltă?


title: Cauza T-529/13: Acțiune introdusă la 27 septembrie 2013 — Izsák și Dabis/Comisia

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/21

         Acțiune introdusă la 27 septembrie 2013 — Izsák și Dabis/Comisia
   (Cauza T-529/13)
   2014/C 24/38
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamanți: Balázs-Árpád Izsák (Târgu Mureș, România) și Attila Dabis (Budapesta, Republica Maghiară) (reprezentant: J.Tordáné Petneházy, avocată)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei C(2013) 4975 final a Comisiei din 25 iulie 2013 de respingere a cererii de înregistrare a inițiativei cetățenești intitulate „Politica de coeziune pentru egalitatea regiunilor și pentru sustenabilitatea culturilor regionale”;

               —

               obligarea Comisiei să înregistreze inițiativa menționată și să adopte orice altă măsură impusă de lege;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă următoarele motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 211/2011 (1)

               În cadrul primului motiv, reclamanții susțin că inițiativa cetățenească formulată îndeplinește toate cerințele necesare pentru înregistrare. În plus, potrivit acestora, ar fi neîntemeiată afirmația Comisiei potrivit căreia inițiativa cetățenească propusă este vădit în afara domeniului de competență al Comisiei pentru a prezenta o propunere privind un act juridic al Uniunii în vederea aplicării tratatelor. Potrivit reclamanților, inițiativa formula o propunere cuprinsă în domeniul de competență stabilit la articolul 4 litera (c) TFUE (coeziunea economică, socială și teritorială).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 174 al treilea paragraf TFUE
               În cadrul acestui motiv, reclamanții susțin că seria de dezavantaje enumerate la articolul 174 al treilea paragraf TFUE în temeiul cărora trebuie să se acorde o atenție specială unei regiuni nu este exhaustivă, spre deosebire de cele afirmate de Comisie, ci enunțiativă.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 174 TFUE și a Regulamentului (CE) nr. 1059/2003 (2)

               Reclamanții consideră în plus că regiunile care prezintă particularități naționale, lingvistice și culturale aparțin în orice caz categoriei „regiunilor afectate” menționate la articolul 174 TFUE, cărora le este aplicabilă politica de coeziune a Uniunii, întrucât, în temeiul dreptului derivat al Uniunii, cultura este un factor important de coeziune teritorială, socială și economică. În opinia acestora, afirmația este confirmată de articolul 3 alineatul (5) și de considerentul (10) al Regulamentului nr. 1059/2003.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) al Regulamentului nr. 211/2011 și a articolului 167 TFUE
               Reclamanții susțin că promotorii inițiativei nu sunt obligați să indice temeiul juridic al inițiativei legislative, astfel cum afirmă Comisia, ci că, în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 211/2011, trebuie să indice dispozițiile tratatelor care, în opinia organizatorilor, sunt legate de acțiunea propusă. Pe de altă parte, în temeiul articolului 167 TFUE, Uniunea contribuie la înflorirea culturilor statelor membre, respectând diversitatea regională și culturală.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 19 alineatul (1) TFUE
               Potrivit reclamanților, Comisia afirmă în mod nejustificat în decizia atacată că, deși instituțiile Uniunii sunt obligate să respecte diversitatea culturală și lingvistică și să nu discrimineze minoritățile, aceste dispoziții nu constituie un temei juridic al vreunei acțiuni a instituțiilor. Reclamanții susțin, în special, că afirmația Comisiei este contrară articolului 19 alineatul (1) TFUE.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 174 al doilea paragraf TFUE
               Potrivit reclamanților, Comisia interpretează eronat inițiativa atunci când afirmă că nu se poate considera că ameliorarea situației minorităților naționale contribuie la reducerea decalajelor dintre nivelurile de dezvoltare a diferitelor regiuni și a rămânerii în urmă a unor regiuni, după cum se prevede la articolul 174 al doilea paragraf TFUE. Reclamanții susțin că promotorii inițiativei nu au propus ameliorarea situației minorităților naționale, ci mai degrabă că nu se poate utiliza politica de coeziune a Uniunii în vederea eliminării sau a reducerii caracteristicilor naționale, lingvistice și culturale ale acestor regiuni, și că nu se pot transforma mijloacele și obiectivele economice ale Uniunii în instrumente, chiar indirecte, ale politicii împotriva minorităților.

      (1)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 privind inițiativa cetățenească (JO L 65, p. 1).

      (2)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 26 mai 2003 privind instituirea unui nomenclator comun al unităților teritoriale de statistică (NUTS) (JO L 154, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 101).


title: Cauza C-315/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Højesteret (Danemarca) la 29 iunie 2012 — Metro Cash & Carry Danmark ApS/Skatteministeriet

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Højesteret (Danemarca) la 29 iunie 2012 — Metro Cash & Carry Danmark ApS/Skatteministeriet
   (Cauza C-315/12)
   2012/C 258/20
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Højesteret

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Metro Cash & Carry Danmark ApS

      Pârâtă: Skatteministeriet

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 92/12 (1) și Regulamentul nr. 3649/92 (2) trebuie interpretate în sensul că un comerciant dintr-un stat membru care, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, vinde produse supuse accizei care au fost eliberate pentru consum în statul membru respectiv și care sunt livrate la locul de desfășurare a activității economice a vânzătorului unui cumpărător rezident într-un alt stat membru, fără ca vânzătorul să contribuie la asigurarea sau la organizarea transportului, are obligația de a verifica (i) dacă achiziția produselor supuse accizei este realizată în vederea importului lor în acest al doilea stat membru și (ii) dacă produsele respective sunt importate pentru uz privat sau pentru uz comercial?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în momentul vânzării produselor supuse accizei în împrejurări precum cele din acțiunea principală, comerciantul este obligat să aplice, atunci când realizează verificările menționate, regulile de prezumție referitoare la intenția cumpărătorului cu privire la produsele achiziționate?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, Directiva 92/12 și Regulamentul nr. 3649/92 trebuie interpretate în sensul că un vânzător, precum cel menționat în cadrul primei întrebări, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, trebuie să respingă oferta unui cumpărător de a achiziționa produse supuse accizei în cazul în care cumpărătorul respectiv nu prezintă exemplarul 1 al documentului de însoțire simplificat prevăzut la articolul 4 din Regulamentul nr. 3649/92, dacă acesta efectuează achiziția pentru a utiliza produsele accizabile în scopuri comerciale în țara sa de origine? Răspunsul la această întrebare este de asemenea necesar în cazul în care trebuie să se aplice regulile de prezumție la care se face trimitere în cadrul celei de a doua întrebări.

               4.

               Intrarea în vigoare a Directivei 2008/118 (3) și abrogarea Directivei 92/12 determină modificarea situației juridice în ceea ce privește implicațiile Directivei 92/12 asupra răspunsurilor la primele trei întrebări?

               5.

               Expresia „produse achiziționate de persoane particulare pentru uz propriu” de la articolul 8 din Directiva 92/12 — în prezent articolul 32 alineatul (1) din Directiva 2008/118 — trebuie interpretată în sensul că include sau poate să includă achiziția de produse supuse accizei în împrejurări precum cele din acțiunea principală? În cazul unui răspuns negativ la această întrebare, achizițiile menționate trebuie să intre sub incidența articolului 7 din Directiva 92/12 și/sau a articolului 33 din Directiva 2008/118?

      (1)  Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO L 76, p. 1, Ediție specială 09/vol. 1, p. 129).

      (2)  Regulamentului (CEE) nr. 3649/92 al Comisiei din 17 decembrie 1992 privind documentul de însoțire simplificat pentru circulația intracomunitară a produselor supuse accizelor și care au fost eliberate pentru consum în statul membru de expediere (JO L 369, p. 17, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 162).

      (3)  Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (JO L 9, p. 12).


title: Cauza T-776/14: Acțiune introdusă la 24 noiembrie 2014 – Red Lemon/OAPI – Lidl Stiftung (ABTRONICX2)

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/55

         Acțiune introdusă la 24 noiembrie 2014 – Red Lemon/OAPI – Lidl Stiftung (ABTRONICX2)
   (Cauza T-776/14)
   (2015/C 046/71)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Red Lemon Inc. (Hong Kong, China) (reprezentanți: T. Wieland și S. Müller, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementul verbal „ABTRONICX2” – cererea de înregistrare nr. 8 534 943

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 4 septembrie 2014 în cauza R 2078/2013-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și trimiterea opoziției în fața OAPI;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-570/14: Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Laverana/OAPI (BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/35

         Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Laverana/OAPI (BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG)
   (Cauza T-570/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 354/41)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Germania) (reprezentanți: J. Wachinger, M. Zöbisch și D. Chatterjee, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Obiectul

   Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 27 mai 2014 (cauza R 124/2014-4), privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ BIO MIT PFLANZENFLUID AUS EIGENER HERSTELLUNG ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Obligă Laverana GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 361, 13.10.2014.


title: Cauza T-830/14: Acțiune introdusă la 29 decembrie 2015 – Farahat/Consiliul

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/22

         Acțiune introdusă la 29 decembrie 2015 – Farahat/Consiliul
   (Cauza T-830/14)
   (2015/C 096/28)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Mohamed Farahat (Cairo, Egipt) (reprezentanți: P. Saini, QC, B. Kennelly, barrister, și N. Sheikh, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare 2014/730/PESC a Consiliului din 20 octombrie 2014 (1) privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1105/2014 al Consiliului din 20 octombrie 2014 (2) privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care se aplică reclamantului și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe neprecizarea de către Consiliu a motivului includerii în anexa la decizie și la regulament. Reclamantul susține că:

                           —

                           Consiliul afirmă că reclamantul este vicepreședintele responsabil de domeniile financiar și administrativ al societății Tri Ocean Energy și că, având în vedere funcția sa, răspunde de activitățile entității respective constând în furnizarea de petrol regimului,

                           —

                           nu există nicio dovadă în sprijinul acestei afirmații, iar Consiliul nu a adus nicio probă.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a dreptului la apărare și a dreptului la protecție judiciară efectivă ale reclamantului, având în vedere că măsurile atacate au fost adoptate în lipsa garanțiilor procedurale care urmăresc să asigure că reclamantul a primit o expunere completă a motivelor și în lipsa unei garanții că reclamantul este ascultat în mod adecvat.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe nemotivarea suficientă de către Consiliu a deciziei sale de includere a reclamantului în anexa menționată. Reclamantul susține că motivul invocat este insuficient pentru a-i permite să conteste în mod eficient afirmațiile făcute împotriva sa, ori pentru a permite unei instanțe să-și exercite controlul de legalitate asupra deciziei atacate.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a drepturilor fundamentale ale reclamantului privind proprietatea și reputația. În opinia reclamantului, Consiliul nu a demonstrat că atingerea semnificativă adusă drepturilor de proprietate ale reclamantului este justificată și proporțională.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe comiterea de către Consiliu a unei erori vădite de apreciere prin includerea reclamantului pe listă. Reclamantul pretinde că:

                           —

                           nu există nicio informație sau dovadă care să confirme că Tri Ocean Energy a acordat în realitate vreun sprijin regimului sirian,

                           —

                           nu există nicio informație sau dovadă care să sugereze că reclamantul este răspunzător, doar în virtutea rolului său în cadrul Tri Ocean Energy, de pretinsele acțiuni ale acesteia.

      (1)  Decizia de punere în aplicare 2014/730/PESC a Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2014, L 301, p. 36)

      (2)  Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1105/2014 al Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2014, L 301, p. 7)


title: Cauza T-422/16: Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – sheepworld/EUIPO (Beste Mama)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/45

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – sheepworld/EUIPO (Beste Mama)
   (Cauza T-422/16)
   (2016/C 343/61)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: sheepworld AG (Ursensollen, Germania) (reprezentant: S. von Rüden, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „Beste Oma” – cererea de înregistrare nr. 14 169 304

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 13 mai 2016 în cauza R 95/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața camerei de recurs și a celor aferente prezentei proceduri.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-193/08 P: Recurs introdus la 21 mai 2008 de Carina Skareby împotriva Hotărârii pronunțate la 6 mai 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-46/06, Skareby/Comisia Comunităților Europene

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/26

         Recurs introdus la 21 mai 2008 de Carina Skareby împotriva Hotărârii pronunțate la 6 mai 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-46/06, Skareby/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-193/08 P)
   (2008/C 197/47)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Carina Skareby (Leuven, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate la 6 mai 2008 de Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene în cauza F-46/06;

               —

               admiterea concluziilor în anulare și în despăgubire formulate de recurentă la Tribunalul Funcției Publice;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezentul recurs, recurenta solicită anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (TFP) din 6 mai 2008, pronunțată în cauza Skareby/Comisia, F-46/06, prin care s-a respins acțiunea prin care recurenta a solicitat, pe de o parte, anularea raportului de evoluție a carierei acesteia pentru anul 2004 și, pe de altă parte, o cerere de despăgubiri.
   În susținerea recursului său, recurenta invocă două motive întemeiate pe erori vădite de apreciere (punctele 66, 98 și 113 din hotărârea atacată) și pe denaturarea unui element de probă (punctul 68).


title: Cauza T-176/11: Acțiune introdusă la 14 martie 2011 — Carbunión/Consiliul

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/26

         Acțiune introdusă la 14 martie 2011 — Carbunión/Consiliul
   (Cauza T-176/11)
   2011/C 152/47
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (Madrid, Spania) (reprezentanți: K. Desai, Solicitor, S. Cisnal de Ugarte și M. Peristeraki, lawyers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că acțiunea în anulare este admisibilă;

               —

               constatarea faptului că acțiunea în anulare este fondată și în consecință, anularea articolului 3 alineatul (1) literele (a), (b) și (f) și a articolului 3 alineatul (3) din Decizia 2010/787/UE a Consiliului din 10 decembrie 2010 privind ajutorul de stat pentru facilitarea închiderii minelor de cărbune necompetitive (1);

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe erori manifeste de apreciere a faptelor pertinente, întrucât pârâtul și-a întemeiat decizia atacată pe următoarele constatări:

                           —

                           contribuția cărbunelui la aprovizionarea cu energie a Uniunii Europene este restrânsă;

                           —

                           închiderea minelor necompetitive și renunțarea la producția de cărbune în Uniune vor încuraja sursele regenerabile de energie;

                           —

                           în perspectivă, producția de cărbune în Uniune și în special cea din Spania nu vor deveni competitive până în anul 2018.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe lipsa motivării, întrucât Consiliul:

                           —

                           nu a luat în considerare numeroasele dovezi și argumente care i-au fost prezentate în cursul procedurii pregătitoare de alte instituții și persoane interesate și care demonstrează importanța industriei cărbunelui din Uniune pentru securitatea aprovizionării cu energie în Uniune;

                           —

                           nu a arătat motivele care l-au determinat (i) să se îndepărteze de cadrul și respectiv, de politicile privind ajutoarele de stat instituite prin Regulamentul din 2002 privind cărbunele (2), act întemeiat pe considerații legate de securitatea aprovizionării cu energie, și (ii) să adopte în schimb decizia atacată, exclusiv pe baza unor considerații referitoare la competitivitate.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice și a principiului încrederii legitime, întrucât decizia atacată:

                           —

                           constituie o modificare drastică și neașteptată a poziției Uniunii față de sectorul producției interne a cărbunelui din Uniune și în special din Spania;

                           —

                           încalcă principiul încrederii legitime, întrucât nu prevede o perioadă de tranziție care să permită reclamantei să se adapteze la această modificare importantă a politicii în discuție.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, întrucât decizia atacată impune restricții nejustificate și excesive privind funcționarea minelor interne de cărbune din Spania, care nu corespund obiectivelor Consiliului. Mai concret, în opinia reclamantei, măsurile adoptate prin decizia atacată nu răspund preocupărilor legate de mediu invocate de Consiliu, întrucât centralele electrice din Uniune vor continua să „ardă” cărbune importat. În realitate decizia atacată impune reclamantei sarcini excesiv de oneroase și care sunt complet străine de obiectivul protecției mediului. În plus, preocuparea arătată în decizie față de consecințele subvenționării cărbunelui din producția internă asupra concurenței este de asemenea exagerată.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe un abuz de putere, întrucât în această privință, reclamanta susține că efectele negative ale măsurilor adoptate prin decizia atacată asupra sectorului extracției de cărbune din Uniune fac ca acestea să nu corespundă scopurilor strategice și obiectivelor politicilor pe care Uniunea trebuie să le urmărească potrivit articolului 194 TFUE. Decizia atacată pune în pericol funcționarea adecvată a pieței energiei în Uniune, precum și securitatea aprovizionării cu energie în Uniune și în special în Spania. Prin urmare, Consiliul a abuzat de puterea sa atunci când a adoptat decizia atacată, care are ca scop eliminarea uneia din cele mai importante materii prime interne pentru asigurarea aprovizionării cu energie în Uniune.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament și a principiului nediscriminării. Potrivit reclamantei, decizia atacată discriminează producătorii interni de cărbune atât în raport cu importatorii de cărbune din Uniune, cât și în raport cu alte forme de energie.

               7.

               Al șaptelea motiv, bazat pe fundamentarea deciziei atacate pe un temei legal eronat. Reclamanta susține că decizia atacată se întemeiază doar pe articolul 107 alineatul (3) litera (e) TFUE, cu toate că ar fi trebuit să fie adoptată și în temeiul articolului 109 TFUE și potrivit procedurii stabilite prin acel articol.

      (1)  JO 2010 L 336, p. 24.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1407/2002 al Consiliului din 23 iulie 2002 privind ajutorul de stat pentru industria cărbunelui, JO 2002 L 205, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 124.


title: Cauza T-235/11: Hotărârea Tribunalului din 31 ianuarie 2013 — Spania/Comisia [ „Fondul de coeziune — Reducerea contribuției financiare acordate inițial de către fond pentru cinci proiecte privind crearea anumitor linii de rețea feroviară de mare viteză în Spania — Termenul de adoptare a unei decizii — Articolul H alineatul (2) din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 1164/94 — Articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1386/2002 — Livrări suplimentare — Lucrări sau servicii complementare — Noțiunea «împrejurare neprevăzută» — Articolul 20 alineatul (2) literele (e) și (f) din Directiva 93/38/CEE” ]

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/14

         Hotărârea Tribunalului din 31 ianuarie 2013 — Spania/Comisia
   (Cauza T-235/11) (1)

   (Fondul de coeziune - Reducerea contribuției financiare acordate inițial de către fond pentru cinci proiecte privind crearea anumitor linii de rețea feroviară de mare viteză în Spania - Termenul de adoptare a unei decizii - Articolul H alineatul (2) din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 1164/94 - Articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1386/2002 - Livrări suplimentare - Lucrări sau servicii complementare - Noțiunea «împrejurare neprevăzută» - Articolul 20 alineatul (2) literele (e) și (f) din Directiva 93/38/CEE)
   2013/C 79/25
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial M. Muñoz Pérez și N. Díaz Abad, ulterior N. Díaz Abad și A. Rubio González, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Adserá Ribera și D. Recchia, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare a Deciziei C(2011) 1023 final a Comisiei din 18 februarie 2011 de reducere a ajutorului Fondului de coeziune fazelor de proiect intitulate „Furnizare și asamblare de materiale feroviare pe linia de mare viteză Madrid-Zaragoza-Barcelona-frontiera franceză. Tronsonul Madrid Lleida” (CCI 1999.ES.16.C.PT.001), „Linia feroviară de mare viteză Madrid-Barcelona. Tronsonul Lleida-Martorell (Platforma, prima fază)” (CCI 2000.ES.16.C.PT.001), „Linia feroviară de mare viteză Madrid-Zaragoza-Barcelona-frontiera franceză. Acces spre noua gară din Zaragoza” (CCI 2000.ES.16.C.PT.003), „Linia feroviară de mare viteză Madrid-Barcelona-frontiera franceză. Tronsonul Lleida-Martorell. Subtronsonul X-A (Olérdola — Avinypnet del Penedés)” (CCI 2001.ES.16.C.PT.007), „Noua linie feroviară de mare viteză către Levante. Subtronsonul La Gineta–Albacete (Platforma)” (CCI 2004.ES.16.C.PT.014) și, în subsidiar, cerere de anulare în parte a aceleiași decizii în ceea ce privește rectificările aplicate de Comisie.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 186, 25.6.2011.


title: Cauza T-146/09 RENV: Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2016 – Parker Hannifin Manufacturing și Parker Hannifin/Comisia („Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a conductelor marine — Acorduri de stabilire a prețurilor, de împărțire a piețelor și schimburi de informații sensibile din punct de vedere comercial — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Principiul continuității economice — Principiul răspunderii personale — Amenzi — Circumstanțe agravante — Rol de conducător — Plafon de 10 % — Fond”)

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/17

         Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2016 – Parker Hannifin Manufacturing și Parker Hannifin/Comisia
   (Cauza T-146/09 RENV) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a conductelor marine - Acorduri de stabilire a prețurilor, de împărțire a piețelor și schimburi de informații sensibile din punct de vedere comercial - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Principiul continuității economice - Principiul răspunderii personale - Amenzi - Circumstanțe agravante - Rol de conducător - Plafon de 10 % - Fond”))
   (2016/C 314/23)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Parker Hannifin Manufacturing Srl, fostă Parker ITR Srl (Corsico, Italia) și Parker Hannifin Corp. (Mayfield Heights, Ohio, Statele Unite) (reprezentanți: B. Amory, F. Marchini Camia și É. Barbier de La Serre, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka, S. Noë și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se solicită anularea Deciziei C(2009) 428 final a Comisiei din 28 ianuarie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39406 – Conducte marine), în măsura în care această decizie le privește pe reclamante, și, cu titlu subsidiar, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se solicită anularea sau reducerea substanțială a cuantumului amenzii care le a fost aplicată prin decizia menționată

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 2 primul paragraf litera (e) din Decizia C(2009) 428 final din 28 ianuarie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39406 – Conducte marine) în măsura în care a fost aplicată o majorare de 30 % cuantumului amenzii care trebuie plătită în solidar de Parker Hannifin Corp. pentru circumstanța agravantă determinată de rolul de conducător avut de ITR SpA între 11 iunie 1999 și 30 septembrie 2001 și în măsura în care Comisia Europeană nu a calculat doar pe baza cifrei de afaceri a Parker ITR Srl plafonul de 10 % din cifra de afaceri prevăzut la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE], în ceea ce privește partea din amendă pentru care a fost instituită în sarcina Parker ITR răspunderea exclusivă pentru perioada anterioară datei de 1 ianuarie 2002.

               2)

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate Parker Hannifin Manufacturing Srl, fostă Parker ITR, la 19 945 728 de euro, cuantum din care Parker Hannifin răspunde în solidar pentru suma de 6 400 000 de euro.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               Parker Hannifin Manufacturing, Parker Hannifin și Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 141, 20.6.2009.


title: Cauza T-414/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 7 mai 2009 — NHL Enterprises/OAPI — Glory & Pompea (LA KINGS) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative LA KINGS — Marcă națională figurativă anterioară KING — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 ]

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/34

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 7 mai 2009 — NHL Enterprises/OAPI — Glory & Pompea (LA KINGS)
   (Cauza T-414/05) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative LA KINGS - Marcă națională figurativă anterioară KING - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”)
   2009/C 153/64
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: NHL Enterprises BV (Rijswijk, Tările de Jos) (reprezentanți: G. Llewelyn, solicitor, V. Barresi, avocat, ulterior M. Collins, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: J. Novais Gonçalves și D. Botis, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Glory & Pompea, SA (Mataró, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 6 iulie 2005 (cauza R 371/2003-4) privind procedura de opoziție între Glory & Pompea, SA și NHL Enterprises BV.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 6 iulie 2005 (cauza R 371/2003-4).

               2)

               Obligă OAPI la plata propriilor cheltuieli de judecată precum și a celor efectuate de NHL Enterprises BV.

      (1)  JO C 36, 11.2.2006.


title: Cauza T-194/06: Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2011 — SNIA/Comisia (Concurență — Înțelegeri — Peroxid de hidrogen și perborat de sodiu — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Absorbția unei societăți responsabile de încălcare — Dreptul la apărare — Concordanță între comunicarea privind obiecțiunile și decizia atacată — Obligația de motivare)

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/21

         Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2011 — SNIA/Comisia
   (Cauza T-194/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Peroxid de hidrogen și perborat de sodiu - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Absorbția unei societăți responsabile de încălcare - Dreptul la apărare - Concordanță între comunicarea privind obiecțiunile și decizia atacată - Obligația de motivare)
   2011/C 226/41
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: SNIA SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: A. Santa Maria, B. Biscaretti di Ruffia și E. Gambaro, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial V. Di Bucci și F. Amato, ulterior V. Di Bucci și V. Bottka, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2006) 1766 final a Comisiei din 3 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat), în măsura în care o vizează pe reclamantă

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă SNIA SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza T-391/09: Hotărârea Tribunalului din 23 ianuarie 2014 — Evonik Degussa și AlzChem/Comisie ( „Concurență — Înțelegeri — Piața carburii de calciu și de magneziu pentru industriile oțelului și gazului în SEE, cu excepția Irlandei, Spaniei, Portugaliei și a Regatului-Unit — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Amenzi — Cooperare în cursul procedurii administrative — Circumstanțe agravante — Recidivă — Circumstanțe atenuante — Proporționalitate — Durata încălcării — Răspundere solidară pentru plata amenzii — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor” )

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/14

      Hotărârea Tribunalului din 23 ianuarie 2014 — Evonik Degussa și AlzChem/Comisie
      (Cauza T-391/09) (1)

      (Concurență - Înțelegeri - Piața carburii de calciu și de magneziu pentru industriile oțelului și gazului în SEE, cu excepția Irlandei, Spaniei, Portugaliei și a Regatului-Unit - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Amenzi - Cooperare în cursul procedurii administrative - Circumstanțe agravante - Recidivă - Circumstanțe atenuante - Proporționalitate - Durata încălcării - Răspundere solidară pentru plata amenzii - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor)
      (2014/C 71/24)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Evonik Degussa GmbH (Essen, Germania) și AlzChem AG, fostă AlzChem Trostberg GmbH, fostă AlzChem Hart GmbH (Trostberg, Germania) (reprezentanți: C. Steinle, O. Andresen și I. Bodenstein, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: N. von Lingen și A. Antoniadis, agenți, asistați de A. Böhlke, avocat)

         Obiectul

      Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2009) 5791 final a Comisiei din 22 iulie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/39.396 — Reactivi pe bază de carbură de calciu și de magneziu pentru industria oțelului și a gazului), în măsura în care le privește pe reclamante, precum și, în subsidiar, cerere de modificare a deciziei menționate având ca obiect, pe de o parte, anularea amenzii aplicate reclamantelor sau reducerea cuantumului acesteia și, pe de altă parte, punerea în sarcina SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG a întregii amenzi menționate, în solidar cu reclamantele.

         Dispozitivul

                  1.

                  Anulează articolul 2 literele (g) și (h) din Decizia C(2009) 5791 final a Comisiei din 22 iulie 2009 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/39.396 — Reactivi pe bază de carbură de calciu și de magneziu pentru industria oțelului și a gazului) în măsura în care vizează Evonik Degussa GmbH și AlzChem AG, precizându-se totodată că această anulare nu afectează efectul eliberator al oricărei plăți efectuate de una sau cealaltă dintre aceste două societăți, în temeiul amenzii care le-a fost aplicată în solidar pentru încălcarea constată la articolul 1 litera (f) din decizia menționată, în raport cu SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG, și al amenzii care a fost aplicată acesteia din urmă la articolul 2 litera (g) din aceeași decizie.

                  2.

                  Pentru încălcarea constatată în privința Evonik Degussa și AlzChem la articolul 1 litera (f) din Decizia C(2009) 5791 final, se aplică următoarele amenzi:

                              —

                              societăților Evonik Degussa și AlzChem în solidar: 2,49 milioane de euro, precizându-se că se va considera că Evonik Degussa și AlzChem au achitat această amendă în limita sumelor plătite de SKW Stahl-Technik în temeiul amenzii care i-a fost aplicată la articolul 2 literele (f) și (g) din aceeași decizie;

                              —

                              societății Evonik Degussa, responsabilă unică pentru plata acestei amenzi, 1,24 milioane de euro.

                  3.

                  Respinge în rest acțiunea.

                  4.

                  Evonik Degussa și AlzChem suportă două treimi din propriile cheltuieli de judecată, precum și două treimi din cheltuielile efectuate de Comisia Europeană. Comisia suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată și o treime din cheltuielile efectuate de Evonik Degussa și AlzChem.

         (1)  JO C 297, 5.12.2009.


title: Cauza T-749/15: Hotărârea Tribunalului din 24 ianuarie 2017 – Nausicaa Anadyomène și Banque d’escompte/BCE („Răspundere extracontractuală — Politică economică și monetară — BCE — Bănci centrale naționale — Restructurarea datoriei publice grecești — Program de achiziționare de titluri — Acord de preschimbare a titlurilor în beneficiul exclusiv al băncilor centrale ale Eurosistemului — Implicarea sectorului privat — Clauze de acțiune colectivă — Îmbunătățirea calității colateralului sub forma unui program de răscumpărare destinat să susțină calitatea titlurilor ca garanții — Creditori privați — Bănci comerciale — Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor — Încredere legitimă — Egalitate de tratament”)

text:
               6.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 70/19

         Hotărârea Tribunalului din 24 ianuarie 2017 – Nausicaa Anadyomène și Banque d’escompte/BCE
   (Cauza T-749/15) (1)

   ((„Răspundere extracontractuală - Politică economică și monetară - BCE - Bănci centrale naționale - Restructurarea datoriei publice grecești - Program de achiziționare de titluri - Acord de preschimbare a titlurilor în beneficiul exclusiv al băncilor centrale ale Eurosistemului - Implicarea sectorului privat - Clauze de acțiune colectivă - Îmbunătățirea calității colateralului sub forma unui program de răscumpărare destinat să susțină calitatea titlurilor ca garanții - Creditori privați - Bănci comerciale - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor - Încredere legitimă - Egalitate de tratament”))
   (2017/C 070/26)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Nausicaa Anadyomène SAS (Paris, Franța) și Banque d’escompte (Paris) (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: O. Heinz, G. Varhelyi și F. von Lindeiner, agenți, asistați de H.-G. Kamann, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamantele l-ar fi suferit ca urmare, printre altele, a adoptării Deciziei 2012/153/UE a BCE din 5 martie 2012 privind eligibilitatea titlurilor de creanță tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Elenă în contextul ofertei de preschimbare a datoriei lansate de Republica Elenă (BCE/2012/3) (JO 2012, L 77, p. 19), precum și a altor măsuri ale BCE legate de restructurarea datoriei publice grecești

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Nausicaa Anadyomène SAS și Banque d’escompte la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 68, 22.2.2016.


20150731058617092015/C 270/493442015TC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150701394021Cauza T-344/15: Acțiune introdusă la 1 iulie 2015 – Franța/Comisia
 ---documentbreak--- C2702015RO3910120150701RO0049391402Acțiune introdusă la 1 iulie 2015 – Franța/Comisia
   (Cauza T-344/15)2015/C 270/49Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: F. Alabrune, G. de Bergues, D. Colas și F. Fize, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei Comisiei Europene GESTDEM 2014/6046 din 21 aprilie 2015 privind cererea de confirmare a accesului la documente în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei;

            —

            obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr.o1049/2001 (
                  1
               ), care prevede că un stat membru poate solicita unei instituții să nu divulge conținutul unui document emis de acesta fără acordul său prealabil.

            2.

            Al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare în ceea ce privește neaplicarea excepției prevăzute la articolul 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr.o1049/2001.

            3.

            Al treilea motiv, invocat cu titlu și mai subsidiar, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) a doua și a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr.o1049/2001. Reclamanta arată că Comisia ar fi putut refuza accesul la documentele transmise de autoritățile franceze în cadrul procedurii prevăzute de Directiva 98/34/CE (
                  2
               ), deoarece procedura menționată ar constitui o activitate de anchetă în sensul articolului citat anterior.

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) no1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 1/vol. 3, p. 76).
   (
         2
      )	Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO L 204, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207).


title: Cauza T-679/14: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2014 – Teva UK și alții/Comisia

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/54

         Acțiune introdusă la 19 septembrie 2014 – Teva UK și alții/Comisia
   (Cauza T-679/14)
   2014/C 409/74
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Teva UK Ltd (West Yorkshire, Regatul Unit), Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrecht, Țările de Jos) și Teva Pharmaceutical Industries Ltd (Ierusalim, Israel) (reprezentanți: D. Tayar și A. Richard, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               admiterea prezentei cereri și declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea articolului 3 din Decizia COMP/AT.39612 „Perindopril (Servier)” din 9 iulie 2014 în măsura în care prin aceasta se reține că Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. și Teva Pharmaceutical Industries Limited au încălcat articolul 101 din Tratat;

               —

               anularea amenzii aplicate Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. și Teva Pharmaceutical Industries Limited la articolul 7 din Decizia COMP/AT.39612 „Perindopril (Servier)” din 9 iulie 2014;

               —

               în cazul în care Tribunalul nu anulează articolul 3 din decizie sau nu anulează amenda în întregime, reducerea substanțială a acesteia și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de fapt și de drept prin aceea că a caracterizat înțelegerea încheiată între Teva și Servier în data de 13 iunie 2006 (denumită în continuare „înțelegerea”) ca fiind o restrângere prin obiect. Din punct de vedere legal, Comisia a caracterizat în mod greșit ca fiind restrângeri prin obiect toate înțelegerile care pot să restrângă competiția, în loc să procedeze astfel doar cu înțelegerile care prezintă în mod clar, prin natura lor, un grad de nocivitate suficient pentru concurență. Din punct de vedere al situației de fapt, împrejurările care au prevalat la momentul negocierii înțelegerii, în special riscurile serioase referitoare la proprietatea intelectuală cu care s-a confruntata Teva, demonstrează faptul că Teva a încheiat înțelegerea pentru a asigura o intrare pe piață la momentul oportun, iar nu pentru a primi un stimulent în schimbul intrării tardive pe piață.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de fapt și de drept prin aceea că a caracterizat înțelegerea ca fiind o restrângere prin efect, întrucât decizia nu prezintă probe la standardele impuse în legătură cu o restrângere a competiției în comparație cu situația contrafactuală relevantă.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în situația în care Tribunalul apreciază că înțelegerea intră sub incidența articolului 101 alineatul (1) TFUE, ar trebui să concluzioneze că Comisia nu a examinat în mod adecvat argumentele și probele prezentate de reclamante pentru a susține existența randamentului și faptul că înțelegerea îndeplinea toate condițiile de la articolul 101 alineatul (3) TFUE.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că amenda aplicată reclamantelor ar trebui anulată, sau cel puțin redusă în mod semnificativ. În primul rând, decizia a încălcat principiile securității juridice, neretroactivității și încrederii legitime prin aplicarea unei amenzi substanțiale societății Teva. În al doilea rând, Comisia a săvârșit o eroare prin faptul că a pornit de la liniile sale directoare privind calcularea amenzilor și a încălcat principiile securității juridice, încrederii legitime, proporționalității și egalității de tratament prin impunerea unei amenzi substanțiale societății Teva.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori procedurale semnificative.


title: Cauza T-78/09: Hotărârea Tribunalului din 17 martie 2010 — Parlamentul European/Collée ( Recurs — Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2004 — Procedură de atribuire a punctelor de merit — Denaturarea elementelor de probă — Motivare — Valoarea avizului Comitetului pentru rapoarte — Principiul nediscriminării )

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/45

         Hotărârea Tribunalului din 17 martie 2010 — Parlamentul European/Collée
   (Cauza T-78/09) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2004 - Procedură de atribuire a punctelor de merit - Denaturarea elementelor de probă - Motivare - Valoarea avizului Comitetului pentru rapoarte - Principiul nediscriminării”)
   2010/C 113/72
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Parlamentul European (reprezentanți: inițial C. Burgos și A. Lukošiūtė, ulterior R. Ignătescu, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Laurent Collée (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 11 decembrie 2008, pronunțată în cauza Collée/Parlamentul European (F-148/06, nepublicată încă în Repertoriu) și prin care se urmărește anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Laurent Collée în cadrul prezentului proces.

      (1)  JO C 102, 1.5.2009.


title: Cauza C-554/12 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 iulie 2014 – Comisia Europeană/Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), Republica Elenă [Recurs — Concurență — Articolul 86 alineatul (3) CE — Menținerea drepturilor privilegiate acordate de Republica Elenă în favoarea unei întreprinderi publice pentru explorarea și exploatarea zăcămintelor de lignit — Încălcare — Decizie — Incompatibilitate cu dreptul Uniunii — Decizie ulterioară — Stabilirea unor măsuri specifice — Soluție pentru efectele anticoncurențiale ale încălcării — Acțiune în anulare]

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 iulie 2014 – Comisia Europeană/Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), Republica Elenă
   (Cauza C-554/12 P) (1)

   ([Recurs - Concurență - Articolul 86 alineatul (3) CE - Menținerea drepturilor privilegiate acordate de Republica Elenă în favoarea unei întreprinderi publice pentru explorarea și exploatarea zăcămintelor de lignit - Încălcare - Decizie - Incompatibilitate cu dreptul Uniunii - Decizie ulterioară - Stabilirea unor măsuri specifice - Soluție pentru efectele anticoncurențiale ale încălcării - Acțiune în anulare])
   2014/C 315/09
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Christoforou și A. Antoniadis, agenți, asistați de A. Oikonomou, dikigoros)

      Celelalte părți din procedură: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (reprezentant: P. Anestis, dikigoros), Republica Elenă (reprezentanți: P. Mylonopoulos, M.-T. Marinos și K. Boskovits, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene DEI/Comisia (T-421/09, EU:T:2012:450).

               2)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 32, 2.2.2013.


title: Cauza C-549/09: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 octombrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Ajutoare de stat — Ajutoare acordate acvicultorilor și pescarilor — Decizie prin care aceste ajutoare sunt declarate incompatibile cu piața comună — Obligația de a recupera fără întârziere ajutoarele declarate ilegale și incompatibile, precum și de a informa Comisia — Neexecutare — Imposibilitate absolută de executare)

text:
               10.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 362/5

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 octombrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-549/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Ajutoare de stat - Ajutoare acordate acvicultorilor și pescarilor - Decizie prin care aceste ajutoare sunt declarate incompatibile cu piața comună - Obligația de a recupera fără întârziere ajutoarele declarate ilegale și incompatibile, precum și de a informa Comisia - Neexecutare - Imposibilitate absolută de executare)
   2011/C 362/06
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Gippini Fournier și K. Walkerová, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și J. Gstalter, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea măsurilor necesare pentru a se conforma Deciziei 2005/239/CE a Comisiei din 14 iulie 2004 privind anumite măsuri de ajutor puse în aplicare de Franța în favoarea acvicultorilor și pescarilor (JO 2005, L 74, p. 49) — Obligația de a recupera fără întârziere ajutoarele declarate ilegale și incompatibile cu piața comună și de a informa în acest sens Comisia

      Dispozitivul

               1.

               Prin neexecutarea, în termenul prevăzut, a Deciziei2005/239/CE a Comisiei din 14 iulie 2004 privind anumite măsuri de ajutor puse în aplicare de Franța în favoarea acvicultorilor și pescarilor, recuperând de la beneficiari ajutoarele declarate prin articolele 2 și 3 din decizia menționată ilegale și incompatibile cu piața comună, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 288 al patrulea paragraf TFUE și al articolului 4 din decizia menționată.

               2.

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-70/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 17 iulie 2015 – Emmanuel Lebek/Janusz Domino

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 17 iulie 2015 – Emmanuel Lebek/Janusz Domino
   (Cauza C-70/15)
   (2015/C 171/15)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Najwyższy

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Emmanuel Lebek

      Pârât: Janusz Domino

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 34 punctul 2 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) trebuie interpretat în sensul că posibilitatea menționată la acest articol privind exercitarea unei căi de atac include atât situația în care respectiva cale de atac poate fi introdusă în termenul prevăzut de dreptul național, cât și situația în care acest termen fiind deja expirat, este posibilă totuși formularea unei cereri de repunere în termen și ulterior – după admiterea acesteia – introducerea căii de atac corespunzătoare?

               2)

               Articolul 19 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială („notificarea sau comunicarea actelor”) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului (2) trebuie interpretat în sensul că exclude aplicarea dispozițiilor dreptului național privind repunerea în termen pentru exercitarea unei căi de atac sau în sensul că pârâtul are opțiunea fie de a formula cererea menționată la această dispoziție, fie de a face uz de instituția juridică corespunzătoare prevăzută de dreptul național?

      (1)  JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74.

      (2)  JO L 324, p. 79.


title: Cauza C-269/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 septembrie 2013 — Comisia Europeană/Republica Cehă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Fiscalitate — TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolele 306-310 — Regim special pentru agențiile de turism — Divergențe între versiunile linguistice — Legislație națională care prevede aplicarea regimului special altor persoane decât călătorilor — Noțiunile „călător” și „client” )

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 septembrie 2013 — Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-269/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Fiscalitate - TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolele 306-310 - Regim special pentru agențiile de turism - Divergențe între versiunile linguistice - Legislație națională care prevede aplicarea regimului special altor persoane decât călătorilor - Noțiunile „călător” și „client”)
   2013/C 344/08
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Lozano Palacios și M. Šimerdová, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek și J. Očková, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Elenă (reprezentant: E. M. Mamouna, agent), Regatul Spaniei (reprezentant: S. Centeno Huerta, agent), Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și J.-S. Pilczer, agenți), Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent), Republica Finlanda (reprezentant: J. Heliskoski, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 306-310 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Legislație națională care prevede aplicarea regimului special de impozitare pentru agențiile de turism în cazul operațiunilor efectuate de acestea în beneficiul altor persoane decât călătorii

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Republica Cehă.

               3.

               Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Polonă și Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 232, 6.8.2011.


title: Cauza T-426/14: Acțiune introdusă la 12 iunie 2014 – Distribuidores y Transportistas de Productos Petrolíferos/Comisia

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/56

         Acțiune introdusă la 12 iunie 2014 – Distribuidores y Transportistas de Productos Petrolíferos/Comisia
   (Cauza T-426/14)
   2014/C 253/74
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Distribuidores y Transportistas de Productos Petrolíferos, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. García Muñoz, J. Jiménez-Blanco și J. Corral García, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-392/14, Gutser/Comisia.


title: Cauza T-334/12: Acțiune introdusă la 25 iulie 2012 — Plantavis și NEM/Comisia și EFSA

text:
               13.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/9

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2012 — Plantavis și NEM/Comisia și EFSA
   (Cauza T-334/12)
   2012/C 311/11
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Plantavis GmbH (Berlin, Germania) și NEM, Verband mittelständischer europäischer Hersteller und Distributoren von Nahrungsergänzungsmitteln & Gesundheitsprodukten e.V. (Laudert, Germania) (reprezentant: Rechtsanwalt T. Büttner)

      Pârâte: Comisia Europeană și Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea interdicțiilor din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 (1) coroborat cu Regulamentul (UE) nr. 432/2012 (2) și cu Registrul Uniunii privind mențiunile de sănătate, ținut de Comisie

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele arată în primul rând că legiuitorul Uniunii nu ar avea competența de a adopta regulamentul atacat.
   În al doilea rând, reclamantele susțin că Regulamentele nr. 1924/2006 și nr. 432/2012, precum și Registrul Uniunii privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare ar aduce atingere nejustificată unor drepturi protejate ca drepturi fundamentale ale industriei alimentare, precum și dreptului la informație al consumatorilor și al specialiștilor în domeniu. În acest context, reclamantele arată în special că interdicțiile privind mențiunile nutriționale și de sănătate prevăzute în regulamentele atacate ar fi disproporționate. Această situație s-ar regăsi mai ales în privința interdicției de utilizare a mențiunilor nutriționale și de sănătate corecte din punct de vedere obiectiv, precum „mai bună biodisponibilitate”. În plus, regulamentele nu ar fi adecvate pentru a atinge scopul urmărit, deoarece EFSA și Comisia nu ar fi stabilit o linie clară, transparentă și comună pentru instituirea standardelor științifice.
   Totodată, reclamantele invocă o inegalitate de tratament nediferențiată între substanțe și întreprinderi alimentare diferite. Interdicțiile nu ar fi nici necesare, întrucât, în temeiul Directivei 2003/13/CE (3) și al Regulamentului (UE) nr. 1169/2011 (4), publicitatea înșelătoare pentru produsele alimentare ar fi interzisă în toate statele membre al Uniunii.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare (JO L 404, p. 9, Ediție specială, 15/vol. 18, p. 244)

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 432/2012 al Comisiei din 16 mai 2012 de stabilire a unei liste de mențiuni de sănătate permise, înscrise pe produsele alimentare, altele decât cele care se referă la reducerea riscului de îmbolnăvire și la dezvoltarea și sănătatea copiilor (JO L 136, p. 1),

      (3)  Directiva 2003/13/CE a Comisiei din 10 februarie 2013 de modificare a Directivei 96/5/CE privind preparatele pe bază de cereale și alimentele pentru copii destinate sugarilor și copiilor de vârstă mică (JO L 41, p. 33).

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 privind informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1924/2006 și (CE) nr. 1925/2006 ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 87/250/CEE a Comisiei, a Directivei 90/496/CEE a Consiliului, a Directivei 1999/10/CE a Comisiei, a Directivei 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a Directivelor 2002/67/CE și 2008/5/CE ale Comisiei și a Regulamentului (CE) nr. 608/2004 al Comisiei (JO L 304, p. 18)


title: Cauza T-205/16: Acțiune introdusă la 4 mai 2016 – Republica Lituania/Comisia

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/34

         Acțiune introdusă la 4 mai 2016 – Republica Lituania/Comisia
   (Cauza T-205/16)
   (2016/C 251/40)
   Limba de procedură: lituaniana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Lituania (reprezentanți: D. Kriaučiūno, R. Krasuckaitės și D. Stepanienės, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei nr. C (2016) 969 final a Comisiei din 23 februarie 2016 privind reducerea participării din partea Fondului de coeziune în favoarea proiectului „Asistență tehnică pentru gestionarea Fondului de coeziune” [„Technical Assistance for Fonds de cohésion Management”] în Lituania (2005LT16CPA001), în măsura în care prin aceasta se prevede reducerea participării cu suma de 137 864,61 euro;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 11 din Regulamentul nr. 16/2003 al Comisiei (1), precum și a principiului încrederii legitime, în măsura în care Comisia Europeană, atunci când a decis reducerea participării din partea Fondului de coeziune al Uniunii Europene pentru perioada 2000-2006:

               —

               nu a ținut seama de faptul că cheltuielile de TVA - suportate drept consecință a punerii în aplicare a Deciziei C(2005)5291 a Comisiei (2) prin care s-a aprobat proiectul „Asistență tehnică pentru gestionarea Fondului de coeziune în Republica Lituania” (denumit în continuare „proiectul”) - erau eligibile pentru rambursare în conformitate, printre altele, cu dispozițiile articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 16/2003.

               —

               a interpretat în mod eronat articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul nr. 16/2003 ca fiind aplicabil proiectului, fără să țină seama de problema dacă cheltuielile de TVA trebuie rambursate; această interpretare nu este conformă cu articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 16/2003 și nu are logică juridică și aplicabilitate practică pentru finanțarea proiectelor prin Fondul de coeziune.

               —

               nu a ținut seama de articolul 3 alineatul (3) din Decizia C(2005)5291 a Comisiei, care dispunea că, în conformitate cu articolul 7 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1164/94 (3), participarea comunitară privea 100 % din valoarea proiectului (fără să prevadă nicio contribuție a persoanei care dezvoltă proiectul), cu privire la care statul membru putea să aibă o încredere legitimă în sensul că proiectul urma să fie finanțat complet din Fondul de coeziune și că toate normele stabilite de Regulamentul nr. 16/2003 urmau să fie aplicate în mod corespunzător.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 16/2003 al Comisiei din 6 ianuarie 2003 privind normele de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1164/94 al Consiliului în ceea ce privește eligibilitatea cheltuielilor în cadrul acțiunilor cofinanțate de Fondul de coeziune (DO 2003, L 2, p. 7).

      (2)  Decizia C(2005)5291 a Comisiei din 8 decembrie 2005 privind participarea Fondului de coeziune la proiectul de asistență tehnică pentru gestionarea Fondului de coeziune în Republica Lituania privind CCI 2005/LT/16/C/PA/001, astfel cum a fost modificată prin Decizia C(2008)1566 a Comisiei din 15 aprilie 2008 și prin Decizia C(2011)3688 a Comisiei din 20 mai 2011.

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1164/94 al Consiliului din 16 mai 1994 de creare a Fondului de coeziune (JO 1994, L 130, p. 1), abrogat prin Regulamentul (CE) nr. 1084/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de creare a Fondului de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1164/94 (JO 12006, L 210, p. 79, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 118).


title: Cauza F-42/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 29 iunie 2010 — Esneau-Kappé/Oficiul European de Poliție (Europol) (Funcție publică — Personal al Europol — Neînnoirea contractului — Contract cu durată nedeterminată — Articolul 6 din Statutul personalului Europol — Principiul respectării dreptului la apărare)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/71

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 29 iunie 2010 — Esneau-Kappé/Oficiul European de Poliție (Europol)
      (Cauza F-42/09) (1)

      (Funcție publică - Personal al Europol - Neînnoirea contractului - Contract cu durată nedeterminată - Articolul 6 din Statutul personalului Europol - Principiul respectării dreptului la apărare)
      (2010/C 288/133)
      Limba de procedură: olandeza

         Părțile

         Reclamantă: Anne Esneau-Kappé (Haga, Țările de Jos) (reprezentanți: reprezentată inițial de P. de Casparis, avocat, ulterior de W. J. Dammingh și de N. D. Dane, avocați)

         Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol) (reprezentanți: D. Neumann și D. El Khoury, agenți, asistați de B. Wägenbaur și de R. Van der Hout, avocați)

         Obiectul

      Anularea Deciziei din 12 iunie 2008 prin care reclamantul a fost informat cu privire la imposibilitatea de a i se oferi un post permanent, precum și a Deciziei din 7 ianuarie 2009 de respingere a reclamației introduse împotriva primei decizii

         Dispozitivul

                  1.

                  Anulează Decizia din 12 iunie 2008 prin care Oficiul European de Poliție (Europol) a refuzat să acorde un contract cu durată nedeterminată doamnei Esneau-Kappé.

                  2.

                  Obligă Europol la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 180, 1.8.2009, p. 63.


title: Cauza C-515/15 P: Recurs introdus la 25 septembrie 2016 de Roland SE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 16 iulie 2016 în cauza T-631/14, Roland SE/ Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/6

         Recurs introdus la 25 septembrie 2016 de Roland SE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 16 iulie 2016 în cauza T-631/14, Roland SE/ Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-515/15 P)
   (2016/C 326/10)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Roland SE (reprezentant: C. Onken, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Christian Louboutin
   Prin Ordonanţa din 14 aprilie 2016, Curtea (Camera a noua) a respins recursul.


title: Cauza C-488/07: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 decembrie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Session (Scotland), Edinburgh — Regatul Unit] — Royal Bank of Scotland plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs (A șasea directivă TVA — Deducerea taxei aferente intrărilor — Bunuri și servicii utilizate atât pentru operațiunile impozabile, cât și pentru operațiunile scutite — Pro rata de deducere — Calcul — Metode prevăzute la articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf — Obligația de aplicare a regulii de rotunjire prevăzute la articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/19

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 decembrie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Session (Scotland), Edinburgh — Regatul Unit] — Royal Bank of Scotland plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-488/07) (1)

   (A șasea directivă TVA - Deducerea taxei aferente intrărilor - Bunuri și servicii utilizate atât pentru operațiunile impozabile, cât și pentru operațiunile scutite - Pro rata de deducere - Calcul - Metode prevăzute la articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf - Obligația de aplicare a regulii de rotunjire prevăzute la articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf)
   (2009/C 44/31)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   Court of Session (Scotland), Edinburgh
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Royal Bank of Scotland plc

      Pârâtă: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Court of Session (Scotland), Edinburgh — Interpretarea articolului 17 alineatul (5) și a articolului 19 alineatul (1) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Bunuri și servicii utilizate atât pentru operațiuni impozabile, cât și pentru operațiuni scutite — Calculul pro ratei de deducere — Reguli privind rotunjirea
   Dispozitivul
   Statele membre nu sunt obligate să aplice regula de rotunjire prevăzută la articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare atunci când pro rata dreptului de deducere a taxei aferente intrărilor este calculată potrivit uneia dintre metodele speciale prevăzute la articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf literele (a), (b), (c) sau (d) din această directivă.

      (1)  JO C 8, 12.1.2008.


title: Cauza T-206/13: Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2014 – Stance/OAPI – Pokarna (STANCE) ( „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               29.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/17

         Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2014 – Stance/OAPI – Pokarna (STANCE)
   (Cauza T-206/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului”))
   2014/C 339/20
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Stance, Inc. (San Clemente, Statele Unite) (reprezentanți: R. Kunze şi G. Würtenberger, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Pokarna Ltd (Secundrabad Andhra Pradesh, India)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 1 februarie 2013 (cauza R 885/2012-5) referitoare o procedură de opoziție între Pokarna Ltd și Stance, Inc.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă reclamantă să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de pârât.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013


title: Cauza T-349/16: Acțiune introdusă la 30 iunie 2016 – Bank Saderat Iran/Consiliul

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/48

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2016 – Bank Saderat Iran/Consiliul
   (Cauza T-349/16)
   (2016/C 305/65)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Saderat Iran (Teheran, Iran) (reprezentanți: T. de la Mare, QC, R. Blakeley, Barrister și S. Jeffrey, S. Ashley și A. Irvine, Solicitors)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/603 al Consiliului din 18 aprilie 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2016, L 104, p. 8) și a Deciziei (PESC) 2016/609 a Consiliului din 18 aprilie 2016 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2016, L 104, p. 19), în măsura în care se aplică reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantei.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe susținerea că desemnarea din nou a reclamantei în luna aprilie 2016 (i) este un abuz de procedură și, prin urmare, un abuz de putere (ii) este contrară dreptului reclamantei la bună administrare și (iii) este contrară principiilor autorității de lucru judecat, securității juridice și caracterului definitiv.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe susținerea că desemnarea din nou a reclamantei în luna aprilie 2016 încalcă articolul 266 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe susținerea că desemnarea din nou a reclamantei în luna aprilie 2016 este viciată de o eroare vădită de apreciere.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe susținerea că desemnarea din nou a reclamantei în luna aprilie 2016 încalcă dreptul fundamental al reclamantei la respectarea reputației și la exercitarea netulburată a folosinței bunurilor sale, precum și principiile proporționalității și nediscriminării.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe susținerea că desemnarea din nou a reclamantei în luna aprilie 2016 nu este impusă de Planul comun de acțiune cuprinzător și este contrară acestuia.