title: Cauza C-353/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 octombrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Amtsgericht Flensburg — Germania) — Procedură angajată de Stefan Grunkin, Dorothee Regina Paul (Dreptul de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre — Dreptul internațional privat în materia numelui de familie — Stabilirea legii aplicabile exclusiv prin raportare la cetățenie — Copil minor care s-a născut și locuiește într-un stat membru și are cetățenia unui alt stat membru — Nerecunoașterea în statul membru al cărui resortisant este a numelui dobândit în statul membru în care s-a născut și locuiește)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 octombrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Amtsgericht Flensburg — Germania) — Procedură angajată de Stefan Grunkin, Dorothee Regina Paul
   (Cauza C-353/06) (1)

   (Dreptul de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre - Dreptul internațional privat în materia numelui de familie - Stabilirea legii aplicabile exclusiv prin raportare la cetățenie - Copil minor care s-a născut și locuiește într-un stat membru și are cetățenia unui alt stat membru - Nerecunoașterea în statul membru al cărui resortisant este a numelui dobândit în statul membru în care s-a născut și locuiește)
   (2008/C 313/04)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Amtsgericht Flensburg
   Părțile din acțiunea principală
   Stefan Grunkin, Dorothee Regina Paul,
   în prezența:
   Leonhard Matthias Grunkin-Paul, Standesamt Niebüll,
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Amtsgericht Flensburg — Interpretarea articolelor 12 și 18 din Tratatul CE — Normă națională conflictuală care reglementează stabilirea numelui de familie al unei persoane exclusiv prin raportare la cetățenie — Refuzul statului membru de cetățenie de a recunoaște numele de familie al unui copil, alcătuit din numele de familie ale părinților, copilul fiind născut și locuind într-un alt stat membru, în care a fost înregistrat sub acest nume compus
   Dispozitivul
   Articolul 18 CE se opune, în condiții precum cele din acțiunea principală, ca autoritățile unui stat membru, aplicând dreptul național, să refuze recunoașterea numelui de familie al unui copil, astfel cum acesta a fost stabilit și înregistrat într-un alt stat membru, în care acest copil — care, precum părinții săi, nu are decât cetățenia primului stat membru — s-a născut și locuiește de la naștere.

      (1)  JO C 281, 18.11.2006.


title: Cauza T-222/08: Acțiune introdusă la 9 iunie 2008 — Sanatur/OAPI — Sektkellerei Schloss Wachenheim (life light)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/46

         Acțiune introdusă la 9 iunie 2008 — Sanatur/OAPI — Sektkellerei Schloss Wachenheim (life light)
   (Cauza T-222/08)
   (2008/C 223/80)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Sanatur GmbH (Singen, Germania) (reprezentant: M. Wiume, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sektkellerei Schloss Wachenheim AG (Trier, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 6 martie 2008 în cauza R 1257/2006-1;

               —

               modificarea deciziei atacate în sensul respingerii recursului;

               —

               obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efecuate în procedura de recurs în fața OAPI.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „life light” pentru produse din clasa 32 (cererea de înregistrare nr. 3 192 481).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Sektkellerei Schloss Wachenheim AG.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca germana figurativă „LIGHT live” pentru produse din clasa 32 (marca nr. 302 00 216).

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât nu există risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. I, p. 146).


title: Cauza T-512/14: Acţiune introdusă la 26 iunie 2014 – Green Source Poland/Comisia

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/50

      Acţiune introdusă la 26 iunie 2014 – Green Source Poland/Comisia
      (Cauza T-512/14)
      (2014/C 395/63)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Green Source Poland sp. z o.o. (Varşovia, Polonia) (reprezentanţi: M. Merola şi L. Armati, avocaţi)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele şi principalele argumente

      Prin prezenta acţiune, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2014) 2289 final a Comisiei din 7 aprilie 2014 prin care Comisia a refuzat să acorde o contribuţie financiară din partea Fondului European de Dezvoltare Regională pentru proiectul major propus „Achiziţionarea şi implementarea unei tehnologii inovatoare pentru fabricarea de biocomponente pentru producerea de biocombustibili”, care face parte din programul operaţional „Economie inovatoare” pentru asistenţă structurală în cadrul obiectivului privind convergenţa în Polonia.
      În susţinerea acţiunii, reclamanta invocă şase motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe depăşirea de către Comisie a competenţelor conferite de articolul 41 din Regulamentul nr. 1083/2006 (1) şi încălcarea principiilor securităţii juridice şi proporţionalităţii prin faptul că a atribuit de facto efecte obligatorii unei propuneri de directivă care încă nu a fost adoptată, respectiv propunerea de directivă ILUC (2). Reclamanta susţine că refuzul nu este întemeiat în realitate pe faptul că proiectul nu prezenta un grad înalt de inovaţie în calitate de unitate de producţie de primă generaţie pentru producerea de biocombustibili din culturi agricole alimentare, ci pe faptul că proiectul respectiv era incompatibil cu propunerea de directivă ILUC, care promovează biocombustibili de a doua generaţie produşi din alte culturi agricole decât cele alimentare. Prin urmare, Comisia s-a întemeiat pe o reglementare viitoare pentru a refuza acordarea unei contribuţii din partea Fondului European de Dezvoltare Regională.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea obligaţiei de motivare şi pe o eroare vădită de apreciere în măsura în care Comisia a considerat că propunerea de directivă ILUC subminează viabilitatea uzinei propuse. Reclamanta susţine că Comisia a săvârşit o eroare prin faptul că a reţinut că viabilitatea economică pe termen lung a uzinei ar fi pusă în discuţie începând cu anul 2020 pe baza unor speculaţii conform cărora după anul 2020 numai biocombustibilii produşi din alte culturi agricole decât cele alimentare vor beneficia de sprijin financiar.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe abuzul de procedură şi pe încălcarea principiului proporţionalităţii ca urmare a invocării în mod succesiv de către Comisie a unor temeiuri incoerente şi artificiale pentru a refuza acordarea contribuţiei din partea Fondului European de Dezvoltare Regională.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 41 din Regulamentul nr. 1083/2006 întrucât Comisia, în evaluarea sa, nu a respectat criteriile prevăzute în programul operaţional relevant, concluzionând astfel că numai „soluţiile cele mai avansate” şi „soluţiile cele mai noi şi mai moderne” ar trebui să fie sprijinite. Cu toate acestea, programul operaţional se referă numai la soluţii noi şi moderne, care ar trebui interpretate în lumina nivelului actual de dezvoltare industrială şi comercială în Polonia şi a obiectivului general de promovare a dezvoltării regiunii în cauză.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 41 din Regulamentul nr. 1083/2006 şi pe nerespectarea principiilor bunei administrări şi diligenţei necesare şi a obligaţiei de motivare.

                  6.

                  Al şaselea motiv este întemeiat pe abuzul de procedură şi pe încălcarea principiilor termenului rezonabil şi bunei administrări, precum şi pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 care prevede un termen de cel mult trei luni pentru adoptarea unei decizii cu privire la proiecte majore. Reclamanta susţine că Comisia a invitat în mod continuu Polonia să îşi retragă cererea şi a repetat aceleaşi întrebări sau a adăugat întrebări noi şi fără legătură tergiversând procedura mai mult de un an şi jumătate, micşorând astfel şansele de implementare a proiectului propus.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziţii generale privind Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul Social European şi Fondul de coeziune şi de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (JO L 210, p. 25, Ediţie specială, 14/vol. 2, p. 64).

         (2)  Propunerea COM(2012) 595 final de directivă a Parlamentului European şi a Consiliului de modificare a Directivei 98/70/CE privind calitatea benzinei şi a motorinei şi de modificare a Directivei 2009/28/CE privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile.


title: Cauza F-162/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 16 decembrie 2013 — CL/AEM (Funcție publică — Agent temporar — Concediu de boală — Reintegrare — Obligație de solicitudine — Hărțuire morală)

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/29

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 16 decembrie 2013 — CL/AEM
   (Cauza F-162/12) (1)

   (Funcție publică - Agent temporar - Concediu de boală - Reintegrare - Obligație de solicitudine - Hărțuire morală)
   2014/C 39/54
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: CL (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, J.-N. Louis și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană de Mediu (AEM) (reprezentanți: O. Cornu, agent, B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de reintegrare reclamantului în urma unui concediu de boală după data la care acesta ar fi fost apt de muncă potrivit avizelor medicale.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               CL suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Agenția Europeană de Mediu.

      (1)  JO C 86, 23.3.2013, p. 30.


title: Cauza C-510/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 24 noiembrie 2008 — Vera Mattner/Finanzamt Velbert

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/28

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 24 noiembrie 2008 — Vera Mattner/Finanzamt Velbert
   (Cauza C-510/08)
   (2009/C 44/47)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Düsseldorf
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Vera Mattner

      Pârât: Finanzamt Velbert
   Întrebarea preliminară
   Articolele 39 CE și 43 CE, precum și articolul 56 CE coroborat cu articolul 58 CE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale a unui stat membru în domeniul perceperii impozitului pe donații care prevede, în cazul dobândirii pe calea donației a unui teren situat pe teritoriul național de către un nerezident, o reducere în valoare de numai 1 100 de euro în favoarea beneficiarului nerezident, în condițiile în care, pentru donația aceluiași teren, ar fi acordată o reducere de 205 000 de euro dacă donatorul sau beneficiarul ar fi locuit în statul membru în cauză la momentul efectuării donației?


title: Cauza T-172/09: Hotărârea Tribunalului din 10 octombrie 2012 — Gem-Year și Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang)/Consiliul [ „Dumping — Importuri de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din China — Susținerea plângerii de industria comunitară — Definiția produsului în cauză — Prejudiciu — Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață — Costurile principalelor intrări care reflectă în mod real valorile pieței — Articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 [devenit articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 1225/2009]” ]

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/30

         Hotărârea Tribunalului din 10 octombrie 2012 — Gem-Year și Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang)/Consiliul
   (Cauza T-172/09) (1)

   (Dumping - Importuri de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din China - Susținerea plângerii de industria comunitară - Definiția produsului în cauză - Prejudiciu - Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață - Costurile principalelor intrări care reflectă în mod real valorile pieței - Articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 [devenit articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 1225/2009])
   2012/C 366/57
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Gem-Year Industrial Co. Ltd (Zhejiang, China) și Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd (Zhejiang) (reprezentanți: K. Adamantopoulos și Y. Melin, ulterior Y. Melin, V. Akritidis și F. Crespo, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți): inițial J.-P. Hix, agent, asistat de G. Berrisch și G. Wolf, avocați, J.-P. Hix și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch)

      Intervenienți în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet și C. Clyne, agenți) și European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial J. Bourgeois, Y. van Gerven și E. Wäktare, ulterior J. Bourgeois, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 91/2009 al Consiliului din 26 ianuarie 2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (JO L 29, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Gem-Year Industrial Co. Ltd și Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene și de European Industrial Fasteners Institute AISBL.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza C-264/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Belgische Staat/Direct Parcel Distribution Belgium NV [Codul vamal comunitar — Datorie vamală — Valoarea taxelor — Articolele 217 și 221 — Resurse proprii ale Comunităților — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 — Articolul 6 — Cerința unei înscrieri în evidența contabilă a valorii taxelor anterior comunicării acesteia către debitor — Noțiunea de valoare legal datorată ]

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Belgische Staat/Direct Parcel Distribution Belgium NV
   (Cauza C-264/08) (1)

   (Codul vamal comunitar - Datorie vamală - Valoarea taxelor - Articolele 217 și 221 - Resurse proprii ale Comunităților - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 - Articolul 6 - Cerința unei înscrieri în evidența contabilă a valorii taxelor anterior comunicării acesteia către debitor - Noțiunea de valoare „legal datorată”)
   2010/C 63/10
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Belgische Staat

      Pârâtă: Direct Parcel Distribution Belgium NV

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van Cassatie van België — Interpretarea articolului 217 alineatul (1) și a articolului 221 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (versiunea în vigoare în 1992) (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58) și a articolului 6 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților (JO L 130, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 184) — Recuperare a posteriori a taxelor de import sau de export — Obligația sau inexistența obligației de a înscrie valoarea taxelor în evidența contabilă înainte de comunicarea către debitor — Noțiunea „înregistrare în evidențele contabile sau pe orice alt suport echivalent” — Restituirea plății nedatorate

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 221 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar trebuie interpretat în sensul că „înscrierea în evidența contabilă” a valorii taxelor care trebuie recuperate prevăzută în acesta constituie „înscrierea în evidența contabilă” a valorii respective, astfel cum este aceasta definită la articolul 217 alineatul (1) din regulamentul menționat.

               2.

               Trebuie să se facă distincție între „înscrierea în evidența contabilă” în sensul articolului 217 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2913/92 și înscrierea taxelor constatate în contabilitatea resurselor proprii prevăzută la articolul 6 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților. În condițiile în care articolul 217 din Regulamentul nr. 2913/92 nu prevede reguli practice ale „înscrierii în evidența contabilă” în sensul acestei dispoziții și nici, prin urmare, cerințe minimale de ordin tehnic sau formal, această înscriere în evidența contabilă trebuie să fie efectuată astfel încât să asigure înscrierea de către autoritățile vamale competente a valorii exacte a taxelor la import sau a taxelor la export care rezultă dintr-o datorie vamală în evidențele contabile sau pe orice alt suport echivalent, pentru a permite, în special, ca înscrierea în evidența contabilă a valorilor respective să fie dovedită cu certitudine, inclusiv în privința debitorului.

               3.

               Articolul 221 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2913/92 trebuie interpretat în sensul în care comunicarea de către autoritățile vamale către debitor, în conformitate cu normele corespunzătoare, a valorii taxelor la import sau la export care trebuie plătite nu poate fi efectuată în mod valabil decât dacă valoarea acestor taxe a fost înscrisă anterior în evidența contabilă de autoritățile menționate. Statele membre nu sunt obligate să adopte norme de procedură specifice referitoare la regulile potrivit cărora trebuie să aibă loc comunicarea către debitor a valorii taxelor menționate în condițiile în care acestei comunicări îi pot fi aplicate norme de procedură interne cu caracter general care garantează o informare adecvată a debitorului și care îi permite acestuia să asigure, în deplină cunoștință de cauză, apărarea drepturilor sale.

               4.

               Dreptul comunitar nu se opune ca instanța națională să se întemeieze pe o prezumție referitoare la declarația autorităților vamale, potrivit căreia valoarea taxelor la import sau la export a fost „înscrisă în evidența contabilă”, în sensul articolului 217 din Regulamentul nr. 2913/92, înainte de comunicarea acestei valori către debitor, cu condiția ca principiul efectivității și cel al echivalenței să fie respectate.

               5.

               Articolul 221 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2913/92 trebuie interpretat în sensul în care comunicarea valorii taxelor care trebuie recuperate trebuie să fi fost precedată de înscrierea în evidența contabilă a acestei valori de către autoritățile vamale ale statului membru respectiv, iar în cazul în care valoarea menționată nu a făcut obiectul unei înscrieri în evidența contabilă, în conformitate cu articolul 217 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2913/92, aceasta nu poate să fie recuperată de autoritățile menționate, care au totuși posibilitatea de a proceda la o nouă comunicare a aceleiași valori, cu respectarea condițiilor prevăzute la articolul 221 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2913/92 și a normelor privind prescripția în vigoare la data la care a luat naștere datoria vamală.

               6.

               Deși valoarea taxelor la import sau a taxelor la export rămâne „legal datorată” în sensul articolului 236 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 2913/92 chiar și în cazul în care această valoare a fost comunicată debitorului fără să fi fost anterior înscrisă în evidența contabilă în conformitate cu articolul 221 alineatul (1) din acest regulament, nu este mai puțin adevărat că, dacă o astfel de comunicare nu mai este posibilă din cauza faptului că termenul stabilit la articolul 221 alineatul (3) din regulamentul menționat este expirat, debitorul menționat trebuie, în principiu, să poată obține rambursarea acestei valori de către statul membru care a perceput-o.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


title: Cauza T-650/16: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2017 – LG Electronics/EUIPO (QD) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale QD — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/46

         Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2017 – LG Electronics/EUIPO (QD)
   (Cauza T-650/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale QD - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 283/70)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: LG Electronics, Inc. (Seul, Coreea de Sud) (reprezentant: R. Schiffer, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: M. Rajh, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 24 mai 2016 (cauza R 2046/2015-1) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal QD ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă LG Electronics, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 402, 31.10.2016.


title: Cauza C-311/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de première instance de Mons — Belgia) — Société de Gestion Industrielle (SGI)/État belge (Libertatea de stabilire — Libera circulație a capitalurilor — Impozitare directă — Legislație în materie de impozit pe venit — Stabilirea venitului impozabil al societăților — Societăți care se află într o situație de interdependență — Avantaj neobișnuit sau gratuit acordat de o societate rezidentă unei societăți stabilite în alt stat membru — Adăugarea cuantumului avantajului în discuție la profitul propriu al societății rezidente care l-a acordat — Repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre — Combaterea evaziunii fiscale — Prevenirea practicilor abuzive — Proporționalitate)

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de première instance de Mons — Belgia) — Société de Gestion Industrielle (SGI)/État belge
   (Cauza C-311/08) (1)

   (Libertatea de stabilire - Libera circulație a capitalurilor - Impozitare directă - Legislație în materie de impozit pe venit - Stabilirea venitului impozabil al societăților - Societăți care se află într o situație de interdependență - Avantaj neobișnuit sau gratuit acordat de o societate rezidentă unei societăți stabilite în alt stat membru - Adăugarea cuantumului avantajului în discuție la profitul propriu al societății rezidente care l-a acordat - Repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre - Combaterea evaziunii fiscale - Prevenirea practicilor abuzive - Proporționalitate)
   2010/C 63/11
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Mons

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Société de Gestion Industrielle (SGI)

      Pârât: État belge

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal de première instance de Mons (Belgia) — Interpretarea articolelor 12, 43, 48 și 56 CE — Admisibilitatea unei reglementări naționale care prevede impozitarea, în privința unei societăți rezidente, a unui avantaj anormal sau gratuit încuviințat de aceasta în favoarea unei societăți nerezidente cu care are raporturi de interdependență, dar care nu prevede o astfel de impozitare atunci când același avantaj este acordat unei societăți rezidente

      Dispozitivul

   Articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune, în principiu, reglementării unui stat membru, precum cea în discuție în acțiunea principală, în temeiul căreia un avantaj neobișnuit sau gratuit este impozitat la societatea rezidentă atunci când acesta a fost acordat unei societăți stabilite în alt stat membru, față de care această primă societate se află în mod direct sau indirect în raporturi de interdependență, în timp ce o societate rezidentă nu poate fi impozitată cu privire la un astfel de avantaj atunci când acesta a fost acordat unei alte societăți rezidente, față de care prima societate se află în asemenea raporturi. Cu toate acestea, revine instanței de trimitere sarcina să verifice dacă reglementarea în discuție în acțiunea principală nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor urmărite de aceasta, considerate împreună.

      (1)  JO C 260, 11.10.2008.


title: Cauza T-497/07: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — CEPSA/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața spaniolă a bitumului de penetrație — Acorduri anuale de împărțire a pieței și de coordonare a prețurilor — Traducerea comunicării privind obiecțiunile — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Termen rezonabil — Principiul imparțialității — Calculul cuantumului amenzii — Autoritate de lucru judecat” )

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/15

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — CEPSA/Comisia
   (Cauza T-497/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața spaniolă a bitumului de penetrație - Acorduri anuale de împărțire a pieței și de coordonare a prețurilor - Traducerea comunicării privind obiecțiunile - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Termen rezonabil - Principiul imparțialității - Calculul cuantumului amenzii - Autoritate de lucru judecat)
   2013/C 336/29
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: inițial O. Armengol i Gasull, P. Pérez-Llorca Zamora și Á. Pascual Morcillo, ulterior O. Armengol i Gasull și J. Rodríguez Cárcamo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, agent, asistat inițial de J. Rivas Andrés, avocat, și de M. Heenan Bróna, solicitor, ulterior J. Rivas Andrés și J. Gutiérrez Gisbert, avocat, și, în final, J. Rivas Andrés)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2007) 4441 final a Comisiei din 3 octombrie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] [cazul COMP/38.710 — Bitum (Spania)], precum și o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin această decizie

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Respinge concluziile Comisiei Europene privind cuantumul amenzii.

               3.

               Obligă Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza T-188/08: Acțiune introdusă la 13 mai 2008 — Infeurope SA/Comisia Comunităților Europene

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/48

         Acțiune introdusă la 13 mai 2008 — Infeurope SA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-188/08)
   (2008/C 171/91)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Infeurope SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: O. Mader, lawyer)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Comisia Europeană nu a anulat decizia de atribuire a contractelor-cadru în procedura cererii de ofertă AO/026/06 a OAPI pentru servicii de consultanță, audit și studii;

               —

               constatarea faptului că Comisia Europeană nu a reziliat contractele specifice încheiate în temeiul contractelor-cadru menționate;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata către reclamantă a sumei de 35 950 EUR, la care se adaugă o dobândă de 4 % la suma de 33 050 EUR începând de la 19 decembrie 2006 și o dobândă de 4 % la suma de 2 900 EUR începând de la 14 decembrie 2007, respectiv o dobândă de 8 % la suma de 35 950 EUR începând de la data pronunțării hotărârii;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata către reclamantă a sumei de 646 631,27 EUR, la care se adaugă o dobândă de 4 % la suma menționată începând de la 14 mai 2008, respectiv o dobândă de 8 % la suma menționată începând de la data pronunțării hotărârii;

               —

               obligarea Comisiei Europene să prezinte anumite documente referitoare la procedura de evaluare a ofertelor;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta urmărește constatarea faptului că decizia adoptată de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) de a atribui, în cadrul procedurii de cerere de ofertă AO/026/06 a OAPI „E-Alicante: servicii de consultanță, audit și studii” (1), mai multe contracte-cadru nu a fost anulată de către Comisie și că aceasta nu a reziliat contractele specifice corespondente încheiate în temeiul contractelor-cadru menționate.
   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt identice cu cele invocate în cauza T-176/08, Infeurope/Comisia.

      (1)  JO 2006 S 210-223510.


title: Cauza C-344/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Torino (Italia) la 9 iunie 2017 – IJDF Italy Srl/Violeta Fernando Dionisio, Alex Del Rosario Fernando

text:
               2.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 330/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Torino (Italia) la 9 iunie 2017 – IJDF Italy Srl/Violeta Fernando Dionisio, Alex Del Rosario Fernando
   (Cauza C-344/17)
   (2017/C 330/04)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Torino

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: IJDF Italy Srl

      Pârâți: Violeta Fernando Dionisio, Alex Del Rosario Fernando

      Întrebările preliminare

   Directiva 93/13/CEE (1), articolul 19 alineatul (1) a doua teză din Tratatul privind Uniunea Europeană și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care, în cazul unor acțiuni conexe, în special în ipoteza unei cereri de chemare în garanție conexe acțiunii principale, prevede examinarea unitară în fața aceleiași instanțe, chiar dacă, în temeiul unei astfel de prevederi, competența de a soluționa cererea de chemare în garanție este atribuită unei alte instanțe decât instanța din circumscripția de reședință sau de domiciliu, inclusiv ales, al consumatorului?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza F-68/11: Acțiune introdusă la 15 iulie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/52

         Acțiune introdusă la 15 iulie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-68/11)
   2011/C 282/98
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S.Rodrigues, A. Blot și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei prin care a fost reziliat contractul de muncă pe durată nedeterminată al reclamantei

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene:

               —

               Anularea Deciziei autorității abilitate să încheie contracte de muncă a Comisiei (denumită în continuare „AACC”) din 30 septembrie 2010 prin care a fost reziliat contractul de muncă pe durată nedeterminată al reclamantei;

               —

               precum și, în măsura în care este necesar, anularea Deciziei AACC din 14 aprilie 2011 prin care a fost respinsă reclamația introdusă la 23 decembrie 2010 în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul Funcționarilor Uniunii Europene;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-371/06: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 septembrie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Benetton Group SpA/G-Star International BV (Mărci — Directiva 89/104/CEE — Articolul 3 alineatul (1) litera (e) a treia liniuță și alineatul (3) — Semn — Formă care dă valoare substanțială produsului — Utilizare — Campanii publicitare — Putere de atracție a formei, dobândită anterior cererii de înregistrare, datorită notorietății sale ca semn distinctiv)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/15

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 septembrie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Benetton Group SpA/G-Star International BV
   (Cauza C-371/06) (1)

   (Mărci - Directiva 89/104/CEE - Articolul 3 alineatul (1) litera (e) a treia liniuță și alineatul (3) - Semn - Formă care dă valoare substanțială produsului - Utilizare - Campanii publicitare - Putere de atracție a formei, dobândită anterior cererii de înregistrare, datorită notorietății sale ca semn distinctiv)
   (2007/C 269/28)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Benetton Group SpA

      Pârâtă: G-Star International BV
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) litera (e) a treia liniuță din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92) — Blue-jeans care au ca semn distinctiv caracteristicile unei salopete de lucru sau ale unei ținute pentru motociclism și sunt prevăzuți cu genunchiere — Semn constituit dintr-o formă care dă valoare substanțială produsului.
   Dispozitivul
   Articolul 3 alineatul (1) litera (e) a treia liniuță din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că forma unui produs care dă valoare substanțială acestuia nu poate constitui o marcă potrivit articolului 3 alineatul (3) din această directivă atunci când, anterior cererii de înregistrare, aceasta a dobândit o putere de atracție datorită notorietății sale ca semn distinctiv, ca urmare a campaniilor publicitare de prezentare a caracteristicilor concrete ale produsului în cauză.

      (1)  JO C 294, 2.12.2006.


title: Cauza C-73/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Tivoli (Italia) la 11 februarie 2013 — T

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Tivoli (Italia) la 11 februarie 2013 — T
   (Cauza C-73/13)
   2013/C 147/12
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Tivoli

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: T

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 82 din DPR nr. 115 din 30 mai 2002 privind acordarea asistenței juridice gratuite în dreptul italian — în măsura în care impune ca onorariul și cheltuielile datorate apărătorului să fie plătite de autoritatea judiciară prin ordonanță de plată, cu respectarea tarifelor profesionale astfel încât, în orice caz, să nu depășească valorile medii ale tarifelor profesionale în vigoare care țin de onorarii, de drepturi și de indemnizații, având în vedere natura prestațiilor furnizate și incidența actelor efectuate asupra situației procedurale a justițiabilului — este conform cu articolul 47 al treilea paragraf din Cartea drepturilor fundamentale a Uniunii Europene care prevede că asistența juridică gratuită se acordă celor care nu dispun de resurse suficiente, în măsura în care aceasta este necesară pentru a asigura accesul efectiv la justiție?

               2.

               Articolul 82 din DPR nr. 115 din 30 mai 2002 privind acordarea asistenței juridice gratuite în dreptul italian — în măsura în care impune ca onorariul și cheltuielile datorate apărătorului să fie plătite de autoritatea judiciară prin ordonanță de plată, cu respectarea tarifelor profesionale astfel încât, în orice caz, să nu depășească valorile medii ale tarifelor profesionale în vigoare care țin de onorarii, de drepturi și de indemnizații, având în vedere natura prestațiilor furnizate și incidența actelor efectuate asupra situației procedurale a justițiabilului — este conform cu articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului, astfel cum a fost transpus în dreptul comunitar prin articolul 52 alineatul (3) din Cartea drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și prin articolul 6 [TUE], astfel cum a fost modificat prin Tratatul de la Lisabona?


title: Cauza T-325/15: Hotărârea Tribunalului din 25 ianuarie 2017 – Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató/EUIPO – Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató (Choco Love) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Choco Love — Mărcile Uniunii Europene şi naţionale verbale şi figurative anterioare CHOCOLATE, CSOKICSŐ şi Chocolate Brown — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               6.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 70/17

         Hotărârea Tribunalului din 25 ianuarie 2017 – Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató/EUIPO – Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató (Choco Love)
   (Cauza T-325/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Choco Love - Mărcile Uniunii Europene şi naţionale verbale şi figurative anterioare CHOCOLATE, CSOKICSŐ şi Chocolate Brown - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 070/23)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. (Budapesta, Ungaria) (reprezentant: Á. László, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: I. Moisescu și A. Schifko, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. (Budapesta)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 26 martie 2015 (cauza R 1369/2014-1) privind o procedură de opoziție între Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató şi Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

      (1)  JO C 279, 24.8.2015.


title: Cauza T-277/09: Ordonanța Tribunalului din 10 iunie 2013 — Trasys/Comisia

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/82

         Ordonanța Tribunalului din 10 iunie 2013 — Trasys/Comisia
   (Cauza T-277/09) (1)

   2013/C 225/185
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 244, 10.10.2009.


title: Cauza C-80/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšším správním soudem (Republica Cehă) la 15 februarie 2013 — ACO Industries Tábor, s. r. o./Odvolací finanční ředitelství

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšším správním soudem (Republica Cehă) la 15 februarie 2013 — ACO Industries Tábor, s. r. o./Odvolací finanční ředitelství
   (Cauza C-80/13)
   2013/C 147/14
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: ACO Industries Tábor, s.r.o.

      Pârâtă: Odvolací finanční ředitelství

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 18, 45, 49 și 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se opun unor dispoziții potrivit cărora un angajator stabilit într-un stat membru este obligat să rețină un avans din impozitul pe venitul al lucrătorilor (cetățeni ai unui alt stat membru) puși temporar la dispoziția sa de o agenție de muncă temporară care are sediul în acest alt stat membru prin intermediul unei sucursale stabilite în primul stat membru?

               2.

               Articolele 18, 45, 49 și 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se opun unor dispoziții potrivit cărora baza de calcul a impozitului pe venitul acestor lucrători se stabilește în cotă forfetară de cel puțin 60 % din suma facturată de agenția de muncă temporară în cazurile în care comisionul de intermediere este inclus în suma facturată?

               3.

               În cazul în care răspunsul la prima și la a doua întrebare este afirmativ, este posibil, într-o situație precum cea în discuție în prezenta cauză, să se restrângă libertățile fundamentale menționate pentru motive de ordine publică, siguranță publică sau sănătate publică, ori, eventual, pentru motive legate de eficiența controlului fiscal?


title: Cauza T-140/07: Ordonanța Tribunalului din 4 februarie 2011 — Chi Mei Optoelectronics Europe și Chi Mei Optoelectronics UK/Comisia

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/20

         Ordonanța Tribunalului din 4 februarie 2011 — Chi Mei Optoelectronics Europe și Chi Mei Optoelectronics UK/Comisia
   (Cauza T-140/07) (1)

   2011/C 113/40
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei întâi extinse a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 155, 7.7.2007.


title: Cauza T-122/10: Ordonanța Tribunalului din 28 februarie 2011 — USFSPEI și alții/Consiliul

text:
               16.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 120/19

         Ordonanța Tribunalului din 28 februarie 2011 — USFSPEI și alții/Consiliul
   (Cauza T-122/10) (1)

   2011/C 120/41
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza C-257/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal des affaires de sécurité sociale des Bouches du Rhône (Franța) la 13 mai 2013 — Anouthani Mlalali/CAF des Bouches-du-Rhône

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/27

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal des affaires de sécurité sociale des Bouches du Rhône (Franța) la 13 mai 2013 — Anouthani Mlalali/CAF des Bouches-du-Rhône
   (Cauza C-257/13)
   2013/C 207/43
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal des affaires de sécurité sociale des Bouches du Rhône

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Anouthani Mlalali

      Pârâtă: CAF des Bouches-du-Rhône

      Întrebarea preliminară

   Sunt compatibile condițiile prevăzute la articolele L.512 și D.512-2 din Codul securității sociale francez [Code de la sécurité sociale français] cu articolul 11 din Directiva 2003/109/CE din 25 noiembrie 2003 (1)?

      (1)  Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225).


title: Cauza T-72/16: Acțiune introdusă la 15 februarie 2016 – BBY Solutions/EUIPO – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY mobile)

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/37

         Acțiune introdusă la 15 februarie 2016 – BBY Solutions/EUIPO – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY mobile)
   (Cauza T-72/16)
   (2016/C 118/43)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: BBY Solutions, Inc. (Minneapolis, Statele Unite) (reprezentant: A. Poulter, Solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietatea Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Worldwide Sales Corporation España, SL (Sant Vicenç dels Horts, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementele verbale „BEST BUY mobile” – Cererea de înregistrare nr. 7 213 424

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 1 decembrie 2015 în cauza R 53/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               anularea deciziei diviziei de opoziție din 6 noiembrie 2014 în opoziția nr. B 1485 137;

               —

               admiterea cererii de înregistrare nr. 007213424;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               Camera de recurs a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 prin aprecierea eronată a elementelor dominante și distinctive ale mărcilor;

               —

               Camera de recurs a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 prin aprecierea eronată a impresiei de ansamblu create de mărci;

               —

               Camera de recurs a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 prin aprecierea eronată a identității serviciilor acoperite de mărci; și

               —

               Camera de recurs a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 atunci când a concluzionat în mod eronat că exista un risc de confuzie între mărcile anterioare ale autoarei opoziției și cea a reclamantei.


title: Cauza C-372/11 P: Recurs introdus la 14 iulie 2011 de Power-One Italy SpA împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 24 mai 2011 în cauza T-489/08, Power-One Italy SpA/Comisia Europeană

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/12

         Recurs introdus la 14 iulie 2011 de Power-One Italy SpA împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 24 mai 2011 în cauza T-489/08, Power-One Italy SpA/Comisia Europeană
   (Cauza C-372/11 P)
   2011/C 282/23
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Power-One Italy SpA (reprezentanți: A. Giussani și R. Giuffrida, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) în cauza T-489/08, pronunțată la 24 mai 2011, și, în consecință:

                           —

                           constatarea și declararea încălcării de către Comisia Europeană a articolului 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1655/2000 (1), a articolului 14 NAS (2) și a principiului general de drept privind încrederea legitimă;

                           —

                           în măsura în care stadiul procedurii permite aceasta, constatarea și declararea legăturii de cauzalitate dintre comportamentul Comisiei și prejudiciile care au fost și continuă să fie suferite de Power-One și, în consecință, obligarea Uniunii în temeiul articolului 268 TFUE (ex-articolul 235 CE) la repararea tuturor prejudiciilor suferite de Power-One Italy SpA și cuantificate la 2 876 188,99 euro, respectiv la plata costului suportat pentru proiectul PNEUMA, astfel cum rezultă din documentația anexată la cererea de recurs și care se află deja în posesia Comisiei și este invocată în cauză.

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului formulat recurenta invocă, în primul rând, o încălcare a principiului general de drept privind încrederea legitimă și o motivare insuficientă și contradictorie în ceea ce privește existența unui abuz de procedură.
   Tribunalul susține, la punctul 47 din ordonanța atacată, că reclamanta ar fi putut obține în urma anulării deciziei Comisiei un avantaj mai mare decât sumele restituite, corespunzător recuperării întregului sprijin financiar prevăzut pentru proiectul în cauză, și că „se poate considera că plata acestei din urmă sume cu titlu de reparare a prejudiciilor este strâns legată de anularea deciziei în cauză”, motivând astfel importanța acordată abuzului de procedură. Prin urmare, Tribunalul ar proceda, în mod arbitrar, la o fragmentare a cererii formulate de reclamantă, a unității substanțiale a actelor în care a constat comportamentul cauzator de prejudicii, precum și a evenimentului cauzator de prejudicii, reprezentat de cheltuielile totale suportate. În consecință, acceptarea excepției formulate de Comisie nu ar fi motivată corespunzător.
   Al doilea motiv pe care se întemeiază recursul se referă la o încălcare a principiului general de drept privind încrederea legitimă și la o aplicare eronată a normelor privind sarcina probei și obținerea probelor, precum și la o motivare insuficientă și contradictorie a susținerilor referitoare la prejudiciul restant.
   În ordonanța Tribunalului, la punctul 55, se precizează că „acțiunea nu indică natura și întinderea prejudiciului restant pe care reclamanta l-ar fi suferit” și că „acțiunea nu menționează deloc motivele pentru care reclamanta consideră că prejudiciul restant poate fi atribuit revocării finanțării proiectului în cauză de către Comisie”. În această privință, ar trebui arătat că prejudiciul suferit de societatea recurentă poate fi identificat numai in re ipsa, în cazul în care finanțarea în cauză ar avea un scop funcțional precis, identificabil în cadrul proiectului realizat, iar revocarea acesteia ar putea doar să coincidă cu susținerea unui cost pe care, în lipsa contribuției, societatea recurentă nu ar fi trebuit să îl suporte. Argumentele menționate anterior, detaliate deja în cadrul observațiilor referitoare la excepția de inadmisibilitate formulată de Comisie (observații la care fusese anexat și bilanțul societății recurente), nu au fost evaluate de instanța sesizată, care s-a limitat să conteste lipsa de dovezi cu privire la prejudiciul suferit.
   În sfârșit, recurenta invocă o încălcare a principiului general de drept privind încrederea legitimă și o aplicare eronată a normelor privind sarcina probei și obținerea probelor, precum și lipsa unei evaluări a faptelor decisive pentru litigiul în cauză, cu referire la legătura de cauzalitate.
   În ceea ce privește susținerile referitoare la legătura de cauzalitate, la punctul 57 din ordonanța atacată Tribunalul arată că societatea reclamantă „nu furnizează nicio informație cu privire la efectul comportamentului în discuție asupra faptului că reclamanta a susținut costurile proiectului în cauză care depășeau suma maximă pentru care Comisia își luase angajamentul”. Potrivit recurentei, este evident că în speță Tribunalul a săvârșit o eroare materială în aprecierea faptelor care rezultă din documentele prezentate în instanță. În esență, Tribunalul ar fi denaturat elementele de probă prezentate, negând existența unei legături de cauzalitate evidente între comportamentul Comisiei și prejudiciul suferit de societatea recurentă. Astfel, Tribunalul nu ar fi luat în considerare, în motivarea hotărârii sale, împrejurări deja invocate în cererea introductivă în primă instanță, precum și prin intermediul observațiilor depuse ulterior. Din susținerile societății recurente ar reieși, în special, caracterul accesoriu, iar nu esențial, al pretinsei neîndepliniri a obligațiilor de către aceasta, constând într-o întârziere în completarea documentației, în cazul unui proiect realizat în întregime.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1655/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iulie 2000 privind Instrumentul financiar pentru mediu (LIFE) (JO L 192, p. 1).

      (2)  Norme Administrative Standard anexate la acordul de grant semnat.


title: Cauza C-460/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 5 septembrie 2011 — Hewlett-Packard GmbH/Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort)

text:
               10.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 362/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 5 septembrie 2011 — Hewlett-Packard GmbH/Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort)
   (Cauza C-460/11)
   2011/C 362/18
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Hewlett-Packard GmbH

      Pârâtă: Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort)

      Întrebările preliminare

   Curții de Justiție a Uniunii Europene îi sunt adresate următoarele întrebări cu privire la interpretarea Directivei 2001/29/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională:

               1.

               La interpretarea dreptului național, directiva trebuie luată în considerare și pentru evenimente care au avut loc ulterior intrării sale în vigoare, la 22 iunie 2001, dar înainte de data aplicării sale la 22 decembrie 2002?

               2.

               Reproducerea cu ajutorul imprimantelor reprezintă o modalitate de reproducere realizată prin folosirea oricărui tip de tehnici fotografice sau prin alt proces cu efecte similare, în sensul articolului 5 alineatul (2) litera (a) din directivă?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: cerințele directivei cu privire la compensații echitabile pentru excepțiile sau limitările la dreptul de reproducere, potrivit articolului 5 alineatele (2) și (3) din directivă și ținând seama de dreptul fundamental la egalitatea de tratament consacrat la articolul 20 din Carta Drepturilor Fundamentale a UE, pot fi considerate îndeplinite și în cazul în care respectiva compensație echitabilă nu este datorată de producătorii, importatorii și distribuitorii de imprimante, ci de producătorii, importatorii și distribuitorii unui alt echipament sau ai mai multor echipamente dintr-un lanț de dispozitive destinat reproducerii?

      (1)  JO L 167, p. 10, Ediție specială 17/vol. 1, p. 230, rectificare în JO 2008, L 314, p. 16.


title: Cauza T-441/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 iunie 2007 — IVG Immobilien/OAPI ( Marcă comunitară — Semne figurative — Motive absolute de refuz al înregistrării — Absența caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 iunie 2007 — IVG Immobilien/OAPI
   (Cauza T-441/05) (1)

   („Marcă comunitară - Semne figurative - Motive absolute de refuz al înregistrării - Absența caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2007/C 170/46)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: IVG Immobilien AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: A. Okonek și U. Karpenstein, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, în calitate de agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 1 septembrie 2005 (cauza R 559/2004-4) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ I ca marcă comunitară.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 1 septembrie 2005 (cauza R 559/2004 4).

               2)

               OAPI suportă propriile cheltuieli, precum și cele efectuate de IVG Immobilien AG.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza T-424/08: Hotărârea Tribunalului din 19 mai 2010 — Nexus Europe (Ireland)/Comisa [ „Clauză compromisorie — Al cincilea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrație — Proiect privind tendințele macroeconomice și urbane în societate informațională europeană (Muteis) — Prejudiciu ce rezultă din modificarea unui în ceea ce privește sistemul de rambursare a cheltuielilor efectuate de un participant la proiect” ]

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/36

         Hotărârea Tribunalului din 19 mai 2010 — Nexus Europe (Ireland)/Comisa
   (Cauza T-424/08) (1)

   („Clauză compromisorie - Al cincilea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrație - Proiect privind tendințele macroeconomice și urbane în societate informațională europeană (Muteis) - Prejudiciu ce rezultă din modificarea unui în ceea ce privește sistemul de rambursare a cheltuielilor efectuate de un participant la proiect”)
   2010/C 179/61
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Nexus Europe (Ireland) Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: M. Noonan, barrister)

      Pârâtă: Comisa Europeană (reprezentanți: R. Lyal și A. Sauka, agenți)

      Obiectul

   Cerere de reparare a prejudiciului pretins a fi fost suferit de reclamantă ca urmare a faptului că s-au obținut de către Comisie anumite modificări ale contractului Muteis IST-2000-30117, încheiat la 31 octombrie 2001.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Nexus Europe (Ireland) Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 6, 10.1.2009.


title: Cauza C-91/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 aprilie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Frankfurt am Main — Germania) — Wall AG/Orașul Frankfurt am Main, Frankfurter Entsorgungs- und Service GmbH (FES) (Concesionări de servicii — Procedură de atribuire — Obligația de transparență — Înlocuirea ulterioară a unui subcontractant)

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 aprilie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Frankfurt am Main — Germania) — Wall AG/Orașul Frankfurt am Main, Frankfurter Entsorgungs- und Service GmbH (FES)
   (Cauza C-91/08) (1)

   (Concesionări de servicii - Procedură de atribuire - Obligația de transparență - Înlocuirea ulterioară a unui subcontractant)
   2010/C 148/05
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Frankfurt am Main

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Wall AG

      Pârâți: Orașul Frankfurt am Main, Frankfurter Entsorgungs- und Service GmbH (FES)

      Cu participarea: Deutsche Städte Medien (DSM) GmbH

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landgericht Frankfurt am Main (Germania) — Interpretarea articolelor 12, 43, 49 și a articolului 86 alineatul (1) din Tratatul CE, a principiului transparenței, a principiului egalității și a principiului nediscriminării, precum și a articolului 2 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) din Directiva 80/723/CEE a Comisiei din 25 iunie 1980 privind transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice (JO L 195, p. 35), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2000/52/CE a Comisiei din 26 iulie 2000 de modificare a Directivei 80/723/CEE privind transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice (JO L 193, p. 75) și a articolului 1 alineatul (9) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) — Atribuirea concesionărilor de servicii — Noțiunea de întreprindere publică — Consecințele pentru executarea contractului ale nerespectării obligației de transparență în cazul unei schimbări ulterioare a subcontractantului

      Dispozitivul

               1.

               Atunci când modificările aduse dispozițiilor unui contract de concesionare de servicii prezintă caracteristici diferite în mod substanțial de cele care au justificat atribuirea contractului inițial de concesionare și, în consecință, sunt de natură să demonstreze voința părților de a renegocia clauzele esențiale ale acestui contract, trebuie să se asigure, în conformitate cu ordinea juridică internă a statului membru în cauză, toate măsurile necesare în vederea restabilirii transparenței în cadrul procedurii, inclusiv o nouă procedură de atribuire. Dacă este cazul, noua procedură de atribuire trebuie organizată potrivit unor modalități adaptate specificităților concesionării de servicii în cauză și trebuie să permită unei întreprinderi situate pe teritoriul unui alt stat membru să aibă acces la informații adecvate referitoare la concesionarea menționată înainte ca aceasta să fie atribuită.

               2.

               Atunci când o întreprindere concesionară încheie un contract referitor la servicii care fac parte din domeniul concesiunii cu care a fost însărcinată de către o colectivitate teritorială, obligația de transparență care decurge din articolele 43 CE și 49 CE, precum și din principiile egalității de tratament și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate nu se aplică dacă această întreprindere:

                           —

                           a fost creată de această colectivitate teritorială în scopul eliminării deșeurilor și curățării străzilor, dar este de asemenea activă pe piață;

                           —

                           aparține colectivității teritoriale menționate în proporție de 51 %, dar deciziile asociaților nu pot fi luate decât cu o majoritate de trei pătrimi din voturile adunării generale a acestei întreprinderi;

                           —

                           are numai un sfert din membrii consiliului de supraveghere, inclusiv președintele acestuia, numit de însăși această colectivitate teritorială și

                           —

                           obține mai mult de jumătate din cifra sa de afaceri din contracte sinalagmatice referitoare la eliminarea deșeurilor și curățarea străzilor pe teritoriul colectivității teritoriale menționate, colectivitate care se refinanțează pentru aceasta prin intermediul impozitelor locale plătite de cetățenii săi.

               3.

               Principiile egalității de tratament și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate, consacrate de articolele 43 CE și 49 CE, precum și obligația de transparență care decurge din acestea nu impun autorităților naționale să rezilieze un contract și nici instanțelor naționale să acorde în fiecare caz dreptul de a obține în justiție încetarea unei încălcări pretinse a acestei obligații cu ocazia atribuirii de concesionări de servicii. Revine ordinii juridice interne sarcina să reglementeze căile procesuale destinate să asigure protecția drepturilor conferite justițiabililor de această obligație, astfel încât aceste căi să nu fie mai puțin favorabile decât căile procesuale similare de natură internă și nici să facă practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea acestor drepturi. Obligația de transparență decurge în mod direct din articolele 43 CE și 49 CE, care au un efect direct în ordinile juridice interne ale statelor membre și prevalează față de orice dispoziție contrară a sistemelor de drept naționale.

      (1)  JO C 142, 7.6.2008.


title: Cauza C-193/06 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 20 septembrie 2007 — Société des Produits Nestlé SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Quick restaurants SA (Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Marcă figurativă conținând elementul verbal QUICKY — Opoziția titularului mărcilor verbale naționale anterioare QUICKIES — Risc de confuzie — Apreciere globală)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/14

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 20 septembrie 2007 — Société des Produits Nestlé SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Quick restaurants SA
   (Cauza C-193/06 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Marcă figurativă conținând elementul verbal „QUICKY’ - Opoziția titularului mărcilor verbale naționale anterioare QUICKIES - Risc de confuzie - Apreciere globală)
   (2007/C 269/26)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Société des Produits Nestlé SA (reprezentant: D. Masson, avocat)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent), Quick restaurants SA (reprezentanți: E. De Gryse, F. de Visscher și D. Moreau, avocats)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 22 februarie 2006, Nestlé/OAPI, intervenientă: Quick restaurants SA (cauza T-74/04), prin care Tribunalul a respins acțiunea în anularea deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 17 decembrie 2003 (cauza R 922/2001-2) privind o procedură de opoziție între Société des Produits Nestlé SA și Quick restaurants SA
   Dispozitivul

               1)

               Anulează hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 22 februarie 2006, Nestlé/OAPI — Quick (QUICKY) (T-74/04), în măsura în care Tribunalul, prin încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară, nu a apreciat asemănarea vizuală a semnelor în cauză atunci când s-a întemeiat pe impresia de ansamblu produsă de acestea.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Trimite cauza la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene.

               4)

               Amână pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006.


title: Cauza C-488/06 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 iulie 2008 — L & D SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Julius Sämann Ltd (Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 73 — Marca figurativă Aire Limpio — Mărci figurative comunitare, naționale și internaționale reprezentând un brad cu diverse denumiri — Opoziția titularului — Refuz parțial al înregistrării — Deducerea caracterului distinctiv special al mărcii anterioare din elemente de probﾃ privind o altă marcă)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 iulie 2008 — L & D SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Julius Sämann Ltd
   (Cauza C-488/06 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 73 - Marca figurativă „Aire Limpio’ - Mărci figurative comunitare, naționale și internaționale reprezentând un brad cu diverse denumiri - Opoziția titularului - Refuz parțial al înregistrării - Deducerea caracterului distinctiv special al mărcii anterioare din elemente de probă privind o altă marcă)
   (2008/C 223/13)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Recurentă: L & D SA (reprezentant: S. Miralles Miravet, abogado)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. García Murillo, agent), Julius Sämann Ltd (reprezentant: E. Armijo Chávarri, abogado)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 7 septembrie 2006, L & D/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Julius Sämann Ltd (T-168/04) prin care Tribunalul a respins o cerere de anulare în parte a Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 15 martie 2004 (cauza R 326/2003-2) cu privire la o procedură de opoziție între Julius Sämann Ltd și L & D, SA
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă L & D SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza C-323/13: Acțiune introdusă la 13 iunie 2013 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/21

         Acțiune introdusă la 13 iunie 2013 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-323/13)
   2013/C 252/33
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin și A. Alcover San Pedro, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, întrucât o parte din deșeurile urbane destinate depozitelor SubATO din Roma, inclusiv cel din Malagrotta, și în cele ale SubATO Latina nu este supusă unui tratament care să cuprindă o selecție adecvată a diverselor fracțiuni de deșeuri și stabilizarea fracțiunii organice și întrucât în Lazio nu a fost creată o rețea integrată și adecvată de stații pentru gestionarea deșeurilor ținând cont de cele mai bune tehnici disponibile, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 litera (a) din Directiva 1999/31/CE (1) coroborat cu articolul 1 alineatul (1) din Directiva 1999/31/CE și cu articolele 4 și 13 din Directiva 2008/98/CE (2) și în temeiul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2008/98/CE;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 1999/31/CE a expirat la 16 iulie 2001.
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2008/98/CE a expirat la 12 decembrie 2010.

      (1)  Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (JO L 182, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 94).

      (2)  Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 312, p. 3).


title: Cauza T-384/11: Hotărârea Tribunalului din 25 noiembrie 2014 – Safa Nicu Sepahan/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul împiedicării proliferării nucleare – Înghețarea fondurilor – Eroare de apreciere – Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă – Cerere de daune interese”)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/30

      Hotărârea Tribunalului din 25 noiembrie 2014 – Safa Nicu Sepahan/Consiliul
      (Cauza T-384/11) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul împiedicării proliferării nucleare - Înghețarea fondurilor - Eroare de apreciere - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Cerere de daune interese”)
      (2015/C 016/48)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Safa Nicu Sepahan Co. (Isfahan, Iran) (reprezentant: A. Bahrami, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial A. Vitro și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, ulterior R. Liudvinaviciute-Cordeiro și I. Gurov, agenți)

         Obiectul

      Pe de o parte, o cerere de anulare în parte a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 503/2011 al Consiliului din 23 mai 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 136, p. 26) și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1) și, pe de altă parte, o cerere de daune interese

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează, în ceea ce privește Safa Nicu Sepahan Co.:

                              —

                              punctul 19 de la litera B a părții I din anexa I la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 503/2011 al Consiliului din 23 mai 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului;

                              —

                              punctul 61 de la litera B a părții I din anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010.

                  2)

                  Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata către Safa Nicu Sepahan a unei despăgubiri de 50 000 de euro pentru prejudiciul moral pe care aceasta din urmă l-a suferit.

                  3)

                  Despăgubirea acordată Safa Nicu Sepahan va fi majorată cu dobânzi de întârziere, începând cu data pronunțării prezentei hotărâri până la plata integrală a despăgubirii respective, calculate la rata dobânzii stabilită de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile principale de refinanțare, majorată cu două puncte procentuale.

                  4)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  5)

                  Consiliul suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii principale și procedurii privind măsurile provizorii, precum și jumătate din cheltuielile de judecată ale Safa Nicu Sepahan aferente acelorași proceduri. Safa Nicu Sepahan suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii principale și procedurii privind măsurile provizorii.

         (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza T-689/15: Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2015 – Marcas Costa Brava/OAPI – Excellent Brands JMI (Cremcaffé by Julius Meinl)

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/84

         Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2015 – Marcas Costa Brava/OAPI – Excellent Brands JMI (Cremcaffé by Julius Meinl)
   (Cauza T-689/15)
   (2016/C 048/92)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Marcas Costa Brava, SL (Sils, Spania) (reprezentanți: E. Manresa Medina și J. Manresa Medina, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Excellent Brands JMI Ltd (Baar, Elveția)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marcă comunitară figurativă în roșu și alb care cuprinde elementul verbal „Cremcaffé by Julius Meinl” – marca comunitară figurativă nr. 11 406 899

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 28 septembrie 2015 în cauza R 2491/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               aprecierea utilizării mărcii comunitare 2 423 705 din clasa 30 ca fiind dovedită și a cererii de înregistrare a unei mărci nr. 11 406 899 drept incompatibilă cu marca comunitară nr. 2 423 705;

               —

               obligarea OAPI și a posibililor co-pârâți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               interpretarea eronată a articolului 15 alineatul (1), a articolului 15 alineatul (1) litera (a) și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza T-248/08 P: Hotărârea Tribunalului din 2 martie 2010 — Doktor/Consiliul ( Recurs — Funcție publică — Funcționari — Recrutare — Perioadă de probă — Prelungire a perioadei de probă — Raport de final al perioadei de probă — Concediere la finalul perioadei de probă — Articolul 34 din statut — Denaturare a elementelor de fapt și a elementelor de probă — Obligația de motivare a Tribunalului Funcției Publice )

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/38

         Hotărârea Tribunalului din 2 martie 2010 — Doktor/Consiliul
   (Cauza T-248/08 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Funcționari - Recrutare - Perioadă de probă - Prelungire a perioadei de probă - Raport de final al perioadei de probă - Concediere la finalul perioadei de probă - Articolul 34 din statut - Denaturare a elementelor de fapt și a elementelor de probă - Obligația de motivare a Tribunalului Funcției Publice”)
   2010/C 100/59
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Frantisek Doktor (Bratislava, Slovacia) (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Vitsentzatos și M. Bauer, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 16 aprilie 2008, Doktor/Consiliul (F-73/07, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se urmărește, pe de o parte, anularea acestei hotărâri și, pe de altă parte, obținerea unei despăgubiri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Frantisek Doktor și Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată aferente prezentei proceduri.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008.


title: Cauza C-684/13: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Vestre Landsret – Danemarca) – Johannes Demmer/Fødevareministeriets Klagecenter [Trimitere preliminară — Agricultură — Politica agricolă comună — Schemă de plată unică — Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 — Articolul 44 alineatul (2) — Regulamentul (CE) nr. 73/2009 — Articolul 34 alineatul (2) litera (a) — Noțiunea „hectar eligibil pentru ajutor” — Suprafețe situate de-a lungul pistelor, al căilor de rulare și de oprire — Utilizare pentru activități agricole — Admisibilitate — Recuperarea ajutoarelor agricole acordate în mod necuvenit]

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Vestre Landsret – Danemarca) – Johannes Demmer/Fødevareministeriets Klagecenter
   (Cauza C-684/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Agricultură - Politica agricolă comună - Schemă de plată unică - Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 - Articolul 44 alineatul (2) - Regulamentul (CE) nr. 73/2009 - Articolul 34 alineatul (2) litera (a) - Noțiunea „hectar eligibil pentru ajutor” - Suprafețe situate de-a lungul pistelor, al căilor de rulare și de oprire - Utilizare pentru activități agricole - Admisibilitate - Recuperarea ajutoarelor agricole acordate în mod necuvenit])
   (2015/C 294/06)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Johannes Demmer

      Pârâtă: Fødevareministeriets Klagecenter

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 și articolul 34 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului nr. 1782/2003 trebuie interpretate în sensul că o suprafață agricolă constând în suprafețe de siguranță situate pe un aeroport în jurul pistelor, al căilor de rulare și de oprire, care sunt supuse unor reguli și limitări speciale, constituie o suprafață eligibilă pentru ajutorul vizat cu condiția, pe de o parte, ca agricultorul care exploatează această suprafață să dispună de o autonomie suficientă în utilizarea acesteia, în vederea desfășurării activității sale agricole, și, pe de altă parte, să fie în măsură să exercite această activitate pe suprafața respectivă în pofida limitărilor care rezultă din desfășurarea unei activități neagricole pe aceeași suprafață.

               2)

               Articolul 137 din Regulamentul nr. 73/2009 trebuie interpretat în sensul că un agricultor care a fost informat anterior datei de 1 ianuarie 2010 în legătură cu acordarea necuvenită a drepturilor la plată, în ceea îl privește, nu are dreptul să invoce acest articol pentru a obține o regularizare a acestor drepturi.
               Articolul 73 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 796/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a eco condiționării, a modulării și a sistemului integrat de gestionare și control, prevăzute de Regulamentul nr. 1782/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2184/2005 al Comisiei din 23 decembrie 2005, trebuie interpretat în sensul că trebuie să se considere că în mod normal un agricultor a putut detecta caracterul neeligibil pentru ajutorul respectiv al suprafețelor pentru utilizarea cărora, pentru desfășurarea activității sale agricole, nu dispune de nicio marjă de manevră și/sau pe care nu poate exercita această activitate, în considerarea restricțiilor care rezultă din desfășurarea unei activități neagricole pe aceleași suprafețe. Pentru a se aprecia dacă în mod normal eroarea comisă putea fi detectată de acest agricultor, trebuie să ne situăm în momentul plății ajutorului. Aprecierea efectuată în temeiul articolului 73 alineatul (4) din Regulamentul nr. 796/2004 trebuie să fie efectuată în mod separat pentru fiecare dintre anii în cauză.
               Articolul 73 alineatul (5) din Regulamentul nr. 796/2004, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2184/2005, trebuie interpretat în sensul că, în circumstanțe precum cele din litigiul principal, trebuie să se considere că un agricultor este de bună credință dacă avea în mod sincer convingerea că suprafețele respective erau eligibile pentru ajutor. Aprecierea bunei credințe a acestui agricultor, în sensul articolului 73 alineatul (5) din Regulamentul nr. 796/2004, trebuie să se efectueze în mod separat pentru fiecare dintre anii în cauză, iar această bună credință trebuie să persiste până la finalul celui de al patrulea an de la data plății ajutorului.

      (1)  JO C 85, 22.3.2014.


title: Cauza T-367/12: Hotărârea Tribunalului din 27 iunie 2013 — MOL/OAPI — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (MOL Blue Card) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană — Marca verbală MOL Blue Card — Mărcile comunitare verbale anterioare BLUE, BLUE BBVA și TARJETA BLUE BBVA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/77

         Hotărârea Tribunalului din 27 iunie 2013 — MOL/OAPI — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (MOL Blue Card)
   (Cauza T-367/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană - Marca verbală MOL Blue Card - Mărcile comunitare verbale anterioare BLUE, BLUE BBVA și TARJETA BLUE BBVA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 225/172
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt. (Budapesta, Ungaria) (reprezentant: K. Szamosi, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: F. Mattina, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (Bilbao, Spania) (reprezentanți: J. de Oliveira Vaz Miranda Sousa și N. González-Alberto Rodríguez, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 30 mai 2012 (cauza R 2532/2011-2) privind o procedură de opoziție între Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA și MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 319, 20.10.2012.


title: Cauza C-64/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – BP Europa SE/Hauptzollamt Hamburg-Stadt (Trimitere preliminară — Fiscalitate — Regimul general al accizelor — Directiva 2008/118/CE — Neregulă produsă pe parcursul unei deplasări a produselor accizabile — Deplasare a produselor în regim suspensiv de accize — Produse lipsă la momentul livrării — Perceperea accizei, în lipsa dovezii privind distrugerea sau pierderea produselor)

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/8

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – BP Europa SE/Hauptzollamt Hamburg-Stadt
   (Cauza C-64/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Fiscalitate - Regimul general al accizelor - Directiva 2008/118/CE - Neregulă produsă pe parcursul unei deplasări a produselor accizabile - Deplasare a produselor în regim suspensiv de accize - Produse lipsă la momentul livrării - Perceperea accizei, în lipsa dovezii privind distrugerea sau pierderea produselor))
   (2016/C 106/11)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: BP Europa SE

      Pârâtă: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 20 alineatul (2) din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE trebuie interpretat în sensul că deplasarea produselor accizabile într-un regim suspensiv de accize se încheie, în sensul acestei dispoziții, într-o situație precum cea din cauza principală, în momentul în care destinatarul acestor produse a constatat, la finalizarea descărcării complete a mijlocului de transport care conține produsele în cauză, că lipseau cantități din aceste produse în raport cu cele care trebuiau să îi fie livrate.

               2)

               Dispozițiile coroborate ale articolului 7 alineatul (2) litera (a) și ale articolului 10 alineatul (2) din Directiva 2008/118 trebuie interpretate în sensul că:

                           —

                           situațiile pe care le reglementează exclud situația vizată la articolul 7 alineatul (4) din această directivă și

                           —

                           împrejurarea că o dispoziție națională de transpunere a articolului 10 alineatul (2) din Directiva 2008/118, precum cea în discuție în litigiul principal, nu menționează în mod explicit că neregula reglementată de respectiva dispoziție a directivei trebuie să fi dus la eliberarea pentru consum a produselor în cauză nu se opune aplicării dispoziției naționale menționate în momentul constatării unor deficite, care implică în mod necesar o astfel de eliberare pentru consum.

               3)

               Articolul 10 alineatul (4) din Directiva 2008/118 trebuie interpretat în sensul că se aplică nu numai atunci când toate cantitățile de produse care se deplasează în regim suspensiv de accize nu au ajuns la destinație, ci și în cazurile în care doar o parte din aceste produse nu au ajuns la destinație.

      (1)  JO C 138, 27.4.2015.


title: Cauza T-356/06: Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Koninlijke Volker Wessels Stevin/Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/23

         Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Koninlijke Volker Wessels Stevin/Comisie
   (Cauza T-356/06)
   (2007/C 20/34)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Koninlijke Volker Wessels Stevin (reprezentanți: E.H. Pijnacker Hordijk și Y. de Vries, advocaten)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea articolelor 1, 2 și 3 din Decizia Comisiei din 13 septembrie 2006 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/38.456 — Bitum — Țările de Jos), cel puțin în măsura în care aceasta privește societatea Koninlijke Volker Wessels Stevin.

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor efectuate de Koninlijke Volker Wessels Stevin.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă Decizia Comisiei din 13 septembrie 2006 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/38.456 — Bitum — Țările de Jos), prin care i-a fost aplicată reclamantei o amendă pentru încălcarea articolului 81 CE.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamanta invocă încălcarea articolului 81 CE și a articolelor 7 și 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003. Potrivit reclamantei, Comisia a folosit un criteriu incorect în aprecierea răspunderii societății mamă și, în consecință, a considerat în mod eronat că reclamanta este solidar răspunzătoare pentru presupusa încălcare comisă de societatea Koninklijk Wegenbouw Stevin B.V.


title: Cauza T-515/09 P: Recurs introdus la 21 decembrie 2009 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței pronunțate la 7 octombrie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-3/08, Marcuccio/Comisia

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/39

         Recurs introdus la 21 decembrie 2009 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței pronunțate la 7 octombrie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-3/08, Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-515/09 P)
   2010/C 51/74
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               În orice caz: anularea în întregime și fără nicio excepție a ordonanței atacate;

               —

               declararea faptului că acțiunea în primă instanță în cadrul căreia a fost emisă ordonanța atacată era perfect admisibilă în întregime și fără nicio excepție;

               —

               în principal: admiterea în întregime și fără nicio excepție a cererilor recurentului cuprinse în acțiunea în primă instanță;

               —

               obligarea pârâtei la restituirea către recurent a tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de acesta, aferente tuturor procedurilor derulate până în prezent în cauza de qua;

               —

               în subsidiar: trimiterea cauzei de qua spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice, care, într-o compunere diferită, să se pronunțe din nou pe fond cu privire la aceasta.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice (TFP) din 7 octombrie 2009, emisă în cauza F-3/08. Această ordonanță a respins ca vădit nefondată acțiunea având ca obiect anularea deciziei prin care Comisia a refuzat să trimită traducerea în limba italiană a unei decizii precedente, precum și obligarea Comisiei la plata unei despăgubiri pentru prejudiciul care ar fi fost suferit ca urmare a acestui refuz. De asemenea, ordonanța atacată l-a obligat pe recurent, în temeiul articolului 94 litera (a) din Regulamentul de procedură al TFP, la plata către Tribunal a sumei de 1 000 EUR.
   În susținerea pretențiilor sale recurentul invocă următoarele motive:

               —

               lipsă absolută a motivării, precum și deformare și denaturare a faptelor, în măsura în care se referă la afirmațiile TFP privind posibilitatea recurentului de a înțelege cuprinsul respectivei scrisori în versiunea lingvistică în care i-a fost notificată;

               —

               nerespectarea normei legale referitoare la dreptul oricărei persoane de a se adresa unei instituții comunitare utilizând oricare dintre limbile oficiale ale Uniunii și de a primi un răspuns în aceeași limbă;

               —

               interpretare și aplicare eronată a articolului 94 din Regulamentul de procedură al TFP.