title: Cauza T-615/15: Acțiune introdusă la 2 noiembrie 2015 – LL/Parlamentul

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/66

         Acțiune introdusă la 2 noiembrie 2015 – LL/Parlamentul
   (Cauza T-615/15)
   (2016/C 027/84)
   Limba de procedură: lituaniana

      Părțile

      Reclamant: LL (Vilnius, Lituania) (reprezentant: Juliaus Petrulionio, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei D(2014) 15503 din 17 aprilie 2014 a Secretarului General al Parlamentului European și a Notei de debit nr.o2014-575 emise la 5 mai 2014 în temeiul acesteia;

               —

               obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

      Caracterul echitabil al indemnizației și validitatea și legalitatea recuperării acesteia

   Reclamantul susține că, prin Decizia D(2014) 15503, Secretarul General al Parlamentului European a decis în mod absolut neîntemeiat și nelegal că indemnizația de 37 728 de euro i-a fost plătită în mod necuvenit și a obligat în mod neîntemeiat și nelegal contabilul Parlamentului European, în temeiul articolului 68 din Normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European și al articolului 80 din Normele de aplicare a Regulamentului financiar, să recupereze de la reclamant indemnizația de 37 728 de euro și să îl informeze în mod corespunzător pe acesta, conform procedurii, prin Nota de debit nr.o2014-575.
   Potrivit reclamantului, în adoptarea deciziei sale, Secretarul General al Parlamentului European a ținut cont doar de două elemente: raportul OLAF și faptul că reclamantul nu a prezentat probe în sensul că indemnizația a fost utilizată în scopul prevăzut. Reclamantul susține însă că nu au existat informații care să confirme că ar fi utilizat indemnizația percepută în alt scop decât cel prevăzut, cu încălcarea articolului 14 din Normele privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European.

      Termenul de prescripție și aplicarea principiilor termenului rezonabil, securității juridice și protecției încrederii legitime

   Reclamantul susține că Decizia D(2014) 15503 a Secretarului General al Parlamentului European și Nota de debit nr.o2014-575 nu respectă termenul de prescripție prevăzut la articolul 81 din Regulamentul financiar și la articolul 93 din Normele de aplicare a Regulamentului financiar și că nu sunt întrunite cerințele referitoare la principiile termenului rezonabil, securității juridice și protecției încrederii legitime.
   Potrivit reclamantului, instituțiile Uniunii Europene în cauză au întârziat în mod neîntemeiat, inechitabil și pentru o perioadă nejustificată exercitarea competențelor lor și adoptarea deciziilor în cauză. Astfel, drepturile reclamantului au fost încălcate, în special dreptul său la apărare și punerea în aplicare corespunzătoare a acestuia întrucât, având în vedere perioada îndelungată dintre evenimentele care fac obiectul anchetei și adoptarea deciziilor în cauză, reclamantul a fost privat în mod obiectiv de posibilitatea de a se apăra în mod eficient de acuzațiile aduse, de a prezenta probe și de a lua orice alte măsuri necesare pentru a se asigura că situația respectivă va fi rezolvată în mod echitabil.


title: Cauza T-91/10: Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014  – Lucchini/Comisia [ „Concurență — Înțelegeri — Piața fier-betonului în bare sau în rulouri — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 65 CO, după expirarea Tratatului CECO, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1/2003 — Fixarea prețurilor și a termenelor de plată — Limitarea sau controlul producției sau vânzărilor — Încălcarea unor norme fundamentale de procedură — Temei juridic — Dreptul la apărare — Amenzi — Gravitatea și durata încălcării — Circumstanțe atenuante — Luare în considerare a unei hotărâri de anulare într-o cauză conexă” ]

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/25

         Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – Lucchini/Comisia
   (Cauza T-91/10) (1)

   ([„Concurență - Înțelegeri - Piața fier-betonului în bare sau în rulouri - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 65 CO, după expirarea Tratatului CECO, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1/2003 - Fixarea prețurilor și a termenelor de plată - Limitarea sau controlul producției sau vânzărilor - Încălcarea unor norme fundamentale de procedură - Temei juridic - Dreptul la apărare - Amenzi - Gravitatea și durata încălcării - Circumstanțe atenuante - Luare în considerare a unei hotărâri de anulare într-o cauză conexă”])
   (2015/C 034/28)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Lucchini (Milano, Italia) (reprezentanți: inițial M. Delfino, J.-P. Gunther, E. Bigi, C. Breuvart și L. De Sanctis, ulterior J.-P. Gunther, E. Bigi, C. Breuvart și D. Galli, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial R. Sauer și B. Gencarelli, agenți, asistați de M. Moretto, avocat, ulterior M. Sauer și R. Striani, agent, asistați de M. Moretto)

      Obiectul

   Cerere de constatare a inexistenței sau de anulare a Deciziei C(2009) 7492 final a Comisiei din 30 septembrie 2009 (cazul COMP/37.956 – Fier-beton – readoptare), astfel cum a fost modificată prin Decizia C(2009) 9912 final a Comisiei din 8 decembrie 2009, în subsidiar, o cerere de anulare a articolului 2 din decizia menționată și, cu titlu încă mai subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Lucchini SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza C-414/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Polymeles Protodikeio Athinon — Grecia) — Daiichi Sankyo Co. Ltd, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH/DEMO Anonymos Viomichaniki kai Emporiki Etairia Farmakon [Politica comercială comună — Articolul 207 TFUE — Aspecte comerciale ale proprietății intelectuale — Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală (TRIPS) — Articolul 27 — Obiect brevetabil — Articolul 70 — Protecția obiectelor existente]

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Polymeles Protodikeio Athinon — Grecia) — Daiichi Sankyo Co. Ltd, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH/DEMO Anonymos Viomichaniki kai Emporiki Etairia Farmakon
   (Cauza C-414/11) (1)

   (Politica comercială comună - Articolul 207 TFUE - Aspecte comerciale ale proprietății intelectuale - Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală (TRIPS) - Articolul 27 - Obiect brevetabil - Articolul 70 - Protecția obiectelor existente)
   2013/C 260/09
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Polymeles Protodikeio Athinon

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Daiichi Sankyo Co. Ltd, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH

      Pârâtă: DEMO Anonymos Viomichaniki kai Emporiki Etairia Farmakon

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Polymeles Protodikeio Athinon — Interpretarea articolelor 27 și 70 din Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală („Acordul TRIPS”) anexat la Acordul de instituire a „Organizației Mondiale a Comerțului” (JO L 336, p. 214, Ediție specială, 11/vol. 10, p. 228) — Distincție între domeniile care intră în competența dreptului comunitar și cele care intră în competența statelor membre — Domeniul brevetelor — Produse chimice și farmaceutice.

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 27 din Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală, care constituie anexa 1 C la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului (OMC), semnat la Marrakech la 15 aprilie 1994 și aprobat prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene, referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda Uruguay (1986-1994) ține de politica comercială comună.

               2.

               Articolul 27 din Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală trebuie interpretat în sensul că invenția unui produs farmaceutic, precum compusul chimic activ al unui medicament, este, în lipsa unei derogări în temeiul alineatelor (2) sau (3) ale acestui articol, susceptibilă să facă obiectul unui brevet în condițiile menționate la alineatul (1) al articolului menționat.

               3.

               Având în vedere normele prevăzute la articolele 27 și 70 din Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală, nu trebuie să se considere că un brevet care este obținut în urma unei cereri care revendică invenția atât a procedeului de fabricație a unui produs farmaceutic, cât și a acestui produs farmaceutic ca atare, dar care a fost eliberat numai în ceea ce privește acest procedeu de fabricație include, de la intrarea în vigoare a acordului amintit, invenția produsului farmaceutic menționat.

      (1)  JO C 298, 8.10.2011.


title: Cauza T-391/12: Acțiune introdusă la 5 septembrie 2012 — Lidl Stiftung/OAPI — Unipapel Industria Comercio y Servicios (UNITED OFFICE)

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/31

         Acțiune introdusă la 5 septembrie 2012 — Lidl Stiftung/OAPI — Unipapel Industria Comercio y Servicios (UNITED OFFICE)
   (Cauza T-391/12)
   2012/C 355/66
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Germania) (reprezentanți: M. Wolter și S. Paul, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Unipapel Industria Comercio y Servicios, SL (Tres Cantos, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 21 iunie 2012 în cauza R 745/2011-1 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă „UNITED OFFICE”, pentru produse din clasele 9, 16 și 20 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 7454606.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: cererea de declarare a nulității se întemeia pe motivele prevăzute la articolul 53 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului și pe cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1445832 a mărcii verbale „UNIOFFICE”, pentru produse din clasa 16.

      Decizia diviziei de anulare: admite cererea de decădere cu privire la marca comunitară pentru o parte din produse.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 15 alineatul (1) coroborat cu articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului și cu norma 22 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-404/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Malmö, migrationsdomstolen (Suedia) la 6 iulie 2017 – A/Migrationsverket Förvaltningsprocessenheten Malmö

text:
               4.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 293/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Malmö, migrationsdomstolen (Suedia) la 6 iulie 2017 – A/Migrationsverket Förvaltningsprocessenheten Malmö
   (Cauza C-404/17)
   (2017/C 293/26)
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Förvaltningsrätten i Malmö, migrationsdomstolen

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: A

      Pârât: Migrationsverket Förvaltningsprocessenheten Malmö

      Întrebarea preliminară

   O cerere care conține informații, furnizate de solicitant, care sunt considerate fiabile și care servesc, prin urmare, drept bază pentru examinarea cererii menționate, dar care sunt insuficiente pentru a stabili nevoia de protecție internațională, pentru motivul că informațiile privind țara de origine arată că autoritățile oferă o protecție acceptabilă, trebuie considerată ca fiind în mod vădit nefondată în sensul articolului 31 alineatul (8) din Directiva 2013/32 revizuită (1)?

      (1)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională (JO 2013 L 180, p. 60).


title: Cauza C-159/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de commerce de Bourges — Franța) — Lidl SNC/Vierzon Distribution SA (Directivele 84/450/CEE și 97/55/CE — Condiții în care este permisă publicitatea comparativă — Comparare a prețurilor cu privire la o selecție de produse alimentare comercializate de două lanțuri de magazine concurente — Bunuri care răspund acelorași nevoi sau care sunt destinate acelorași scopuri — Publicitate înșelătoare — Comparare a unei caracteristici verificabile)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/9

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de commerce de Bourges — Franța) — Lidl SNC/Vierzon Distribution SA
   (Cauza C-159/09) (1)

   (Directivele 84/450/CEE și 97/55/CE - Condiții în care este permisă publicitatea comparativă - Comparare a prețurilor cu privire la o selecție de produse alimentare comercializate de două lanțuri de magazine concurente - Bunuri care răspund acelorași nevoi sau care sunt destinate acelorași scopuri - Publicitate înșelătoare - Comparare a unei caracteristici verificabile)
   2011/C 13/13
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de commerce de Bourges

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Lidl SNC

      Pârâtă: Vierzon Distribution SA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal de commerce de Bourges — Interpretarea articolului 3a din Directiva 84/450/CEE a Consiliului din 10 septembrie 1984 cu privire la publicitatea înșelătoare și la publicitatea comparativă (JO L 250, p. 17, Ediție specială 15/vol. 1, p. 153), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 octombrie 1997 (JO L 290, p. 18, Ediție specială 15/vol. 4, p. 196) — Condiții privind caracterul licit al publicității comparative — Compararea prețurilor practicate de un lanț concurent de mari magazine — Bunuri care răspund acelorași nevoi sau care sunt destinate acelorași scopuri

      Dispozitivul

   Articolul 3a alineatul (1) litera (b) din Directiva 84/450/CEE a Consiliului din 10 septembrie 1984 privind publicitatea înșelătoare și publicitatea comparativă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 octombrie 1997, trebuie interpretat în sensul că simpla împrejurare că produsele alimentare diferă în ceea ce privește caracterul comestibil al acestora și satisfacția resimțită de consumator, în funcție de condițiile și de locul de fabricare, de ingredientele și de identitatea fabricantului, nu este de natură să excludă posibilitatea ca analiza contrastivă a unor asemenea produse să îndeplinească cerința prevăzută de dispoziția menționată și potrivit căreia acestea trebuie să răspundă acelorași nevoi sau să fie destinate acelorași scopuri, adică să prezinte un grad de interschimbabilitate suficient.
   Articolul 3a alineatul (1) litera (a) din Directiva 84/450, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55, trebuie interpretat în sensul că o reclamă precum cea în cauză în acțiunea principală poate prezenta caracter înșelător în special:

               —

               dacă se constată, având în vedere toate împrejurările relevante ale speței, în special informațiile sau omisiunile care însoțesc această publicitate, că decizia de cumpărare ce aparține unui număr semnificativ de consumatori cărora li se adresează poate fi luată cu convingerea eronată că selecția de produse realizată de persoana care publică reclama este reprezentativă pentru nivelul general al prețurilor acesteia din urmă în raport cu cel practicat de concurentul său și că, prin urmare, respectivii consumatori vor realiza economii de valoarea celor invocate în reclamă dacă își efectuează regulat achizițiile de bunuri de consum curent de la persoana care a publicat reclama mai degrabă decât de la respectivul concurent sau chiar cu convingerea eronată că toate produsele persoanei care publică reclama sunt mai ieftine decât cele ale concurentului său ori

               —

               dacă se constată că, în vederea realizării unei comparații numai din perspectiva prețului, au fost selectate produse alimentare care prezintă în realitate diferențe de natură să influențeze în mod sensibil alegerea consumatorului mediu, fără ca aceste diferențe să reiasă din publicitatea avută în vedere.

         Articolul 3a alineatul (1) litera (c) din Directiva 84/450, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55, trebuie interpretat în sensul că cerința caracterului verificabil pe care îl prevede respectiva dispoziție impune, în ceea ce privește o publicitate precum cea în cauză în acțiunea principală care compară prețurile a două loturi de bunuri, ca bunurile în discuție să poată fi identificate în mod exact pe baza informațiilor conținute în respectiva publicitate.

      (1)  JO C 180, 01.8.2009.


title: Hotărârea Curții din 28 ianuarie 2015 în cauza E-11/14 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2011/7/UE privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale)

text:
               18.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/5

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 28 ianuarie 2015
   în cauza E-11/14
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda
   (Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2011/7/UE privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale)
   (2015/C 201/05)
   În cauza E-11/14, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE prin care se declară că, prin faptul că nu a adoptat și/sau notificat Autorității AELS de Supraveghere, fără întârziere, în termenul prevăzut, toate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 2 din anexa XII la Acordul privind Spațiul Economic European, și anume Directiva 2011/7/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 2011 privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale, astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12 din actul menționat și al articolului 7 din Acordul privind SEE, prin urmare Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 28 ianuarie 2015, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               declară că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, toate măsurile necesare punerii în aplicare a actului menționat, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12 din actul menționat la punctul 2 din anexa XII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2011/7/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 2011 privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale), astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, și în temeiul articolului 7 din acord;

               2.

               obligă Islanda la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-457/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 23 noiembrie 2009 — Claude Chartry/État belge

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 23 noiembrie 2009 — Claude Chartry/État belge
   (Cauza C-457/09)
   2010/C 37/05
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Liège

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Claude Chartry

      Pârât: État belge

      Întrebarea preliminară

   Articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, intrat în vigoare la 1 noiembrie 1993, precum și articolul 234 din Tratatul de instituire a Comunității Europene se opun ca o lege națională, precum cea din 12 iulie 2009 de modificare a articolului 26 din Legea specială din 6 ianuarie 1989 privind Curtea de arbitraj, să impună sesizarea prealabilă a Curții constituționale de către o instanță națională care constată că un cetățean contribuabil este privat de protecția jurisdcțională efectivă garantată de articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, care este integrată în dreptul comunitar, printr-o altă lege națională, respectiv articolul 49 din Legea-program (loi-programme) din 9 iulie 2004, fără ca această instanță să poată asigura imediat aplicabilitatea directă a dreptului comunitar litigiului cu care este sesizată și fără să poată exercita un control de conformitate a normelor naționale prin raportare la Convenție atunci când Curtea constituțională a constatat compatibilitatea legii naționale cu drepturile fundamentale garantate de titlul II din Constituție?


title: Cauza C-221/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State van België (Belgia) la 11 mai 2012 — Belgacom NV/Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (INTEGAN) și alții

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/4

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State van België (Belgia) la 11 mai 2012 — Belgacom NV/Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (INTEGAN) și alții
   (Cauza C-221/12)
   2012/C 243/06
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Belgacom NV

      Pârâte: Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (INTEGAN), Inter-Media, West-Vlaamse Energie- en Teledistributiemaatschappij (WVEM), Provinicale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE)

      Interveniente: Telenet NV, Telenet Vlaanderen NV, Telenet Group Holding NV

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 49 și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că o întreprindere cu sediul în Belgia poate invoca în fața unei instanțe belgiene normele fundamentale ale dreptului Uniunii, în special obligația de transparență care rezultă din articolele menționate anterior, în legătură cu o convenție care nu se înscrie în domeniul de aplicare al uneia dintre directivele privind achizițiile publice și prin care o autoritate belgiană transferă unei alte întreprinderi belgiene anumite drepturi fără să fi organizat în prealabil o cerere de ofertă?

               2.

               Obiectivul de a nu încălca un cadru contractual care în sine este incontestabil și are un caracter foarte particular, dintre o persoană juridică de drept public și o întreprindere de drept privat care nu se află sub controlul celei dintâi sau încheierea unei tranzacții ori a unei înțelegeri menite să soluționeze un litigiu existent privind interpretarea cadrului contractual menționat anterior — înțelegere care pornește de la drepturile care le-au fost recunoscute părților printr-o hotărâre provizorie pronunțată de instanță în cadrul procedurii măsurilor provizorii și în absența căruia activitatea publică respectivă ar fi serios afectată, valoarea sa ar putea fi considerabil diminuată, iar între timp consumatorii ar putea fi privați de anumite servicii — poate fi considerat un motiv imperativ de interes general sau cel puțin un motiv justificativ obiectiv care îndreptățește persoanele juridice de drept public ca, în mod excepțional și prin derogare de la principiul egalității de tratament și de la interdicția discriminării pe motiv de naționalitate, consacrate la articolele 49 și 56 TFUE, precum și de la obligația de transparență care rezultă din aceste principii, să încredințeze direct contractul, fără să organizeze cerere de ofertă?

               3.

               În măsura în care răspunsul la a doua întrebare poate fi afirmativ: pentru a nu limita libertățile fundamentale consacrate prin dreptul Uniunii mai mult decât este necesar pentru atingerea obiectivului urmărit, tranzacția sau înțelegerea menționate anterior trebuie să se limiteze la ceea ce este strict necesar pentru soluționarea litigiului care a luat naștere sau — având în vedere viitoarele diferende legate în mod rezonabil și logic de litigiul respectiv — părțile pot încheia o înțelegere de mai mare întindere, prin care să fie asigurată respectarea intereselor consumatorilor și care să includă în același timp maximizarea valorii activității în cauză transferate?


title: Cauza T-25/12: Acțiune introdusă la 17 ianuarie 2012 — 3M Pumps/OAPI — 3M (3M Pumps)

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/23

         Acțiune introdusă la 17 ianuarie 2012 — 3M Pumps/OAPI — 3M (3M Pumps)
   (Cauza T-25/12)
   2012/C 98/38
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: 3M Pumps Srl (Taglio di Po, Italia) (reprezentant: F. Misuraca, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: 3M Company (St. Paul, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 27 octombrie 2011 în cauza R 2406/2010-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă cuprinzând elementul verbal „3M Pumps” pentru produse și servicii din clasele 7, 16 și 38.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: 3M Company.

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă cuprinzând elementul verbal „3M” pentru produse și servicii din clasele 7, 16 și 38.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-367/05: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iulie 2007 (cererea având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Acțiune penală împotriva Norma Kraaijenbrink (Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen — Articolul 54 — Principiul ne bis in idem — Noțiunea de  aceleași fapte — Fapte diferite — Urmărire penală în două state contractante — Fapte unite prin aceeași rezoluție infracțională)

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/6

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iulie 2007 (cererea având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Hof van Cassatie van België — Belgia) — Acțiune penală împotriva Norma Kraaijenbrink
   (Cauza C-367/05) (1)

   (Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen - Articolul 54 - Principiul „ne bis in idem’ - Noțiunea de „aceleași fapte’ - Fapte diferite - Urmărire penală în două state contractante - Fapte unite prin aceeași rezoluție infracțională)
   (2007/C 235/09)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hof van Cassatie van België
   Partea din acțiunea principală
   Norma Kraaijenbrink.
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Hof van Cassatie van België — Interpretarea articolului 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985, între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune (JO 2000, L 239, p. 19) — Principiul ne bis in idem — Fapte distincte dar legate printr-o unitate de rezoluție și care constituie, în acest temei, o singură faptă din punct de vedere juridic — Similitudine între fapte în sensul articolului 54 sau lipsa acesteia — Descoperirea, ulterior condamnării într-un stat, a altor fapte săvârșite în aceeași perioadă cu faptele sancționate și care împreună cu acestea din urmă reprezintă manifestarea aceleiași rezoluții infracționale — Dreptul de a sancționa aceste fapte complementare într-un alt stat — Luare în considerare a sancțiunilor pronunțate anterior în primul stat
   Dispozitivul
   Articolul 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985, între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune, semnată la 19 iunie 1990 la Schengen (Luxemburg), trebuie interpretat în sensul că:

               —

               criteriul relevant pentru aplicarea articolului menționat este cel al identității actelor materiale, înțeles ca existența unui ansamblu de fapte indisolubil legate între ele, independent de încadrarea juridică dată acestor fapte sau de interesul juridic protejat;

               —

               fapte diferite constând, în principal, pe de o parte, în deținerea într-un stat contractant a unor sume de bani provenite din traficul de substanțe narcotice și, pe de altă parte, în convertirea sumelor de bani obținute de asemenea dintr-un astfel de trafic la casele de schimb valutar situate într-un alt stat contractant, nu trebuie considerate „aceleași fapte” în sensul articolului 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen numai prin prisma faptului că instanța națională competentă constată că respectivele fapte sunt legate între ele prin aceeași rezoluție infracțională;

               —

               instanța națională respectivă este cea care trebuie să aprecieze dacă gradul de identitate și conexitate dintre toate circumstanțele reale care trebuie comparate este de natură să permită constatarea că este vorba de „aceleași fapte” în sensul articolului 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen, având în vedere criteriul relevant menționat mai sus.

      (1)  JO C 48, 25.2.2007.


title: Cauza T-46/11: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Deutsche Lufthansa și alții/Comisia

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/31

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Deutsche Lufthansa și alții/Comisia
   (Cauza T-46/11)
   2011/C 80/56
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Deutsche Lufthansa AG (Köln, Germania), Lufthansa Cargo AG (Kelsterbach, Germania) și Swiss International Air Lines AG (Basel, Elveția) (reprezentanți: S. Völcker, F. Louis, E. Arsenidou și A. Israel, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea articolelor 1-4 din decizia atacată;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Cerere de anulare a Deciziei C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.258 — Transport aerian de mărfuri).
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive:

               1.

               Prin primul motiv, reclamantele susțin că decizia atacată încalcă articolul 11 alineatele (1) și (2) din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană, în măsura în care se referă la contacte între concurenți care au avut loc în Elveția.

               2.

               Prin cel de al doilea motiv, reclamantele susțin că decizia atacată încalcă articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 3975/87 (1), în măsura în care se referă la contacte între concurenți care au avut loc înainte de 1 mai 2004 în jurisdicții din afara SEE în scopul de a stabili:

                           —

                           o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în care sunt implicați transportatori europeni (inclusiv reclamantele) înainte de 1 mai 2004;

                           —

                           originea unei încălcări unice și continue anterioare datei de 1 mai 2004, astfel încât să se poată identifica o încălcare care a început la această dată.

               3.

               Prin cel de al treilea motiv, reclamantele susțin că decizia atacată încalcă articolul 101 TFUE, articolul 53 din Acordul privind SEE și articolul 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană, în măsura în care a calificat contactele dintre concurenți care au avut loc în jurisdicții din afara SEE drept parte constitutivă a încălcării unice și continue constând în contactele dintre concurenți care au avut loc la nivelul sediului principal.

               4.

               Prin cel de al patrulea motiv, reclamantele susțin că decizia atacată încalcă articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE, în măsura în care aceasta se întemeiază pe premisa potrivit căreia contactele dintre concurenți care au loc în afara SEE constituie în sine încălcări ale articolului 101 TFUE și ale articolului 53 din Acordul privind SEE, cu alte cuvinte indiferent dacă acestea reprezintă o parte constitutivă a încălcării unice și continue constând în contactele dintre concurenți care au avut loc la nivelul sediului principal. Acordurile sau practicile concertate care au ca obiect transporturi de mărfuri sosite în SEE nu restrâng concurența în cadrul SEE, nici nu afectează schimburile comerciale dintre statele membre. În plus, intervenția guvernamentală într-un anumit număr de jurisdicții relevante se opune aplicării articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 3975/87 al Consiliului din 14 decembrie 1987 de stabilire a procedurii de aplicare a normelor de concurență întreprinderilor din sectorul transportului aerian, JO L 374, p. 1.


title: Cauza C-177/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias la 15 aprilie 2011 — Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton/1) Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias kai Dimosion Ergon, 2) Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon și 3) Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis.

text:
               2.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Symvoulio tis Epikrateias la 15 aprilie 2011 — Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton/1) Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias kai Dimosion Ergon, 2) Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon și 3) Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis.
   (Cauza C-177/11)
   2011/C 194/14
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton

      Pârâți: 1) Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias kai Dimosion Ergon (ministrul mediului, amenajării teritoriului și lucrărilor publice), 2) Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon kai (ministrul economiei și finanțelor), 3) Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis (ministrul afacerilor interne, funcției publice și descentralizării)

      Întrebarea preliminară

      „Articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42/CE privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135), în măsura în care prevede că se efectuează o evaluare de mediu pentru toate planurile și programele «pentru care, având în vedere efectele potențiale asupra siturilor, se consideră necesară o evaluare în temeiul articolelor 6 și 7 din Directiva 92/43/CEE», trebuie interpretat în sensul că obligația de a supune un anumit plan evaluării de mediu depinde de întrunirea, pentru acest plan, a condițiilor pentru efectuarea evaluării de mediu în temeiul Directivei 92/43 și că, prin urmare, această dispoziție a Directivei 2001/42 impune, asemenea dispozițiilor menționate anterior ale Directivei 92/43, constatarea că planul poate avea o influență semnificativă asupra unei anumite arii speciale de conservare, lăsând în sarcina statelor membre efectuarea evaluării de fond corespunzătoare, sau, dimpotrivă, articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 trebuie interpretat în sensul că obligația efectuării, conform acestei dispoziții, a unei evaluări de mediu nu depinde de îndeplinirea condițiilor pentru efectuarea unei evaluări de mediu în temeiul Directivei 92/43, cu alte cuvinte de aprecierea privind efectele potențiale semnificative asupra unei arii speciale de conservare, fiind suficient — în schimb — pentru activarea obligației de a efectua o astfel de evaluare, să se constate că un anumit plan are legătură, într-un fel sau altul, cu unul dintre siturile menționate în Directiva 92/43, iar nu în mod necesar cu o arie specială de conservare?”


title: Cauza F-21/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 11 decembrie 2014 – Iliopoulou/Europol (Funcție publică — Personalul Europol — Convenția Europol — Statutul personalului Europol — Decizia 2009/371/JAI — Aplicarea RAA agenților Europol — Neprelungirea unui contract de agent temporar pe perioadă determinată — Refuzul de a acorda un contract de agent temporar pe perioadă nedeterminată)

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/49

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 11 decembrie 2014 – Iliopoulou/Europol
   (Cauza F-21/14) (1)

   ((Funcție publică - Personalul Europol - Convenția Europol - Statutul personalului Europol - Decizia 2009/371/JAI - Aplicarea RAA agenților Europol - Neprelungirea unui contract de agent temporar pe perioadă determinată - Refuzul de a acorda un contract de agent temporar pe perioadă nedeterminată))
   (2015/C 034/59)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Hariklia Iliopoulou (Wassenaar, Țările de Jos) (reprezentant: J.-J. Ghosez, avocat)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (reprezentanți: J. Arnould și D. Neumann, agenți)

      Obiectul

   Cererea de anulare a deciziei de a nu prelungi, pentru o perioadă nedeterminată, contractul pe perioadă determinată al reclamantei și obligarea Europol la plata către aceasta a diferenței dintre cuantumul remunerației pe care ar fi putut să o pretindă dacă ar fi rămas în funcție și ajutorul de șomaj sau orice altă indemnizație de substituție pe care aceasta a primit-o

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Oficiul European de Poliție suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de doamna Iliopoulou.

               3)

               Doamna Iliopoulou suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 184, 16.6.2014, p. 42.


title: Cauza T-130/10: Ordonanța Tribunalului din 16 februarie 2011 — Lux Management/OAPI — Zeis Excelsa (KULTE) ( „Marcă comunitară — Cerere de declarare a nulității — Acord de coexistență a mărcilor și retragere a cererii de declarare a nulității — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/13

         Ordonanța Tribunalului din 16 februarie 2011 — Lux Management/OAPI — Zeis Excelsa (KULTE)
   (Cauza T-130/10) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de declarare a nulității - Acord de coexistență a mărcilor și retragere a cererii de declarare a nulității - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 113/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Lux Management Holding SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: S. Mas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Zeis Excelsa SpA (Montegranaro, Italia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 ianuarie 2010 (cauza R 712/2008-4) privind o procedură de declarare a nulității între Zeis Excelsa SpA și Lux Management Holding SA.

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă Lux Management Holding SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 134, 22.5.2010.


title: Cauza C-353/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 1 august 2008 — A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite Srl și alții/Ministero della Salute și Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 1 august 2008 — A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite Srl și alții/Ministero della Salute și Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)
   (Cauza C-353/08)
   (2008/C 313/17)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite Srl și alții

      Pârâți: Ministero della Salute și Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)
   Întrebările preliminare

               1)

               După prevederile articolelor 2 și 3 [din Directiva 89/105/CEE (1)], care reglementează raporturile dintre autoritățile publice ale unui stat membru și întreprinderile farmaceutice — în sensul că stabilirea prețului unui medicament sau creșterea acestuia se efectuează conform indicațiilor furnizate de către autoritățile menționate, dar în măsura în care autoritatea responsabilă le acceptă, deci în baza unui dialog între întreprinderi și autoritățile care răspund de controlul cheltuielilor farmaceutice — articolul 4 alineatul (1) reglementează „blocarea prețului tuturor medicamentelor sau al anumitor categorii de medicamente”, concepută ca o măsură cu caracter general care trebuie revăzută, cel puțin o dată pe an, pentru a se decide menținerea sau nu a acesteia, ținând cont de condițiile macroeconomice existente în statul membru.
               Dispoziția atribuie autorităților competente un termen de 90 de zile pentru a acționa și prevede că acestea trebuie să anunțe, la expirarea acestui termen, care sunt creșterile sau reducerile prețurilor care s-au efectuat, dacă este cazul.
               În măsura în care se referă la „reducerile care se efectuează, dacă este cazul”, această dispoziție trebuie interpretată în sensul că, pe lângă măsura generală care constă în blocarea prețurilor la toate sau la anumite categorii de medicamente, autorizează de asemenea o altă măsură generală care constă în posibilitatea unei reduceri a prețurilor la toate sau la anumite categorii de medicamente sau sintagma „reduceri […] dacă este cazul” se referă în mod exclusiv la medicamentele care sunt deja supuse blocării prețurilor?

               2)

               În măsura în care impune autorităților competente ale unui stat membru să verifice, cel puțin o dată pe an, în cazul blocării prețurilor, dacă menținerea acestei blocări este justificată de condițiile macroeconomice, articolul 4 alineatul (1) poate fi interpretat în sensul că, dacă reducerea prețurilor este admisă ca răspuns la prima întrebare, este posibilă recurgerea la această măsură chiar de mai multe ori în cursul unui an și aceasta timp de mai mulți ani (începând cu 2002 și până în 2010)?

               3)

               În sensul articolului 4 sus-menționat — ce trebuie citit în lumina considerentelor din directivă conform cărora scopul principal al măsurilor de control al prețurilor la medicamente este „promovarea sănătății publice prin asigurarea de stocuri disponibile adecvate de medicamente la un cost rezonabil” și evitarea discrepanțelor existente între aceste măsuri, care „pot împiedica sau denatura comerțul intracomunitar cu medicamente” — poate fi considerată ca fiind compatibilă cu legislația comunitară adoptarea de măsuri care fac referire la cuantumuri ale cheltuielilor doar „estimate”, mai degrabă decât „stabilite” (această întrebare se referă la ambele situații)?

               4)

               Cerințele referitoare la respectarea plafoanelor pentru cheltuielile farmaceutice pe care fiecare stat membru este competent să le stabilească trebuie să aibă legătură în mod special numai cu cheltuielile farmaceutice sau este posibil să se considere că statele membre au puterea discreționară de a ține totuși cont și de datele referitoare la alte cheltuieli sanitare?

      (1)  Directiva 89/105/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind transparența măsurilor care reglementează stabilirea prețurilor medicamentelor de uz uman și includerea acestora în domeniul de aplicare al sistemelor naționale de asigurări de sănătate (JO L 40, p. 8, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 84).


title: Cauza T-248/13: Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2013 — FK/Comisia

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/24

         Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2013 — FK/Comisia
   (Cauza T-248/13)
   2014/C 9/39
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: FK (Damasc, Siria) (reprezentanți: E. Grieves, Barrister și J. Carey, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului (CE) nr. 14/2007 al Comisiei din 10 ianuarie 2007 de modificare pentru a 74-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Comisiei de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului (JO L 6, p. 6), în măsura în care se aplică reclamantului, precum și a Deciziei Comisiei din 6 martie 2013 care menține înscrierea pe listă;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că decizia atacată nu a fost adoptată rapid sau într-un termen rezonabil.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că Comisia nu a evaluat ea însăși în mod util aspectul dacă reclamantul îndeplinea criteriile pertinente. Reclamantul susține în special că Comisia: (a) nu a căutat și/sau nu a obținut elemente de probă în sprijinul afirmațiilor sale; (b) nu s-a asigurat că motivarea coincidea cu cea care este invocată de Comitetul de sancțiuni al Organizației Națiunilor Unite și nu a căutat și/sau obținut detalii suficiente privind acuzațiile astfel încât să permită reclamantului să răspundă în mod efectiv; (c) nu a apreciat dacă vreuna dintre afirmații este bazată pe material obținut prin tortură și (d) nu a căutat și/sau nu a obținut niciun material dezincriminator relevant.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că Comisia nu a aplicat în mod corect sarcina și standardul probei.

               4.

               Al patrulea motiv prin care se susține că motivarea pe care se bazează Comisia este incompletă din punct de vedere legal întrucât: (a) niciuna dintre afirmații nu este susținută de probe, neputând astfel să demonstreze că susținerile sunt fondate; (b) unele susțineri sunt insuficient de precise pentru a permite reclamantului să le combată în mod eficient; (c) unele susțineri sunt atât de vechi și/sau vagi încât nu au legătură logică cu criteriile relevante și (d) unele afirmații sunt incompatibile cu materialul dezincriminator.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că Comisia nu a efectuat un exercițiu de proporționalitate, în care să evalueze comparativ drepturile fundamentale ale reclamantului și riscul prezent real pe care se presupune că îl prezintă acesta.


title: Cauza C-511/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 27 octombrie 2010 — Finanzamt Hildesheim/BLC Baumarkt GmbH & Co. KG

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 27 octombrie 2010 — Finanzamt Hildesheim/BLC Baumarkt GmbH & Co. KG
   (Cauza C-511/10)
   ()
   2011/C 30/25
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Recurent: Finanzamt Hildesheim

      Intimată: BLC Baumarkt GmbH & Co. KG

      Întrebarea preliminară

   Articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (1) trebuie interpretat în sensul că permite statelor membre să prevadă în principal, în ceea ce privește repartizarea deducerii TVA-ului achitat în amonte pentru construirea unei clădiri de folosință mixtă, un criteriu de repartizare diferit de cel bazat pe natura operațiunii?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


|

Hotărârea Curții din 10 decembrie 2010 în cauza E-9/10 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Principatul Liechtenstein (Neîndeplinirea obligațiilor de către o parte la acord – Directiva 2005/36/CE privind recunoașterea calificărilor profesionale)

Jurnalul Oficial C 148 , 19/05/2011 p. 0004 - 0004

		Hotărârea Curțiidin 10 decembrie 2010în cauza E-9/10Autoritatea AELS de Supraveghere/Principatul Liechtenstein(Neîndeplinirea obligațiilor de către o parte la acord – Directiva 2005/36/CE privind recunoașterea calificărilor profesionale)2011/C 148/04În cauza E-9/10, Autoritatea AELS de Supraveghere/Principatul Liechtenstein – CERERE de declarare a faptului că, prin neadoptarea sau necomunicarea către Autoritatea AELS de Supraveghere, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare pentru transpunerea completă în legislația proprie a actului menționat la punctul 1 din anexa VII la Acordul privind SEE, și anume Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1430/2007 al Comisiei 5 decembrie 2007 de modificare a anexelor II și III la Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale și prin Regulamentul (CE) nr. 755/2008 al Comisiei din 31 iulie 2008 de modificare a anexei II la Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificării profesionale, astfel cum a fost adaptată la Acordul privind SEE prin protocolul 1 la acesta, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor articolului 63 alineatul (1) din actul menționat și ale articolului 7 din Acordul privind SEE, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Thorgeir Örlygsson și Henrik Bull judecător-raportor, judecători, a pronunțat la 10 decembrie 2010 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:Curtea:1. declară că, prin neadoptarea măsurilor necesare pentru transpunerea completă, în termenul prevăzut, a actului menționat la punctul 1 din anexa VII la Acordul privind SEE, și anume Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1430/2007 al Comisiei din 5 decembrie 2007 de modificare a anexelor II și III la Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale și prin Regulamentul (CE) nr. 755/2008 al Comisiei din 31 iulie 2008 de modificare a anexei II la Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, astfel cum a fost adaptată la Acordul privind SEE prin protocolul 1 la acesta, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 63 alineatul (1) din directivă și al articolului 7 din Acordul privind SEE;2. dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Principatul Liechtenstein.--------------------------------------------------


title: Cauza F-30/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 11 mai 2010 — Nanopoulos/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Competența Tribunalului Funcției Publice — Admisibilitate — Act care lezează — Răspundere extracontractuală — Scurgeri de informații către presă — Principiul prezumției de nevinovăție — Prejudiciu moral — Decizie de inițiere a unei proceduri disciplinare — Eroare vădită de apreciere — Obligația de asistență — Articolul 24 din statut)

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/52

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 11 mai 2010 — Nanopoulos/Comisia
   (Cauza F-30/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Competența Tribunalului Funcției Publice - Admisibilitate - Act care lezează - Răspundere extracontractuală - Scurgeri de informații către presă - Principiul prezumției de nevinovăție - Prejudiciu moral - Decizie de inițiere a unei proceduri disciplinare - Eroare vădită de apreciere - Obligația de asistență - Articolul 24 din statut)
   2010/C 209/79
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamant: Fotios Nanopoulos (Itzig, Luxemburg) (reprezentanți: V. Christianos, D. Gouloussis și V. Vlassi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și K. Herrmann, ulterior J. Currall și K. Herrmann, asistați de E. Bourtzalas și I. Antypas, avocați)

      Obiectul

   Obligarea Comisiei la plata către reclamant a unei sume cu titlu despăgubire pentru prejudiciul suferit din cauza încălcării drepturilor sale fundamentale care aduce atingere onoarei și reputației sale

      Dispozitivul

               1.

               Obligă Comisia Europeană la plata către domnul Nanopoulos a sumei de 90 000 de euro.

               2.

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3.

               Comisia Europeană suportă totalitatea cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008, p. 50.


title: Cauza F-36/12: Acțiune introdusă la 15 martie 2012 — ZZ/BEI

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/23

         Acțiune introdusă la 15 martie 2012 — ZZ/BEI
   (Cauza F-36/12)
   2012/C 184/51
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: N. Thieltgen, avocat)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei implicite de respingere a cererii de despăgubire a reclamantului și repararea prejudiciilor care i-ar fi fost cauzate de erorile în serviciu pretins a fi săvârșite de pârâtă.

      Concluziile reclamantului

               —

               Obligarea BEI la repararea prejudiciilor fizic, moral și material aduse reclamantului, rezultate din nelegalitatea erorilor în serviciu imputabile BEI, despăgubirea urmând să fie majorată cu următoarele dobânzi de întârziere:

                           —

                           în ceea ce privește încălcarea de către BEI a obligațiilor sale de solicitudine și de protecție: 114 100 euro;

                           —

                           în ceea ce privește încălcarea articolului 42 din regulament: 10 000 de euro.

               —

               obligarea BEI la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-24/09: Acțiune introdusă la 16 martie 2009 — Wagner-Leclercq/Consiliul

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/47

         Acțiune introdusă la 16 martie 2009 — Wagner-Leclercq/Consiliul
   (Cauza F-24/09)
   2009/C 113/101
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Inge Wagner-Leclercq (Edegem, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri publicată în Comunicarea către personal (CP) nr. 75/08 din 24 aprilie 2008, prin care se stabilește lista funcționarilor din grupa AST (cariera I-11) propuși pentru promovare în cadrul exercițiului de promovare 2008

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri publicată în Comunicarea către personal (CP) nr. 75/08 din 24 aprilie 2008, prin care se stabilește lista funcționarilor din grupa AST (cariera I-11) propuși pentru promovare în cadrul exercițiului de promovare 2008;

               —

               anularea, în măsura în care este necesar, a deciziei AIPN de respingere a reclamației formulate de reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-166/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — Ivanov/Comisia ( Răspundere extracontractuală — Agenți locali de asistență administrativă și tehnică — Respingerea candidaturii — Competența Tribunalului — Decădere din dreptul la o acțiune în anulare — Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care acordă drepturi particularilor — Act al Ombudsmanului european — Acțiune în parte inadmisibilă, în parte vădit nefondată )

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/48

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — Ivanov/Comisia
   (Cauza T-166/08) (1)

   („Răspundere extracontractuală - Agenți locali de asistență administrativă și tehnică - Respingerea candidaturii - Competența Tribunalului - Decădere din dreptul la o acțiune în anulare - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care acordă drepturi particularilor - Act al Ombudsmanului european - Acțiune în parte inadmisibilă, în parte vădit nefondată”)
   2009/C 282/92
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Vladimir Ivanov (Boulogne-Billancourt, Franța) (reprezentant: F. Rollinger, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubiri care urmărește obținerea reparării prejudiciului pretins suferit de către reclamant ca urmare a respingerii candidaturii sale pentru un post de agent local de asistență administrativă și tehnică la delegația Comisiei de la Sofia (Bulgaria)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă pe domnul Vladimir Ivanov la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza C-9/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iunie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Staatssecretaris van Financiën/D. G. Kieback (Trimitere preliminară — Libera circulație a lucrătorilor — Legislație fiscală — Impozite pe venit — Venituri obținute pe teritoriul unui stat membru — Lucrător nerezident — Impozitare în statul în care are loc încadrarea în muncă — Condiții)

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iunie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Staatssecretaris van Financiën/D. G. Kieback
   (Cauza C-9/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a lucrătorilor - Legislație fiscală - Impozite pe venit - Venituri obținute pe teritoriul unui stat membru - Lucrător nerezident - Impozitare în statul în care are loc încadrarea în muncă - Condiții))
   (2015/C 279/12)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Financiën

      Pârât: D. G. Kieback

      Dispozitivul

   Articolul 39 alineatul (2) CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca, în scopul impozitării veniturilor unui lucrător nerezident care și-a desfășurat activitățile profesionale într-un stat membru în cursul unei părți a anului, statul membru menționat să refuze să acorde acestui lucrător un avantaj fiscal în funcție de situația sa personală și familială, pe motiv că, deși a realizat, în acest stat membru, toate sau aproape toate veniturile sale aferente perioadei respective, acestea nu reprezintă cea mai mare parte a veniturilor sale impozabile pe tot anul respectiv. Împrejurarea că lucrătorul menționat a plecat să își desfășoare activitatea profesională într-un stat terț, iar nu în alt stat membru al Uniunii Europene, nu are nicio incidență asupra acestei interpretări.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza C-5/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 7 ianuarie 2014 — Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH/Hauptzollamt Osnabrück

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 7 ianuarie 2014 — Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH/Hauptzollamt Osnabrück
   (Cauza C-5/14)
   2014/C 85/29
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Osnabrück

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 267 al doilea paragraf coroborat cu primul paragraf litera (b) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”), dă dreptul instanței dintr-un stat membru să adreseze Curții de Justiție a Uniunii Europene întrebări, cu care a fost sesizată în contextul legalității unei legi naționale cu privire la interpretarea dreptului Uniunii Europene, chiar și atunci când instanța menționată are nu numai îndoieli legate de conformitatea cu dreptul Uniunii Europene a legii naționale, pe de o parte, însă, pe de altă parte, consideră și că legea națională ar fi neconstituțională, și, în acest scop, a sesizat într-o cauză paralelă Curtea Constituțională, singura competentă, în temeiul dreptului național, să decidă asupra neconstituționalității legilor, fără ca aceasta din urmă să se fi pronunțat până în prezent?
               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

               2.

               Directivele 2008/118/CE (1) și 2003/96/CE (2) adoptate în scopul armonizării accizelor și privind produsele energetice și electricitatea la nivelul Uniunii Europene se opun introducerii unei taxe naționale pe combustibilii nucleari folosiți pentru producția industrială de energie electrică? Are o importanță dacă este de așteptat ca taxa națională să se repercuteze asupra consumatorului prin prețul energiei electrice și, dacă este cazul, ce se înțelege prin această repercutare?

               3.

               O întreprindere poate contesta o taxă, impusă de către un stat membru în scopul obținerii unor venituri, pe utilizarea combustibililor nucleari pentru producția industrială de electricitate, obiectând că aplicarea unei astfel de taxe ar reprezenta un ajutor de stat contrar dreptului Uniunii în sensul articolului 107 TFUE?
               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară:
               Legea germană privind taxa pe combustibilii nucleari, conform căreia taxa se aplică, în scopul obținerii unor venituri, doar acelor întreprinderi care produc electricitate utilizând combustibili nucleari, constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 TFUE? Ce împrejurări trebuie luate în considerare pentru a stabili dacă alte întreprinderi, care nu sunt supuse unei taxe similare, se află în într-o situație comparabilă de fapt și de drept?

               4.

               Impunerea taxei germane pe combustibilii nucleari este contrară dispozițiilor Tratatului de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice (denumit în continuare „Tratatul CEEA”)?

      (1)  Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (JO 2009 L 9, p.12).

      (2)  Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO L 283, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98).


title: Cauza T-706/16 P: Recurs introdus la 3 octombrie 2016 de HB împotriva Hotărârii din 21 iulie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-125/15, HB/Comisia

text:
               5.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 454/30

      Recurs introdus la 3 octombrie 2016 de HB împotriva Hotărârii din 21 iulie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-125/15, HB/Comisia
      (Cauza T-706/16 P)
      (2016/C 454/52)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: HB (Schweich, Germania) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile

      Recurenta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Hotărârii TFP în cauza F-125/15, HB/Comisia;
                  rejudecând cauza pe fond,

                  —

                  anularea deciziei de a nu o promova pe reclamantă în cadrul exercițiului de promovare 2014;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata către reclamantă a sumei de 15 000 de euro pentru prejudiciul moral suferit;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurilor în fața celor două instanțe.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive, întemeiate pe mai multe erori de drept pe care le-ar fi săvârșit Tribunalul Funcției Publice (TFP).
      În primul rând, recurenta apreciază că TFP a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că autoritatea împuternicită să facă numiri (AIPN) a efectuat o analiză comparativă a meritelor efective, cu alte cuvinte pe o bază obiectivă și de egalitate, în timp ce s-a limitat să nu ia în considerare meritele recurentei pentru anul 2013, în lipsa raportului de evaluare aferent anului 2013, fără a încerca să obțină surse de informare sau informații comparabile.
      În al doilea rând, recurenta consideră că TFP a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că lipsa unei evaluări în raportul de evaluare aferent anului 2013 este imputabilă recurentei, iar faptul că aceasta nu l-a contestat în termenele prevăzute de statut împiedică AIPN să îi evalueze meritele pentru anul respectiv.
      În al treilea rând, potrivit recurentei, TFP ar fi săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că aceasta nu a dovedit fapte care să permită să se prezume existența unei discriminări pe motive de sex, în timp ce din raportul său de evaluare lipsește orice evaluare substanțială, în exclusivitate din cauza absențelor sale de lungă durată justificate prin concedii de maternitate și prin concedii medicale datorate complicațiilor legate de sarcina sa.


title: Cauza C-516/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 15 noiembrie 2012 — CTP/Regione Campania, Provincia di Napoli

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/34

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 15 noiembrie 2012 — CTP/Regione Campania, Provincia di Napoli
   (Cauza C-516/12)
   2013/C 26/63
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: CTP — Compagnia Trasporti Pubblici SpA

      Intimată: Regione Campania, Provincia di Napoli

      Întrebarea preliminară

   Potrivit articolului 4 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 (1), dreptul la compensație se naște numai dacă, în urma unei solicitări exprese în acest sens, autoritățile competente nu au dispus încetarea obligației de a presta serviciul care determină un dezavantaj economic pentru întreprinderea de transport sau această dispoziție se aplică numai acelor obligații de serviciu pentru care regulamentul prevede încetarea și nu permite menținerea?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 al Consiliului din 26 iunie 1969 privind acțiunea statelor membre în ceea ce privește obligațiile inerente noțiunii de serviciu public în domeniul transportului feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare (JO L 156, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 1, p. 25).


title: Cauza C-422/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Trier (Germania) la 1 August 2016 – Verband Sozialer Wettbewerb e.V./TofuTown.com GmbH

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Trier (Germania) la 1 August 2016 – Verband Sozialer Wettbewerb e.V./TofuTown.com GmbH
   (Cauza C-422/16)
   (2016/C 350/22)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Trier

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

      Pârâtă: TofuTown.com GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Se poate interpreta articolul 78 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1308/2013 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (denumit în continuare „Regulamentul (UE) nr. 1308/2013”) în sensul că definițiile, denumirile și denumirile comerciale prevăzute în anexa VII
                     nu
                   trebuie să îndeplinească cerințele corespunzătoare prevăzute de această anexă dacă aceste definiții, denumiri sau denumiri comerciale sunt însoțite de completări clarificatoare, respectiv descriptive (ca de exemplu „unt din tofu” pentru un produs pur vegetal)?

               2)

               Anexa VII partea III punctul 1 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 trebuie înțeleasă în sensul că termenul „lapte” este rezervat exclusiv produsului de secreție mamară normală, obținut prin una sau mai multe mulgeri, fără niciun fel de adăugare sau extracție sau acest termen se poate utiliza și pentru comercializarea unor produse vegetale (vegane), cum ar fi „lapte de soia”, eventual prin adăugarea unor denumiri explicative?

               3)

               Anexa VII partea III punctul 2 referitoare la articolul 78 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 se poate interpreta în sensul că denumirile menționate în mod individual la punctul 2.a, în special „zer”, „smântână”, „unt”, „lapte bătut”, „brânză”, „iaurt” sau „frișcă” etc. sunt rezervate exclusiv produselor lactate sau în domeniul de aplicare al anexei VII partea III punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 pot intra și produse pur vegetale/vegane?

      (1)  JO L 347, p. 671.


title: Cauza T-194/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 noiembrie 2007 — Bavarian Lager/Comisia Comunităților Europene ( Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente referitoare la o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor — Decizie prin care se refuză accesul — Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal — Regulamentul (CE) nr. 45/2001 — Noțiunea de viață privată )

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/33

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 noiembrie 2007 — Bavarian Lager/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-194/04) (1)

   („Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente referitoare la o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor - Decizie prin care se refuză accesul - Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal - Regulamentul (CE) nr. 45/2001 - Noțiunea de viață privată’)
   (2007/C 315/62)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: The Bavarian Lager Co. Ltd (Clitheroe, Regatul Unit) (reprezentanți: inițial J. Pearson și C. Bright, ulterior J. Webber și M. Readings, solicitors)

      Pârât: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Docksey și P. Aalto, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor (AEPD) (reprezentant: H. Hijmans, agent)
   Obiectul
   Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 18 martie 2004 prin care a fost respinsă cererea reclamantei de a-i fi încuviințat accesul la conținutul complet al procesului-verbal al reuniunii desfășurate în cadrul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor și o cerere de constatare a faptului că, în mod eronat, Comisia a încetat procedura declanșată împotriva guvernului Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord în temeiul articolului 169 din Tratatul CE (devenit articolul 226 CE).
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Comisiei din 18 martie 2004 prin care a fost respinsă cererea de acces la conținutul complet al procesului-verbal al reuniunii din 11 octombrie 1996 cuprinzând toate numele.

               2)

               Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată efectuate de The Bavarian Lager Co. Ltd.

               3)

               Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor (AEPD) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 201, 7.8.2004.


title: Cauza T-11/06: Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2011 — Romana Tabacchi/Comisia ( Concurență — Înțelegeri — Piața italiană a achiziției și a primei procesări a tutunului brut — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței — Participare la încălcare — Durata încălcării — Amenzi — Circumstanțe atenuante — Limita maximă de 10 % din cifra de afaceri — Egalitate de tratament — Competență de fond )

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/15

         Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2011 — Romana Tabacchi/Comisia
   (Cauza T-11/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața italiană a achiziției și a primei procesări a tutunului brut - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței - Participare la încălcare - Durata încălcării - Amenzi - Circumstanțe atenuante - Limita maximă de 10 % din cifra de afaceri - Egalitate de tratament - Competență de fond)
   2011/C 340/27
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Romana Tabacchi Srl, fostă Romana Tabacchi SpA (Rome, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa și G. C. Rizza, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial É. Gippini Fournier și F. Amato, ulterior É. Gippini Fournier și V. Di Bucci și în final É. Gippini Fournier și L. Malferrari, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare în parte a Deciziei C(2005) 4012 final a Comisiei din 20 octombrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 alineatul (1) [CE] (cazul COMP/C.38.281/B.2 – Tutun brut – Italia) și pe de altă parte, cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantei.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 1 litera (b) din Decizia C(2005) 4012 final a Comisiei din 20 octombrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 alineatul (1) [CE] (cazul COMP/C.38.281/B.2 – Tutun brut – Italia), întrucât Comisia a constatat în acest articol că Romana Tabacchi Srl a participat la încălcare și după luna februarie 1999.

               2.

               Stabilește la 1 milion de euro cuantumul amenzii aplicate Romana Tabacchi.

               3.

               Respinge acțiunea în rest.

               4.

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Romana Tabacchi.

               5.

               În cauza T-11/06 R, Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Romana Tabacchi.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza C-192/10: Ordonanța președintelui Curții din 19 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/38

         Ordonanța președintelui Curții din 19 octombrie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-192/10) (1)

   ()
   2010/C 346/72
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 195, 17.7.2010.


title: Cauza C-286/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte d'appello di Roma (Italia) la 24 iulie 2009 — Luigi Ricci/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte d'appello di Roma (Italia) la 24 iulie 2009 — Luigi Ricci/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
   (Cauza C-286/09)
   2009/C 233/14
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte d'appello di Roma

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Luigi Ricci

      Pârât: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

      Întrebările preliminare

   Se solicită Curții pronunțarea cu titlu preliminar în sensul articolului 234 CE, asupra aspectului dacă articolele 17, 39 și 42 din tratat și normele relevante ale Regulamentului nr. 1408/71 trebuie să fie interpretate în sensul că principiul cumulării tuturor perioadelor de asigurare pentru dobândirea, obținerea și menținerea dreptului la prestații — principiu pus în aplicare prin adoptarea de către Consiliu a Regulamentului nr. 1408/71 — este aplicabil în toate cazurile în care în vederea recunoașterii dreptului la o prestație specifică, este necesar să se recurgă la sistemul de cumul și de calcul pro-rata, având drept consecință faptul că trebuie luate în considerare în acest scop atât perioadele de asigurare realizate în temeiul legislației fiecărui stat membru, precum și perioadele de asigurare realizate în cadrul regimului de securitate socială aplicabil angajaților instituțiilor comunitare.


title: Cauza C-502/15: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/14

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-502/15)
   (2016/C 016/17)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Mifsud-Bonnici și E. Manhaeve, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile reclamantei

               —

               declararea faptului că Regatul Unit, prin faptul că nu a aplicat în mod corect Directiva 91/271/CEE (1) a Consiliului privind tratarea apelor urbane reziduale în legătură cu Gowerton și Llanelli, Gibraltar și alte 11 aglomerări, nu și-a îndeplinit obligațiile care rezultă din articolele 3, 4, 5 și 10 din Directiva 91/271/CEE;

               —

               obligarea Regatului Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii formulate, Comisia solicită Curții declararea faptului că Regatul Unit nu transpus în mod corect, în legătură cu Gowerton și Llanelli, Gibraltar și alte 11 aglomerări, Directiva 91/271/CEE a Consiliului privind tratarea apelor urbane reziduale.
   Comisia consideră, în special, că Regatul Unit nu a asigurat că apele colectate într-un sistem combinat de ape urbane reziduale și ape de scurgere în Gowerton și Llanelli sunt reținute și dirijate în vederea tratării în conformitate cu cerințele articolelor 3, 4 și 10 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului și ale anexelor I(A) și I(B) la aceasta.
   Mai mult, Comisia consideră că, prin faptul că nu a instituit un sistem de tratare secundară sau echivalentă sau că nu a prezentat probe suficiente pentru a face dovada respectării în acest sens a Directivei 91/271/EEC în ceea ce privește trei aglomerări, precum și prin faptul că nu a supus niciunui tratament apele urbane reziduale din Gibraltar, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului și al anexelor I(B) și I(D) la aceasta.
   În sfârșit, Comisia susține că Regatul Unit nu și-a îndeplinit în mod corect obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului și al anexelor I(B) și I(D) la aceasta, întrucât nu a asigurat că apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare din 8 aglomerări, înainte de a fi evacuate în zonele sensibile, fac obiectul unei tratări mai riguroase.
   Perioada prevăzută pentru transpunerea directivei a expirat la data de 30 iunie 1993.

      (1)  JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43.


               22.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/35

         Acțiune introdusă la 21 iunie 2016 de Míla ehf. împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-7/16)
   (2016/C 347/07)
   La data de 21 iunie 2016, Míla ehf., reprezentată de Espen Bakken și de Atle Erling Lunder, avocați în cadrul Arntzen de Besche Advokatfirma AS, Bygdøy allé 2, 0204 Oslo, Norvegia, a introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamantul cere Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare nule articolele 1 și 2 din Decizia nr. 61/16/COL a Autorității AELS de Supraveghere;

               2.

               să oblige Autoritatea la plata cheltuielilor aferente prezentei proceduri.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Reclamantul solicită anularea Deciziei nr. 61/16/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 16 martie 2016.

               —

               Ca o consecință a hotărârii Curții AELS în cauza E-1/13, Autoritatea AELS de Supraveghere a inițiat o procedură oficială de investigare pentru a analiza contractul de închiriere încheiat între Agenția de Apărare din cadrul Ministerului Afacerilor Externe din Islanda și Og fjarskipti la 1 februarie 2010, pentru utilizarea și exploatarea unei fibre optice. Ancheta s-a încheiat cu Decizia nr. 61/16/COL prin care Autoritatea AELS de Supraveghere a constatat că contractul de închiriere nu implica un ajutor de stat în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE.

               —

               Reclamantul susține că decizia atacată se întemeiază pe o aplicare eronată a articolului 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE.


title: Cauza T-109/16: Acțiune introdusă la 18 martie 2016 – Laboratoire de la mer/EUIPO – Boehringer Ingelheim Pharma (RESPIMER)

text:
               10.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/16

         Acțiune introdusă la 18 martie 2016 – Laboratoire de la mer/EUIPO – Boehringer Ingelheim Pharma (RESPIMER)
   (Cauza T-109/16)
   (2016/C 165/18)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Laboratoire de la mer (Saint-Malo, Franța) (reprezentant: S. Szilvasi, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG (Ingelheim, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca verbală a UE „RESPIMER” – cererea de înregistrare nr. 11 228 004

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 21 ianuarie 2016 în cauza R 3109/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               dispunerea admiterii cererii de înregistrare a mărcii UE „RESPIMER” nr. 11 228 004 pentru toate produsele din clasele 3, 5 şi 10.

               —

               obligarea Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în procedura care s-a aflat pe rolul diviziei de opoziție a EUIPO, în cea care s-a aflat pe rolul Camerei a cincea de recurs a EUIPO și în procedura de pe rolul Tribunalului Uniunii Europene

      Motivele invocate

               —

               prin refuzul de a lua în considerare Decizia din 4 aprilie 2013 a Institutului Naţional de Proprietate Industrială din Franța referitoare la aceleași mărci, Camera a cincea de recurs nu și-a întemeiat în drept decizia din 21 ianuarie 2016;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-236/13: Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2014 – CMC France/Comisia ( „Acțiune în anulare — Mediu — Directiva 94/62/CE — Ambalaje și deșeuri de ambalaje — Directiva 2013/2/UE — Role, tuburi și cilindri în jurul cărora este înfășurat un material flexibil — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate” )

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/56

         Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2014 – CMC France/Comisia
   (Cauza T-236/13) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Mediu - Directiva 94/62/CE - Ambalaje și deșeuri de ambalaje - Directiva 2013/2/UE - Role, tuburi și cilindri în jurul cărora este înfășurat un material flexibil - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate”))
   2014/C 315/94
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: CMC France (Châtenois, Franța) (reprezentanți: J.-M. Leprêtre și N. Chahid-Nouraï, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și J.-F. Brakeland, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Directivei 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 de modificare a anexei I la Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (JO L 37, p. 10), în măsura în care Comisia adaugă pe lista exemplelor de produse care ilustrează aplicarea criteriilor care precizează noțiunea „ambalaj” rolele, tuburile și cilindrii în jurul cărora este înfășurat un material flexibil, cu excepția celor destinați a fi părți ale unor echipamente de producție și care nu se utilizează cu scopul de a prezenta un produs ca unitate de vânzare.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă CMC France la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza C-202/08 P: Recurs introdus la 16 mai 2008 de American Clothing Associates SA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 28 februarie 2008 în cauza T-215/06, American Clothing Associates SA/OAPI

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/20

         Recurs introdus la 16 mai 2008 de American Clothing Associates SA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 28 februarie 2008 în cauza T-215/06, American Clothing Associates SA/OAPI
   (Cauza C-202/08 P)
   (2008/C 209/29)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: American Clothing Associates SA (reprezentanți: P. Maeyaert, N. Clarembeaux și C. De Keersmaeker, avocats)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea deciziei Tribunalului de Primă Instanță în măsura în care a apreciat că, în speță, Camera întâi de recurs a OAPI nu a încălcat articolul 7 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul privind marca comunitară (1) prin adoptarea Deciziei din 4 mai 2006 (cauza R 1463/2005-1) în partea care aceasta privește înregistrarea mărcii solicitate pentru produsele din clasa 18 „Piele și imitații de piele, produse din aceste materiale necuprinse în alte clase; piei de animale; cufere si valize; umbrele, umbrele de soare si bastoane; bice și articole de șelărie” și din clasa 25 „Îmbrăcăminte, încălțăminte, pălării”;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea recursului, recurenta invocă un singur motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul privind marca comunitară și a articolului 6 ter alineatul (1) litera (a) din Convenția de la Paris pentru protecția proprietății industriale din 20 martie 1883, astfel cum a fost revizuită și modificată (2). Acest motiv se întemeiază, în mod esențial, pe patru argumente.
   Prin intermediul primului argument, recurenta invocă faptul că hotărârea atacată a ignorat pertinența funcției esențiale a unei embleme de stat pentru aprecierea sferei de protecție a unei embleme. O emblemă de stat ar trimite într-adevăr la simboluri ale identității și suveranității unui stat, concepute în conformitate cu un limbaj artistic și cu o știință foarte precisă, referitoare la steme. În orice caz, nu s-ar putea așadar respinge înregistrarea unei embleme ca marcă sau ca element al unei mărci decât dacă aceasta este susceptibilă să aducă atingere identității sau suveranității unui stat. În schimb, simpla preluare a unui semn similar cu o emblemă de stat care nu prezintă sau care prezintă puține caracteristici heraldice ca element al unei mărci nu ar fi de natură să afecteze funcția esențială a acestei embleme.
   Prin intermediul celui de al doilea argument, recurenta invocă faptul că Tribunalul a ignorat pertinența caracteristicilor heraldice ale unei embleme de stat, apreciind că sunt posibile mai multe interpretări artistice ale uneia și aceleiași embleme pornind de la aceeași descriere heraldică. Potrivit recurentei, articolul 6 ter alineatul (1) litera (a) din Convenția de la Paris și noțiunea „imitația oricăror semne heraldice” ar urmări într-adevăr să protejeze nu simbolul ca atare, ci o interpretare artistică foarte precisă sau o operă grafică specifică, care rezultă din punerea în aplicare a normelor care guvernează arta și știința heraldică.
   Prin intermediul celui de al treilea argument, recurenta contestă hotărârea atacată pentru faptul de a fi ignorat domeniul de aplicare al noțiunii „imitație heraldică” și, prin aceasta, de a fi consacrat o interpretare a Regulamentului privind marca comunitară și a Convenției de la Paris care ar conferi statelor membre în cauză un monopol cvasi absolut asupra semnelor care nu prezintă caracteristici heraldice sau nu au caracteristici heraldice foarte marcate prin raportare la înregistrarea sau utilizarea acestora ca element al unei mărci.
   Prin intermediul celui de al patrulea argument, recurenta reproșează în final Tribunalului de a fi înlăturat, de la bun început, ca lipsite de pertinență, anumite împrejurări proprii speței, cum ar fi natura caracteristicilor heraldice a căror protecție este invocată, impresia de ansamblu produsă de o marcă ce ar cuprinde ca element o emblemă de stat sau o imitație a acesteia, natura protecției oferite în țara de origine a emblemei de stat în cauză sau condițiile de utilizare a mărcii în cauză.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).

      (2)  Recueil des traités des Nations Unies, vol. 828, nr. 11847, p. 108.