title: Cauza C-620/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 decembrie 2020 – Ungaria/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare – Directiva (UE) 2018/957 – Libera prestare a serviciilor – Detașarea lucrătorilor – Condiții de muncă și de încadrare în muncă – Remunerație – Durata detașării – Stabilirea temeiului juridic – Articolele 53 și 62 TFUE – Modificarea unei directive existente – Articolul 9 TFUE – Abuz de putere – Principiul nediscriminării – Necesitate – Principiul proporționalității – Întinderea principiului liberei prestări a serviciilor – Transport rutier – Articolul 58 TFUE – Regulamentul (CE) nr. 593/2008 – Domeniu de aplicare – Principiile securității juridice și clarității normative]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 decembrie 2020 – Ungaria/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-620/18) (1)

      (Acțiune în anulare - Directiva (UE) 2018/957 - Libera prestare a serviciilor - Detașarea lucrătorilor - Condiții de muncă și de încadrare în muncă - Remunerație - Durata detașării - Stabilirea temeiului juridic - Articolele 53 și 62 TFUE - Modificarea unei directive existente - Articolul 9 TFUE - Abuz de putere - Principiul nediscriminării - Necesitate - Principiul proporționalității - Întinderea principiului liberei prestări a serviciilor - Transport rutier - Articolul 58 TFUE - Regulamentul (CE) nr. 593/2008 - Domeniu de aplicare - Principiile securității juridice și clarității normative)
      (2021/C 44/03)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Ungaria (reprezentanți: M. Fehér, G. Tornyai și M. M. Tátrai, agenți)

         Pârâți: Parlamentul European (reprezentanți: M. Martínez Iglesias, L. Visaggio și A. Tamás, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial A. Norberg, M. Bencze și E. Ambrosini, ulterior A. Norberg, E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda și Zs. Bodnár, agenți)

         Intervenienți în susținerea Parlamentului
         European: Republica Federală Germania, (reprezentanți: J. Möller și S. Eisenberg, agenți), Republica Franceză, (reprezentanți: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser și R. Coesme, agenți), Regatul Țărilor de Jos, (reprezentanți: M. K. Bulterman, C. Schillemans și J. Langer, agenți), Comisia Europeană, (reprezentanți: L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann și A. Szmytkowska, agenți)

         Intervenienți în susținerea Consiliului Uniunii Europene: Republica Federală Germania, (reprezentanți: J. Möller și S. Eisenberg, agenți), Republica Franceză, (reprezentanți: E. de Moustier, A. L. Desjonquères, C. Mosser și R. Coesme, agenți), Regatul Țărilor de Jos, (reprezentanți: M. K. Bulterman, C. Schillemans și J. Langer, agenți), Regatul Suediei (reprezentanți: C. Meyer Seitz, H. Shev și H. Eklinder, agenți), Comisia Europeană, (reprezentanți: L. Havas, M. Kellerbauer, B. R. Killmann și A. Szmytkowska, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Ungaria să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Parlamentul European și de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Republica Federală Germania, Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos, Regatul Suediei și Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-626/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 decembrie 2020 – Republica Polonă/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare – Directiva (UE) 2018/957 – Libera prestare a serviciilor – Detașarea lucrătorilor – Condiții de muncă și de încadrare în muncă – Remunerație – Durata detașării – Stabilirea temeiului juridic – Articolele 53 și 62 TFUE – Modificarea unei directive existente – Articolul 9 TFUE – Principiul nediscriminării – Necesitate – Principiul proporționalității – Regulamentul (CE) nr. 593/2008 – Domeniu de aplicare – Transport rutier – Articolul 58 TFUE]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/4

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 decembrie 2020 – Republica Polonă/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-626/18) (1)

      (Acțiune în anulare - Directiva (UE) 2018/957 - Libera prestare a serviciilor - Detașarea lucrătorilor - Condiții de muncă și de încadrare în muncă - Remunerație - Durata detașării - Stabilirea temeiului juridic - Articolele 53 și 62 TFUE - Modificarea unei directive existente - Articolul 9 TFUE - Principiul nediscriminării - Necesitate - Principiul proporționalității - Regulamentul (CE) nr. 593/2008 - Domeniu de aplicare - Transport rutier - Articolul 58 TFUE)
      (2021/C 44/04)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Republica Polonă (reprezentanți: B. Majczyna și D. Lutostańska, agenți)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: inițial M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, A. Pospíšilová Padowska și L. Visaggio, ulterior M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, L. Visaggio și A. Tamás, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial E. Ambrosini, K. Adamczyk Delamarre și A. Norberg, ulterior E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda, Z. Bodnar și A. Norberg, agenți)

         Intervenienți în susținerea Parlamentului European: Republica Federală Germania (reprezentanți: inițial J. Möller și T. Henze, ulterior J. Möller, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères și R. Coesme, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: M. K. Bulterman, C. Schillemans și J. Langer, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: M. Kellerbauer, B.-R. Killmann și A. Szmytkowska, agenți)

         Intervenienți în susținerea Consiliului Uniunii Europene: Republica Federală Germania (reprezentanți: inițial J. Möller și T. Henze, ulterior J. Möller, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères și R. Coesme, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: K. Bulterman, C. Schillemans și J. Langer, agenți), Regatul Suediei (reprezentanți: inițial C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg și H. Eklinder, ulterior C. Meyer-Seitz, H. Shev și H. Eklinder, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: M. Kellerbauer, B.-R. Killmann și A. Szmytkowska, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Republica Polonă să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Parlamentul European și de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Republica Federală Germania, Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos, Regatul Suediei și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 4, 7.1.2019.


title: Cauza C-132/19 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 decembrie 2020 – Groupe Canal +/Comisia Europeană, Republica Franceză, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Organizația Europeană a Consumatorilor (BEUC) [Recurs – Concurență – Înțelegeri – Distribuție de televiziune – Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Articolul 9 și articolul 16 alineatul (1) – Decizie care conferă caracter obligatoriu unor angajamente – Protecție teritorială absolută – Abuz de putere – Evaluare preliminară – Lipsa obligației Comisiei Europene de a ține seama de considerente legate de aplicarea articolului 101 alineatul (3) TFUE – Acorduri care au ca obiect împărțirea piețelor naționale – Lipsa obligației Comisiei de a analiza piețele naționale în cauză una câte una – Proporționalitate – Atingere adusă drepturilor contractuale ale terților]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/5

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 decembrie 2020 – Groupe Canal +/Comisia Europeană, Republica Franceză, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Organizația Europeană a Consumatorilor (BEUC)
      (Cauza C-132/19 P) (1)

      (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Distribuție de televiziune - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 9 și articolul 16 alineatul (1) - Decizie care conferă caracter obligatoriu unor angajamente - Protecție teritorială absolută - Abuz de putere - Evaluare preliminară - Lipsa obligației Comisiei Europene de a ține seama de considerente legate de aplicarea articolului 101 alineatul (3) TFUE - Acorduri care au ca obiect împărțirea piețelor naționale - Lipsa obligației Comisiei de a analiza piețele naționale în cauză una câte una - Proporționalitate - Atingere adusă drepturilor contractuale ale terților)
      (2021/C 44/05)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Groupe Canal + (reprezentanți: P. Wilhelm, P. Gassenbach și O. de Juvigny, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Dawes, C. Urraca Caviedes și L. Wildpanner, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: E. de Moustier și M. P. Dodeller, agenți), Union des producteurs de cinéma (UPC) (UPC) (reprezentant: E. Lauvaux, avocat), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFADs (reprezentant: O. Sasserath, avocat), Organizația Europeană a Consumatorilor (BEUC) (BEUC) (reprezentant: A. Fratini, avvocatessa),

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 12 decembrie 2018, Groupe Canal +/Comisia (T-873/16, EU:T:2018:904).

                  2)

                  Anulează Decizia Comisiei Europene din 26 iulie 2016 cu privire la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.40023 – Acces transfrontalier la servicii de televiziune cu plată).

                  3)

                  Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Groupe Canal +, European Film Agency Directors – EFADs, Union des producteurs de cinéma (UPC) în cadrul prezentului recurs și al procedurii în primă instanță, precum și pe cele efectuate de C More Entertainment AB în cadrul procedurii în primă instanță.

                  4)

                  Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

                  5)

                  Organizația Europeană a Consumatorilor (BEUC) suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 131, 8.4.2019.


title: Cauza C-347/19: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 10 decembrie 2020 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Mediu – Eficiență energetică – Directiva 2012/27/UE – Articolul 9 alineatul (3) – Consum privind încălzirea, răcirea și apa caldă – Instalare în clădiri a unor contoare individuale de consum]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/6

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 10 decembrie 2020 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
      (Cauza C-347/19) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Eficiență energetică - Directiva 2012/27/UE - Articolul 9 alineatul (3) - Consum privind încălzirea, răcirea și apa caldă - Instalare în clădiri a unor contoare individuale de consum)
      (2021/C 44/07)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Talabér-Ritz, S. Pardo Quintillán și Y. G. Marinova, agenți)

         Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: L. Aguilera Ruiz, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin faptul că nu a adoptat, în termenul acordat, toate dispozițiile naționale necesare pentru a se conforma articolului 9 alineatul (3) din Directiva 2012/27/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 privind eficiența energetică, de modificare a Directivelor 2009/125/CE și 2010/30/UE și de abrogare a Directivelor 2004/8/CE și 2006/32/CE, în legătură cu instalarea în clădiri a unor contoare individuale de consum în ceea ce privește încălzirea, răcirea și apa caldă, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului menționat.

                  2)

                  Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 238, 15.7.2019.


title: Cauza C-584/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht für Strafsachen Wien – Austria) – Procedură penală privind pe A. și alții [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie penală – Ordin european de anchetă – Directiva 2014/41/UE – Articolul 1 alineatul (1) – Articolul 2 litera (c) punctele (i) și (ii) – Noțiunile de „autoritate judiciară” și de „autoritate emitentă” – Ordin european de anchetă emis de parchetul unui stat membru – Independență față de puterea executivă]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht für Strafsachen Wien – Austria) – Procedură penală privind pe A. și alții
      (Cauza C-584/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Ordin european de anchetă - Directiva 2014/41/UE - Articolul 1 alineatul (1) - Articolul 2 litera (c) punctele (i) și (ii) - Noțiunile de „autoritate judiciară” și de „autoritate emitentă” - Ordin european de anchetă emis de parchetul unui stat membru - Independență față de puterea executivă)
      (2021/C 44/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht für Strafsachen Wien

         Partea (părțile) din procedura penală principală

      A. și alții

         cu participarea: Staatsanwaltschaft Wien

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (1) și articolul 2 litera (c) din Directiva 2014/41/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind ordinul european de anchetă în materie penală trebuie interpretate în sensul că intră în sfera noțiunilor de „autoritate judiciară” și de „autoritate emitentă”, în sensul acestor dispoziții, procurorul unui stat membru sau, mai general, parchetul unui stat membru, independent de raportul de subordonare legală care ar putea exista între acest procuror sau acest parchet și puterea executivă a acestui stat membru și de expunerea respectivului procuror sau a respectivului parchet la riscul de a fi supus, direct sau indirect, unor ordine sau unor instrucțiuni individuale din partea acestei puteri în cadrul adoptării unui ordin european de anchetă.

         (1)  JO C 383, 11.11.2019.


title: Cauza C-616/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Ireland) – Irlanda) – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality [Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Politica în domeniul azilului – Procedurile de acordare și retragere a statutului de refugiat – Directiva 2005/85/CE – Articolul 25 alineatul (2) – Motive de inadmisibilitate – Respingere de către un stat membru a unei cereri de protecție internațională ca fiind inadmisibilă ca urmare a acordării anterioare solicitantului a protecției subsidiare în alt stat membru – Regulamentul (CE) nr. 343/2003 – Regulamentul (UE) nr. 604/2013]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/7

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Ireland) – Irlanda) – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality
      (Cauza C-616/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Politica în domeniul azilului - Procedurile de acordare și retragere a statutului de refugiat - Directiva 2005/85/CE - Articolul 25 alineatul (2) - Motive de inadmisibilitate - Respingere de către un stat membru a unei cereri de protecție internațională ca fiind inadmisibilă ca urmare a acordării anterioare solicitantului a protecției subsidiare în alt stat membru - Regulamentul (CE) nr. 343/2003 - Regulamentul (UE) nr. 604/2013)
      (2021/C 44/09)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: M.S., M.W., G.S.

         Pârât: Minister for Justice and Equality

         Dispozitivul

      Articolul 25 alineatul (2) din Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat trebuie interpretat în sensul că nu se opune reglementării unui stat membru căruia i se aplică Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid, dar care nu are obligații în temeiul Directivei 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale, potrivit căreia o cerere de protecție internațională este considerată ca fiind inadmisibilă în cazul în care solicitantul beneficiază de statutul conferit prin protecția subsidiară în alt stat membru.

         (1)  JO C 357, 21.10.2019.


title: Cauza C-620/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Land Nordrhein-Westfalen/D.-H. T., în calitate de administrator judiciar al activelor J & S Service UG [Trimitere preliminară – Date cu caracter personal – Regulamentul (UE) 2016/679 – Articolul 23 – Restricții privind drepturile persoanei vizate – Interes financiar important – Punerea în aplicare a pretențiilor de drept civil – Reglementare națională care face trimitere la dispozițiile dreptului Uniunii – Date fiscale privind o persoană juridică – Necompetența Curții]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/8

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 decembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Land Nordrhein-Westfalen/D.-H. T., în calitate de administrator judiciar al activelor J & S Service UG
      (Cauza C-620/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Date cu caracter personal - Regulamentul (UE) 2016/679 - Articolul 23 - Restricții privind drepturile persoanei vizate - Interes financiar important - Punerea în aplicare a pretențiilor de drept civil - Reglementare națională care face trimitere la dispozițiile dreptului Uniunii - Date fiscale privind o persoană juridică - Necompetența Curții)
      (2021/C 44/10)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurent, apelant și pârât: Land Nordrhein-Westfalen

         Intimat în recurs și în apel și reclamant: D.-H. T., în calitate de administrator judiciar al activelor J & S Service UG

         cu participarea: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Dispozitivul

      Curtea nu este competentă să răspundă la întrebările adresate de Bundesverwaltungsgericht (Curtea Administrativă Federală, Germania) prin decizia din 4 iulie 2019.

         (1)  JO C 383, 11.11.2019.


title: Cauzele conexate C-792/18 P și C-793/18 P: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 12 noiembrie 2020 – Jean-François Jalkh/Parlamentul European [Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Drept instituțional – Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene – Articolele 8 și 9 – Întindere – Decizie de ridicare a imunității parlamentare – Condiții]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/8

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 12 noiembrie 2020 – Jean-François Jalkh/Parlamentul European
      (Cauzele conexate C-792/18 P și C-793/18 P) (1)

      (Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Drept instituțional - Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene - Articolele 8 și 9 - Întindere - Decizie de ridicare a imunității parlamentare - Condiții)
      (2021/C 44/11)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Jean-François Jalkh (reprezentant: F. Wagner, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European (reprezentanți: S. Alonso de León și C. Burgos, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursurile ca fiind în parte vădit inadmisibile și în parte vădit nefondate.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Jean-François Jalkh la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019.


title: Cauza C-394/19: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 12 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal du travail francophone de Bruxelles – Belgia) – PN, QO, RP, SQ, TR/Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS) (Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții – Cetățenia Uniunii – Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul unui stat membru pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora – Directiva 2004/38/CE – Articolul 3 – Beneficiari – Transpunere incorectă – Răspunderea unui stat membru în caz de încălcare a dreptului Uniunii – Acordarea unui ajutor social pentru repararea prejudiciului suferit – Inadmisibilitate vădită)

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/9

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 12 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal du travail francophone de Bruxelles – Belgia) – PN, QO, RP, SQ, TR/Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)
      (Cauza C-394/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Cetățenia Uniunii - Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul unui stat membru pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora - Directiva 2004/38/CE - Articolul 3 - Beneficiari - Transpunere incorectă - Răspunderea unui stat membru în caz de încălcare a dreptului Uniunii - Acordarea unui ajutor social pentru repararea prejudiciului suferit - Inadmisibilitate vădită)
      (2021/C 44/12)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: PN, QO, RP, SQ, TR

         Pârât: Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgia), prin decizia din 14 mai 2019, este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 246, 22.7.2019.


title: Cauza C-621/19: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 10 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovacia) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/Weindel Logistik Service SR spol. s r.o. [Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 168 litera (e) – Deducerea taxei achitate în amonte – Utilizarea bunurilor exclusiv în scopul operațiunilor taxabile ale persoanei impozabile – Existența unei legături directe între bunurile importate și operațiunea în aval]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/9

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 10 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovacia) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/Weindel Logistik Service SR spol. s r.o.
      (Cauza C-621/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 168 litera (e) - Deducerea taxei achitate în amonte - Utilizarea bunurilor exclusiv în scopul operațiunilor taxabile ale persoanei impozabile - Existența unei legături directe între bunurile importate și operațiunea în aval)
      (2021/C 44/13)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

         Intimată: Weindel Logistik Service SR spol. s r.o.

         Dispozitivul

      Articolul 168 litera (e) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că se opune acordării dreptului la deducerea taxei pe valoarea adăugată (TVA) unui importator atunci când acesta nu dispune de bunuri ca un proprietar și când costurile de import în amonte sunt inexistente sau nu sunt încorporate în prețul anumitor operațiuni în aval sau în prețul bunurilor sau serviciilor furnizate de persoana impozabilă în cadrul activităților sale economice.

         (1)  JO C 363 28.10.2019.


title: Cauza C-716/19: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Mercantil n° 2 de Madrid – Spania) – ZA, AZ, BX, CV, DU, ET/Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA (Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții – Concurență – Decizie definitivă a unei autorități naționale de concurență prin care se constată o practică de restrângere a concurenței – Conținutul valorii probatorii a faptelor examinate și constatate – Lipsa unor precizări suficiente cu privire la contextul factual și normativ al litigiului principal, precum și la motivele care justifică necesitatea unui răspuns la întrebările preliminare – Inadmisibilitate vădită)

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/10

      Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 28 octombrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid – Spania) – ZA, AZ, BX, CV, DU, ET/Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA
      (Cauza C-716/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții - Concurență - Decizie definitivă a unei autorități naționale de concurență prin care se constată o practică de restrângere a concurenței - Conținutul valorii probatorii a faptelor examinate și constatate - Lipsa unor precizări suficiente cu privire la contextul factual și normativ al litigiului principal, precum și la motivele care justifică necesitatea unui răspuns la întrebările preliminare - Inadmisibilitate vădită)
      (2021/C 44/14)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: ZA, AZ, BX, CV, DU, ET

         Pârâtă: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Tribunalul Comercial nr. 2 din Madrid, Spania) prin decizia din 29 iulie 2019 este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 423, 16.12.2019.


title: Cauza C-807/19: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 26 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sofiyski rayonen sad – Bulgaria) – procedura inițiată de „DSK Bank” EAD și „FrontEx International” EAD (Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Articolele 3 și 6-8 – Directiva 2008/48/CE – Articolul 22 – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Examinare din oficiu de către instanța națională – Procedură națională de somație de plată)

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/11

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 26 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sofiyski rayonen sad – Bulgaria) – procedura inițiată de „DSK Bank” EAD și „FrontEx International” EAD
      (Cauza C-807/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Articolele 3 și 6-8 - Directiva 2008/48/CE - Articolul 22 - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Examinare din oficiu de către instanța națională - Procedură națională de somație de plată)
      (2021/C 44/15)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Sofiyski rayonen sad

         Reclamantele din cadrul procedurilor de somație de plată

      „DSK Bank” EAD, „FrontEx International” EAD

         Dispozitivul

                  1)

                  Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că se opune ca instanța națională, sesizată cu o cerere de emitere a unei somații de plată, să omită examinarea caracterului eventual abuziv al unei clauze dintr-un contract încheiat între un profesionist și un consumator, din cauza unor dificultăți practice, precum sarcina de lucru a acesteia.

                  2)

                  Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca o instanță națională, sesizată cu o cerere de emitere a unei somații de plată, atunci când prezumă că această cerere se întemeiază pe o clauză abuzivă utilizată în contractul de credit de consum, în sensul Directivei 93/13, să poată, în lipsa unei opoziții din partea consumatorului, să solicite creditorului informații suplimentare pentru a examina caracterul eventual abuziv al acestei clauze.

                  3)

                  Articolele 3 și 8 din Directiva 93/13 coroborate cu articolele 6 și 7 din această directivă trebuie interpretate în sensul că, în cadrul examinării din oficiu a caracterului eventual abuziv al clauzelor utilizate într-un contract încheiat între un profesionist și un consumator, pe care instanța națională o efectuează pentru a determina existența unui dezechilibru semnificativ între obligațiile care revin părților în temeiul acestui contract, această instanță poate ține seama și de dispozițiile naționale care asigură o protecție mai ridicată consumatorilor decât cea prevăzută de directiva menționată.

         (1)  JO C 27, 27.1.2020.


title: Cauza C-835/19: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 26 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti [Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Atribuirea contractelor de concesiune – Directiva 2014/23/UE – Articolul 2 alineatul (1) primul paragraf – Articolul 30 – Libertatea autorităților contractante de a defini și de a organiza procedura care conduce la alegerea concesionarului – Reglementare națională care interzice recurgerea la finanțarea proiectelor pentru contractele de concesiune a unei autostrăzi]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/11

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 26 noiembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti
      (Cauza C-835/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Atribuirea contractelor de concesiune - Directiva 2014/23/UE - Articolul 2 alineatul (1) primul paragraf - Articolul 30 - Libertatea autorităților contractante de a defini și de a organiza procedura care conduce la alegerea concesionarului - Reglementare națională care interzice recurgerea la finanțarea proiectelor pentru contractele de concesiune a unei autostrăzi)
      (2021/C 44/16)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și apelantă: Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A.

         Pârâte și intimate: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti

         cu participarea: Autorità di bacino del Po, Regione Piemonte

         Dispozitivul

      Articolul 2 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune coroborat cu articolul 30 și cu considerentele (5) și (68) ale acestei directive trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei dispoziții naționale care interzice autorităților contractante să atribuie concesiuni de autostrăzi expirate sau care urmează să expire prin recurgere la procedura de finanțare a proiectelor prevăzută la articolul 183 din decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (Decretul legislativ nr. 50 privind Codul achizițiilor publice) din 18 aprilie 2016.

         (1)  JO C 161, 11.5.2020.


title: Cauza C-84/20 P: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 28 octombrie 2020 – Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene [Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Cetățenia Uniunii – Consolidarea securității cărților de identitate ale cetățenilor Uniunii și a documentelor de ședere eliberate cetățenilor Uniunii și membrilor de familie ai acestora care își exercită dreptul la liberă circulație – Regulamentul (UE) 2019/1157 – Acțiune în anulare – Calitate procesuală activă – Lipsa afectării individuale – Articolul 19 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene – Obligația părții de a fi reprezentată de un avocat – Reclamant care este și avocat, care a acționat în nume propriu semnând el însuși cererea introductivă, fără a fi recurs la serviciile unui avocat terț pentru a-l reprezenta – Recurs vădit nefondat]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/12

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 28 octombrie 2020 – Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-84/20 P) (1)

      (Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Cetățenia Uniunii - Consolidarea securității cărților de identitate ale cetățenilor Uniunii și a documentelor de ședere eliberate cetățenilor Uniunii și membrilor de familie ai acestora care își exercită dreptul la liberă circulație - Regulamentul (UE) 2019/1157 - Acțiune în anulare - Calitate procesuală activă - Lipsa afectării individuale - Articolul 19 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene - Obligația părții de a fi reprezentată de un avocat - Reclamant care este și avocat, care a acționat în nume propriu semnând el însuși cererea introductivă, fără a fi recurs la serviciile unui avocat terț pentru a-l reprezenta - Recurs vădit nefondat)
      (2021/C 44/17)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurenți: Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis (reprezentant: C. Papasotiriou, dikigoros)

         Celelalte părți din procedură: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul ca fiind vădit inadmisibil în măsura în care a fost declarat de domnul Christos Papasotiriou.

                  2)

                  Respinge recursul ca vădit nefondat în măsura în care a fost declarat de domnii Sarantis Sarantos, Ioannis Fotopoulos, Antonios Bousdekis și Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, precum și de domnul Charalampos Andralis.

                  3)

                  Domnii Sarantis Sarantos, Ioannis Fotopoulos, Antonios Bousdekis și Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, precum și domnii Christos Papasotiriou și Charalampos Andralis suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 161, 11.5.2020.


title: Cauza C-85/20 P: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 12 noiembrie 2020 – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Comisia Europeană [Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Ajutoare de stat – Ajutor pus în aplicare de Ungaria în favoarea întreprinderilor care au angajat lucrători cu handicap – Pretinse decizii ale Comisiei Europene prin care măsura este declarată compatibilă cu piața internă – Acțiune în anulare – Termen de introducere a acțiunii – Momentul de la care începe să curgă termenul – Cunoaștere dobândită cu privire la existența actului atacat – Termen rezonabil pentru a solicita textul integral al acestuia – Noțiunea de „act atacabil” în sensul articolului 263 TFUE – Inadmisibilitatea cererii în primă instanță – Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat]

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/13

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 12 noiembrie 2020 – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Comisia Europeană
      (Cauza C-85/20 P) (1)

      (Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Ajutoare de stat - Ajutor pus în aplicare de Ungaria în favoarea întreprinderilor care au angajat lucrători cu handicap - Pretinse decizii ale Comisiei Europene prin care măsura este declarată compatibilă cu piața internă - Acțiune în anulare - Termen de introducere a acțiunii - Momentul de la care începe să curgă termenul - Cunoaștere dobândită cu privire la existența actului atacat - Termen rezonabil pentru a solicita textul integral al acestuia - Noțiunea de „act atacabil” în sensul articolului 263 TFUE - Inadmisibilitatea cererii în primă instanță - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
      (2021/C 44/18)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Recurentă: Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (reprezentant: L. Szabó, ügyvéd)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul ca fiind în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat.

                  2)

                  Obligă Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. să suporte propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 201, 15.6.2020.


title: Cauza C-386/20 P: Recurs introdus la 12 august 2020 de eSky Group IP sp. z o.o. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 10 iunie 2020 în cauza T-646/19, eSky Group IP/EUIPO – Gröpel (e)

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/13

      Recurs introdus la 12 august 2020 de eSky Group IP sp. z o.o. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 10 iunie 2020 în cauza T-646/19, eSky Group IP/EUIPO – Gröpel (e)
      (Cauza C-386/20 P)
      (2021/C 44/19)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: eSky Group IP sp. z o.o. (reprezentant: P. Kurcman, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Gerhard Gröpel
      Prin Ordonanța din 21 octombrie 2020, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a decis ca recursul să nu fie admis în principiu și a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-491/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 24 septembrie 2020 – W.Ż./A. S., Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 24 septembrie 2020 – W.Ż./A. S., Sąd Najwyższy
      (Cauza C-491/20)
      (2021/C 44/20)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: W.Ż.

         Pârâți: A. S., Sąd Najwyższy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 279 TFUE și articolul 160 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții coroborate cu articolul 4 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu punctul 1 prima și a doua liniuță din dispozitivul Ordonanței Curții de Justiție din 8 aprilie 2020, Comisia/Polonia, C-791/19 R, trebuie interpretate în sensul că președintele Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Camera disciplinară a Curții Supreme] nu poate, până la soluționarea cauzei C-791/19, să solicite transmiterea dosarului cauzei privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al Sąd Najwyższy [Curtea Supremă], având în vedere suspendarea aplicării articolului 3 punctul 5, a articolului 27 și a articolului 73 alineatul 1 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, poziția 825, cu modificările ulterioare)?

                  2)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 și articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și cu dreptul de acces la o instanță trebuie interpretat în sensul că o instanță națională care statuează într-o cauză privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al unei instanțe naționale ca urmare a unor vicii grave ale procedurii de numire este obligată să dispună măsuri provizorii și să interzică pârâtului să se pronunțe în toate celelalte cauze care intră sub incidența dreptului Uniunii, sub sancțiunea lipsirii de efecte a tuturor actelor efectuate sau hotărârilor pronunțate de judecătorul respectiv, și să solicite altor organe să se abțină să atribuie cauze acestui pârât sau să îl desemneze în complete de judecată?

                  3)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță trebuie interpretate în sensul că:

                              a)

                              o instanță națională este obligată să se abțină de la aplicarea interdicției „contestării autorității instanțelor” și a „stabilirii sau examinării de către instanțe a legalității numirii unui judecător sau a competenței care decurge din această numire de a îndeplini sarcini de administrare a justiției”, prevăzută la articolul 29 alineatele 2 și 3 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă, întrucât respectarea de către Uniune a identității constituționale a statelor membre nu autorizează legiuitorul național să instituie soluții care aduc atingere valorilor și principiilor fundamentale ale Uniunii?

                              b)

                              identitatea constituțională a unui stat membru nu poate exclude dreptul la o instanță independentă constituită prin lege în cazul în care procedura de numire care precedă emiterea actului de numire a fost afectată de viciile descrise în întrebările preliminare adresate în cauzele C-487/19 și C-508/19, iar controlul jurisdicțional prealabil al acestei proceduri a fost exclus în mod intenționat și vădit contrar constituției naționale?

                  4)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) TUE coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță și articolul 267 TFUE trebuie interpretate în sensul că conținutul noțiunii de identitate constituțională a unui stat membru, în ceea ce privește dreptul la o instanță, poate fi determinat în mod obligatoriu pentru o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru numai în contextul unui dialog între Curtea de Justiție și respectiva instanță sau alte instanțe naționale (de exemplu, instanța constituțională) prin intermediul procedurii trimiterii preliminare?

                  5)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și principiul dreptului la o instanță constituită prin lege trebuie interpretat în sensul că o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru respinge o cerere de transmitere a dosarului unei cauze în care a adresat Curții de Justiție o întrebare preliminară în cazul în care o astfel de cerere a fost formulată de o persoană numită în funcția de judecător în temeiul unor dispoziții naționale și în circumstanțe care conduc la constituirea unei instanțe care nu îndeplinește cerințele de independență și imparțialitate și nu este o instanță constituită prin lege, fără a fi necesară epuizarea în prealabil a procedurii menționate în întrebarea preliminară din cauza C-508/19 sau din Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții?


title: Cauza C-492/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 25 septembrie 2020 – W.Ż./K. Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 25 septembrie 2020 – W.Ż./K. Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Cauza C-492/20)
      (2021/C 44/21)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy (Polonia)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: W. Ż.

         Pârâți: K. Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 279 TFUE și articolul 160 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții coroborate cu articolul 4 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu punctul 1 prima și a doua liniuță din dispozitivul Ordonanței Curții de Justiție din 8 aprilie, Comisia/Polonia, C-791/19 R, trebuie interpretate în sensul că un procuror nu poate, până la soluționarea cauzei C-791/19 R, să solicite transmiterea la Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Camera disciplinară a Curții Supreme] a dosarului cauzei privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al Sąd Najwyższy [Curtea Supremă], având în vedere suspendarea aplicării articolului 3 punctul 5, a articolului 27 și a articolului 73 alineatul 1 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, poziția 825, cu modificările ulterioare)?

                  2)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 și articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și cu dreptul la o instanță trebuie interpretat în sensul că o instanță națională care statuează într-o cauză privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al unei instanțe naționale ca urmare a unor vicii grave ale procedurii de numire este obligată să dispună măsuri provizorii și să interzică pârâtului să se pronunțe în toate celelalte cauze care intră sub incidența dreptului Uniunii, sub sancțiunea lipsirii de efecte a tuturor actelor efectuate sau hotărârilor pronunțate de judecătorul respectiv, și să solicite altor organe să se abțină să atribuie cauze acestui pârât sau să îl desemneze în complete de judecată?

                  3)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță trebuie interpretate în sensul că:

                              a)

                              o instanță națională este obligată să se abțină de la aplicarea interdicției „contestării autorității instanțelor” și a „stabilirii sau examinării de către instanțe a legalității numirii unui judecător sau a competenței care decurge din această numire de a îndeplini sarcini de administrare a justiției”, prevăzută la articolul 29 alineatele 2 și 3 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, punctul 825, cu modificările ulterioare), întrucât respectarea de către Uniune a identității constituționale a statelor membre nu autorizează legiuitorul național să instituie soluții care aduc atingere valorilor și principiilor fundamentale ale Uniunii?

                              b)

                              identitatea constituțională a unui stat membru nu poate exclude dreptul la o instanță independentă constituită prin lege în cazul în care procedura de numire care precedă emiterea actului de numire a fost afectată de viciile descrise în întrebările preliminare adresate în cauzele C-487/19 și C-508/19, iar controlul jurisdicțional prealabil al acestei proceduri a fost exclus în mod intenționat și vădit contrar constituției naționale?

                  4)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 TUE, precum și principiul dreptului la o instanță și articolul 267 TFUE trebuie interpretate în sensul că conținutul noțiunii de identitate constituțională a unui stat membru, în ceea ce privește dreptul la o instanță, poate fi determinat în mod obligatoriu pentru o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru numai în contextul unui dialog între Curtea de Justiție și respectiva instanță sau alte instanțe naționale (de exemplu, instanța constituțională) prin intermediul procedurii trimiterii preliminare?

                  5)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și principiul dreptului la o instanță constituită prin lege trebuie interpretat în sensul că o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru respinge o cerere de transmitere a dosarului unei cauze în cazul în care o astfel de cerere a fost formulată de o persoană numită în funcția de judecător în temeiul unor dispoziții naționale și în circumstanțe care conduc la constituirea unei instanțe care nu îndeplinește cerințele de independență și imparțialitate și nu este o instanță constituită prin lege, fără a fi necesară epuizarea în prealabil a procedurii menționate în întrebarea preliminară din cauza C-508/19 sau din Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții?


title: Cauza C-493/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 28 septembrie 2020 – P. J./A. T., R. W., Sądowi Najwyższemu

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 28 septembrie 2020 – P. J./A. T., R. W., Sądowi Najwyższemu
      (Cauza C-493/20)
      (2021/C 44/22)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: P. J.

         Pârâți: A. T., R. W., Sąd Najwyższy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 279 TFUE și articolul 160 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții coroborate cu articolul 4 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu punctul 1 prima și a doua liniuță din dispozitivul Ordonanței Curții de Justiție din 8 aprilie 2020, Comisia/Polonia, C-791/19 R, trebuie interpretate în sensul că președintele Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Camera disciplinară a Curții Supreme] nu poate, până la soluționarea cauzei C-791/19, să solicite transmiterea dosarului cauzei privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al Sąd Najwyższy [Curtea Supremă], având în vedere suspendarea aplicării articolului 3 punctul 5, a articolului 27 și a articolului 73 alineatul 1 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, poziția 825, cu modificările ulterioare)?

                  2)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 și articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și cu dreptul de acces la o instanță trebuie interpretat în sensul că o instanță națională care statuează într-o cauză privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al unei instanțe naționale ca urmare a unor vicii grave ale procedurii de numire este obligată să dispună măsuri provizorii și să interzică pârâtului să se pronunțe în toate celelalte cauze care intră sub incidența dreptului Uniunii, sub sancțiunea lipsirii de efecte a tuturor actelor efectuate sau hotărârilor pronunțate de judecătorul respectiv, și să solicite altor organe să se abțină să atribuie cauze acestui pârât sau să îl desemneze în complete de judecată?

                  3)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță trebuie interpretate în sensul că:

                              a)

                              o instanță națională este obligată să se abțină de la aplicarea interdicției „contestării autorității instanțelor” și a „stabilirii sau examinării de către instanțe a legalității numirii unui judecător sau a competenței care decurge din această numire de a îndeplini sarcini de administrare a justiției”, prevăzută la articolul 29 alineatele 2 și 3 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, punctul 825, cu modificările ulterioare), întrucât respectarea de către Uniune a identității constituționale a statelor membre nu autorizează legiuitorul național să instituie soluții care aduc atingere valorilor și principiilor fundamentale ale Uniunii?

                              b)

                              identitatea constituțională a unui stat membru nu poate exclude dreptul la o instanță independentă constituită prin lege în cazul în care procedura de numire care precedă emiterea actului de numire a fost afectată de viciile descrise în întrebările preliminare adresate în cauzele C-487/19 și C-508/19, iar controlul jurisdicțional prealabil al acestei proceduri a fost exclus în mod intenționat și vădit contrar constituției naționale?

                  4)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) TUE coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță și articolul 267 TFUE trebuie interpretate în sensul că conținutul noțiunii de identitate constituțională a unui stat membru, în ceea ce privește dreptul la o instanță, poate fi determinat în mod obligatoriu pentru o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru numai în contextul unui dialog între Curtea de Justiție și respectiva instanță sau alte instanțe naționale (de exemplu, instanța constituțională) prin intermediul procedurii trimiterii preliminare?

                  5)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și principiul dreptului la o instanță constituită prin lege trebuie interpretat în sensul că o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru respinge o cerere de transmitere a dosarului unei cauze în care a adresat Curții de Justiție o întrebare preliminară în cazul în care o astfel de cerere a fost formulată de o persoană numită în funcția de judecător în temeiul unor dispoziții naționale și în circumstanțe care conduc la constituirea unei instanțe care nu îndeplinește cerințele de independență și imparțialitate și nu este o instanță constituită prin lege, fără a fi necesară epuizarea în prealabil a procedurii menționate în întrebarea preliminară din cauza C-508/19 sau din Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții?


title: Cauza C-494/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 2 octombrie 2020 – K. M./ T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 2 octombrie 2020 – K. M./ T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Cauza C-494/20)
      (2021/C 44/23)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

         Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: K. M.

         Pârâți: T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 279 TFUE și articolul 160 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții coroborate cu articolul 4 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu punctul 1 prima și a doua liniuță din dispozitivul Ordonanței Curții de Justiție din 8 aprilie 2020, Comisia/Polonia, C-791/19 R, trebuie interpretate în sensul că președintele Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Camera disciplinară a Curții Supreme] nu poate, până la soluționarea cauzei C-791/19, să solicite transmiterea dosarului cauzei privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al Sąd Najwyższy [Curtea Supremă], având în vedere suspendarea aplicării articolului 3 punctul 5, a articolului 27 și a articolului 73 alineatul 1 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, poziția 825, cu modificările ulterioare)?

                  2)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 și articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și cu dreptul de acces la o instanță trebuie interpretat în sensul că o instanță națională care statuează într-o cauză privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al unei instanțe naționale ca urmare a unor vicii grave ale procedurii de numire este obligată să dispună măsuri provizorii și să interzică pârâtului să se pronunțe în toate celelalte cauze care intră sub incidența dreptului Uniunii, sub sancțiunea lipsirii de efecte a tuturor actelor efectuate sau hotărârilor pronunțate de judecătorul respectiv, și să solicite altor organe să se abțină să atribuie cauze acestui pârât sau să îl desemneze în complete de judecată?

                  3)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță trebuie interpretate în sensul că:

                              a)

                              o instanță națională este obligată să se abțină de la aplicarea interdicției „contestării autorității instanțelor” și a „stabilirii sau examinării de către instanțe a legalității numirii unui judecător sau a competenței care decurge din această numire de a îndeplini sarcini de administrare a justiției”, prevăzută la articolul 29 alineatele 2 și 3 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă, întrucât respectarea de către Uniune a identității constituționale a statelor membre nu autorizează legiuitorul național să instituie soluții care aduc atingere valorilor și principiilor fundamentale ale Uniunii?

                              b)

                              identitatea constituțională a unui stat membru nu poate exclude dreptul la o instanță independentă constituită prin lege în cazul în care procedura de numire care precedă emiterea actului de numire a fost afectată de viciile descrise în întrebările preliminare adresate în cauzele C-487/19 și C-508/19, iar controlul jurisdicțional prealabil al acestei proceduri a fost exclus în mod intenționat și vădit contrar constituției naționale?

                  4)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) TUE coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță și articolul 267 TFUE trebuie interpretate în sensul că conținutul noțiunii de identitate constituțională a unui stat membru, în ceea ce privește dreptul la o instanță, poate fi determinat în mod obligatoriu pentru o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru numai în contextul unui dialog între Curtea de Justiție și respectiva instanță sau alte instanțe naționale (de exemplu, instanța constituțională) prin intermediul procedurii trimiterii preliminare?

                  5)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și principiul dreptului la o instanță constituită prin lege trebuie interpretat în sensul că o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru respinge o cerere de transmitere a dosarului unei cauze în care a adresat Curții de Justiție o întrebare preliminară în cazul în care o astfel de cerere a fost formulată de o persoană numită în funcția de judecător în temeiul unor dispoziții naționale și în circumstanțe care conduc la constituirea unei instanțe care nu îndeplinește cerințele de independență și imparțialitate și nu este o instanță constituită prin lege, fără a fi necesară epuizarea în prealabil a procedurii menționate în întrebarea preliminară din cauza C-508/19 sau din Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții?


title: Cauza C-495/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 2 octombrie 2020 – T. M./T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 2 octombrie 2020 – T. M./T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Cauza C-495/20)
      (2021/C 44/24)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: T. M.

         Pârâți: T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 279 TFUE și articolul 160 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții coroborate cu articolul 4 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu punctul 1 prima și a doua liniuță din dispozitivul Ordonanței Curții de Justiție din 8 aprilie 2020, Comisia/Polonia, C-791/19 R, trebuie interpretate în sensul că președintele Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Camera disciplinară a Curții Supreme] nu poate, până la soluționarea cauzei C-791/19 R, să solicite transmiterea dosarului cauzei privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al Sąd Najwyższy [Curtea Supremă], având în vedere suspendarea aplicării articolului 3 punctul 5, a articolului 27 și a articolului 73 alineatul 1 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, poziția 825, cu modificările ulterioare)?

                  2)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 și articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și cu dreptul la o instanță trebuie interpretat în sensul că o instanță națională care statuează într-o cauză privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al unei instanțe naționale ca urmare a unor vicii grave ale procedurii de numire este obligată să dispună măsuri provizorii și să interzică pârâtului să se pronunțe în toate celelalte cauze care intră sub incidența dreptului Uniunii, sub sancțiunea lipsirii de efecte a tuturor actelor efectuate sau hotărârilor pronunțate de judecătorul respectiv, și să solicite altor organe să se abțină să atribuie cauze acestui pârât sau să îl desemneze în complete de judecată?

                  3)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță trebuie interpretate în sensul că:

                              a)

                              o instanță națională este obligată să se abțină de la aplicarea interdicției „contestării autorității instanțelor” și a „stabilirii sau examinării de către instanțe a legalității numirii unui judecător sau a competenței care decurge din această numire de a îndeplini sarcini de administrare a justiției”, prevăzută la articolul 29 alineatele 2 și 3 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, punctul 825, cu modificările ulterioare), întrucât respectarea de către Uniune a identității constituționale a statelor membre nu autorizează legiuitorul național să instituie soluții care aduc atingere valorilor și principiilor fundamentale ale Uniunii?

                              b)

                              identitatea constituțională a unui stat membru nu poate exclude dreptul la o instanță independentă constituită prin lege în cazul în care procedura de numire care precedă emiterea actului de numire a fost afectată de viciile descrise în întrebările preliminare adresate în cauzele C-487/19 și C-508/19, iar controlul jurisdicțional prealabil al acestei proceduri a fost exclus în mod intenționat și vădit contrar constituției naționale?

                  4)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 TUE, precum și principiul dreptului la o instanță și articolul 267 TFUE trebuie interpretate în sensul că conținutul noțiunii de identitate constituțională a unui stat membru, în ceea ce privește dreptul la o instanță, poate fi determinat în mod obligatoriu pentru o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru numai în contextul unui dialog între Curtea de Justiție și respectiva instanță sau alte instanțe naționale (de exemplu, instanța constituțională) prin intermediul procedurii trimiterii preliminare?

                  5)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și principiul general al dreptului la o instanță constituită prin lege trebuie interpretat în sensul că o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru respinge o cerere de transmitere a dosarului unei cauze în cazul în care o astfel de cerere a fost formulată de o persoană numită în funcția de judecător în temeiul unor dispoziții naționale și în circumstanțe care conduc la constituirea unei instanțe care nu îndeplinește cerințele de independență și imparțialitate și nu este o instanță constituită prin lege, fără a fi necesară epuizarea în prealabil a procedurii menționate în întrebarea preliminară din cauza C-508/19 sau din Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții?


title: Cauza C-496/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 6 octombrie 2020 – M. F./T. P.

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 6 octombrie 2020 – M. F./T. P.
      (Cauza C-496/20)
      (2021/C 44/25)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: M. F.

         Pârât: T. P.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 279 TFUE și articolul 160 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții coroborate cu articolul 4 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu punctul 1 prima și a doua liniuță din dispozitivul Ordonanței Curții de Justiție din 8 aprilie 2020, Comisia/Polonia, C-791/19 R, trebuie interpretate în sensul că președintele Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Camera disciplinară a Curții Supreme] nu poate, până la soluționarea cauzei C-791/19, să solicite transmiterea dosarului cauzei privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al Sąd Najwyższy [Curtea Supremă], având în vedere suspendarea aplicării articolului 3 punctul 5, a articolului 27 și a articolului 73 alineatul 1 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, poziția 825, cu modificările ulterioare)?

                  2)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță trebuie interpretate în sensul că:

                              a)

                              o instanță națională este obligată să se abțină de la aplicarea interdicției „contestării autorității instanțelor” și a „stabilirii sau examinării de către instanțe a legalității numirii unui judecător sau a competenței care decurge din această numire de a îndeplini sarcini de administrare a justiției”, prevăzută la articolul 29 alineatele 2 și 3 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, punctul 825, cu modificările ulterioare), întrucât respectarea de către Uniune a identității constituționale a statelor membre nu autorizează legiuitorul național să instituie soluții care aduc atingere valorilor și principiilor fundamentale ale Uniunii?

                              b)

                              identitatea constituțională a unui stat membru nu poate exclude dreptul la o instanță independentă constituită prin lege în cazul în care procedura de numire care precedă emiterea actului de numire a fost afectată de viciile descrise în întrebările preliminare adresate în cauzele C-487/19 și C-508/19, iar controlul jurisdicțional prealabil al acestei proceduri a fost exclus în mod intenționat și vădit contrar constituției naționale?

                  3)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) TUE coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță și articolul 267 TFUE trebuie interpretate în sensul că conținutul noțiunii de identitate constituțională a unui stat membru, în ceea ce privește dreptul la o instanță, poate fi determinat în mod obligatoriu pentru o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru numai în contextul unui dialog între Curtea de Justiție și respectiva instanță sau alte instanțe naționale (de exemplu, instanța constituțională) prin intermediul procedurii trimiterii preliminare?

                  4)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și principiul dreptului la o instanță constituită prin lege trebuie interpretat în sensul că o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru respinge o cerere de transmitere a dosarului unei cauze în care a adresat Curții de Justiție o întrebare preliminară în cazul în care o astfel de cerere a fost formulată de o persoană numită în funcția de judecător în temeiul unor dispoziții naționale și în circumstanțe care conduc la constituirea unei instanțe care nu îndeplinește cerințele de independență și imparțialitate și nu este o instanță constituită prin lege, fără a fi necesară epuizarea în prealabil a procedurii menționate în întrebarea preliminară din cauza C-508/19 sau din Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții?


title: Cauza C-506/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 9 octombrie 2020 – T.D., M.D., P.K., J.L., M.L., O.N., G.Z., A.S., Skarbowi Państwa – Sądowi Najwyższemu

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 9 octombrie 2020 – T.D., M.D., P.K., J.L., M.L., O.N., G.Z., A.S., Skarbowi Państwa – Sądowi Najwyższemu
      (Cauza C-506/20)
      (2021/C 44/26)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: T.B.

         Pârâți: T.D., M.D., P.K., J.L., M.L., O.N., G.Z., A.S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 279 TFUE și articolul 160 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții coroborate cu articolul 4 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu punctul 1 prima și a doua liniuță din dispozitivul Ordonanței Curții de Justiție din 8 aprilie 2020, Comisia/Polonia, C-791/19 R, trebuie interpretate în sensul că președintele Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Camera disciplinară a Curții Supreme] nu poate, până la soluționarea cauzei C-791/19, să solicite transmiterea dosarului cauzei privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al Sąd Najwyższy [Curtea Supremă], având în vedere suspendarea aplicării articolului 3 punctul 5, a articolului 27 și a articolului 73 alineatul 1 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, poziția 825, cu modificările ulterioare)?

                  2)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 și articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și cu dreptul de acces la o instanță trebuie interpretat în sensul că o instanță națională care statuează într-o cauză privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al unei instanțe naționale ca urmare a unor vicii grave ale procedurii de numire este obligată să dispună măsuri provizorii și să interzică pârâtului să se pronunțe în toate celelalte cauze care intră sub incidența dreptului Uniunii, sub sancțiunea lipsirii de efecte a tuturor actelor efectuate sau hotărârilor pronunțate de judecătorul respectiv, și să solicite altor organe să se abțină să atribuie cauze acestui pârât sau să îl desemneze în complete de judecată?

                  3)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță trebuie interpretate în sensul că:

                              a)

                              o instanță națională este obligată să se abțină de la aplicarea interdicției „contestării autorității instanțelor” și a „stabilirii sau examinării de către instanțe a legalității numirii unui judecător sau a competenței care decurge din această numire de a îndeplini sarcini de administrare a justiției”, prevăzută la articolul 29 alineatele 2 și 3 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă, întrucât respectarea de către Uniune a identității constituționale a statelor membre nu autorizează legiuitorul național să instituie soluții care aduc atingere valorilor și principiilor fundamentale ale Uniunii?

                              b)

                              identitatea constituțională a unui stat membru nu poate exclude dreptul la o instanță independentă constituită prin lege în cazul în care procedura de numire care precedă emiterea actului de numire a fost afectată de viciile descrise în întrebările preliminare adresate în cauzele C-487/19 și C-508/19, iar controlul jurisdicțional prealabil al acestei proceduri a fost exclus în mod intenționat și vădit contrar constituției naționale?

                  4)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) TUE coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță și articolul 267 TFUE trebuie interpretate în sensul că conținutul noțiunii de identitate constituțională a unui stat membru, în ceea ce privește dreptul la o instanță, poate fi determinat în mod obligatoriu pentru o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru numai în contextul unui dialog între Curtea de Justiție și respectiva instanță sau alte instanțe naționale (de exemplu, instanța constituțională) prin intermediul procedurii trimiterii preliminare?

                  5)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și principiul dreptului la o instanță constituită prin lege trebuie interpretat în sensul că o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru respinge o cerere de transmitere a dosarului unei cauze în care a adresat Curții de Justiție o întrebare preliminară în cazul în care o astfel de cerere a fost formulată de o persoană numită în funcția de judecător în temeiul unor dispoziții naționale și în circumstanțe care conduc la constituirea unei instanțe care nu îndeplinește cerințele de independență și imparțialitate și nu este o instanță constituită prin lege, fără a fi necesară epuizarea în prealabil a procedurii menționate în întrebarea preliminară din cauza C-508/19 sau din Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții?


title: Cauza C-509/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 22 septembrie 2020 – M. F./J. M.

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 22 septembrie 2020 – M. F./J. M.
      (Cauza C-509/20)
      (2021/C 44/27)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: M. F.

         Pârât: J. M.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 279 TFUE și articolul 160 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții coroborate cu articolul 4 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu punctul 1 prima și a doua liniuță din dispozitivul Ordonanței Curții de Justiție din 8 aprilie 2020, Comisia/Polonia, C-791/19 R, trebuie interpretate în sensul că președintele Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Camera disciplinară a Curții Supreme] nu poate, până la soluționarea cauzei C-791/19, să solicite transmiterea dosarului cauzei privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al Sąd Najwyższy [Curtea Supremă], având în vedere suspendarea aplicării articolului 3 punctul 5, a articolului 27 și a articolului 73 alineatul 1 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, poziția 825, cu modificările ulterioare)?

                  2)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță trebuie interpretate în sensul că:

                              a)

                              o instanță națională este obligată să se abțină de la aplicarea interdicției „contestării autorității instanțelor” și a „stabilirii sau examinării de către instanțe a legalității numirii unui judecător sau a competenței care decurge din această numire de a îndeplini sarcini de administrare a justiției”, prevăzută la articolul 29 alineatele 2 și 3 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, punctul 825, cu modificările ulterioare), întrucât respectarea de către Uniune a identității constituționale a statelor membre nu autorizează legiuitorul național să instituie soluții care aduc atingere valorilor și principiilor fundamentale ale Uniunii?

                              b)

                              identitatea constituțională a unui stat membru nu poate exclude dreptul la o instanță independentă constituită prin lege în cazul în care procedura de numire care precedă emiterea actului de numire a fost afectată de viciile descrise în întrebările preliminare adresate în cauzele C-487/19 și C-508/19, iar controlul jurisdicțional prealabil al acestei proceduri a fost exclus în mod intenționat și vădit contrar constituției naționale?

                  3)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) TUE coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță și articolul 267 TFUE trebuie interpretate în sensul că conținutul noțiunii de identitate constituțională a unui stat membru, în ceea ce privește dreptul la o instanță, poate fi determinat în mod obligatoriu pentru o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru numai în contextul unui dialog între Curtea de Justiție și respectiva instanță sau alte instanțe naționale (de exemplu, instanța constituțională) prin intermediul procedurii trimiterii preliminare?

                  4)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și principiul dreptului la o instanță constituită prin lege trebuie interpretat în sensul că o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru respinge o cerere de transmitere a dosarului unei cauze în care a adresat Curții de Justiție o întrebare preliminară în cazul în care o astfel de cerere a fost formulată de o persoană numită în funcția de judecător în temeiul unor dispoziții naționale și în circumstanțe care conduc la constituirea unei instanțe care nu îndeplinește cerințele de independență și imparțialitate și nu este o instanță constituită prin lege, fără a fi necesară epuizarea în prealabil a procedurii menționate în întrebarea preliminară din cauza C-508/19 sau din Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții?


title: Cauza C-511/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 13 octombrie 2020 – B. S. przeciwko T. D., M. D., P. K., J. L., M.Ł., O. N., Skarbowi Państwa – Sądowi Najwyższemu

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 13 octombrie 2020 – B. S. przeciwko T. D., M. D., P. K., J. L., M.Ł., O. N., Skarbowi Państwa – Sądowi Najwyższemu
      (Cauza C-511/20)
      (2021/C 44/28)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: B. S.

         Pârâți: T. D., M. D., P. K., J. L., M. Ł., O. N., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 279 TFUE și articolul 160 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții coroborate cu articolul 4 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu punctul 1 prima și a doua liniuță din dispozitivul Ordonanței Curții de Justiție din 8 aprilie 2020, Comisia/Polonia, C-791/19 R, trebuie interpretate în sensul că președintele Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego [Camera disciplinară a Curții Supreme] nu poate, până la soluționarea cauzei C-791/19, să solicite transmiterea dosarului cauzei privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al Sąd Najwyższy [Curtea Supremă], având în vedere suspendarea aplicării articolului 3 punctul 5, a articolului 27 și a articolului 73 alineatul 1 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă (text consolidat în Dz. U. din 2019, poziția 825, cu modificările ulterioare)?

                  2)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 și articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și cu dreptul de acces la o instanță trebuie interpretat în sensul că o instanță națională care statuează într-o cauză privind constatarea inexistenței raportului de serviciu al unui judecător al unei instanțe naționale ca urmare a unor vicii grave ale procedurii de numire este obligată să dispună măsuri provizorii și să interzică pârâtului să se pronunțe în toate celelalte cauze care intră sub incidența dreptului Uniunii, sub sancțiunea lipsirii de efecte a tuturor actelor efectuate sau hotărârilor pronunțate de judecătorul respectiv, și să solicite altor organe să se abțină să atribuie cauze acestui pârât sau să îl desemneze în complete de judecată?

                  3)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) coroborate cu articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, precum și principiul dreptului la o instanță trebuie interpretate în sensul că:

                              a)

                              o instanță națională este obligată să se abțină de la aplicarea interdicției „contestării autorității instanțelor” și a „stabilirii sau examinării de către instanțe a legalității numirii unui judecător sau a competenței care decurge din această numire de a îndeplini sarcini de administrare a justiției”, prevăzută la articolul 29 alineatele 2 și 3 din Legea din 8 decembrie 2017 privind Curtea Supremă, întrucât respectarea de către Uniune a identității constituționale a statelor membre nu autorizează legiuitorul național să instituie soluții care aduc atingere valorilor și principiilor fundamentale ale Uniunii?

                              b)

                              identitatea constituțională a unui stat membru nu poate exclude dreptul la o instanță independentă constituită prin lege în cazul în care procedura de numire care precedă emiterea actului de numire a fost afectată de viciile descrise în întrebările preliminare adresate în cauzele C-487/19 și C-508/19, iar controlul jurisdicțional prealabil al acestei proceduri a fost exclus în mod intenționat și vădit contrar constituției naționale?

                  4)

                  Articolul 2 și articolul 4 alineatul (2) TUE coroborate cu articolul 19 TUE, precum și principiul dreptului la o instanță și articolul 267 TFUE trebuie interpretate în sensul că conținutul noțiunii de identitate constituțională a unui stat membru, în ceea ce privește dreptul la o instanță, poate fi determinat în mod obligatoriu pentru o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru numai în contextul unui dialog între Curtea de Justiție și respectiva instanță sau alte instanțe naționale (de exemplu, instanța constituțională) prin intermediul procedurii trimiterii preliminare?

                  5)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și principiul dreptului la o instanță constituită prin lege trebuie interpretat în sensul că o instanță de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru respinge o cerere de transmitere a dosarului unei cauze în care a adresat Curții de Justiție o întrebare preliminară în cazul în care o astfel de cerere a fost formulată de o persoană numită în funcția de judecător în temeiul unor dispoziții naționale și în circumstanțe care conduc la constituirea unei instanțe care nu îndeplinește cerințele de independență și imparțialitate și nu este o instanță constituită prin lege, fără a fi necesară epuizarea în prealabil a procedurii menționate în întrebarea preliminară din cauza C-508/19 sau din Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții?


title: Cauza C-563/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Warszawie (Polonia) la 28 octombrie 2020 – ORLEN KolTrans sp. z o. o./Prezes Urzędu Transportu Kolejowego

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Warszawie (Polonia) la 28 octombrie 2020 – ORLEN KolTrans sp. z o. o./Prezes Urzędu Transportu Kolejowego
      (Cauza C-563/20)
      (2021/C 44/29)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: ORLEN KolTrans sp. z o. o.

         Pârât: Prezes Urzędu Transportu Kolejowego

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 30 alineatul (2) litera e) din Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind repartizarea capacităților de infrastructură feroviară, perceperea de tarife pentru utilizarea infrastructurii feroviare și certificarea siguranței (1) trebuie interpretat în sensul că acesta acordă întreprinderii feroviare care utilizează sau intenționează să utilizeze infrastructura feroviară dreptul de a participa la procedura desfășurată de un organism de control prin care se urmărește stabilirea, de către administratorul infrastructurii feroviare, a cuantumului tarifelor pentru accesul la infrastructura feroviară?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 30 alineatele (5) și (6) din Directiva 2001/14/CE trebuie interpretat în sensul că acesta acordă întreprinderii feroviare care utilizează sau intenționează să utilizeze infrastructura feroviară dreptul de a ataca decizia organismului de control privind aprobarea cuantumului tarifelor pentru accesul la infrastructura feroviară stabilite de administratorul acestei infrastructuri?

         (1)  JO 2001, L 75, p. 29, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66.


title: Cauza C-587/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 9 noiembrie 2020 – Ligebehandlingsnævnet, reprezentant al lui A /HK/Danmark og HK/Privat

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 9 noiembrie 2020 – Ligebehandlingsnævnet, reprezentant al lui A /HK/Danmark og HK/Privat
      (Cauza C-587/20)
      (2021/C 44/30)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Østre Landsret

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Ligebehandlingsnævnet, reprezentant al lui A

         Pârâte: HK/Danmark și HK/Privat

         Intervenient: Fagbevægelsens Hovedorganisation (FH)

         Întrebarea preliminară

      Articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva privind încadrarea în muncă (1) trebuie interpretat în sensul că un coordonator sectorial ales politic al unui sindicat intră în domeniul de aplicare al acestei directive în împrejurările descrise în cererea de decizie preliminară?

         (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, vol. 6, p. 7).


title: Cauza C-604/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 16 noiembrie 2020 – ROI Land Investments Ltd./FD

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 16 noiembrie 2020 – ROI Land Investments Ltd./FD
      (Cauza C-604/20)
      (2021/C 44/31)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht (Germania)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: ROI Land Investments Ltd.

         Intimată: FD

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 6 alineatul (1) coroborat cu articolul 21 alineatul (2) și alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1215/2012”) (1) trebuie interpretat în sensul că un lucrător poate acționa în justiție o persoană juridică care nu este angajatorul său și care nu își are domiciliul în sensul articolului 63 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1215/2012 pe teritoriul unui stat membru, dar care este direct responsabil față de lucrător, în temeiul unui acord patronal, pentru drepturi care decurg dintr-un contract individual de muncă cu un terț, în fața instanței de la locul în care sau din care lucrătorul își desfășoară în mod obișnuit activitatea sau în fața instanței din ultimul loc în care acesta și-a desfășurat activitatea în raportul de muncă cu terțul, în cazul în care, în lipsa acordului patronal, contractul de muncă cu acest terț nu ar fi fost încheiat?

                  2.

                  Articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1215/2012 trebuie interpretat în sensul că rezerva privind articolul 21 alineatul (2) din acest regulament exclude aplicarea unei norme de competență prevăzute de dreptul național al statului membru care permite lucrătorului să acționeze în justiție, pentru drepturi care decurg dintr-un contract individual de muncă încheiat cu un terț, o persoană juridică direct responsabilă față de el în împrejurările descrise în prima întrebare, în calitate de „succesor în drepturi” al angajatorului, în fața instanței de la locul de muncă obișnuit, atunci când nu există o competență precum cea prevăzută la articolul 21 alineatul (2) coroborat cu alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Regulamentul nr. 1215/2012?

                  3.

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare și al unui răspuns afirmativ la a doua întrebare:

                              a)

                              Articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1215/2012 trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „domeniu profesional” include exercitarea unei activități subordonate în cadrul unui raport de muncă?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ, articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1215/2012 trebuie interpretat în sensul că un acord patronal pe baza căruia o persoană juridică răspunde în mod direct pentru drepturile unui lucrător în temeiul unui contract individual de muncă încheiat cu un terț, constituie un contract pe care lucrătorul l-a încheiat într-un scop care se situează în domeniul său profesional?

                  4.

                  În ipoteza în care, ca răspuns la întrebările precedente, instanța de trimitere ar avea competența internațională pentru soluționarea litigiului:

                              a)

                              Articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) (2) trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „activitate profesională” include exercitarea unei activități subordonate în cadrul unui raport de muncă?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ, articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul Roma I trebuie interpretat în sensul că un acord patronal în temeiul căruia o persoană juridică este direct responsabilă față de un lucrător pentru drepturile care decurg dintr-un contract individual de muncă încheiat cu un terț constituie un contract pe care lucrătorul l-a încheiat într-un scop care se înscrie în sfera activității sale profesionale?

         (1)  JO 2012, L 351, p. 1.

         (2)  JO 2008, L 177, p. 6.


title: Cauza C-605/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 17 noiembrie 2020 – Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 17 noiembrie 2020 – Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-605/20)
      (2021/C 44/32)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Suzlon Wind Energy Portugal – Energia Eólica Unipessoal, Lda

         Intimată: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este conformă cu dreptul Uniunii interpretarea potrivit căreia reparațiile efectuate în „perioada de garanție” sunt considerate operațiuni scutite numai atunci când sunt efectuate gratuit și în măsura în care sunt incluse tacit în prețul de vânzare al produsului acoperit de garanție, astfel încât trebuie considerate a fi supuse la plata taxei pe valoarea adăugată (TVA) serviciile prestate în perioada de garanție (indiferent dacă presupun sau nu utilizarea de materiale) care sunt facturate, întrucât acestea trebuie calificate în mod obligatoriu drept prestări de servicii cu titlu oneros?

                  2)

                  Trebuie considerată drept o simplă operațiune de transfer al cheltuielilor și, prin urmare, scutită de TVA, sau drept o prestare de servicii cu titlu oneros care ar trebui să atragă aplicarea taxei, emiterea unei note de debit către un furnizor de componente de turbine eoliene pentru rambursarea cheltuielilor efectuate de cumpărătorul produselor menționate în perioada de garanție pentru înlocuirea unor componente (noi importuri de produse de la furnizor la care s-a aplicat TVA-ul și care au dat naștere dreptului la deducere) și repararea aferentă (prin achiziționarea de servicii de la terți cu aplicarea TVA-ului), în contextul furnizării către terți a unor servicii de instalare a unui parc eolian de către respectivul cumpărător (care face parte din același grup ca vânzătorul, cu sediul într-o țară terță)?