title: Cauza C-334/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Resurse proprii ale Uniunii — Refuzul de a pune la dispoziția Uniunii resurse proprii care corespund anumitor aprobări vamale nelegale — Forță majoră — Comportament fraudulos al autorităților vamale — Răspunderea statelor membre — Legalitatea înregistrării taxelor constatate în evidența contabilă separată)

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-334/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Resurse proprii ale Uniunii - Refuzul de a pune la dispoziția Uniunii resurse proprii care corespund anumitor aprobări vamale nelegale - Forță majoră - Comportament fraudulos al autorităților vamale - Răspunderea statelor membre - Legalitatea înregistrării taxelor constatate în evidența contabilă separată)
   2010/C 234/07
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Aresu și A. Caeiros, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. Bruni, agent, G. Albenzio, avvocato dello Stato)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma și B. Klein, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 10 CE, a articolului 8 din Decizia 2000/597/CE, Euratom a Consiliului din 29 septembrie 2000 privind sistemul de resurse proprii ale Comunităților Europene (JO L 253, p. 42, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 206) și a articolelor 2, 6, 10, 11 și 17 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților (JO L 130, p. 11, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 184) — Refuzul de a pune la dispoziția Comunităților resursele proprii care corespund anumitor autorizații vamale ilegale

      Dispozitivul

               1.

               Prin refuzul de a pune la dispoziția Comisiei Comunităților Europene resursele proprii corespunzătoare datoriei vamale rezultate din eliberarea, începând cu 27 februarie 1997, de către Direzione Compartimentale delle Dogane per le Regioni Puglia e Basilicata, cu sediul în Bari, a unor aprobări nelegale de înființare și de funcționare a unor depozite vamale de tip C la Taranto, urmate de aprobări subsecvente de transformare sub control vamal și de perfecționare activă, până la revocarea acestora, la 4 decembrie 2002, Republica Italiană nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 din Decizia 2000/597/CE, Euratom a Consiliului din 29 septembrie 2000 privind sistemul de resurse proprii al Comunităților Europene și al articolelor 2, 6, 10, 11 și 17 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților.

               2.

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008.


title: Cauza C-19/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Ministero dell'Interno/Fastweb SpA [Trimitere preliminară — Achiziţii publice — Directiva 89/665/CEE — Articolul 2d alineatul (4) — Interpretare și validitate — Căi de atac în domeniul atribuirii contractelor de achiziții publice — Lipsa de efecte a contractului — Excludere]

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/6

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Ministero dell'Interno/Fastweb SpA
   (Cauza C-19/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Achiziţii publice - Directiva 89/665/CEE - Articolul 2d alineatul (4) - Interpretare și validitate - Căi de atac în domeniul atribuirii contractelor de achiziții publice - Lipsa de efecte a contractului - Excludere])
   2014/C 409/08
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ministero dell'Interno

      Pârâtă: Fastweb SpA

      cu participarea: Telecom Italia SpA

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 2d alineatul (4) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la aplicarea procedurilor privind căile de atac în ceea ce privește atribuirea contractelor de achiziţii publice de bunuri și de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007, trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care un contract de achiziții publice este atribuit fără publicarea prealabilă a unui anunț de participare în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, deși acest lucru nu era permis în temeiul Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii, această dispoziție exclude declararea respectivului contract ca fiind lipsit de efecte în cazul în care condițiile prevăzute de dispoziția menționată sunt îndeplinite, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

               2)

               Examinarea celei de a doua întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 2d alineatul (4) din Directiva 89/665, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66.

      (1)  JO C 86, 23.3.2013.


title: Cauza T-543/08: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2014 – RWE și RWE Dea/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața cerii de parafină — Piața gaciului de parafină — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor — Răspunderea unei societăți-mamă pentru încălcările normelor de concurență săvârșite de filiala sa și de o întreprindere comună deținută parțial de aceasta — Influență decisivă exercitată de societatea-mamă — Prezumție în cazul deținerii unei participații de 100 % — Succesiune — Proporționalitate — Egalitate de tratament — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Fond” )

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/25

         Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2014 – RWE și RWE Dea/Comisia
   (Cauza T-543/08) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața cerii de parafină - Piața gaciului de parafină - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor - Răspunderea unei societăți-mamă pentru încălcările normelor de concurență săvârșite de filiala sa și de o întreprindere comună deținută parțial de aceasta - Influență decisivă exercitată de societatea-mamă - Prezumție în cazul deținerii unei participații de 100 % - Succesiune - Proporționalitate - Egalitate de tratament - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Fond”))
   2014/C 292/30
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: RWE AG (Essen, Germania) și RWE Dea AG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: C. Stadler, M. Röhrig și S. Budde, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Antoniadis și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, o cerere de anulare a articolelor 1 și 2 din Decizia C(2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.181 – Ceară de lumânări), în măsura în care privește pe reclamante, precum și, cu titlu subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului amenzii care le-a fost aplicată

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 1 din Decizia Comisiei C(2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39. 181 – Ceară de lumânări), în măsura în care Comisia Europeană a constatat în cuprinsul acestuia că RWE AG și RWE Dea AG au participat la încălcare după 2 ianuarie 2002.

               2)

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate RWE și RWE Dea la 3 5 8 88  562 de euro.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               Comisia suportă o cincime din propriile cheltuieli de judecată și o cincime din cheltuielile de judecată efectuate de RWE și de RWE Dea. RWE și RWE Dea suportă patru cincimi din propriile cheltuieli de judecată și patru cincimi din cele ale Comisiei.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza C-95/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 17 februarie 2016 – Angelika Eckert/Société Air France SA

text:
               27.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 17 februarie 2016 – Angelika Eckert/Société Air France SA
   (Cauza C-95/16)
   (2016/C 232/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Angelika Eckert

      Pârâtă: Société Air France SA
   Cauza a fost radiată din registrul Curții printr-o ordonanță a Curții din 19 aprilie 2016.


title: Cauza T-323/14: Hotărârea Tribunalului din 17 septembrie 2015 – Bankia/OAPI – Banco ActivoBank (Portugalia) (Bankia) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Bankia — Marcă națională verbală anterioară BANKY — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/38

         Hotărârea Tribunalului din 17 septembrie 2015 – Bankia/OAPI – Banco ActivoBank (Portugalia) (Bankia)
   (Cauza T-323/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Bankia - Marcă națională verbală anterioară BANKY - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 363/46)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Bankia, SA (Valencia, Spania) (reprezentant: F. De Barba, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Banco ActivoBank (Portugalia), SA (Lisabona, Portugalia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 14 februarie 2014 (cauzele reunite R 649/2013-2 și R 744/2013-2), referitoare la o procedură de opoziție între Banco ActivoBank (Portugalia), SA și Bankia, SA

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (OAPI) din 14 februarie 2014 (cauzele reunite R 649/2013-2 și R 744/2013-2) în măsura în care a admis calea de atac a Banco ActivoBank (Portugalia), SA, privind „serviciile imobiliare” vizate prin cererea de înregistrare a mărcii comunitare și care fac parte din clasa 36.

               2)

               Respinge în rest acţiunea.

               3)

               Bankia, SA și OAPI suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 261, 11.8.2014.


title: Cauza C-421/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia n ° 2 de Santander (Spania) la 10 septembrie 2014 – Banco Primus S.A./Jesús Gutiérrez García

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Spania) la 10 septembrie 2014 – Banco Primus S.A./Jesús Gutiérrez García
   (Cauza C-421/14)
   2014/C 421/28
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Banco Primus S.A.

      Pârât: Jesús Gutiérrez García

      Întrebările preliminare

      Prima întrebare:

               1.

               Dacă a patra dispoziție tranzitorie din Legea 1/2013 trebuie să fie interpretată în sensul că nu poate constitui un obstacol în calea protecției intereselor consumatorului.

               2.

               Dacă, în conformitate cu Directiva 93/13/CEE (1) a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, și în particular cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1) din aceasta, pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor conform principiilor echivalenței și efectivității, consumatorul are posibilitatea de a invoca existența unor clauze abuzive după expirarea termenului prevăzut de norma de drept național în acest sens, astfel încât instanța națională trebuie să analizeze aceste clauze.

               3.

               Dacă în conformitate cu Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, și în particular cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1), pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor în conformitate cu principiile echivalenței și efectivității, instanța națională trebuie să examineze din oficiu existența unei clauze abuzive și să aplice consecințele corespunzătoare, inclusiv în cazul în care anterior s-a pronunțat în sens contrar sau a respins prin hotărâre definitivă cererea prin care s-a solicitat examinarea clauzei, în conformitate cu normele naționale de procedură.

      A doua întrebare:

               4.

               Care sunt criteriile de determinare a influenței raportului calitate/preț asupra controlului caracterului abuziv al termenilor neesențiali din contract? Este relevant ca, la momentul efectuării controlului indirect al acestui tip de elemente, să se ia în considerare limitările legale privind preţurile, impuse în normele de drept național? Este posibil ca anumite clauze valide analizate în abstract să își piardă validitatea dacă se apreciază că prețul tranzacției este foarte mare în raport cu prețul obișnuit al pieței?

      A treia întrebare:

               5.

               În sensul articolului 4 din Directiva 93/13 a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii pot fi luate în considerare circumstanțele ulterioare încheierii contractului, dacă analiza normei de drept național conduce la acestea?

      A patra întrebare:

               6.

               Dacă articolul 693 alineatul 2 din LEC, reformat prin Legea 1/2013, trebuie să fie interpretat în sensul că nu poate constitui un obstacol în calea protecției intereselor consumatorului.

               7.

               Dacă în conformitate cu Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, și în particular cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1) din aceasta, pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor conform principiilor echivalenței și efectivității, o instanță națională, atunci când constată existența unei clauze abuzive privind exigibilitatea anticipată, trebuie să o considere ca nefiind inclusă în contract și să aplice consecințele corespunzătoare, inclusiv în cazul în care vânzătorul sau furnizorul a respectat perioada minimă prevăzută de norma de drept național.

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza T-21/17: Acțiune introdusă la 13 ianuarie 2017 – RL/Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               27.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/14

         Acțiune introdusă la 13 ianuarie 2017 – RL/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza T-21/17)
   (2017/C 095/23)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: RL (reprezentanți: C. Bernard-Glanz și A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Justiție a Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității prezentei cereri;

               —

               anularea deciziei adoptate la 11 mai 2016 de grefierul Curții de Justiție, al cărei conținut a fost comunicat reclamantului prin scrisoarea din 20 mai 2016, de a nu-l promova în gradul AD10 începând de la 1 iulie 2015 și, în măsura în care este necesar, anularea deciziei adoptate la 6 octombrie 2016 de Comitetul de soluționare a reclamațiilor prin care se respinge reclamația reclamantului din 22 iulie 2016;

               —

               obligarea pârâtei la repararea prejudiciului material suferit de reclamant;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 45 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene și a sistemului intern de promovare existent în cadrul Curții de Justiție a Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor egalității de tratament și unicității funcției publice europene.


title: Cauza C-537/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n °1 de Catarroja (Spania) la 26 noiembrie 2012 — Banco Popular Español S.A./Maria Teodolinda Rivas Quichimbo și Wilmar Edgar Cun Pérez

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Catarroja (Spania) la 26 noiembrie 2012 — Banco Popular Español S.A./Maria Teodolinda Rivas Quichimbo și Wilmar Edgar Cun Pérez
   (Cauza C-537/12)
   2013/C 38/14
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Catarroja

      Părțile din procedura principală

      Creditor urmăritor: Banco Popular Español S.A.

      Debitori urmăriți: Maria Teodolinda Rivas Quichimbo și Wilmar Edgar Cun Pérez

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 93/13[/CEE] (1) trebuie să fie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale care interzice instanței sesizate cu o procedură de executare ipotecară, precum cea prevăzută la articolele 681-695 din Legea 1/2000 privind Codul de procedură civilă al Spaniei, să examineze, fie din oficiu, fie la cererea unei părți, caracterul abuziv al unei clauze cuprinse într-un contract încheiat între un vânzător sau un furnizor și un consumator, indiferent dacă acesta din urmă a formulat sau nu a formulat contestație?

               2.

               Indiferent dacă răspunsul la întrebarea anterioară va fi pozitiv sau negativ, se solicită CJUE să se pronunțe cu privire la întrebarea dacă Directiva 93/13 trebuie să fie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale care împiedică instanța sesizată cu o procedură de executare ipotecară, precum cea prevăzută la articolele 681-695 din Legea 1/2000 privind Codul de procedură civilă al Spaniei, să suspende procedura menționată în ipoteza în care ulterior se inițiază o procedură declarativă în care se solicită să se declare caracterul abuziv al unei clauze cuprinse într-un contract încheiat între un vânzător sau un furnizor și un consumator, în situația în care contractul menționat a fost utilizat pentru începerea procedurii de executare menționate.

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-390/15: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2016 – Perfetti Van Melle Benelux/EUIPO – PepsiCo (3D) [„Marca Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene 3D — Mărcile verbale și figurative anterioare ale Uniunii Europene 3D’S și 3D’s — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/37

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2016 – Perfetti Van Melle Benelux/EUIPO – PepsiCo (3D)
   (Cauza T-390/15) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene 3D - Mărcile verbale și figurative anterioare ale Uniunii Europene 3D’S și 3D’s - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 392/47)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Perfetti Van Melle Benelux BV (Breda, Țările de Jos) (reprezentant: P. Testa, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Ivanauskas și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: PepsiCo, Inc. (New York, New York, Statele Unite) (reprezentanți: V. von Bomhard și J. Fuhrmann, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 8 mai 2015 (cauza R 465/2014-5) privind o procedură de opoziție între PepsiCo și Perfetti Van Melle Benelux.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Perfetti Van Melle Benelux BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza C-424/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 23 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Germania) – Zuchtvieh-Export GmbH/Stadt Kempten [Trimitere preliminară — Agricultură — Regulamentul (CE) nr. 1/2005 — Protecția animalelor în timpul transportului — Călătorie de lungă durată dintr-un stat membru către un stat terț — Articolul 14 alineatul (1) — Control care trebuie efectuat privind jurnalul de călătorie de către autoritatea competentă de la locul de plecare înaintea călătoriilor de lungă durată — Aplicabilitatea acestei dispoziții în ceea ce privește etapa din călătorie care se desfășoară în afara teritoriului Uniunii Europene — Aplicabilitatea normelor stabilite prin regulamentul menționat în cazul acestei etape din călătorie]

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/5

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 23 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Germania) – Zuchtvieh-Export GmbH/Stadt Kempten
   (Cauza C-424/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Agricultură - Regulamentul (CE) nr. 1/2005 - Protecția animalelor în timpul transportului - Călătorie de lungă durată dintr-un stat membru către un stat terț - Articolul 14 alineatul (1) - Control care trebuie efectuat privind jurnalul de călătorie de către autoritatea competentă de la locul de plecare înaintea călătoriilor de lungă durată - Aplicabilitatea acestei dispoziții în ceea ce privește etapa din călătorie care se desfășoară în afara teritoriului Uniunii Europene - Aplicabilitatea normelor stabilite prin regulamentul menționat în cazul acestei etape din călătorie])
   (2015/C 205/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Zuchtvieh-Export GmbH

      Pârât: Stadt Kempten

      cu participarea: Landesanwaltschaft Bayern

      Dispozitivul

   Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 privind protecția animalelor în timpul transportului și al operațiunilor conexe și de modificare a Directivelor 64/432/CEE și 93/119/CE și a Regulamentului (CE) nr. 1255/97 trebuie interpretat în sensul că, pentru ca un transport care implică o călătorie de lungă durată pentru ecvidee domestice, altele decât ecvideele înregistrate, și animale domestice din speciile bovină, ovină, caprină și porcină, care începe pe teritoriul Uniunii și continuă în afara acestui teritoriu, să poată fi autorizat de autoritatea competentă de la locul de plecare, organizatorul călătoriei trebuie să prezinte un jurnal care, având în vedere aranjamentele pentru această călătorie astfel cum sunt prevăzute, este realist și indică respectarea acestui regulament inclusiv pentru etapa din călătoria respectivă care se va desfășura pe teritoriul unor țări terțe, autoritatea menționată fiind competentă, în caz contrar, să impună ca aranjamentele respective să fie modificate astfel încât să se asigure respectarea dispozițiilor menționate pentru întreaga călătorie.

      (1)  JO C 336, 16.11.2013.


title: Cauza T-527/12: Acțiune introdusă la 6 decembrie 2012 — DeMaCo Holland/Comisia

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/68

         Acțiune introdusă la 6 decembrie 2012 — DeMaCo Holland/Comisia
   (Cauza T-527/12)
   2013/C 26/133
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: DeMaCo Holland (Langedijk, Țările de Jos) (reprezentanți: L. Linders și S. Bishop, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Declararea acțiunii reclamantei ca fiind admisibilă și întemeiată;

               —

               în consecință, obligarea Euratom la încetarea imediată a oricărei utilizări a proiectului modificat, drepturile asupra acestuia aparținând reclamantei, precum și la plata către aceasta a sumei de 100 000 EUR cu titlu de daune interese provizorii pe baza culpei sale extra-contractuale;

               —

               obligarea Euratom la plata eventualelor cheltuieli de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Acțiunea are ca obiect repararea prejudiciului suferit ca urmare a culpei extra-contractuale a Comunității Europene a Energiei Atomice, reprezentată de Comisia Europeană, prin faptul că aceasta a utilizat desene tehnice aparținând reclamantei și le-a transmis în vederea utilizării de către Întreprinderea comună europeană pentru ITER și pentru dezvoltarea energiei de fuziune (Fusion for Energy) în cadrul unei proceduri de achiziții publice.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă faptul că pârâta a utilizat în mod nelegal desenele sale tehnice.
   Pârâta a utilizat fără consimțământul reclamantei desenele tehnice elaborate exclusiv de aceasta din urmă — în afara oricărui cadru contractual între părți. În plus, pârâta a facilitat utilizarea desenelor tehnice de către terți, în special Fusion For Energy.
   Utilizarea nelegală cu intenție de către pârâtă a desenelor tehnice ale reclamantei constituie culpă și implică o încălcare a drepturilor de autor ale reclamantei.
   Prin aceasta, pârâta a obținut un avantaj economic nelegal pe baza eforturilor financiare și intelectuale ale reclamantei, ceea ce este contrar uzanțelor comerciale loiale și concurenței loiale.
   Prejudiciul suferit este constituit din folosul nerealizat de către reclamantă ca urmare a procedurii de atribuire inițiate de Fusion For Energy, care s-a putut desfășura ca urmare a intervenției pârâtei, precum și dintr-o despăgubire pentru încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală ale reclamantei.


title: Cauzele T-489/09, T-490/09 și T-56/10: Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – Leali și Acciaierie e Ferriere Leali Luigi/Comisia [ „Concurență — Înțelegeri — Piața fier-betonului în bare sau în rulouri — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 65 CO, după expirarea Tratatului CECO, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1/2003 — Stabilirea prețurilor și a termenelor de plată — Limitarea sau controlul producției sau vânzărilor — Încălcarea unor norme fundamentale de procedură — Temei juridic — Exces de putere și abuz de procedură — Amenzi — Durata încălcării — Proporționalitate — Prescripție — Acțiune în anulare — Decizie de modificare — Inadmisibilitate” ]

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/21

         Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – Leali și Acciaierie e Ferriere Leali Luigi/Comisia
   (Cauzele T-489/09, T-490/09 și T-56/10) (1)

   ([„Concurență - Înțelegeri - Piața fier-betonului în bare sau în rulouri - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 65 CO, după expirarea Tratatului CECO, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1/2003 - Stabilirea prețurilor și a termenelor de plată - Limitarea sau controlul producției sau vânzărilor - Încălcarea unor norme fundamentale de procedură - Temei juridic - Exces de putere și abuz de procedură - Amenzi - Durata încălcării - Proporționalitate - Prescripție - Acțiune în anulare - Decizie de modificare - Inadmisibilitate”])
   (2015/C 034/22)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Leali SpA (Odolo, Italia) (cauzele T-489/09 și T-56/10) și Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA (Brescia, Italia) (cauzele T-490/09 și T-56/10) (reprezentant: G. Bellotti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: în cauzele T-489/09 și T-490/09, inițial R. Sauer și V. Di Bucci, ulterior R. Sauer și B. Gencarelli și în final R. Sauer și R. Striani și în cauza T-56/10, inițial R. Sauer și B. Gencarelli, ulterior R. Sauer și R. Striani, agenți, asistați de M. Moretto, avocat)

      Obiectul

   În cauzele T-489/09 și T-490/09, cereri de anulare a Deciziei C(2009) 7492 final a Comisiei din 30 septembrie 2009 privind o procedură inițiată în temeiul articolului 65 CO (cazul COMP/37.956 – Fier-beton, readoptare) și, cu titlu subsidiar, cereri de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor, iar în cauza T-56/10, cerere de anulare a Deciziei C(2009) 9912 final a Comisiei din 8 decembrie 2009 de modificare a Deciziei C(2009) 7492 final

      Dispozitivul

               1)

               Conexează cauzele T-489/09, T-490/09 și T-56/10 în vederea pronunțării prezentei hotărâri.

               2)

               Respinge acțiunile.

               3)

               În cauza T-489/09, obligă Leali SpA la plata cheltuielilor de judecată.

               4)

               În cauza T-490/09, obligă Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA la plata cheltuielilor de judecată.

               5)

               În cauza T-56/10, obligă Leali și Acciaierie e Ferriere Leali Luigi la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 13.2.2010.


title: Cauza C-161/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 2 aprilie 2012 — Anna Muzzio/ASL Pavia și alții

text:
               2.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 157/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 2 aprilie 2012 — Anna Muzzio/ASL Pavia și alții
   (Cauza C-161/12)
   2012/C 157/09
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Anna Muzzio

      Pârâți: ASL Pavia și alții

      Întrebarea preliminară

   Principiul libertății de stabilire, al nediscriminării și al protecției concurenței prevăzute la articolul 49 TFUE și următoarele se opun unei reglementări naționale care nu îi permite farmacistului autorizat și înscris în ordinul profesional respectiv, dar care nu este proprietarul unei activități comerciale încadrate în planul organic, să poată distribui cu amănuntul, în parafarmacia pe care o deține, chiar și acele medicamente eliberate pe baza prescripției medicale pe „rețetă albă”, adică neacoperite de Serviciul Național de Sănătate și care sunt integral în sarcina cetățeanului, stabilind, și în acest domeniu, o interdicție a vânzării anumitor categorii de produse farmaceutice și o limitare numerică a activităților comerciale care se pot înființa pe teritoriul național?


title: Cauzele conexate C-33/12 și C-38/12: Ordonanța președintelui Curții din 6 noiembrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék, Szabolcs Szatmár-Bereg Megyei Bíróság — (Ungaria)] — Körös-vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (C-33/12), Felső-Tisza-vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (C-38/12)/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/17

         Ordonanța președintelui Curții din 6 noiembrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék, Szabolcs Szatmár-Bereg Megyei Bíróság — (Ungaria)] — Körös-vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (C-33/12), Felső-Tisza-vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (C-38/12)/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Cauzele conexate C-33/12 și C-38/12) (1)

   2013/C 38/26
   Limba de procedură: maghiara
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 126, 28.4.2012.


title: Cauza C-51/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Celle – Germania) – Remondis GmbH & Co. KG Region Nord/Region Hannover [Trimitere preliminară — Articolul 4 alineatul (2) TUE — Respectarea identității naționale a statelor membre inerente structurilor lor fundamentale politice și constituționale, inclusiv în ceea ce privește autonomia locală și regională — Organizarea internă a statelor membre — Colectivități teritoriale — Instrument juridic care creează o entitate de drept public nouă și care organizează transferul de competențe și de responsabilități în vederea executării de misiuni publice — Achiziții publice — Directiva 2004/18/CE — Articolul 1 alineatul (2) litera (a) — Noțiunea „contract de achiziții publice”]

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Celle – Germania) – Remondis GmbH & Co. KG Region Nord/Region Hannover
   (Cauza C-51/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 4 alineatul (2) TUE - Respectarea identității naționale a statelor membre inerente structurilor lor fundamentale politice și constituționale, inclusiv în ceea ce privește autonomia locală și regională - Organizarea internă a statelor membre - Colectivități teritoriale - Instrument juridic care creează o entitate de drept public nouă și care organizează transferul de competențe și de responsabilități în vederea executării de misiuni publice - Achiziții publice - Directiva 2004/18/CE - Articolul 1 alineatul (2) litera (a) - Noțiunea „contract de achiziții publice”])
   (2017/C 053/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Celle

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Remondis GmbH & Co. KG Region Nord

      Pârâtă: Region Hannover

      cu participarea: Zweckverband Abfallwirtschaft Region Hannover

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretat în sensul că nu constituie un contract de achiziții publice un acord încheiat între două colectivități teritoriale precum cel în discuție în litigiul principal, în temeiul căruia acestea adoptă un regulament statutar prin care creează o entitate de gestiune a deșeurilor, persoană juridică de drept public, și prin care transferă acestei noi entități publice anumite competențe cu care erau învestite până la acel moment colectivitățile amintite și care sunt în prezent proprii respectivei entități de gestiune a deșeurilor.
   Cu toate acestea, un asemenea transfer de competențe privind îndeplinirea unor misiuni publice nu există decât în cazul în care se referă, în același timp, la responsabilitățile legate de competența transferată și la atribuțiile care sunt corolare acesteia, astfel încât autoritatea publică nou-competentă dispune de o autonomie decizională și financiară, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 155, 11.5.2015.


title: Cauza C-167/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Employment Tribunal Newcastle upon Tyne (Regatul Unit) la 3 aprilie 2012 — C. D./S. T.

text:
               30.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Employment Tribunal Newcastle upon Tyne (Regatul Unit) la 3 aprilie 2012 — C. D./S. T.
   (Cauza C-167/12)
   2012/C 194/15
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Employment Tribunal Newcastle upon Tyne

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: C. D.

      Pârât: S. T.

      Întrebările preliminare

   În fiecare dintre întrebările de mai jos:

               (a)

               Expresia „o mamă beneficiară care un copil în urma unui contract de reproducere umană asistată prin intermediul unei mame surogat” se referă la împrejurările în care mama beneficiară în cauză este un lucrător și nu a fost ea însăși, în perioada relevantă, gravidă sau a dat naștere copilului în cauză.

               (b)

               Expresia „mamă surogat” se referă la o femeie a fost gravidă și a dat naștere unui copil pentru o mamă beneficiară.

                           1.

                           Articolul 1 alineatul (1) și/sau articolului 2 litera (c) și/sau articolul 8 alineatul (1) și/sau articolul 11 alineatul (2) litera (b) din Directiva 92/85/CEE (1) privind lucrătoarele gravide prevăd dreptul la concediu de maternitate pentru o mamă care are un copil în urma unui contract de reproducerea umană asistată prin intermediul unei mame surogat?

                           2.

                           Directiva 92/85/CEE prevede dreptul la concediu de maternitate pentru o mamă beneficiară care are un copil în urma unui contract de reproducere umană asistată prin intermediul unei mame surogat, în condițiile în care mama beneficiară:

                                       (a)

                                       poate alăpta după naștere și/sau

                                       (b)

                                       alăptează efectiv după naștere?

                           3.

                           Refuzul unui angajator de a acorda concediu de maternitate unei mame beneficiare care a avut un copil în urma unui contract de reproducere umană asistată prin intermediul unei mame surogat încalcă articolul 14 coroborat cu articolul 2 alineatul (1) litera (a) și/sau litera (b) și/sau cu articolul 2 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2006/54/CE (2) privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă?

                           4.

                           Refuzul de a acorda concediu de maternitate unei mame beneficiare care are un copil în urma unui contract de reproducere umană asistată prin intermediul unei mame surogat încalcă articolul 14 coroborat cu articolul 2 alineatul (1) litera (a) și/sau litera (b) și/sau cu articolul 2 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2006/54/CE pentru motivul raportului mamei beneficiare cu mama surogat a copilului?

                           5.

                           Faptul de a supune o mamă beneficiară care are un copil în urma unui contract de reproducere umană asistată prin intermediul unei mame surogat unui tratament mai puțin favorabil încalcă articolul 14 coroborat cu articolul 2 alineatul (1) litera (a) și/sau litera (b) și/sau cu articolul 2 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2006/54/CE pentru motivul raportului mamei beneficiare cu mama surogat a copilului?

                           6.

                           Dacă răspunsul la întrebarea 4 este afirmativ, statutul de mamă beneficiară este suficient pentru a-i da dreptul la concediu de maternitate pe baza raportului său cu mama surogat a copilului?

                           7.

                           În cazul în care răspunsul la oricare dintre întrebările 1, 2, 3 și 4 este afirmativ:

                                       7.1

                                       Directiva 92/85/CEE are efect direct în ceea ce privește aspectele relevante? și

                                       7.2

                                       Directiva 2006/54/CE are efect direct în ceea ce privește aspectele relevante?

      (1)  Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează [a zecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] (JO L 348, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 3.

      (2)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă), JO L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262.


title: Cauza T-501/08: Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2011 — NEC Display Solutions Europe/OAPI — C More Entertainment (see more) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare see more — Mărci verbale naționale anterioare CMORE — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/14

         Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2011 — NEC Display Solutions Europe/OAPI — C More Entertainment (see more)
   (Cauza T-501/08) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare see more - Mărci verbale naționale anterioare CMORE - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2011/C 319/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: NEC Display Solutions Europe GmbH (München, Germania) (reprezentant: P. Munzinger, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: W. Verburg, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: C More Entertainment AB (Stockholm, Suedia) (reprezentant: R. Almaraz Palmero, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 28 august 2008 (cauza R 1388/2007-4) privind o procedură de opoziție între C More Entertainment AB și NEC Display Solutions Europe GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă NEC Display Solutions Europe GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 19, 24.1.2009.


title: Cauza T-291/10: Ordonanța Tribunalului din 8 aprilie 2011 — Martin/Comisia [ „Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Respingerea implicită a cererii de acces — Decizie explicită adoptată după introducerea acțiunii — Nepronunțare asupra fondului” ]

text:
               18.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/15

         Ordonanța Tribunalului din 8 aprilie 2011 — Martin/Comisia
   (Cauza T-291/10) (1)

   (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Respingerea implicită a cererii de acces - Decizie explicită adoptată după introducerea acțiunii - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 179/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Anne Martin (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: U. O’Dwyer, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Costa de Oliveira și C. ten Dam, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantei: Regatul Danemarcei (reprezentant: S. Juul Jørgensen, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei implicite a Comisiei din 20 aprilie 2010 de a refuza să acorde reclamantei accesul la documentele din dosarul referitor la ajutorul de stat N 654/2008, notificat de Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la 19 decembrie 2008, în favoarea Short Brothers plc.

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă Comisia Europeană să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de doamna Anne Martin.

               3.

               Obligă Regatul Danemarcei să suporte propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 234 din 28.8.2010.


title: Cauza T-95/09: Acțiune introdusă la 26 februarie 2009 – United Phosphorus/Comisia

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/32

         Acțiune introdusă la 26 februarie 2009 – United Phosphorus/Comisia
   (Cauza T-95/09)
   2009/C 102/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: United Phosphorus (Warringthon, Regatul Unit) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               dispunerea oricăror alte măsuri suplimentare considerate necesare.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată, reclamantă solicită, în temeiul articolului 230 CE, anularea Deciziei 2008/902/CE a Comisiei din 7 noiembrie 2008 privind neincluderea napropamidului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță [notificată cu numărul C(2008) 6281] (1). Măsura contestată va intra în vigoare la 7 mai 2009.
   Reclamanta invocă trei motive în susținerea acțiunii formulate.
   În primul rând, reclamanta susține că decizia atacată conține erori vădite de apreciere. În opinia acesteia, nu există o justificare științifică suficientă pentru concluziile conținute în decizia atacată, iar Comisia nu a luat în considerare toate dovezile științifice disponibile, încălcând astfel articolul 5 din Directiva 91/414 (2) și articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1490/2002 (3).
   În al doilea rând, reclamanta invocă încălcarea de către Comisie a unor norme fundamentale de procedură, și anume a articolului 11 din Regulamentul nr. 1490/2002, întrucât conduita sa pretins incoerentă și contradictorie nu a permis exercitarea dreptului reclamantei de a-și retrage sprijinul privind o substanță în schimbul unei prelungiri a perioadei de retragere progresivă de pe piață, până la prezentarea unui nou dosar. În plus, reclamanta susține că Comisia nu a adoptat decizia atacată în termenele procedurale aplicabile, încălcând astfel articolul 11 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1490/2002.
   În al treilea rând, reclamanta invocă încălcarea de către Comisie a unor principii fundamentale ale dreptului comunitar, precum principiul protecției încrederii legitime, principiul unei proceduri echitabile și dreptul reclamantei la apărare, precum și principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 CE, întrucât, în opinia reclamantei, Comisia ar fi putut prelungi termenele aplicabile pentru a acorda EFSA mai mult timp pentru a examina informațiile și datele transmise de reclamantă. Aceasta susține de asemenea că Comisia nu a motivat în mod corespunzător faptul că nu era de acord cu evaluarea realizată de statul membru raportor și de EFSA, încălcându-și astfel obligațiile care îi revin în temeiul articolului 253 CE.

      (1)  JO L 326, p. 35.

      (2)  Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 30).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1490/2002 din 14 august 2002 de stabilire a normelor suplimentare de aplicare a etapei a treia a programului de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414 (CEE) a Consiliului și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 451/2000 (JO L 224, p. 23, Ediție specială, 03/vol. 45, p. 32).


title: Hotărârea Curții din 19 aprilie 2016 în cauza E-14/15 – Holship Norge AS/Norsk Transportarbeiderforbund (Articolele 31, 53 și 54 din Acordul privind SEE – Dreptul concurenței – Contracte colective de muncă – Acțiune colectivă – Libertatea de stabilire)

text:
               2.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 33/7

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 19 aprilie 2016
   în cauza E-14/15
   Holship Norge AS/Norsk Transportarbeiderforbund
   (Articolele 31, 53 și 54 din Acordul privind SEE – Dreptul concurenței – Contracte colective de muncă – Acțiune colectivă – Libertatea de stabilire)
   (2017/C 33/06)
   În cauza E-14/15, Holship Norge AS/Norsk Transportarbeiderforbund – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Curtea Supremă din Norvegia (Norges Høyesterett) cu privire la interpretarea Acordului privind SEE, în special a articolelor 31, 53 și 54, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte și judecător raportor, Per Christiansen și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 19 aprilie 2016, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Exceptarea contractelor colective de muncă de la normele în materie de concurență ale SEE nu se extinde asupra evaluării aplicării normei privind asigurarea aceluiași nivel de prioritate în scopul angajării, în discuție în această cauză, sau asupra boicotării unui utilizator portuar pentru a asigura impunerea unui contract colectiv de muncă, dacă această acceptare presupune că utilizatorul portuar trebuie să acorde prioritate unei alte societăți, precum biroul administrativ în discuție, pentru achiziționarea de servicii de încărcare și descărcare de mărfuri, în loc să recurgă la propriul personal pentru prestarea serviciilor menționate.

               2.

               Articolele 53 și 54 din Acordul privind SEE se pot aplica, în mod separat sau coroborat, unui sistem precum cel în discuție.

               3.

               Dacă se consideră că un port, precum cel în discuție în această cauză, nu acoperă o suprafață semnificativă din teritoriul SEE, trebuie să se ia în calcul sisteme de birouri administrative identice sau echivalente, care pot exista în alte porturi, pentru a stabili dacă există o poziție dominantă pe teritoriul reglementat de Acordul privind SEE sau pe o parte semnificativă din acesta.

               4.

               Un boicot precum cel în discuție, având ca scop impunerea unui contract colectiv de muncă care instituie un sistem prin care se acordă prioritate anumitor persoane în vederea angajării, este de natură să descurajeze sau chiar să împiedice stabilirea unor societăți din alte state din SEE și, în consecință, constituie o restricționare a libertății de stabilire prevăzute la articolul 31 din Acordul privind SEE.

               5.

               Pentru a stabili dacă există o restricție, nu este important dacă se dovedește că societatea a avut nevoie de servicii de încărcare și descărcare într-o foarte mică măsură și/sau foarte sporadic.

               6.

               Într-o situație precum cea vizată de procedura principală, pentru evaluarea legalității restricției nu este important faptul că societatea care face obiectul boicotului aplică un alt contract colectiv de muncă în raport cu lucrătorii săi portuari.


title: Cauza C-94/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 23 februarie 2017 – Rafael Ramón Escobedo Cortés/Banco de Sabadell S.A.

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 23 februarie 2017 – Rafael Ramón Escobedo Cortés/Banco de Sabadell S.A.
   (Cauza C-94/17)
   (2017/C 151/25)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Rafael Ramón Escobedo Cortés

      Intimată: Banco de Sabadell S.A.

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3, coroborat cu punctul 1 litera (e) din anexă, și articolul 4 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE (1) se opun unei jurisprudențe care stabilește că o clauză a unui contract de credit ce prevede o rată a dobânzii de întârziere care presupune o creștere de peste 2 % a dobânzii remuneratorii anuale prevăzute în contract constituie o compensație disproporționat de mare impusă consumatorului care a înregistrat o întârziere la îndeplinirea obligației de plată și este, așadar, abuzivă?

               2)

               Articolul 3, coroborat cu punctul 1 litera (e) din anexă, articolul 4 alineatul (1), articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE se opun unei jurisprudențe care, în cadrul aprecierii caracterului abuziv al unei clauze dintr-un contract de credit care stabilește rata dobânzii de întârziere, identifică drept obiect al controlului caracterului abuziv majorarea pe care respectiva dobândă o determină în raport cu dobânda remuneratorie, constituind „o compensație disproporționat de mare impusă consumatorului care nu și-a îndeplinit obligațiile” și care stabilește că urmarea constatării caracterului abuziv trebuie să fie eliminarea totală a respectivei majorări, astfel încât numai dobânzile remuneratorii continuă să curgă până la rambursarea creditului?

               3)

               În cazul unui răspuns pozitiv la cea de a doua întrebare, declararea nulității unei clauze care prevede rata dobânzii de întârziere, ca urmare a caracterului abuziv al acesteia, trebuie să producă alte efecte pentru a fi compatibilă cu Directiva 93/13/CEE, cum ar fi, de exemplu, eliminarea completă a dobânzilor, atât remuneratorii, cât și de întârziere, în situația în care debitorul nu își respectă obligația de achitare a ratelor creditului la termenele prevăzute în contract, sau plata dobânzii legale?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-29/17: Acțiune introdusă la 17 ianuarie 2017 – RQ/Comisia

text:
               27.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/15

         Acțiune introdusă la 17 ianuarie 2017 – RQ/Comisia
   (Cauza T-29/17)
   (2017/C 095/24)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: RQ (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea faptului că acțiunea este admisibilă și întemeiată;

               —

               în consecință, anularea deciziei Comisiei Europene din 2 martie 2016 C(2016)1449 final privind o cerere de ridicare a imunității, notificată la 11 martie 2016 și de care reclamantul a luat cunoștință la 14 martie 2016, la revenirea din misiune;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei din 5 octombrie 2016 cu referința Ares(2016)5814495–07/10/2016, notificată la 7 octombrie 2016, prin care AIPN a respins reclamația reclamantului pe care acesta a introdus-o la 10 iunie 2016 cu numărul No R/317/16;

               —

               în orice caz, obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 134 alineatul (1) și cu articolul 135 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Statutului funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”) și în special a articolului 23 din acesta, precum și a articolului 17 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene și pe încălcarea principiului care impune administraţiei să adopte o decizie numai pe baza unor motive admisibile din punct de vedere legal, respectiv relevante și neafectate de erori vădite de apreciere.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea statutului, în special a articolului 24 din acesta, și pe încălcarea obligației de solicitudine.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, în special a articolului 41 alineatul (2) a treia liniuță din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a articolului 296 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a articolului 25 din statut și a rațiunii de stat.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea încrederii legitime și pe eroarea vădită de apreciere.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea exercitării normale a dreptului la apărare, în special a dreptului de a fi ascultat, a obligației de imparțialitate și a respectării prezumției de nevinovăție și pe lipsa de diligență, în special în ce privește respectarea termenului rezonabil.


title: Cauza C-26/17 P: Recurs introdus la 19 ianuarie 2017 de Birkenstock Sales GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 noiembrie 2016 în cauza T-579/14, Birkenstock Sales GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/14

         Recurs introdus la 19 ianuarie 2017 de Birkenstock Sales GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 noiembrie 2016 în cauza T-579/14, Birkenstock Sales GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
   (Cauza C-26/17 P)
   (2017/C 151/20)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Birkenstock Sales GmbH (reprezentanți: C. Menebröcker și V. Töbelmann, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 9 noiembrie 2016 (cauza T-579-14) în partea în care s-a respins acțiunea recurentei;

               —

               admiterea concluziilor recurentei prezentate în primă instanță în fața Tribunalului, referitoare la produsele cu privire la care a fost respinsă acțiunea;

               —

               obligarea Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Curții, a Tribunalului și a camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Recurenta solicită, pe de o parte, anularea Hotărârii Tribunalului din 9 noiembrie 2016 pronunțate în cauza T-579-14 privind marca internațională nr. 1132742 în partea în care s-a respins acțiunea recurentei și, pe de altă parte, admiterea cererilor formulate în primă instanță în fața Tribunalului și având ca obiect produsele pentru care a fost respinsă acțiunea.

               2.

               Recurenta invocă mai întâi o încălcare a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene (1) în ceea ce privește aplicarea inexactă de către Tribunal a principiilor referitoare la mărcile tridimensionale la marca internațională în litigiu. Pe de altă parte, recurenta susține că Tribunalul, în cadrul aprecierii mărcii internaționale a recurentei potrivit principiilor referitoare la mărcile tridimensionale, nu a stabilit „normele și uzanțele sectorului” pentru produsele în litigiu. În sfârșit, recurenta reproșează Tribunalului că a aplicat, în cadrul aprecierii de ansamblu produse de marca internațională, criterii mai stricte decât cele prevăzute la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene.

               3.

               În plus, recurenta invocă o contradicție între motivele hotărârii în primă instanță în condițiile în care Tribunalul, deși a constatat că trebuie să se aprecieze caracterul distinctiv al unui semn pe baza semnului însuși, a ținut totuși seama, în cadrul aprecierii sale, de aspecte legate de utilizare, și pe de altă parte a făcut trimitere la una dintre hotărârile sale anterioare privind chestiunea dacă este posibil să se țină seama, pentru un semn, de o utilizare în același timp în două și în trei et dimensiuni.

               4.

               În plus, recurenta invocă o denaturare a faptelor în condițiile în care Tribunalul, în hotărârea atacată, consideră că, întrucât s-a întemeiat pe fapte ce rezultă din experiența practică dobândită în general la comercializarea produselor în cauză, care pot fi cunoscute de orice persoană, camera de recurs a Oficiului nu era ținută să își motiveze opinia potrivit căreia marca internațională nu diferă în mod semnificativ de utilizările obișnuite din cadrul sectorului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene, JO L 78, p. 1.


title: Cauza T-465/13: Acțiune introdusă la 30 august 2013 — Comunidad Autónoma de Cataluña și CTTI/Comisia

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/26

         Acțiune introdusă la 30 august 2013 — Comunidad Autónoma de Cataluña și CTTI/Comisia
   (Cauza T-465/13)
   2013/C 304/45
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Comunidad Autónoma de Cataluña (Catalonia, Spania) și Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya (Catalonia, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, M. Muñoz de Juan și M. Reverter Baquer, abogados)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și admiterea motivelor de anulare invocate în susținerea acestei cereri;

               —

               anularea deciziei atacate, în special a articolului 1 din aceasta, în măsura în care constată existența unui ajutor de stat incompatibil cu piața internă;

               —

               anularea, în consecință, a ordinelor de recuperare prevăzute la articolele 3 și 4 din decizie și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași cu cea din cauza T-462/13, Comunidad Autónoma del País Vasco și Itelazpi/Comisia.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă motivele deja invocate în cauza menționată.


title: Cauza T-415/09: Acțiune introdusă la 14 octombrie 2009 — New Yorker SHK Jeans/OAPI — Vallis K — Vallis A (FISHBONE)

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/32

         Acțiune introdusă la 14 octombrie 2009 — New Yorker SHK Jeans/OAPI — Vallis K — Vallis A (FISHBONE)
   (Cauza T-415/09)
   2009/C 297/49
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: New Yorker SHK Jeans GmbH (Braunschweig, Germania) (reprezentanți: A. Gaul, T. Golda, S. Kirschstein Freund și V. Spitz, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Vallis K — Vallis A & Co. OE (Atena, Grecia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Modificarea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 30 iulie 2009 în cauza R 1051/2008-1, constatarea faptului că recursul este întemeiat și respingerea opoziției pentru produsele din clasa 25;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 30 iulie 2009 în cauza R 1051/2008-1 în ceea ce privește respingerea recursului și confirmarea refuzului de înregistrare a cererii pentru produse din clasa 25;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în cadrul procedurii desfășurate în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „FISHBONE” pentru produse din clasele 18 și 25.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea elenă a mărcii „FISHBONE BEACHWEAR” pentru produse din clasa 25; semnul anterior „Fishbone” (verbal și figurativ) utilizat în comerțul din Grecia pentru „îmbrăcăminte în general, încălțăminte și acoperăminte de cap”.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite în parte recursul și respinge recursul pentru restul capetelor de cerere.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 43 alineatul (2) și a articolului 74 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenite articolul 42 alineatul (2) și articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului], precum și a normei 22 alineatul 2 din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei (1), întrucât camera de recurs a apreciat în mod eronat că putea să ia în considerare în mod legitim cataloagele prezentate la 15 ianuarie 2007; încălcarea articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului (devenit articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului) deoarece camera de recurs nu a motivat luarea în considerare a cataloagelor prezentate la 15 ianuarie 2007; încălcarea articolului 43 alineatele (2) și (5), precum și a articolului 15 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenite articolul 42 alineatele (2) și (5) și articolul 15 alineatul (1) primul și al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului] întrucât camera de recurs a reținut în mod eronat că a fost demonstrată utilizarea serioasă a mărcii invocate în sprijinul opoziției; încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului] deoarece camera de recurs a considerat în mod eronat că există un risc de confuzie între mărcile avute în vedere.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO 1995 L 303, p. 1, Ediție specială nr. 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza C-412/04: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii — Directivele 92/50/CEE, 93/36/CEE, 93/37/CEE și 93/38/CEE — Transparență — Egalitate de tratament — Contracte care, datorită valorii lor, nu intră în domeniul de aplicare al acestor directive)

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-412/04) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii - Directivele 92/50/CEE, 93/36/CEE, 93/37/CEE și 93/38/CEE - Transparență - Egalitate de tratament - Contracte care, datorită valorii lor, nu intră în domeniul de aplicare al acestor directive)
   (2008/C 92/02)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: X. Lewis, K. Wiedner, agenți, și G. Bambara, avocat)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. Braguglia și M. Fiorilli, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentant: G. de Bergues, agent), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: H. G. Sevenster și M. de Grave, agenți), Republica Finlanda (reprezentant: A. Guimaraes-Purokoski, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea Directivei 93/36/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri (JO L 199, p. 1), a Directivei 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (JO L 199, p. 54), a Directivei 93/38/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor (JO L 199, p. 84) și a Directivei 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50) — Încălcarea articolelor 43 CE și 49 CE — Încălcarea principiilor transparenței și egalității de tratament
   Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că a adoptat:

                           —

                           articolul 2 alineatul 1 din Legea nr. 109, lege cadru privind lucrările publice (legge quadro in materia di lavori pubblici) din 11 februarie 1994, astfel cum a fost modificată prin Legea nr. 166 din 1 august 2002, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii, al Directivei 93/36/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri și al Directivei 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1997;

                           —

                           articolul 2 alineatul 5 din respectiva lege, astfel cum a fost modificată, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 93/37, astfel cum a fost modificată, și

                           —

                           articolul 27 alineatul 2 și articolul 28 alineatul 4 din aceeași lege, astfel cum a fost modificată, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 92/50 și al Directivei 93/38/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor.

               2)

               Respinge acțiunea pentru restul capetelor de cerere.

               3)

               Comisia Comunităților Europene și Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4)

               Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos și Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 300, 4.12.2004.


title: Rectificare a Comunicării în Jurnalul Oficial în cauza T-232/16 P (JO C 63, 27.2.2017)

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/47

         Rectificare a Comunicării în Jurnalul Oficial în cauza T-232/16 P
   (
         Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 63 din 27.2.2017
      )
   (2017/C 195/62)
   Comunicarea în cauza T-232/16 P, Comisia/Frieberger și Vallin, trebuie citită după cum urmează:

      „Hotărârea Tribunalului din 19 ianuarie 2017 – Comisia/Frieberger și Vallin
      (Cauza T-232/16 P) (1)

      ((«Recurs - Funcție publică - Funcționari - Pensii - Reforma statutului - Majorarea vârstei de pensionare - Decizie prin care se refuză revalorizarea sporului drepturilor la pensie - Principiul ne ultra petita - Eroare de drept - Obligația de motivare»))
      (2017/C 063/39)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid și G. Gattinara, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Jürgen Frieberger (Woluwe-Saint-Lambert, Belgia), Benjamin Vallin (Saint-Gilles, Belgia) (reprezentanți: J.-N. Louis și N. de Montigny, avocați)

         Obiectul

      Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 2 martie 2016, Frieberger și Vallin/Comisia (F-3/15, EU:F:2016:26) prin care se solicită anularea acestei hotărâri

         Dispozitivul

                  1.

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 2 martie 2016, Frieberger și Vallin/Comisia (F-3/15).

                  2.

                  Respinge acțiunea formulată de domnul Jürgen Frieberger și de domnul Benjamin Vallin în fața Tribunalului Funcției Publice în cauza F-3/15.

                  3.

                  Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii de recurs.

                  4.

                  Domnul Frieberger și domnul Vallin suportă cheltuielile de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului Funcției Publice, inclusiv pe acelea efectuate de Comisia Europeană.

                  5.

                  Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalului Funcției Publice, cât și celei în fața Tribunalului.”

      (1)  JO C 243, 4.7.2016.


title: Cauza F-83/15: Acțiune introdusă la 28 mai 2015 – ZZ/Agenția GNSS European

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/60

         Acțiune introdusă la 28 mai 2015 – ZZ/Agenția GNSS European
   (Cauza F-83/15)
   (2015/C 279/76)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Pârâtă: Agenția GNSS European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea raportului de evaluare a perioadei de probă a reclamantului și a deciziei subsecvente a directorului executiv al pârâtei de a-l concedia la încheierea perioadei de probă

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea raportului de evaluare a perioadei de probă a reclamantului și, în consecință,

               —

               anularea deciziei din du 15 octombrie 2014 de concediere a reclamantului la încheierea perioadei de probă, confirmată prin decizia din 30 octombrie 2014;

               —

               obligarea Agenției GNSS European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-68/07: Acțiune introdusă la 6 iulie 2007 — Gering/Europol

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/42

         Acțiune introdusă la 6 iulie 2007 — Gering/Europol
   (Cauza F-68/07)
   (2007/C 247/69)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Radolf Gering (Haga, Țările de Jos) (reprezentant: P. de Casparis, avocat)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol)
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei din 5 aprilie 2007 referitoare la reclamația reclamantului, comunicată la 10 aprilie 2007, și, în măsura în care acest lucru este necesar, anularea și a contractului din 24 aprilie 2007 în ceea ce privește încadrarea;

               —

               obligarea Europol:

                           —

                           în principal: la plata către reclamant, începând cu 1 august 2003, a unui salariu corespunzător gradului 4.2 sau, dacă Tribunalul apreciază în acest sens, a unui salariu corespunzător gradului 4.1;

                           —

                           în subsidiar: la plata către reclamant, începând cu 1 august 2004, a unui salariu corespunzător gradului 4.6, începând cu 1 august 2005, a unui salariu corespunzător gradului 4.8 și, începând cu 1 august 2007, a unui salariu corespunzător gradului 4.9;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul contestă în principal decizia Europol din 5 aprilie 2007 și actul adițional din 24 aprilie 2007 la contractul de angajare, întrucât respectivele acte au stabilit încadrarea sa în gradul 4 treapta a 2-a începând cu 1 decembrie 2004 și nu începând cu 1 august 2003, data la care a fost recrutat.
   Reclamantul arată că Europol ar fi trebuit să respecte principiul egalității în ceea ce privește remunerarea și încadrarea membrilor personalului său. Într-adevăr, potrivit Europol, decizia de a-l încadra pe reclamant într-un nivel superior începând cu 1 decembrie 2004, și nu începând cu 1 august 2003, este motivată de faptul că doar începând de la data respectivă reclamantul a început să îndeplinească activități de o importanță similară celor desfășurate de șefii de unitate încadrați în gradul 4 și care presupun responsabilități similare. Reclamantul contestă această afirmație și susține că Europol nu ar fi explicat prin ce se deosebeau sarcinile și responsabilitățile pe care le-a exercitat în perioada 1 august 2003-1 decembrie 2004 de cele ale altor șefi de unitate. În plus, Europol nu ar fi demonstrat existența faptelor și a împrejurărilor care să arate că activitățile reclamantului erau mai puțin intense și/sau presupuneau mai puține responsabilități decât cele ale altor șefi de unitate.


20150731031616772015/C 270/152162015CJC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150512131422Cauza C-216/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 12 mai 2015 – Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH/Ruhrlandklinik gGmbH
 ---documentbreak--- C2702015RO1320120150512RO0015132142Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 12 mai 2015 – Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH/Ruhrlandklinik gGmbH
   (Cauza C-216/15)2015/C 270/15Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH

      Intimată: Ruhrlandklinik gGmbH

      Întrebarea preliminară

   Articolul 1 alineatele (1) și (2) din Directiva 2008/104/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind munca prin agent de muncă temporară (
         1
      ) se aplică în cazul misiunii de muncă temporară a unui membru al unei asociații în cadrul unei alte întreprinderi, conform instrucțiunilor de specialitate și de natură organizatorică ale acesteia din urmă, atunci când la aderare membrul asociației s-a obligat să își pună întreaga forță de muncă inclusiv la dispoziția terților, urmând să primească în schimb din partea asociației o remunerație lunară, calculată în funcție de criteriile uzuale pentru activitatea respectivă, iar pentru misiunea de muncă temporară a membrului său, asociației i se decontează cheltuielile cu personalul aferente acestui membru, aceasta primind inclusiv o sumă forfetară pentru cheltuieli administrative?
   (
         1
      )	JO L 327, p. 9.


20150731049616802015/C 270/232862015CJC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150612181921Cauza C-286/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 12 iunie 2015 – SIA „Latvijas propāna gāze”/Valsts ieņēmumu dienests
 ---documentbreak--- C2702015RO1810120150612RO0023181192Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 12 iunie 2015 – SIA „Latvijas propāna gāze”/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-286/15)2015/C 270/23Limba de procedură: letona
      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SIA „Latvijas propāna gāze”

      Pârât: Valsts ieņēmumu dienests

      Întrebările preliminare

            1)

            Regulile generale de interpretare 2 litera (b) și 3 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008 de modificare a anexei I la Regulamentul nr. 2658/87 (
                  1
               ) și din Regulamentul (CE) nr. 948/2009 al Comisiei din 30 septembrie 2009, de modificare a anexei I la Regulamentul nr. 2658/87 (
                  2
               ) trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care caracterul esențial al mărfii (gaz petrolier lichefiat) este determinat de toate componentele amestecului de gaz, în ansamblu, și nicio componentă a acestui amestec nu poate fi identificată separat drept factor care conferă gazului respectiv caracterul esențial, trebuie să se prezume că factorul care conferă mărfii caracterul esențial în sensul regulii generale de interpretare 3 litera (b) este acea substanță care este prezentă în cea mai mare proporție în amestec?

            2)

            Din articolul 218 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (
                  3
               ) reiese obligația declarantului mărfii (gaz petrolier lichefiat) de a indica exact procentajul substanțelor predominante în amestec?

            3)

            În cazul în care declarantul mărfii nu a indicat exact procentajul substanțelor predominante în amestec, unui gaz compus dintr-o cantitate totală de 0,32 % metan, etan și etilenă, de 58,32 % propan și propilenă și de maximum 39,99 % butan și butilenă trebuie să i se aplice codul 2711 19 00 din Nomenclatura Combinată a Uniunii Europene, astfel cum a procedat declarantul mărfii în prezenta cauză, sau codul 2711 12 97, aplicat de Valsts ieņēmumu dienests?

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 291, p. 1).
   (
         2
      )	Regulamentul (CE) nr. 948/2009 al Comisiei din 30 septembrie 2009 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO L 287, p. 1, rectificare în JO 2010, L 149, p. 27).
   (
         3
      )	Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială 2/vol. 07, p. 3)


title: Cauza C-298/09: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 16 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Bíróság Gazdasági Kollégiuma — Republica Ungară) — RANI Slovakia s.r.o./Hankook Tire Magyarország Kft (Article 104, paragraphe 3, premier alinéa, du règlement de procédure — Adhésion à l’Union européenne — Libre prestation des services — Directive 96/71/CE — Détachement de travailleurs effectué dans le cadre d’une prestation de services — Entreprise de travail intérimaire — Exigence d’un siège sur le territoire de l’État membre dans lequel la prestation est fournie)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/14

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 16 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Bíróság Gazdasági Kollégiuma — Republica Ungară) — RANI Slovakia s.r.o./Hankook Tire Magyarország Kft
      (Cauza C-298/09) (1)

      (Article 104, paragraphe 3, premier alinéa, du règlement de procédure - Adhésion à l’Union européenne - Libre prestation des services - Directive 96/71/CE - Détachement de travailleurs effectué dans le cadre d’une prestation de services - Entreprise de travail intérimaire - Exigence d’un siège sur le territoire de l’État membre dans lequel la prestation est fournie)
      (2010/C 288/22)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Bíróság Gazdasági Kollégiuma

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: RANI Slovakia s.r.o.

         Pârâtă: Hankook Tire Magyarország Kft

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Fővárosi Bíróság — Interpretarea articolului 3 litera (c) CE, a articolelor 49, 52 și 54 CE, precum și a Directivei 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29) — Reglementare națională prin care se restrânge exercitarea activității de întreprindere cu încadrare în muncă temporară numai la societățile care își au sediul pe teritoriul național

         Dispozitivul

                  1.

                  Articolele de la 49 CE până la 54 CE nu pot fi interpretate în sensul că o reglementare a unui stat membru privind exercitarea activității de întreprindere cu încadrare în muncă temporară, în vigoare la data aderării acestui stat la Uniunea Europeană, rămâne valabilă cât timp Consiliul Uniunii Europene nu a adoptat un program sau directive pentru a pune în aplicare aceste prevederi, în vederea stabilirii condițiilor liberalizării categoriei de prestare de servicii în cauză.

                  2.

                  Nici considerentul (19) al Directivei 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii, nici articolul 1 alineatul (4) din aceasta nu pot fi interpretate în sensul că un stat membru ar putea să rezerve exercitarea activității de întreprindere cu încadrare în muncă temporară numai societăților care își au sediul pe teritoriul național sau să acorde acestora din urmă un tratament mai avantajos, în ceea ce privește autorizarea activității în cauză, față de cel acordat întreprinderilor care își au sediul într-un alt stat membru.

                  3.

                  Articolele de la 49 CE până la 54 CE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în cauză în acțiunea principală, care rezervă exercitarea activității de întreprindere cu încadrare în muncă temporară întreprinderilor care își au sediul pe teritoriul național.

         (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza C-610/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 18 noiembrie 2015 – Stichting Brein/Ziggo BV și XS4All Internet BV

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 18 noiembrie 2015 – Stichting Brein/Ziggo BV și XS4All Internet BV
   (Cauza C-610/15)
   (2016/C 048/21)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Stichting Brein

      Pârâte: Ziggo BV, XS4All Internet BV

      Întrebările preliminare

               1)

               Administratorul unei pagini de internet realizează o comunicare publică, în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29 (1), în situația în care pagina de internet nu conține opere protejate, dar există un sistem […] prin intermediul căruia se indexează și se clasifică pentru utilizatori metainformații privind opere protejate stocate pe calculatoarele utilizatorilor, astfel încât, în acest mod, utilizatorii să poată identifica și să poată încărca și descărca operele protejate?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2001/29 și articolul 11 din Directiva 2004/48 (2) permit pronunțarea unui ordin judecătoresc împotriva unui intermediar, în sensul acestor dispoziții, atunci când acest intermediar facilitează acte de contrafacere de către terțe persoane, în modul descris la prima întrebare?

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).

      (2)  Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56).


title: Cauza C-588/11 P: Ordonanța Curții din 18 septembrie 2012 — Omnicare, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Astellas Pharma GmbH (Recurs — Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a semnului verbal „OMNICARE” — Opoziție — Decizie a camerei de recurs prin care s-a respins cererea de înregistrare — Acțiune — Hotărâre a Tribunalului prin care s-a respins această acțiune — Retragerea opoziției — Recurs — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/12

         Ordonanța Curții din 18 septembrie 2012 — Omnicare, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Astellas Pharma GmbH
   (Cauza C-588/11 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a semnului verbal „OMNICARE” - Opoziție - Decizie a camerei de recurs prin care s-a respins cererea de înregistrare - Acțiune - Hotărâre a Tribunalului prin care s-a respins această acțiune - Retragerea opoziției - Recurs - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 379/20
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Omnicare, Inc. (reprezentant: M. Edenborough, QC)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent), Astellas Pharma GmbH (reprezentant: M. L. Polo Carreño, abogada)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 9 septembrie 2011, Omnicare/OAPI — Astellas Pharma (OMNICARE) (T-290/09), prin care Tribunalul a respins o acțiune în anulare formulată de solicitantul mărcii verbale „OMNICARE”, pentru servicii din clasa 42, împotriva deciziei R 402/2008-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 14 mai 2009 prin care s-a anulat decizia diviziei de opoziție de respingere a opoziției formulate de titularul mărcii naționale „OMNICARE”, pentru servicii din clasele 35, 41 și 42 — Interpretarea și aplicarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 — Noțiunea de utilizare serioasă a unei mărci anterioare — Marcă utilizată pentru servicii furnizate în mod gratuit

      Dispozitivul

               1.

               Nu este necesară pronunțarea asupra recursului formulat de Omnicare Inc..

               2.

               Obligă Omnicare Inc. la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) în cadrul prezentei proceduri, precum și în cadrul procedurii de măsuri provizorii.

               3.

               Omnicare Inc. și Astellas Pharma GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza T-83/08: Acțiune introdusă la 19 februarie 2008 — Denki Kagaku Kogyo și Denka Chemicals/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/35

         Acțiune introdusă la 19 februarie 2008 — Denki Kagaku Kogyo și Denka Chemicals/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-83/08)
   (2008/C 107/60)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: Denki Kagaku Kogyo K.K. (Tokyo, Japonia) și Denka Chemicals GmbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: G. Van Gerven, T. Franchoo și D. Fessenko, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               Anularea articolelor 1, 2 și 3 din Decizia C(2007) 5910 final a Comisiei din 5 decembrie 2007 adoptată în cauza COMP/F/38.629 — Cauciuc cloropren;

               —

               în subsidiar, reducerea substanțială a amenzii aplicate reclamantelor în temeiul articolului 2 din această decizie;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată

         Motivele și principalele argumente
   Prin această acțiune, reclamantele solicită anularea Deciziei C(2007) 5910 final a Comisiei din 5 decembrie 2007 (cauza COMP/F/38.629 — Cauciuc cloropren) privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 SEE în măsura în care Comisia a considerat că reclamantele au încălcat articolul 81 CE și le-a aplicat o amendă, solicitându-le să înceteze de îndată pretinsa încălcare.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive:
   Prin intermediul primului și al celui de al doilea motiv, reclamantele susțin, în primul rând, că, prin reținerea faptului că reclamantele au participat la o încălcare a articolului 81 CE, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere din moment ce nu a demonstrat nici că acestea au avut ca obiectiv comun cu ceilalți producători de cloropren stabilirea unei înțelegeri, nici că reclamantele au luat parte la o practică concertată.
   În al doilea rând, reclamantele susțin că, prin faptul că nu le-a permis accesul la declarațiile făcute de Bayer în cursul ședinței secrete, Comisia a încălcat dreptul la apărare al acestora, precum și articolul 253 CE și principiul bunei administrări.
   Prin intermediul celui de al treilea, al patrulea, al cincilea și al șaselea motiv, reclamantele solicită Curții să reducă în mod semnificativ amenda aplicată de către Comisie în temeiul articolului 2 din decizia contestată.
   În concret, prin cel de al treilea motiv, reclamantele arată că, prin faptul că a calculat amenda pe baza Liniilor directoare privind metoda de stabilire a amenzilor din 2006 în loc să aplice Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor din 1998, Comisia a încălcat principiile securității juridice și neretroactivității.
   Prin cel de al patrulea motiv, reclamantele susțin că, la stabilirea cuantumului de bază al amenzii, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere în legătură cu modul de calculare a valorii vânzărilor. Mai mult, în opinia reclamantelor, Comisia ar fi încălcat principiul proporționalității în măsura în care reclamantele au fost sancționate de două ori.
   Prin cel de al cincilea motiv, reclamantele pretind că, în ceea ce privește durata înțelegerii, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere.
   În sfârșit, prin cel de al șaselea motiv, se arată că, prin faptul că nu a redus amenda aplicată reclamantelor ținând seama de circumstanțe atenuante, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere și a încălcat articolul 253 CE, precum și principiile proporționalității și egalității de tratament.