title: Cauza T-468/09: Acțiune formulată la 24 noiembrie 2009 — JSK International Architekten und Ingenieure/Banca Centrală Europeană

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/61

         Acțiune formulată la 24 noiembrie 2009 — JSK International Architekten und Ingenieure/Banca Centrală Europeană
   (Cauza T-468/09)
   2010/C 24/108
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: JSK International Architekten und Ingenieure GmbH (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: J. Steiff și K. Heuvels, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei de atribuire a BCE din 6 august 2009 și a Deciziei Autorității de supraveghere a achizițiilor publice a BCE din 14 septembrie 2009, adoptată în urma contestației;

               —

               constatarea faptului că, în locul deciziei de atribuire lovite de nulitate, este necesar să se atribuie reclamantei contractul de achiziții publice; cu titlu subsidiar, reluarea procedurii de atribuire de la etapa invitației de a depune oferte, cu includerea JSK; cu titlu mai subsidiar, reînceperea întregii proceduri;

               —

               cu titlu încă mai subsidiar, și numai în ipoteza improbabilă în care nu s-ar admite primul și cel de al doilea capăt de cerere, acordarea către reclamantă de daune interese până la concurența dobânzilor pozitive (folos nerealizat), evaluate, cu titlu provizoriu, la 900 000 de euro; cu titlu subsidiar, acordarea de daune interese până la concurența dobânzilor negative (costuri ocazionate de pregătirea ofertei), evaluate, cu titlu provizoriu, la 80 000 de euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și a cheltuielilor extrajudiciare necesare pentru finalizarea prezentei acțiuni (onorarii de avocat și alte cheltuieli de judecată) și

               —

               garantarea pe deplin reclamantei a dreptului de a avea acces la dosar, drept care i-a fost refuzat până în prezent.

      Motivele și principalele argumente

   Din concluziile reclamantei rezultă că aceasta contestă, pe de o parte, Decizia comitetului de atribuire al BCE din 6 august 2009, prin care oferta depusă de reclamantă în cadrul procedurii de cerere de ofertă cu privire la activitățile de coordonare și de antrepriză privind noua clădire a BCE din Frankfurt am Main (antreprenor T109) a fost respinsă și, pe de altă parte, decizia Autorității de supraveghere a achizițiilor publice a BCE din 14 septembrie 2009 de respingere a contestației introduse de reclamantă împotriva deciziei menționate mai sus. Cu titlu subsidiar, reclamanta solicită acordarea de daune interese.
   În susținerea acțiunii, reclamanta afirmă, în primul rând, că decizia de atribuire este eronată din cauza unui conflict de interese. În această privință, reclamanta invocă o încălcare a principiului bunei administrări în sensul articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
   În al doilea rând, reclamanta susține că neluarea în considerare a ofertei sale este constitutivă de erori de drept, și contestă faptul că oferta în cauză a fost exclusă pe motivul caracterului său insuficient și al unei mai slabe calități.
   În sfârșit, reclamanta invocă anumite încălcări ale procedurii care privesc transparența și protecția jurisdicțională, precum încălcarea dreptului de a avea acces la dosar.


title: Cauza C-12/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour du travail de Liège — Belgia) — Mono Car Styling SA, în lichidare/Dervis Odemis și alții (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Directiva 98/59/CE — Articolele 2 și 6 — Procedura de informare și de consultare a personalului în cazul concedierilor colective — Obligații ale angajatorului — Dreptul la acțiune al lucrătorilor — Cerință de interpretare conformă)

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour du travail de Liège — Belgia) — Mono Car Styling SA, în lichidare/Dervis Odemis și alții
   (Cauza C-12/08) (1)

   (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare - Directiva 98/59/CE - Articolele 2 și 6 - Procedura de informare și de consultare a personalului în cazul concedierilor colective - Obligații ale angajatorului - Dreptul la acțiune al lucrătorilor - Cerință de interpretare conformă)
   2009/C 220/11
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour du travail de Liège

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Mono Car Styling SA, în lichidare

      Pârâți: Dervis Odemis și alții

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour du travail de Liège (Belgia) — Interpretarea articolelor 2, 3 și 6 din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (JO L 225, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 95) — Legalitatea procedurii de informare și de consultare a personalului în caz de concediere — Lipsa notificării scrise referitoare, în special, la motivele concedierilor preconizate, la numărul și la categoria de lucrători care urmează a fi concediați și la criteriile propuse pentru selectarea respectivilor lucrători — Efectul inexistenței unei contestații din partea reprezentanților lucrătorilor cu privire la dreptul lucrătorilor de a acționa în justiție în mod individual pentru a contesta legalitatea procedurii de concediere — Întinderea cerinței interpretării conforme

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 6 din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective coroborat cu articolul 2 din aceasta trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care instituie proceduri ce urmăresc să permită atât reprezentanților lucrătorilor, cât și acestora din urmă considerați în mod individual să controleze respectarea obligațiilor prevăzute de această directivă, dar care limitează dreptul individual la acțiune al lucrătorilor în ceea ce privește obiecțiile care pot fi invocate și îl condiționează de cerința ca obiecțiile să fi fost formulate în prealabil la adresa angajatorului de reprezentanții lucrătorilor, precum și de comunicarea prealabilă către angajator, de către lucrătorul în cauză, a împrejurării că acesta contestă faptul că procedura de informare și de consultare a fost respectată.

               2)

               Împrejurarea că o reglementare națională care instituie proceduri ce permit reprezentanților lucrătorilor să asigure controlul respectării de către angajator a tuturor obligațiilor de informare și de consultare prevăzute de Directiva 98/59 însoțește de limitări și de condiții dreptul individual la acțiune pe care îl recunoaște de altfel fiecărui lucrător afectat de o concediere colectivă nu este de natură să încalce principiul protecției jurisdicționale efective.

               3)

               Articolul 2 din Directiva 98/59 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care reduce obligațiile angajatorului care intenționează să inițiere concedieri colective în raport cu cele prevăzute la articolul 2 menționat. La aplicarea dreptului intern, instanța națională trebuie, în conformitate cu principiul interpretării conforme a dreptului național, să ia în considerare totalitatea normelor acestuia și să le interpreteze pe cât posibil în lumina textului și a finalității Directivei 98/59 pentru a atinge rezultatul prevăzut de aceasta. Are astfel obligația de a asigura, în cadrul competențelor sale, că obligațiile care revin unui astfel de angajator nu sunt reduse în raport cu cele prevăzute la articolul 2 din directiva menționată.

      (1)  JO C 79, 29.3.2008


title: Cauza T-173/16: Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2017 – Wöhlke/EUIPO – Danielle Roches (ALIQUA)

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/62

         Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2017 – Wöhlke/EUIPO – Danielle Roches (ALIQUA)
   (Cauza T-173/16) (1)

   (2017/C 144/93)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 232, 27.6.2016.


title: Cauza F-146/06: Acțiune introdusă în data de 11 decembrie 2006 — Speiser/Parlamentul European

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/42

         Acțiune introdusă în data de 11 decembrie 2006 — Speiser/Parlamentul European
   (Cauza F-146/06)
   (2007/C 56/80)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Michael Alexander Speiser (Neu-Isenburg, Germania) (reprezentant: F. Theumer)

      Pârât: Parlamentul European
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei pârâtului nr. 115521 din data de 11 septembrie 2006, prin care a fost respinsă reclamația formulată în data de 31 martie 2006 de către reclamant, în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor, prin care se solicita acordarea indemnizației de expatriere;

               —

               obligarea pârâtului să îi acorde reclamantului indemnizația de expatriere prevăzută la articolul 4, alineatul (1), litera (a) din Anexa VII la Statutul funcționarilor, cu efect retroactiv începând din data de 3 octombrie 2005;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul, care a început să lucreze în data de 3 octombrie 2005 în calitate de agent temporar pentru grupul PPE-DE, contestă respingerea cererii sale ce viza acordarea indemnizației de expatriere. El susține că a prezentat toate documentele și informațiile necesare în vederea acordării respectivei indemnizații și că astfel îndeplinește toate condițiile necesare pentru obținerea acesteia.


title: Cauza T-770/14: Ordonanța Tribunalului din 19 iulie 2016 – Italia/Comisia [„FEDER — Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 — Programul de cooperare transfrontalieră dintre Italia și Malta 2007-2013 — Nerespectarea termenelor — Dezangajare automată — Proporționalitate — Principiul cooperării — Principiul parteneriatului — Forță majoră — Obligația de motivare — Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”]

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/46

         Ordonanța Tribunalului din 19 iulie 2016 – Italia/Comisia
   (Cauza T-770/14) (1)

   ([„FEDER - Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 - Programul de cooperare transfrontalieră dintre Italia și Malta 2007-2013 - Nerespectarea termenelor - Dezangajare automată - Proporționalitate - Principiul cooperării - Principiul parteneriatului - Forță majoră - Obligația de motivare - Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”])
   (2016/C 335/60)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri și P. Gentili, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B.-R. Killmann și D. Recchia, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect, pe de o parte, anularea notei Ares (2014) 2975571 a Comisiei din 11 septembrie 2014, prin care Comisia a comunicat Republicii Italiene dezangajarea automată la 31 decembrie 2013 a unei părți a resurselor aferente obligațiilor din Fondul european de dezvoltare regională (FEDER) prevăzute de Programul de cooperare transfrontalieră dintre Italia și Malta 2007-2013 și, pe de altă parte, declararea de către Tribunal a eligibilității cheltuielilor aferente proiectelor ImaGenX, Simit și PIM Energethica

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 26, 26.1.2015.


title: Cauza C-552/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 februarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État – Franța) – Commune de Sausheim/Pierre Azelvandre (Directiva 2001/18/CE — Diseminare deliberată de organisme modificate genetic — Locația diseminării — Confidențialitate)

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 februarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État – Franța) – Commune de Sausheim/Pierre Azelvandre
   (Cauza C-552/07) (1)

   (Directiva 2001/18/CE - Diseminare deliberată de organisme modificate genetic - Locația diseminării - Confidențialitate)
   2009/C 90/07
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Commune de Sausheim

      Pârât: Pierre Azelvandre

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare – Conseil d'État (Franța) – Interpretarea articolului 19 din Directiva 90/220/CEE a Consiliului din 23 aprilie 1990 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic (JO L 117, p. 15) și a articolului 4 din Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu (JO L 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200) – Noțiunea „locația diseminării” în cazul organismelor modificate genetic (OMG) – Diseminare limitată la o anume parcelă înscrisă în registrul cadastral sau la o zonă geografică mai extinsă (comună, canton, departament)? – În prima ipoteză, posibilitatea de refuz de a comunica datele cadastrale ale parcelei respective pentru motive legate de protecția ordinii publice și de siguranța persoanelor și a bunurilor?

      Dispozitivul

               1)

               În sensul articolului 25 alineatul (4) prima liniuță din Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului, „locația diseminării” se determină prin orice informație privind amplasarea diseminării, prezentată de notificator autorităților competente ale statului membru pe teritoriul căruia urmează să aibă loc această diseminare, în cadrul procedurilor prevăzute la articolul 6-8, 13, 17, 20 sau 23 din aceeași directivă.

               2)

               O rezervă prin care se urmărește protecția ordinii publice sau alte interese protejate prin lege nu poate fi opusă comunicării informațiilor prevăzute la articolul 25 alineatul (4) din Directiva 2001/18.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza T-331/10: Acțiune introdusă la 12 august 2010 — Yoshida Metal Industry/OAPI — Pi-Design (suprafață acoperită cu cercuri negre)

text:
               9.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/27

         Acțiune introdusă la 12 august 2010 — Yoshida Metal Industry/OAPI — Pi-Design (suprafață acoperită cu cercuri negre)
   (Cauza T-331/10)
   ()
   2010/C 274/42
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Yoshida Metal Industry Co., Ltd (Niigata, Japonia) (reprezentanți: S. Verea, K. Muraro și M. Balestriero, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pi-Design AG, (Triengen, Elveția)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 mai 2010 din cauza R 1235/2008-1;

               —

               menținerea deciziei diviziei de anulare din 21 iulie 2008 privind cererea de marcă comunitară nr. 1371244;

               —

               menținerea validității înregistrării mărcii comunitare nr. 1371244;

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă reprezentând o suprafață acoperită cu cercuri negre pentru bunuri din clasele 8 și 21 — înregistrarea mărcii comunitare nr. 1371244

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: partea care solicită declararea nulității și-a întemeiat cererea pe motive absolute de refuz în conformitate cu articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009

      Decizia diviziei de anulare: Respinge cererea de declarare a nulității mărcii comunitare.

      Decizia camerei de recurs: Anulează decizia atacată și declară nulă înregistrarea mărcii comunitare.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și a articolului 7 alineatul (1) litera (e) sub-punctul (ii) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a concluzionat în mod greșit că dispozițiile acestor articole sunt aplicabile mărcii comunitare atacate.


title: Cauza F-40/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 2mai 2016 - Schmidt/Comisia

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/48

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 2mai 2016 - Schmidt/Comisia
   (Cauza F-40/14) (1)

   (2016/C 222/72)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 292, 1.9.2014, p. 60.


title: Cauza C-315/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal da Relação do Porto (Portugalia) la 1 iulie 2010 — Companhia Siderúrgica Nacional, Csn Caymann Ltd/Unifer Steel SL, BNP Paribas (Elveția), Colepccl SA, Banco Português de Investimento SA (BPI)

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal da Relação do Porto (Portugalia) la 1 iulie 2010 — Companhia Siderúrgica Nacional, Csn Caymann Ltd/Unifer Steel SL, BNP Paribas (Elveția), Colepccl SA, Banco Português de Investimento SA (BPI)
   (Cauza C-315/10)
   ()
   2010/C 260/06
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação do Porto

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Companhia Siderúrgica Nacional, Csn Caymann Ltd

      Pârâte: Unifer Steel SL, BNP Paribas (Suisse), Colepccl SA, Banco Português de Investimento SA (BPI)

      Întrebările preliminare

               1.

               Faptul că autoritățile judiciare portugheze și-au declarat necompetența, pe motive de naționalitate, pentru soluționarea unei cereri privind o creanță comercială se opune conexării acțiunilor, prevăzută la articolul 6 punctul 1 și la articolul [28] din Regulamentul nr. 44/2001 (1), atunci când instanțele portugheze au fost sesizate cu o altă cerere, bazată pe exercitarea acțiunii pauliene, îndreptată atât împotriva debitorului cât și a terțului beneficiar — în acest caz, al unei creanțe — precum și, de asemenea, împotriva depozitarilor, cu sediul în Portugalia, ai creanței cedate terțului beneficiar, astfel încât tuturor acestora să li se poată opune autoritatea lucrului judecat?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ, pot fi aplicate în mod liber în cauză dispozițiile articolului 6 punctul 1 din Regulamentul nr. 44/2001?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza T-833/14: Ordonanța Tribunalului din 6 aprilie 2016 – Søndagsavisen/Comisia

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/45

         Ordonanța Tribunalului din 6 aprilie 2016 – Søndagsavisen/Comisia
   (Cauza T-833/14) (1)

   (2016/C 191/59)
   Limba de procedură: daneza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 138, 27.4.2015.


title: Cauza C-295/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Darmstadt (Germania) la 28 mai 2013 — H., avocat (lichidator în procedura de insolvență cu privire la patrimoniul deținut de G.T. GmbH)/H. K.

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Darmstadt (Germania) la 28 mai 2013 — H., avocat (lichidator în procedura de insolvență cu privire la patrimoniul deținut de G.T. GmbH)/H. K.
   (Cauza C-295/13)
   (2013/C 226/07)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Darmstadt

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: H., avocat (în calitate de lichidator în procedura de insolvență cu privire la patrimoniul deținut de G.T. GmbH)

      Pârât: H. K.

      Întrebările preliminare

   referitoare la interpretarea articolului 1 alineatul (2) litera (b) și a articolului 5 punctul 1 literele (a) și (b) și punctul 3 din Convenția privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) (denumită în continuare „Convenția de la Lugano II”) și a articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (2) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1346/2000”)

               1.

               Instanțele din statul membru pe teritoriul căruia a fost deschisă procedura de insolvență cu privire la patrimoniul debitoarei sunt competente să se pronunțe asupra unei acțiuni a lichidatorului îndreptate împotriva administratorului debitoarei pentru restituirea plăților care au fost efectuate după intrarea în stare de insolvabilitate a societății sau după constatarea îndatorării excesive a acesteia?

               2.

               Instanța din statul membru pe teritoriul căruia a fost deschisă procedura de insolvență cu privire la patrimoniul debitoarei este competentă să se pronunțe asupra unei acțiuni a lichidatorului îndreptate împotriva administratorului debitoarei pentru restituirea plăților care au fost efectuate după intrarea în stare de insolvabilitate a societății sau după constatarea îndatorării excesive a acesteia, în cazul în care administratorul nu are domiciliul pe teritoriul unui alt stat membru al Uniunii Europene, ci pe teritoriul unui stat parte la Convenția de la Lugano II?

               3.

               Acțiunea menționată la prima întrebare intră în domeniul de aplicare al articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1346/2000?

               4.

               În cazul în care acțiunea menționată la prima întrebare nu intră în domeniul de aplicare al articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1346/2000 și/sau în cazul în care competența instanței cu privire la aceasta nu privește un administrator cu domiciliul într-un stat parte la Convenția de la Lugano II:
               este vorba despre un faliment în sensul articolului 1 alineatul (2) litera (b) din Convenția de la Lugano II?

               5.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare:

                           (a)

                           Instanța din statul membru în care debitoarea își are sediul este competentă potrivit articolului 5 punctul 1 litera (a) din Convenția de la Lugano II să se pronunțe asupra unei acțiuni precum cea menționată la prima întrebare?

                                       (α)

                                       Acțiunea menționată la prima întrebare se încadrează în materia contractuală în sensul articolului 5 punctul 1 litera (a) din Convenția de la Lugano II?

                                       (ß)

                                       Acțiunea menționată la prima întrebare se întemeiază pe un contract de prestare de servicii în sensul articolului 5 punctul 1 litera (b) din Convenția de la Lugano II?

                           (b)

                           Acțiunea menționată la prima întrebare se încadrează în materia delictuală sau cvasidelictuală în sensul articolului 5 punctul 3 din Convenția de la Lugano II?

      (1)  JO 2009, L 147, p. 5.

      (2)  JO L 160, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143.


title: Cauza T-80/10: Acțiune introdusă la 16 februarie 2010 — Bell & Ross/OAPI — Klockgrossisten i Norden (Reprezentarea unui ceas)

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/57

         Acțiune introdusă la 16 februarie 2010 — Bell & Ross/OAPI — Klockgrossisten i Norden (Reprezentarea unui ceas)
   (Cauza T-80/10)
   2010/C 113/88
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Bell & Ross BV (Zoetermeer, Țările de Jos) (reprezentant: S. Guerlain, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Klockgrossisten i Norden AB (Upplands Väsby, Suedia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a treia de recurs din 9 decembrie 2009, pronunțată în cauza R 1285/2008-3 și notificată la 16 decembrie 2009 reprezentanților societății Bell & Ross BV pentru:

                           —

                           încălcarea dispozițiilor articolului 91 din Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului privind desenele sau modelele industriale comunitare;

                           —

                           încălcarea dispozițiilor articolelor 63 și 57 din Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului privind desenele sau modelele industriale comunitare și ale articolului 6 din Convenția europeană a drepturilor omului;

                           —

                           încălcarea dispozițiilor articolului 6 din Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului privind desenele sau modelele industriale comunitare;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) — OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Desenul sau modelul industrial comunitar înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulități: modelul comunitar nr. 342 951 (Ceasuri)

      Titularul desenului sau modelului industrial comunitar: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității desenului sau modelului industrial comunitar: Klockgrossisten i Norden AB

      Decizia diviziei de anulare: Declară nulitatea desenului sau modelului industrial comunitar

      Decizia camerei de recurs: Respinge calea de atac

      Motivele invocate: Încălcarea articolelor 6, 63, 57, și 91 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare


title: Cauza T-290/09: Acțiune introdusă la 24 iulie 2009 — Omnicare/OAPI — Astellas Pharma (fostă Yamanouchi Pharma) (OMNICARE)

text:
               10.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 244/7

         Acțiune introdusă la 24 iulie 2009 — Omnicare/OAPI — Astellas Pharma (fostă Yamanouchi Pharma) (OMNICARE)
   (Cauza T-290/09)
   2009/C 244/12
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Omnicare, Inc. (Covington, Statele Unite) (reprezentant: M. Edenborough, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Astellas Pharma GmbH (fostă Yamanouchi Pharma GmbH) (Heidelberg, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 14 mai 2009 în cauza R 402/2008-4;

               —

               admiterea cererii reclamantei privind cheltuielile de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „OMNICARE”, pentru servicii din clasa 42

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca germană „OMNICARE” înregistrată pentru servicii din clasele 35, 41 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului întrucât în mod greșit camera de recurs a considerat (a) că mărcile în cauză erau similare; (b) că marca invocată în cadrul procedurii de opoziție făcuse obiectul unei utilizări serioase; (c) că serviciile pentru care utilizarea serioasă a fost dovedită erau similare și (d) că, prin urmare, a existat un risc de confuzie între mărcile avute în vedere.


title: Hotărârea Curții din 30 martie 2012 în cauza E-7/11 – Grund, elli- og hjúkrunarheimili/Agenția islandeză a medicamentelor (Lyfjastofnun) (Directiva 2001/83/CE – Libera circulație a mărfurilor – Produsele farmaceutice – Importul paralel – Rapoartele de control – Protecția sănătății publice – Justificarea – Cerințele lingvistice pentru etichetare și prospectele din ambalaje)

text:
               11.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 307/24

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 30 martie 2012
   în cauza E-7/11
   Grund, elli- og hjúkrunarheimili/Agenția islandeză a medicamentelor (Lyfjastofnun)
   (Directiva 2001/83/CE – Libera circulație a mărfurilor – Produsele farmaceutice – Importul paralel – Rapoartele de control – Protecția sănătății publice – Justificarea – Cerințele lingvistice pentru etichetare și prospectele din ambalaje)
   2012/C 307/10
   În cauza E-7/11, Grund, elli- og hjúkrunarheimili/Agenția islandeză a medicamentelor (Lyfjastofnun) – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Héraðsdómur Reykjavíkur (instanța districtuală din Reykjavik) privind interpretarea Directivei 2001/83/CE și a articolelor 11 și 13 din Acordul privind SEE, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 30 martie 2012, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Autoritățile naționale pot autoriza importul, de către o instituție sanitară, precum reclamanta, și pentru uzul persoanelor aflate în îngrijirea instituției, a unor medicamente din Norvegia pentru care autoritățile din Norvegia au eliberat autorizații naționale de introducere pe piață, care sunt identice sau în mod fundamental similare cu produse însoțite de autorizații naționale de introducere pe piață în Islanda și pentru care trebuie să se elibereze, în paralel, o licență de import.
               O astfel de licență trebuie eliberată în urma unei proceduri care constă numai în verificarea faptului că pentru medicamentul în cauză s-a eliberat o autorizație de introducere pe piață în statul SEE de export și a faptului că produsul este identic sau în mod fundamental similar cu produse pentru care s-au eliberat autorizații de introducere pe piață în statul SEE de import.
               În acest context, autoritățile naționale au posibilitatea de a nu impune importatorilor paraleli, precum reclamanta, să prezinte rapoarte de control al producției. O astfel de practică nu poate fi justificată în temeiul articolului 13 din Acordul privind SEE.

               2.

               Atunci când un medicament nu este destinat eliberării directe către pacient, dreptul autorităților competente de a acorda exceptări, în conformitate cu articolul 63 alineatul (3) din Directiva 2001/83/CE, este limitat de principiile generale ale legislației SEE. Puterea de apreciere nu trebuie exercitată într-un mod disproporționat, arbitrar sau abuziv, în special, protecționist.


title: Cauza C-29/09 P: Recurs introdus la 21 ianuarie 2009 de Daniela Marinova împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 5 noiembrie 2008 în cauza T-213/08, Marinova/Université Libre de Bruxelles și Comisia

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/24

         Recurs introdus la 21 ianuarie 2009 de Daniela Marinova împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 5 noiembrie 2008 în cauza T-213/08, Marinova/Université Libre de Bruxelles și Comisia
   (Cauza C-29/09 P)
   2009/C 267/44
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Daniela Marinova (reprezentant: G. Georgiev, avocat)

      Celelalte părți în proces: Université Libre de Bruxelles, Comisia Comunităților Europene
   Prin Ordonanța din 1 iulie 2009, Curtea de Justiție (Camera a opta) a respins recursul ca inadmisibil.


title: Cauza T-725/14: Acțiune introdusă la 14 octombrie 2014 – Aalberts Industries/Comisia Europeană și Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/43

         Acțiune introdusă la 14 octombrie 2014 – Aalberts Industries/Comisia Europeană și Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza T-725/14)
   (2014/C 431/67)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Aalberts Industries NV (Utrecht, Țările de Jos) (reprezentanți: R. Wesseling și M. Tuurenhout, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană și Curtea de Justiție a Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea Uniunii Europene reprezentată de Curtea de Justiție și de Comisia Europeană la plata unei reparații pentru prejudiciul suferit de doamna Aalberts ca urmare a încălcării drepturilor sale, constând în 1 0 41  863 de euro prejudiciu material și 5 0 40  000 de euro prejudiciu moral sau la un cuantum stabilit de Tribunal ex aequo et bono, ambele majorate cu dobânzi compensatorii pentru perioada cuprinsă între 13 ianuarie 2010 și data pronunțării hotărârii cu privire la prezenta acțiune, calculate la cursul stabilit de BCE pentru principalele sale operațiuni de refinanțare pentru perioada relevantă, majorat cu două puncte procentuale sau cu dobânda stabilită de Tribunal în mod rezonabil;

               —

               obligarea Uniunii Europene reprezentată de Curtea de Justiție și de Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta arată că Tribunalul i-a încălcat dreptul de a i se judeca cauza într-un termen rezonabil în acțiunea T-385/06, Aalberts Industries N.V. și alții/Comisia, pe care reclamanta o introdusese împotriva Deciziei C(2006) 4180 a Comisiei din 20 septembrie 2006 privind o procedură în temeiul articolului 81 CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/F-1/38.121 – Fitinguri).
   Reclamanta arată că procedura a durat patru ani și trei luni în timp ce judecarea acțiunii sale de către Tribunal nu ar fi putut dura mai mult de trei ani ținând seama de toate împrejurările cauzei. Reclamanta afirmă că Tribunalul a acționat cu nerespectarea articolului 47 al doilea paragraf din cartă care impune instanțelor Uniunii să se pronunțe într-un termen rezonabil în cauzele care îi sunt supuse și a articolului 6 paragraful 1 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, care acordă particularilor dreptul de a le fi judecate cauzele într-un termen rezonabil.
   Reclamanta a suferit un prejudiciu real și cert din cauza faptului că Tribunalul nu a soluționat acțiunea în trei ani. Acest prejudiciu constă în cheltuielile pe care a trebuit să le efectueze pentru refinanțarea unei garanții bancare atunci când judecarea acțiunii a depășit trei ani.
   Reclamanta a suferit un prejudiciu moral, întrucât s-a presupus că a fost parte la o înțelegere ilicită anormal de mult timp, din cauza duratei excesive a procedurii în fața Tribunalului. Reclamanta consideră că o despăgubire în cuantum de 5 % din amenda aplicată inițial corespunde despăgubirii pe care Curtea de Justiție o consideră convenabilă în cauze similare de depășire importantă a termenului de examinare a amenzilor pentru înțelegere.
   Reclamanta afirmă că ceea ce precedă atestă existența unei legături de cauzalitate directe între despăgubirea solicitată și norma de drept nerespectată de Uniune care urmărește să acorde drepturi particularilor. Prin urmare, reclamanta consideră că sunt îndeplinite condițiile răspunderii extracontractuale a Uniunii în sensul articolului 340 a doua teză TFUE.


title: Cauza T-463/09: Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2011 — Herm. Sprenger/OAPI — Kieffer Sattlerwarenfabrik (forma unei cleme) ( „Marcă comunitară — Cerere de declarare a nulității — Retragerea cererii de declarare a nulității — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/17

         Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2011 — Herm. Sprenger/OAPI — Kieffer Sattlerwarenfabrik (forma unei cleme)
   (Cauza T-463/09) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de declarare a nulității - Retragerea cererii de declarare a nulității - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 139/34
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Herm. Sprenger GmbH & Co. KG (Iserlohn, Germania) (reprezentant: V. Schiller, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: C. Jenewein și B. Schmidt, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Georg Kieffer Sattlerwarenfabrik GmbH (München, Germania) (reprezentant: N. Fischer, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 4 septembrie 2009 (cauza R 1614/2008-4) având ca obiect o procedură de declarare a nulității între Georg Kieffer Sattlerwarenfabrik GmbH și Herm. Sprenger GmbH & Co. KG.

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului.

               2.

               Obligă reclamanta și intervenienta să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și câte jumătate din cheltuielile de judecată ale pârâtului.

      (1)  JO C 11, 16.1.2010.


title: Cauza C-252/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Pensioenfonds Metaal en Techniek/Skatteverket (Trimitere preliminară — Libera circulație a capitalurilor — Articolul 63 TFUE — Impozitarea veniturilor fondurilor de pensii — Diferență de tratament între fondurile de pensii rezidente și fondurile de pensii nerezidente — Impozit forfetar aplicabil fondurilor de pensii rezidente pe baza unui randament fictiv — Reținere la sursă aplicată veniturilor din dividende primite de fondurile de pensii nerezidente — Caracter comparabil)

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Pensioenfonds Metaal en Techniek/Skatteverket
   (Cauza C-252/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a capitalurilor - Articolul 63 TFUE - Impozitarea veniturilor fondurilor de pensii - Diferență de tratament între fondurile de pensii rezidente și fondurile de pensii nerezidente - Impozit forfetar aplicabil fondurilor de pensii rezidente pe baza unui randament fictiv - Reținere la sursă aplicată veniturilor din dividende primite de fondurile de pensii nerezidente - Caracter comparabil))
   (2016/C 287/05)
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Högsta förvaltningsdomstolen

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Pensioenfonds Metaal en Techniek

      Pârâtă: Skatteverket

      Dispozitivul

   Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că:

               —

               nu se opune unei legislații naționale în temeiul căreia dividendele distribuite de o societate rezidentă fac obiectul unei rețineri la sursă atunci când aceste dividende sunt plătite către un fond de pensii nerezident, iar atunci când aceste dividende sunt plătite către un fond de pensii rezident, ele fac obiectul unei impozitări calculate forfetar pe baza unui randament fictiv, care urmărește să corespundă în timp impozitării tuturor veniturilor din capital potrivit regimului de drept comun;

               —

               se opune însă ca fondurile de pensii beneficiare nerezidente să nu poată lua în considerare eventualele cheltuieli profesionale legate direct de primirea dividendelor în cazul în care metoda de calcul al bazei de impozitare a fondurilor de pensii rezidente prevede o astfel de luare în considerare, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014.


title: Cauza C-396/10: Acțiune introdusă la 4 august 2010 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               9.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/18

         Acțiune introdusă la 4 august 2010 — Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-396/10)
   ()
   2010/C 274/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și V. Peere, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2007/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2007 de instituire a unei infrastructuri pentru informații spațiale în Comunitatea Europeană (Inspire) (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2007/2/CE a expirat la 14 mai 2009. Or, la data introducerii prezentei acțiuni, pârâtul nu luase încă măsurile necesare pentru transpunerea directivei sau, în orice caz, nu informase Comisia cu privire la acestea.

      (1)  JO L 108, p. 1.


title: Cauza C-402/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 16 octombrie 2009 — Ioan Tatu/Statul român prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 16 octombrie 2009 — Ioan Tatu/Statul român prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului
   (Cauza C-402/09)
   2010/C 24/32
   Limba de procedură: română

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Sibiu

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ioan Tatu

      Pârâți: Statul român prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului

      Întrebarea preliminară

   Contravin dispozițiile O.U.G. nr. 50/2008 [pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule (1) ], cu modificările ulterioare [prevăzute de O.U.G. nr. 208/2008 (2) și 218/2008 (3) ], dispozițiilor art. 90 din TCE; se instituie într-adevăr o măsură vădit discriminatorie?

      (1)  O.U.G. nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule, M. Of. nr. 327 din 25.04.2008.

      (2)  O.U.G. nr. 208/2008 pentru stabilirea unor măsuri privind taxa pe poluare pentru autovehicule, M. Of. nr. 825 din 08.12.2008.

      (3)  O.U.G nr. 218/2008 privind modificarea Ordonanței de urgență a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule, M. Of. nr. 836 din 11.12.2008.


title: Cauza T-285/08: Acțiune introdusă la 21 iulie 2008 — Securvita/OAPI (Natur-Aktien-Index)

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/17

         Acțiune introdusă la 21 iulie 2008 — Securvita/OAPI (Natur-Aktien-Index)
   (Cauza T-285/08)
   (2008/C 247/32)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Securvita Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH (Hamburg, Germania) (reprezentant: M. van Eendenburg, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Modificarea Deciziei Camerei a patra de recurs din 26 mai 2008 în cauza R 525/2007-4, în sensul de a se dispune înregistrarea mărcii verbale „Natur-Aktien-Index” ca marcă comunitară la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI).

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Natur-Aktien-Index” pentru produse și servicii din clasele 16, 36 și 42 (cererea de înregistrare nr. 4 861 175).

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât marca solicitată nu este lipsită de caracter distinctiv.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-260/15: Acțiune introdusă la 22 mai 2015 – Iberdrola/Comisia

text:
               3.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 254/16

         Acțiune introdusă la 22 mai 2015 – Iberdrola/Comisia
   (Cauza T-260/15)
   (2015/C 254/19)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Iberdrola, SA (Bilbao, Spania) (reprezentanţi: J. Ruiz Calzado şi J. Domínguez Pérez, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1;

               —

               anularea articolului 4 alineatul (1) din decizie, în măsura în care se impune Regatului Spaniei să pună capăt schemei de ajutor prevăzute la articolul 1;

               —

               anularea articolului 4 alineatele (2), (3), (4) și (5) din decizie, în măsura în care se dispune recuperarea ajutorului de stat stabilit de Comisie;

               —

               în subsidiar, limitarea întinderii obligației de recuperare impuse Regatului Spaniei prin articolului 4 alineatul (2) din decizie în aceleași condiții ca cele din prima și din a doua decizie și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta procedură este aceeași cu cea din cauzele T-12/15, Banco de Santander și Santusa/Comisia și T-252/15 Ferrovial SA și alții/Comisia.
   Motivele și principalele argumente invocate sunt similare cu cele din cauzele menționate.


title: Cauza C-159/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 7 aprilie 2015 – Franz Lesar

text:
               3.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 254/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 7 aprilie 2015 – Franz Lesar
   (Cauza C-159/15)
   (2015/C 254/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Franz Lesar

      Pârâtă: Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt

      Întrebările preliminare

   Articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a), precum și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1) trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale – precum cea în discuție în procedura principală – potrivit căreia, în vederea obținerii unei pensii de funcționar, perioadele de calificare profesională și de muncă în calitate de agent contractual realizate în serviciul statului federal [Bund], perioade pentru care a existat obligația de plată a unor contribuții de asigurări sociale în cadrul sistemului obligatoriu de asigurări de pensii,

               a)

               sunt luate în calcul ca perioade de vechime în muncă anterioare intrării în serviciu, atunci când sunt realizate după împlinirea vârstei de 18 ani, iar, în această situație, în conformitate cu regimul legal de securitate socială, statul federal primește din partea organismului de securitate socială un cuantum numit de transfer în vederea luării în calcul a acestor perioade dar, în schimb,

               b)

               nu sunt luate în calcul atunci când sunt realizate înainte de împlinirea vârstei de 18 ani, iar în cazul neluării lor în calcul, organismul de securitate socială nu mai plătește statului federal un cuantum numit de transfer și restituie asiguratului cotizațiile plătite la sistemul de asigurări de pensii, în special dacă se ține seama de faptul că în cazul luării ulterioare în calcul a acestor perioade impuse în temeiul dreptului Uniunii ar exista atât posibilitatea ca organismul de securitate socială să solicite funcționarului rambursarea sumei restituite, cât și posibilitatea de a impune organismului de securitate socială obligația de a plăti ulterior statului federal un cuantum de transfer?

      (1)  JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-321/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 8 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle – Luxemburg) – ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA/Marele Ducat al Luxemburgului (Trimitere preliminară — Mediu — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană — Directiva 2003/87/CE — Articolul 3 litera (a) — Articolele 11 şi 12 — Încetarea activităților unei instalații — Restituirea cotelor neutilizate — Perioada 2008-2012 — Lipsa despăgubirii — Economia sistemului de comercializare a cotelor de emisie)

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 8 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle – Luxemburg) – ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-321/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Mediu - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană - Directiva 2003/87/CE - Articolul 3 litera (a) - Articolele 11 şi 12 - Încetarea activităților unei instalații - Restituirea cotelor neutilizate - Perioada 2008-2012 - Lipsa despăgubirii - Economia sistemului de comercializare a cotelor de emisie))
   (2017/C 144/04)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour constitutionnelle

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului

      Dispozitivul

               1)

               Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 219/2009 al Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2009, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei legislații naționale care permite autorității competente să solicite restituirea fără despăgubire, totală sau parțială, a cotelor neutilizate care au fost acordate în mod necorespunzător unui operator, ca urmare a încălcării de către acesta din urmă a obligației de a informa la timp autoritatea competentă despre încetarea exploatării unei instalații.

               2)

               Cotele acordate după ce un operator a încetat activitățile desfășurate la instalația căreia îi sunt aferente cotele respective, fără a informa în prealabil despre aceasta autoritatea competentă, nu pot fi calificate drept „cote” de emisie, în sensul articolului 3 litera (a) din Directiva 2003/87.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza C-98/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Højesteret (Danemarca) la data de 21 februarie 2007 — Nordania Finans A/S și BG Factoring A/S/Skatteministeriet

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/25

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Højesteret (Danemarca) la data de 21 februarie 2007 — Nordania Finans A/S și BG Factoring A/S/Skatteministeriet
   (Cauza C-98/07)
   (2007/C 95/45)
   Limba de procedură: daneza
   Instanța de trimitere
   Højesteret
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Nordania Finans A/S și BG Factoring A/S

      Pârât: Skatteministeriet.
   Întrebarea preliminară
   Poate fi interpretată expresia „bunuri de investiții folosite de persoana plătitoare de impozit în scopurile activității sale “prevăzută la articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388/EEC a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (1), în sensul că aceasta cuprinde bunurile dobândite de către o societate de leasing pentru operațiuni de leasing sau pentru vânzarea lor la sfârșitul contractului de leasing?

      (1)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza C-371/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Tivoli — Italia) — Enrico Petillo, Carlo Petillo/Unipol (Asigurare obligatorie de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule — Directivele 72/166/CEE, 84/5/CEE, 90/232/CEE și 2009/103/CEE — Accident rutier — Prejudiciu moral — Despăgubire — Dispoziții naționale care instituie modalități de calcul proprii accidentelor de circulație, mai puțin favorabile victimelor decât cele prevăzute de regimul comun al răspunderii civile — Compatibilitatea cu aceste directive)

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Tivoli — Italia) — Enrico Petillo, Carlo Petillo/Unipol
   (Cauza C-371/12) (1)

   (Asigurare obligatorie de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule - Directivele 72/166/CEE, 84/5/CEE, 90/232/CEE și 2009/103/CEE - Accident rutier - Prejudiciu moral - Despăgubire - Dispoziții naționale care instituie modalități de calcul proprii accidentelor de circulație, mai puțin favorabile victimelor decât cele prevăzute de regimul comun al răspunderii civile - Compatibilitatea cu aceste directive)
   2014/C 85/09
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Tivoli

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Enrico Petillo, Carlo Petillo

      Pârâtă: Unipol

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunale di Tivoli — Interpretarea Directivei 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 103, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 10), a Directivei 84/5/CEE a Consiliului din 30 decembrie 1983 privind apropierea legislațiilor statelor membre privind asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule (JO 1984, L 8, p. 17, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 104), a Directivei 90/232/CEE a Consiliului din 14 mai 1990 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule (JO L 129, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 240) și a Directivei 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 263, p. 11) — Asigurarea de răspundere civilă auto — Stabilirea prejudiciilor acoperite în mod obligatoriu de asigurare — Legislație națională care prevede, în cazul unui accident rutier, un cuantum al indemnizației pentru prejudiciul moral mai mic decât cuantumul prevăzut de regimul comun de drept civil

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi și articolul 1 alineatele (1) și (2) din A doua directivă 84/5/CEE a Consiliului din 30 decembrie 1983 privind apropierea legislațiilor statelor membre privind asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2005/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede un regim special de despăgubire pentru prejudiciile morale rezultate din vătămări corporale ușoare cauzate de accidentele de circulație rutieră care limitează despăgubirea acestor prejudicii în raport cu ceea ce se admite în materie de reparare a prejudiciilor identice care rezultă din alte cauze decât aceste accidente.

      (1)  JO C 295, 29.9.2012.


title: Cauza C-260/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 30 mai 2014 – Județul Neamț/Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 30 mai 2014 – Județul Neamț/Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
   (Cauza C-260/14)
   2014/C 292/19
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Bacău

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamant: Județul Neamț

      Pârât: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

      Întrebările preliminare

               1)

               Dacă nerespectarea, de către o autoritate contractantă care beneficiază de o subvenție din fonduri structurale, a normelor privind atribuirea unui contract de achiziție publică având o valoare estimată sub valoarea prag prevăzută de articolul 7 litera (a) din Directiva [2004/18/CEE] (1), cu ocazia atribuirii contractului care are ca obiect realizarea acțiunii subvenționate, constituie o „abatere” în sensul articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 2988/1995 (2), respectiv o „neregularitate” în sensul articolului [2] punctul 7 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 (3).

               2)

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ, să se stabilească dacă articolul 98 alineatul (2) teza a II-a din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 trebuie interpretat în sensul că corecțiile financiare ale statelor membre, în cazul în care acestea au fost aplicate cheltuielilor cofinanțate din fondurile structurale pentru nerespectarea normelor în materia achizițiilor publice, sunt măsuri administrative în accepțiunea articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 2988/1995 sau sunt sancțiuni administrative în accepțiunea articolului 5 litera (c) din același regulament.

               3)

               În cazul în care răspunsul la a doua întrebare este în sensul că corecțiile financiare ale statelor membre sunt sancțiuni administrative, să se stabilească dacă devine incident principiul aplicării retroactive a sancțiunii mai puțin severe prevăzut în articolul 2 alineatul (2) teza a II-a din Regulamentul (CE) nr. 2988/1995.

               4)

               Dacă, pentru situația în care corecțiile financiare au fost aplicate cheltuielilor cofinanțate din fondurile structurale pentru nerespectarea normelor în materia achizițiilor publice, articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2988/1995 coroborat cu articolul 98 alineatul (2) teza a II-a din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006, având în vedere și principiile securității juridice și încrederii legitime, se opune ca un stat membru să aplice corecții financiare reglementate printr-un act normativ intern intrat în vigoare ulterior momentului la care se pretinde că a avut loc încălcarea normelor în materia achizițiilor publice.

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p.116).

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul Social European și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (JO L 210, p. 25, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 64).


title: Cauza T-490/08: Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2008 — CM Capital Markets/OAPI — Carbon Capital Markets (CARBON CAPITAL MARKETS Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/42

         Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2008 — CM Capital Markets/OAPI — Carbon Capital Markets (CARBON CAPITAL MARKETS Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)
   (Cauza T-490/08)
   (2009/C 6/82)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: CM Capital Markets Holding, S A (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. Calderón Chavero, avocat, și T. Villate Consonni, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Carbon Capital Markets Ltd (Londra, Regatul Unit)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI emisă la 3 septembrie 2008 în cauza R-16/2008-1, din care ar rezulta respingerea înregistrării mărcii atacate în totalitate;

               —

               admiterea susținerilor reclamantei;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri în caz de opoziție la aceasta și respingerea cererilor OAPI.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Carbon Capital Markets Ltd.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „CARBON CAPITAL MARKETS (Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)” (cererea de înregistrare nr. 4 480 349), pentru servicii din clasa 36.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă comunitară „Capital Markets” (cererea de înregistrare nr. 3 409 281), pentru servicii din clasele 35, 36 și 42; și marca figurativă spaniolă „Capital Markets”, pentru servicii din clasa 36.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară.


title: Cauza T-15/11: Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2011 — Sina Bank/Consiliul

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/26

         Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2011 — Sina Bank/Consiliul
   (Cauza T-15/11)
   2011/C 72/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sina Bank (Teheran, Iran) (reprezentanți: B. Mettetal și C. Wucher-North, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea punctului 8 din secțiunea B din anexa VIII la Regulamentul nr. 961/2010 (1), în măsura în care se referă la reclamantă;

               —

               anularea scrisorii-decizie a Consiliului din 28 octombrie 2010;

               —

               declararea ca fiind inaplicabil a punctului 8 din secțiunea B din anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (2), în măsura în care se referă la reclamantă;

               —

               declararea articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 961/2010 al Consiliului ca fiind inaplicabil reclamantei;

               —

               declararea articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului ca fiind inaplicabil reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive:

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamanta susține că nu sunt îndeplinite, în ceea ce o privește, criteriile materiale de desemnare potrivit regulamentului și deciziei din 2010 atacate și/sau Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a stabilit dacă sunt sau nu sunt îndeplinite criteriile. Prin urmare, desemnarea reclamantei nu este justificată.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că desemnarea sa încalcă principiul egalității de tratament;

                           —

                           reclamanta a fost supusă unei inegalități de tratament în raport cu situația altor bănci iraniene;

                           —

                           reclamanta a fost supusă unei inegalități de tratament în raport cu situația altor bănci iraniene incluse pe listă, atât în regulamentul din 2010, cât și în decizia din 2010;

                           —

                           reclamanta a fost supusă unei inegalități de tratament în raport cu situația „Daftar” și a Fundației Mostaz’afan.

               3.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că dreptul său la apărare nu a fost respectat și că cerința privind motivarea sancțiunilor nu a fost îndeplinită întrucât:

                           —

                           reclamanta nu a primit nicio informație de la Consiliu în care să își prezinte punctul de vedere cu excepția unei motivări laconice de două rânduri, generale și imprecise;

                           —

                           în pofida faptului că reclamanta a depus la Consiliu cereri detaliate de informare în ceea ce privește desemnarea sa, Consiliul nu a răspuns nici la scrisorile reclamantei, nici la cele ale avocaților săi;

                           —

                           această situație face imposibil să se stabilească dacă măsura este întemeiată sau dacă este afectată de o eroare;

                           —

                           orice dovadă adusă împotriva reclamantei ar fi trebuit comunicată acesteia, în măsura în care este posibil, fie concomitent, fie cât mai curând posibil după adoptarea unei prime decizii prin care fondurile acesteia sunt înghețate.

               4.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că măsurile restrictive încalcă dreptul de proprietate al reclamantei și nu sunt proporționale, contrar principiului proporționalității unei decizii din dreptul Uniunii Europene întrucât:

                           —

                           nu există o legătură între obiectivul urmărit de Consiliu și măsura restrictivă impusă reclamantei;

                           —

                           Consiliul nu a identificat nicio tranzacție în care ar fi implicată reclamanta;

                           —

                           există alte măsuri posibile, mai proporționale, împotriva riscului de presupuse „activități nucleare” iraniene și de finanțare a acestor activități.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007, JO L 281, p. 1.

      (2)  Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC, JO L 195, p. 39.


title: Cauza T-168/16: Acțiune introdusă la 18 aprilie 2016 – Grizzly Tools/Comisia

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/45

         Acțiune introdusă la 18 aprilie 2016 – Grizzly Tools/Comisia
   (Cauza T-168/16)
   (2016/C 270/52)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Grizzly Tools GmbH & Co. KG (Großostheim, Germania) (reprezentant: H. Fischer, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2016/175 a Comisiei din 8 februarie 2016 privind o măsură luată de Spania în conformitate cu Directiva 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului, de interzicere a introducerii pe piață a unui tip de utilaj de spălare cu apă sub presiune (JO 2016, L 33, p. 12);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv: încălcarea normelor fundamentale de procedură
               Reclamanta susține că decizia atacată a încălcat obligația de motivare prevăzută la articolul 296 al doilea paragraf TFUE, întrucât considerentele acesteia sunt contradictorii și neclare.
               În plus, decizia atacată încalcă principiul potrivit căruia Comisia are obligația să stabilească în mod corect situația de fapt. În considerentul (4), Comisia a stabilit în mod eronat că, în declarația CE de conformitate, reclamanta s-ar fi referit la standardul EN-60335-2-67-2009, situație care este inexactă.

               2.

               Al doilea motiv: încălcarea articolului 11 din Directiva 2006/42/CE (1)

         În această privință, reclamanta susține că, în mod neîntemeiat, Comisia a considerat justificată măsura de interzicere introducerii pe piață adoptată de Spania.
   Astfel, autoritățile spaniole și Comisia ar fi calificat utilajul de spălare cu apă sub presiune drept echipament cu dublă utilizare care ar putea fi utilizat nu numai ca aparat portabil, ci și ca utilaj de mână. Prin urmare, acestea ar fi considerat că utilajul de spălare cu apă sub presiune necesita un standard de protecție mai ridicat, deși, potrivit cerințelor prevăzute, acesta nu este destinat utilizării ca utilaj de mână, iar utilizarea acestuia ca utilaj de mână nu reprezintă o utilizare eronată în mod rezonabil previzibilă, în sensul articolului 11 alineatul (1) din Directiva 2006/42.

      (1)  Directiva 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind echipamentele tehnice și de modificare a Directivei 95/16/CE (reformare) (JO 2006, L 57, p. 24, Ediție specială, 13/vol. 53, p. 120).


title: Cauza T-198/09: Acțiune introdusă la 20 mai 2009 — UOP/Comisia

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/19

         Acțiune introdusă la 20 mai 2009 — UOP/Comisia
   (Cauza T-198/09)
   2009/C 167/38
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: UOP Ltd (Brimsdown, Regatul Unit) (reprezentanți: B. Hartnett, Barrister și O. Geiss, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 2 alineatul (2) din Decizia Comisiei din 16 iulie 2008 privind măsura de ajutor pusă în aplicare de Franța în favoarea grupului IFP [C 51/05 (ex NN 84/05)] (1) și

               —

               Obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea parțială a Deciziei Comisiei din 16 iulie 2008 privind măsura de ajutor pusă în aplicare de Franța în favoarea grupului Institut Français du Pétrole (Institutul Francez al Petrolului) [C 51/05 (ex NN 84/05)] [notificată cu numărul C(2008) 1330] în măsura în care declară, în anumite condiții, acest ajutor ca fiind compatibil cu piața comună în sensul articolului 87 alineatul (3) litera (c) CE. Reclamanta este o concurentă a beneficiarului acestui ajutor de stat și a filialelor sale Axens și Prosernat.
   În susținerea cererii, reclamanta invocă patru motive.
   Mai întâi, arată reclamanta, Comisia a săvârșit o eroare vădită de fapt și de drept încălcând articolul 87 alineatul (3) CE și Cadrul comunitar al ajutoarelor de stat pentru cercetare și dezvoltare din 1996 apreciind în mod greșit natura lucrărilor de cercetare și dezvoltare desfășurate de IFP în virtutea Anexei I la acest cadru comunitar și stabilind astfel în mod eronat intensitatea maximă ponderată a ajutorului. Reclamanta invocă în susținerea acestui motiv următoarele temeiuri: activitățile Axens și Prosernat în ceea ce privește procesele nu reprezintă activități de cercetare și dezvoltare iar activitățile de dezvoltare preconcurențiale în integralitatea lor sunt desfășurate de IFP; IFP a efectuat cel puțin partea de dezvoltare preconcurențială care privește tehnologia procedeelor și catalizatorilor care implică utilizarea unor instalații pilot precum și partea de dezvoltare preconcurențială care ține de portofoliul de brevete.
   În al doilea rând, potrivit reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare vădită de fapt și de drept încălcând articolul 87 alineatul (3) CE și Cadrul comunitar al ajutoarelor de stat pentru cercetare și dezvoltare din 1996 neținând cont de ajutoarele pentru funcționare acordate Axens și Prosernat, filialele IFP. Reclamanta invocă în susținerea acestui motiv trei temeiuri și susține că nu au fost luate în considerare avantajele directe obținute de Axens din utilizarea permanentă a instalațiilor pilot și nici avantajele indirecte pe care Axens le-a obținut din ajutoarele pentru formare acordate de IFP și din cooperarea internațională în materie de cercetare furnizată de IFP.
   În al treilea rând, susține reclamanta, Comisia a săvârșit o eroare vădită de fapt și de drept concluzionând că ajutorul acordat IFP și filialelor sale, Axens și Prosernat, are un efect de stimulare.
   În al patrulea rând, potrivit reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare vădită de fapt și de drept nemotivând corespunzător și/sau neluând în considerare în totalitate dovezile pe care le avea la dispoziție.

      (1)  JO 2009 L 53, p. 13.


title: Cauza T-45/14: Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2014 — HTTS și Bateni/Consiliu

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/27

      Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2014 — HTTS și Bateni/Consiliu
      (Cauza T-45/14)
      (2014/C 71/50)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamanți: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (Hamburg, Germania) și Naser Bateni (Hamburg) (reprezentanți: M. Schlingmann și F. Lautenschlager, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Prima reclamantă solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei 2013/661/PESC a Consiliului din 15 noiembrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care o privește;

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1154/2013 al Consiliului din 15 noiembrie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care o privește;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată, în principal a cheltuielilor pe care le-a efectuat aceasta.

            Al doilea reclamant solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei 2013/661/PESC a Consiliului din 15 noiembrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care îl privește;

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1154/2013 al Consiliului din 15 noiembrie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care îl privește;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată, în principal a cheltuielilor pe care le-a efectuat acesta.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe nelegalitatea și inaplicabilitatea versiunii modificate a Deciziei 2010/413/PESC și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 (1) în aplicarea articolului 277 TFUE

                              —

                              În această privință, reclamanții susțin printre altele că, pentru a le putea sancționa, Consiliul a modificat temeiul juridic al înscrierii lor pe lista de sancțiuni. Astfel, prin modificarea temeiului juridic, Consiliul ar fi abuzat în mod vădit de puterea sa de apreciere.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă și pe obligația de motivare

                              —

                              Reclamanții susțin în esență că înscrierea lor pe lista de sancțiuni nu a fost motivată în mod suficient de către Consiliu. Aceasta ar fi lipsită de orice justificare a elementelor esențiale pe care Consiliul își întemeiază decizia.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe lipsa unui temei pentru includerea reclamanților pe lista sancțiunilor

                              —

                              Reclamanții susțin în cadrul acestui motiv că motivele prezentate de Consiliu nu justifică pe fond reînscrierea lor pe listele de sancțiuni.

                  4.

                  A patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate, a dreptului de a desfășura o activitate economică, a dreptului la respectarea vieții de familie, precum și a principiului proporționalității

                              —

                              În ultimul rând, reclamanții susțin că reînscrierea lor pe lista de sancțiuni încălcă dreptul de proprietate și dreptul de a desfășura o activitate economică, precum și dreptul la respectarea vieții de familie al celui de al doilea reclamant. Aceștia consideră că includerea lor pe lista sancțiunilor este vădit neadecvată pentru a atinge obiectivele urmărite de actele juridice atacate și, în orice caz, depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1)


title: Cauza F-57/12: Acțiune introdusă la 28 mai 2012 — ZZ/Comisia

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/37

         Acțiune introdusă la 28 mai 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-57/12)
   2012/C 227/63
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: G. Cipresa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de reducere a prestației de invaliditate a reclamantului pentru lunile iunie-septembrie 2011

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei, în măsura în care există, utraque incerta sunt, de respingere a cererii din 19/10/2011;

               —

               anularea deciziei Comisiei, în măsura în care există, utraque incerta sunt, de respingere a reclamației din data de 20/10/2011;

               —

               anularea oricărei decizii, dacă și în măsura în care există, utraque incerta sunt, în temeiul căreia Comisia a dedus în mod nelegal, din fiecare cuantum lunar al prestației de invaliditate care îi revenea reclamantului pentru lunile iunie-septembrie 2011, o sumă totală de 1 661 de euro și anularea deciziilor, dacă și în măsura în care există, de a efectua următoarele rețineri;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamant a sumei de 1 661 de euro și a dobânzilor pentru această sumă în valoare de 15 % pe an, cu capitalizare anuală, începând de la 27/10/2011 și până în ziua în care va avea loc plata efectivă;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-298/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad — Varna (Bulgaria) la 14 iunie 2011 — „Dobrudzhanska petrolna kompanyia” AD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia po prihodite (Directorul direcției „contencios și organizarea executării” de pe lângă administrația centrală a Agenției naționale de venituri publice)

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad — Varna (Bulgaria) la 14 iunie 2011 — „Dobrudzhanska petrolna kompanyia” AD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia po prihodite (Directorul direcției „contencios și organizarea executării” de pe lângă administrația centrală a Agenției naționale de venituri publice)
   (Cauza C-298/11)
   2011/C 232/35
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad — Varna (Bulgaria)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă:„Dobrudzhanska petrolna kompanyia” AD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia po prihodite (Directorul direcției „contencios și organizarea executării” de pe lângă administrația centrală a Agenției naționale de venituri publice)

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 80 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 (1) privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că, în cazul unor livrări între părți aflate în legătură, în măsura în care contrapartida este mai mică decât valoarea de piață, baza de impozitare este considerată valoarea de piață a tranzacției numai atunci când furnizorul sau cumpărătorul nu are drept complet de deducere a TVA-ului aferent achiziționării și, respectiv, producerii bunurilor care fac obiectul livrării?

               2.

               Articolul 80 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că, dacă furnizorul și-a exercitat dreptul complet de deducere a TVA-ului aferent bunurilor și serviciilor care fac obiectul unor livrări ulterioare între părți aflate în legătură, la o valoare mai mică decât valoarea de piață, și acest drept de deducere nu a fost regularizat conform articolelor 173 177 din directivă, iar livrarea nu intră în sfera scutirii în sensul articolelor 132, 135, 136, 371, 375, 376, 377, al articolului 378 alineatul (2) sau al articolelor 380 390 din directivă, statul membru nu poate să prevadă măsuri potrivit cărora baza de impozitare o constituie exclusiv valoarea de piață?

               3.

               Articolul 80 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care cumpărătorul și-a exercitat dreptul complet de deducere a TVA-ului aferent bunurilor și serviciilor care fac obiectul unor livrări ulterioare între părți aflate în legătură, la o valoare mai mică decât valoarea de piață, și acest drept de deducere nu a fost regularizat conform articolelor 173-177 din directivă, statul membru nu poate să prevadă măsuri potrivit cărora baza de impozitare o constituie exclusiv valoarea de piață?

               4.

               La articolul 80 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată sunt enumerate în mod limitativ cazurile în care sunt îndeplinite condițiile care permit unui stat membru să adopte măsuri astfel încât baza de impozitare aferentă livrărilor să fie valoarea de piață a tranzacției?

               5.

               Este permisă o reglementare de drept național, precum articolul 27 alineatul 3 punctul 1 din Legea bulgară privind TVA-ul, în alte cazuri decât cele enumerate la articolul 80 alineatul (1) literele (a) — (c) din Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată?

               6.

               Într-o situație precum cea în speță, dispoziția de la articolul 80 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată are efect direct și poate fi aplicată în mod direct de instanța națională?

      (1)  JO L 347 p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-288/11 P: Recurs introdus la 8 iunie 2011 de Mitteldeutsche Flughafen AG, Flughafen Leipzig/Halle GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 24 martie 2011 în cauzele conexate T-443/08 și T-455/08, Freistaat Sachsen și alții/Comisia Europeană

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/16

         Recurs introdus la 8 iunie 2011 de Mitteldeutsche Flughafen AG, Flughafen Leipzig/Halle GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 24 martie 2011 în cauzele conexate T-443/08 și T-455/08, Freistaat Sachsen și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-288/11 P)
   2011/C 252/30
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Mitteldeutsche Flughafen AG, Flughafen Leipzig/Halle GmbH (reprezentanți: M. Núñez-Müller și J. Dammann, avocați)

      Celelalte părți în proces: Freistaat Sachsen, Land Sachsen-Anhalt, Republica Federală Germania, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen e.V. (ADV), Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Tribunalului:

               —

               anularea punctului 4 din dispozitivul hotărârii atacate în temeiul căruia acțiunea în cauza T-455/08 a fost respinsă în rest, precum și anularea deciziei aferente privind plata cheltuielilor de judecată care figurează la punctul 6;

               —

               să se pronunțe cu titlu definitiv asupra cauzei și să admită de asemenea acțiunea în cauza T-455/08 în măsura în care prin aceasta se urmărește anularea deciziei atacate în ceea ce privește aspectul că, în cuprinsul acesteia, Comisia Europeană afirmă că măsura privind aportul de capital acordat de Germania pentru construcția unei noi piste de sud pentru aterizări și decolări și a infrastructurii aeroportuare aferente pe aeroportul Leipzig/Halle constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE [fostul articol 87 alineatul (1) CE].

               —

               obligarea Comisiei Europene atât la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de recurs, cât și — pentru a completa punctul 7 din dispozitivul hotărârii atacate — la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cursul procedurii în primă instanță în cauza T-455/08.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs privește hotărârea Tribunalului prin care acesta a respins în parte acțiunea formulată de recurente având ca obiect o cerere de anulare în parte a Deciziei 2008/948/CE a Comisiei din 23 iulie 2008 privind măsurile adoptate de Germania în favoarea companiei DHL și a aeroportului Leipzig/Halle.
   Recursul este limitat în ceea ce privește conținutul său. Prin recurs nu se contestă punctul 3 din dispozitivul hotărârii prin care Tribunalul a anulat în parte articolul 1 din decizia atacată; prin recurs se contestă numai punctul 4 din dispozitiv prin care Tribunalul a respins acțiunea „în rest”. Recursul nu privește așadar nici autorizația acordată în temeiul articolului 107 alineatul (3) TFUE în cadrul celei de a doua părți a tezei articolului 1 din decizia atacată; în schimb, prin recurs se contestă numai calificarea măsurilor de finanțare în litigiu ca ajutoare de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.
   În susținerea recursului formulat, recurentele se întemeiază pe următoarele motive:

               Hotărârea atacată încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE. Spre deosebire de ceea ce susține Tribunalul, în ceea ce privește măsurile privind infrastructura în litigiu și finanțarea acestora, Flughafen Leipzig/Halle GmbH nu constituie o întreprindere în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. Construcția unei infrastructuri care constă într-un aeroport regional nu reprezintă o activitate economică. În consecință, dispozițiile privind ajutorul de stat nu se aplică în prezenta situație.

               Hotărârea atacată încalcă de asemenea principiul neretroactivității, al securității juridice și al încrederii legitime. În decizia atacată, Comisia ar fi aplicat în mod retroactiv Comunicarea Comisiei adoptată la 9 decembrie 2005 referitoare la Orientările comunitare privind finanțarea aeroporturilor și ajutorul la înființare pentru companiile aeriene cu plecare de pe aeroporturi regionale în privința măsurilor privind infrastructura care fuseseră deja adoptate la 4 noiembrie 2004. Tribunalul neagă această aplicare retroactivă a Orientărilor din 2005 menționate și menține, așadar, o situație juridică contradictorie și incorectă din punct de vedere material creată de Comisie cu încălcarea principiilor sus-menționate. În plus, Tribunalul nu recunoaște faptul că Orientările din 1994 privind transportul aerian menționate au rămas în continuare în vigoare și că potrivit acestora finanțarea publică a infrastructurii aeroportuare este considerată măsură generală și nu ar supusă, prin urmare, controlului ajutoarelor de stat.

               Hotărârea atacată încalcă de asemenea articolul 1 litera (b) punctul (v) și articolele 17 și 18 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (1) întrucât Tribunalul nu ar fi aplicat în privința aportului de capital din 4 noiembrie 2004, calificat de acesta drept ajutor de stat, dispozițiile din regulamentul citat anterior privind ajutoarele existente.

               În sfârșit, hotărârea atacată încalcă și repartizarea competențelor prevăzută de TFUE. Prin interpretarea sa dată noțiunii de întreprindere prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE, Tribunalul încalcă dreptul primar, în măsura în care supune controlului ajutoarelor de stat măsuri adoptate de statele membre care în realitate nu intră sub incidența normelor privind ajutorul de stat.

               În concluzie, recurentele consideră că hotărârea atacată încalcă de asemenea, ca urmare a insuficienței motivării sale, obligația de motivare a hotărârilor prevăzută la articolul 81 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      (1)  JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41.


title: Cauza T-559/10: Acțiune introdusă la 7 decembrie 2010 — Laboratoire Garnier/OAPI (natural beauty)

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/16

         Acțiune introdusă la 7 decembrie 2010 — Laboratoire Garnier/OAPI (natural beauty)
   (Cauza T-559/10)
   2011/C 38/30
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Laboratoire Garnier et Cie (Paris, Franța) (reprezentanți: R. Dissmann și A. Steegmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 septembrie 2010 în cauza R 971/2010-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „natural beauty” pentru produse din clasa 3 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 8294233.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare a unei mărci comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolelor 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, în temeiul articolului 65 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a concluzionat în mod eronat că respectivele motive absolute de refuz se aplică mărcii în litigiu.


title: Cauza C-383/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 5 iulie 2013 — M. G., N. R./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/34

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 5 iulie 2013 — M. G., N. R./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Cauza C-383/13)
   2013/C 260/62
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

   Reclamanți:

               M. G.

               N. R.

         Pârât: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Întrebările preliminare

               1.

               O încălcare de către administrația națională a principiului general al respectării dreptului la apărare, exprimat de asemenea la articolul 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (1), săvârșită la elaborarea unei decizii de prelungire în sensul articolului 15 alineatul (6) din Directiva 2008/115/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, implică în mod necondiționat și în toate situațiile ridicarea măsurii de luare în custodie publică?

               2.

               Acest principiu general al respectării dreptului la apărare permite să se procedeze la o evaluare comparativă a intereselor în cadrul căreia, pe lângă gravitatea încălcării respectivului principiu și atingerile aduse intereselor străinului care decurg din aceasta, se ține seama și de interesele statului membru servite de prelungirea măsurii de luare în custodie publică?

      (1)  JO 2000, C 364, p. 1.

      (2)  JO L 348, p. 98.