title: Hotărârea Curții (camera a șasea) din 21 decembrie 2011.#ACEA SpA împotriva Comisiei Europene.#Recurs - Ajutoare de stat - Schemă de ajutoare acordate unor întreprinderi de servicii publice - Scutiri fiscale - Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piaţa comună - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Calitate procesuală activă - Interesul de a exercita acţiunea - Articolul 87 CE - Noţiunea de ajutor - Articolul 88 CE - Noţiunea de ajutor nou - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolele 1 şi 14 - Legalitatea unui ordin de recuperare - Obligația de motivare.#Cauza C-319/09 P.

text:
      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 21 decembrie 2011 – ACEA/Comisia
      (Cauza C‑319/09 P)
      „Recurs – Ajutoare de stat – Schemă de ajutoare acordate unor întreprinderi de servicii publice – Scutiri fiscale – Decizie prin care schema de ajutor este declarată incompatibilă cu piața comună – Acțiune în anulare – Admisibilitate – Calitate procesuală activă – Interesul de a exercita acțiunea – Articolul 87 CE – Noțiunea de ajutor – Articolul 88 CE – Noțiunea de ajutor nou – Regulamentul (CE) nr. 659/1999 – Articolele 1 și 14 – Legalitatea unui ordin de recuperare – Obligația de motivare”
      1.                     Acțiune în anulare – Persoane fizice sau juridice – Acte care le privesc direct și individual – Decizie a Comisiei de interzicere
            a unei scheme sectoriale de ajutoare – Acțiune a unei întreprinderi care a beneficiat de un ajutor individual acordat în temeiul
            acestei scheme și care trebuie recuperat – Admisibilitate (art. 230 al patrulea paragraf CE) (a se vedea punctele 54-59)
      2.                     Acțiune în anulare – Interesul de a exercita acțiunea – Condiție – Acțiune care poate aduce un beneficiu părții care a intentat‑o
            – Decizie a Comisiei în materia recuperării ajutoarelor de stat (a se vedea punctele 67-69)
      3.                     Recurs – Motive – Insuficiența motivării – Motivare implicită a Tribunalului – Admisibilitate – Condiții (art. 225 CE; Statutul
            Curții de Justiție, art. 36 și art. 53 primul paragraf) (a se vedea punctul 82)
      4.                     Recurs – Motive – Apreciere eronată a faptelor – Inadmisibilitate – Controlul exercitat de Curte cu privire la aprecierea
            faptelor și a elementelor de probă – Excludere, cu excepția cazurilor de denaturare (art. 225 CE; Statutul Curții de Justiție,
            art. 58 primul paragraf) (a se vedea punctele 114-116)
      5.                     Recurs – Motive – Motiv formulat împotriva unui considerent al hotărârii care nu servește la fundamentarea dispozitivului
            acesteia – Motiv inoperant (a se vedea punctul 120)
      Obiectul

               Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta extinsă) din 11 iunie 2009, ACEA/Comisia
                  (T‑297/02), prin care Tribunalul a respins o cerere de anulare a articolelor 2 și 3 din Decizia 2003/193/CE a Comisiei din
                  5 iunie 2002 privind un ajutor de stat sub formă de scutiri fiscale și de împrumuturi în condiții preferențiale acordate de
                  Italia unor întreprinderi de servicii publice al căror acționariat este în majoritate public (JO L 77, p. 21)

            Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge recursul principal și recursul incident.

                  2)

                  	Obligă ACEA SpA la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului principal.

                  3)

                  	Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului incident.

                  4)

                  	Iride SpA suportă propriile cheltuieli de judecată.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera întâi extinsă) din data de 22 martie 2000. # The Coca-Cola Company și Coca-Cola Enterprises Inc. împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Concurență - Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 - Acțiune în anulare - Motivare - Admisibilitate. # Cauze conexate T-125/97 și T-127/97.


Hotărârea Tribunalului (Camera a noua) din 14 mai 2014. # Adler Modemärkte AG împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Cauza T-160/12.


Hotărârea Tribunalului (Camera a șaptea) din 26 octombrie 2016.#Aiman Jaber împotriva Consiliului Uniunii Europene.#Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive luate împotriva Siriei – Înghețarea fondurilor – Anulare a actelor anterioare printr‑o hotărâre a Tribunalului – Noi acte care includ numele reclamantului pe liste – Acțiune în anulare – Articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură – Cuprinsul cererii introductive – Admisibilitate – Obligația de motivare – Sarcina probei – Dreptul de proprietate – Libertatea de a desfășura o activitate comercială.#Cauza T-154/15.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 17 iulie 1997. # Texaco A/S împotriva Middelfart Havn, Århus Havn, Struer Havn, Ålborg Havn, Fredericia Havn, Nørre Sundby Havn, Hobro Havn, Randers Havn, Åbenrå Havn, Esbjerg Havn, Skagen Havn și Thyborøn Havn și Olieselskabet Danmark amba împotriva Trafikministeriet, Fredericia Kommune, Køge Havn, Odense Havnevæsen, Holstebro-Struer Havn, Vejle Havn, Åbenrå Havn, Ålborg Havnevæsen, Århus Havnevæsen, Frederikshavn Havn, Esbjerg Havn. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Østre Landsret - Danemarca. # Transporturi maritime. # Cauze conexate C-114/95 și C-115/95.


Hotărârea Curții din data de 23 ianuarie 1975. # P.J. van der Hulst's Zonen împotriva Produktschap voor Siergewassen. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Țările de Jos. # Cauza 51-74.


Hotărârea Curții din data de 26 februarie 1986. # M. H. Marshall împotriva Southampton and South-West Hampshire Area Health Authority (Teaching). # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Court of Appeal (England) - Regatul Unit. # Egalitate de tratament între bărbați și femei. # Cauza 152/84.


Hotărârea Curții din data de 11 iulie 2002.#Marie-Nathalie D'Hoop împotriva Office national de l'emploi.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunal du travail de Liège - Belgia.#Cauza C-224/98.


title: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 aprilie 2014.#Udo Rätzke împotriva S+K Handels GmbH.#Cerere de decizie preliminară formulată de Thüringer Oberlandesgericht.#Trimitere preliminară – Energie – Etichetarea energetică a aparatelor TV – Regulamentul delegat (UE) nr. 1062/2010 – Responsabilitățile distribuitorilor – Aparat TV furnizat distribuitorului fără această etichetă, înainte de punerea în aplicare a regulamentului – Obligația distribuitorului de a eticheta, începând de la punerea în aplicare a regulamentului, un astfel de aparat TV și de a‑și procura o etichetă ulterior.#Cauza C‑319/13.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
      3 aprilie 2014 (
            *1
         )
      „Trimitere preliminară — Energie — Etichetarea energetică a aparatelor TV — Regulamentul delegat (UE) nr. 1062/2010 — Responsabilitățile distribuitorilor — Aparat TV furnizat distribuitorului fără această etichetă, înainte de punerea în aplicare a regulamentului — Obligația distribuitorului de a eticheta, începând de la punerea în aplicare a regulamentului, un astfel de aparat TV și de a‑și procura o etichetă ulterior”
      În cauza C‑319/13,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Thüringer Oberlandesgericht (Germania), prin decizia din 5 iunie 2013, primită de Curte la 11 iunie 2013, în procedura

         Udo Rätzke

      împotriva

         S+K Handels GmbH,

      CURTEA (Camera a doua),
      compusă din doamna R. Silva de Lapuerta, președinte de cameră, domnul K. Lenaerts (raportor), vicepreședinte al Curții, și domnii J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis și J.‑C. Bonichot, judecători,
      avocat general: domnul M. Szpunar,
      grefier: domnul A. Calot Escobar,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru guvernul german, de T. Henze și de B. Beutler, în calitate de agenți;

               —

               pentru guvernul italian, de G. Palmieri, în calitate de agent, asistată de A. De Stefano, avvocato dello Stato;

               —

               pentru Comisia Europeană, de K. Herrmann și de B. Eggers, în calitate de agenți,

         având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 4 litera (a) din Regulamentul delegat (UE) nr. 1062/2010 al Comisiei din 28 septembrie 2010 de completare a Directivei 2010/30/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește etichetarea energetică a aparatelor TV (JO L 314, p. 64, denumit în continuare „regulamentul delegat”).

               2

               Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Rätzke, pe de o parte, și S+K Handels GmbH (denumită în continuare „S+K”), pe de altă parte, concurentă a domnului Rätzke în domeniul comercializării aparatelor electrice, în special a aparatelor TV, în legătură cu o acțiune în încetare întemeiată pe Legea germană privind concurența neloială.

         Cadrul juridic

         Dreptul Uniunii

      Directiva 2010/30/UE

               3

               Considerentul (19) al Directivei 2010/30/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 2010 privind indicarea, prin etichetare și informații standard despre produs, a consumului de energie și de alte resurse al produselor cu impact energetic (JO L 153, p. 1) are următorul cuprins:
               „Comisia ar trebui să fie împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 290 din TFUE în ceea ce privește etichetarea și informațiile standard despre produs referitoare la consumul de energie și de alte resurse esențiale al produselor cu impact energetic în timpul utilizării. Este deosebit de important ca, pe parcursul lucrărilor sale pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți.”

               4

               Considerentul (25) al acestei directive este redactat astfel:
               „Atunci când statele membre pun în aplicare dispozițiile prezentei directive, acestea ar trebui să depună eforturi de a nu adopta măsuri care ar putea impune obligații birocratice și complexe inutile participanților pe piață vizați, în special întreprinderilor mici și mijlocii [IMM].”

               5

               Articolul 2 din directiva menționată, intitulat „Definiții”, prevede:
               „În sensul prezentei directive:
               [...]

                        (g)

                        «distribuitor» înseamnă un vânzător cu amănuntul sau o altă persoană care vinde, închiriază, oferă spre cumpărare în rate sau expune produse utilizatorilor finali;

                        (h)

                        «furnizor» înseamnă producătorul sau reprezentantul său autorizat în Uniune sau importatorul care introduce sau pune în funcțiune produsul pe piața Uniunii. În absența acestora, este considerată furnizor orice persoană fizică sau juridică care introduce pe piață sau pune în funcțiune produse vizate de prezenta directivă;

                        (i)

                        «introducere pe piață» înseamnă punerea la dispoziție a produsului pentru prima dată pe piața Uniunii în vederea distribuției sau utilizării sale în cadrul Uniunii, fie contra cost, fie gratuit și indiferent de modul de vânzare;

                  [...]”

               6

               Articolul 5 din aceeași directivă, intitulat „Responsabilitățile furnizorilor”, prevede:
               „Statele membre se asigură că:

                        (a)

                        furnizorii care introduc pe piață sau pun în funcțiune produsele care fac obiectul unui act delegat furnizează o etichetă și o fișă în conformitate cu prezenta directivă și cu actul delegat;

                  [...]

                        (d)

                        în ceea ce privește etichetarea și informațiile despre produs, furnizorii pun etichetele la dispoziția distribuitorilor în mod gratuit.
                        Fără a aduce atingere opțiunii distribuitorilor privind sistemul de livrare a etichetelor, furnizorii livrează prompt etichetele, la solicitarea distribuitorilor;

                  [...]”

               7

               Articolul 6 din Directiva 2010/30, intitulat „Responsabilitățile distribuitorilor”, prevede:
               „Statele membre se asigură că:

                        (a)

                        distribuitorii afișează etichetele într‑un mod adecvat, într‑un mod vizibil și lizibil, și includ fișa în broșura despre produs sau în alte documente care însoțesc produsul în momentul vânzării acestuia utilizatorilor finali;

                        (b)

                        de fiecare dată când se expune un produs la care se referă un act delegat, distribuitorii atașează o etichetă corespunzătoare, în poziția vizibilă specificată în actul delegat aplicabil și în versiunea lingvistică corespunzătoare.”

               8

               Articolul 10 din directiva menționată, intitulat „Acte delegate”, prevede la alineatele (1)-(3):
               „(1)   Comisia stabilește detaliile etichetei și fișei prin intermediul actelor delegate, în conformitate cu articolele 11, 12 și 13, cu privire la fiecare tip de produs în conformitate cu prezentul articol.
               În cazul în care un produs îndeplinește criteriile enumerate la alineatul (2), acesta face obiectul unui act delegat în conformitate cu alineatul (4).
               Dispozițiile actelor delegate referitoare la informații care figurează pe etichetă și în fișă privind consumul de energie și de alte resurse esențiale în timpul utilizării le permit utilizatorilor finali să ia decizii informate de achiziționare mai bune, iar autorităților de supraveghere a pieței le permit să verifice dacă produsele sunt conforme cu informațiile furnizate.
               În cazul în care un act delegat prevede dispoziții atât cu privire la eficiența energetică, cât și la consumul de resurse esențiale al unui produs, formatul și conținutul etichetei trebuie să evidențieze eficiența energetică a produsului respectiv.
               (2)   Criteriile menționate la alineatul (1) sunt următoarele:

                        (a)

                        în conformitate cu cele mai recente cifre disponibile și ținând seama de cantitățile introduse pe piața Uniunii, produsele trebuie să dețină un potențial semnificativ de economisire de energie și, după caz, de alte resurse esențiale;

                        (b)

                        în ceea ce privește produsele disponibile pe piață care prezintă funcționalități echivalente, acestea trebuie să aibă niveluri de performanță relevante foarte diferite;

                        (c)

                        Comisia ține seama de legislația Uniunii relevantă și de măsurile de autoreglementare pertinente, cum ar fi acordurile voluntare, care vizează să atingă obiectivele politice mai rapid sau cu costuri mai mici decât cerințele obligatorii.

                  (3)   La elaborarea unui proiect de act delegat, Comisia:
               [...]

                        (d)

                        stabilește data (datele) de punere în aplicare, orice măsuri sau perioade eșalonate sau tranzitorii, ținând seama în special de posibilele efecte asupra IMM‑urilor sau asupra unor grupuri de produse specifice fabricate în principal de către IMM‑uri.”

               9

               Articolele 11, 12 și 13 din Directiva 2010/30 stabilesc cadrul în care se adoptă actele delegate conform articolului 290 alineatul (2) TFUE. Articolul 11 din această directivă reglementează durata exercitării delegării de către Comisie și obligă Comisia să prezinte un raport privind competențele delegate nu mai târziu de 6 luni înainte de încheierea unei perioade de 5 ani cu începere de la 19 iunie 2010. Pe de altă parte, el impune Comisiei să notifice Parlamentului European și Consiliului Uniunii Europene orice act delegat după adoptarea sa. Articolul 12 din directiva menționată are ca obiect posibilitatea revocării delegării, iar articolul 13 din aceeași directivă, procedura care trebuie urmată de Parlamentul European și de Consiliu pentru a formula obiecțiuni la actele delegate.

               10

               Articolul 16 din Directiva 2010/13, intitulat „Transpunere”, prevede la alineatul (1):
               „Statele membre asigură intrarea în vigoare, până la 20 iunie 2011, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare conformării la prezenta directivă. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele respectivelor dispoziții.
               Statele membre aplică respectivele dispoziții de la 20 iulie 2011.
               [...]”

               11

               Articolul 18 din directiva menționată, intitulat „Intrare în vigoare”, prevede:
               „Prezenta directivă intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
               Articolul 5 literele (d), (g) și (h) se aplică de la 31 iulie 2011.”

         Regulamentul delegat

               12

               În considerentul (3) al regulamentului delegat se afirmă:
               „Este necesar să se stabilească dispoziții armonizate privind indicarea eficienței energetice și a consumului aparatelor TV prin intermediul etichetării și al informațiilor standard despre produs pentru a stimula producătorii să îmbunătățească eficiența energetică a aparatelor TV, pentru a încuraja utilizatorii finali să cumpere modele economice, pentru a reduce consumul de energie electrică al acestor produse și pentru a contribui la funcționarea pieței interne.”

               13

               Considerentul (9) al acestui regulament are următorul cuprins:
               „Pentru a încuraja producția de aparate TV eficiente din punct de vedere energetic, furnizorilor care doresc să introducă pe piață aparate TV care îndeplinesc cerințele de clase de eficiență energetică mai înalte trebuie să li se permită să pună la dispoziție etichete care să indice clasele respective înainte de data de la care afișarea acestor clase devine obligatorie.”

               14

               Articolul 3 din regulamentul menționat, intitulat „Responsabilitățile furnizorilor”, prevede:
               „(1)   Furnizorii se asigură că:

                        (a)

                        fiecare aparat TV furnizat este prevăzut cu o etichetă tipărită care are formatul și conține informațiile indicate în anexa V;

                  [...]
               (3)   Formatul etichetei prevăzut în anexa V se aplică conform următorului calendar:

                        (a)

                        [î]n cazul aparatelor TV introduse pe piață începând cu 30 noiembrie 2011, etichetele pentru aparatele TV cu clasele de eficiență energetică:

                                 (i)

                                 A, B, C, D, E, F, G trebuie să fie conforme cu punctul 1 din anexa V sau, atunci când furnizorii consideră că este oportun, cu punctul 2 din anexa menționată;

                                 (ii)

                                 A+ trebuie să fie conforme cu punctul 2 din anexa V;

                                 (iii)

                                 A++ trebuie să fie conforme cu punctul 3 din anexa V;

                                 (iv)

                                 A+++ trebuie să fie conforme cu punctul 4 din anexa V;

                        (b)

                        [î]n cazul aparatelor TV cu clasele de eficiență energetică A+, A, B, C, D, E, F, introduse pe piață începând cu 1 ianuarie 2014, etichetele trebuie să fie conforme cu punctul 2 din anexa V sau, atunci când furnizorii consideră că este oportun, cu punctul 3 din anexa menționată;

                        (c)

                        [î]n cazul aparatelor TV cu clasele de eficiență energetică A++, A+, A, B, C, D, E, introduse pe piață începând cu 1 ianuarie 2017, etichetele trebuie să fie conforme cu punctul 3 din anexa V sau, atunci când furnizorii consideră că este oportun, cu punctul 4 din anexa menționată;

                        (d)

                        [î]n cazul aparatelor TV cu clasele de eficiență energetică A+++, A++, A+, A, B, C, D, introduse pe piață începând cu 1 ianuarie 2020, etichetele trebuie să fie conforme cu punctul 4 din anexa V.”

               15

               Articolul 4 din același regulament, intitulat „Responsabilitățile distribuitorilor”, prevede:
               „Distribuitorii se asigură că:

                        (a)

                        la punctul de vânzare, fiecare aparat TV poartă, pe partea anterioară, eticheta pusă la dispoziție de furnizori în conformitate cu articolul 3 alineatul (1), astfel încât aceasta să fie vizibilă în mod clar;

                  [...]”

               16

               Articolul 9 din regulamentul delegat, intitulat „Intrare în vigoare”, prevede:
               „Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
               Se aplică de la 30 noiembrie 2011. [...]
               Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.”

         Dreptul german

               17

               Articolul 3 alineatul 1 din Legea privind concurența neloială (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb), în versiunea aplicabilă litigiului principal (BGBl. 2010 I, p. 254, denumită în continuare „UWG”), prevede:
               „Sunt nelegale practicile comerciale neloiale care pot afecta semnificativ interesele concurenților, ale consumatorilor sau ale altor operatori de pe piață.”

               18

               Articolul 4 din UWG prevede:
               „Exemple de practici comerciale neloiale
               Constituie în special acte de concurență neloială
               [...]
               11.   actele care contravin unei dispoziții legale care privește reglementarea comportamentului pe piață în interesul operatorilor.”

               19

               Articolul 5a alineatele 2 și 4 din UWG are următorul cuprins:
               „2   Constituie un act de concurență neloială actul de a influența libertatea de alegere a consumatorilor în sensul articolului 3 alineatul 2 prin privarea acestora de informații care, ținând seama de toate împrejurările, inclusiv limitările mijloacelor de comunicare, sunt esențiale în cazul concret respectiv.
               [...]
               4   Informații esențiale în sensul alineatului 2 sunt și informațiile de care nu trebuie să fie privați consumatorii în temeiul regulamentelor comunitare sau al legislației naționale de transpunere a directivelor comunitare privind comunicarea comercială, inclusiv publicitatea și comercializarea.”

               20

               Articolul 8 alineatul 1 prima teză din UWG are următorul cuprins:
               „Împotriva oricărei persoane care săvârșește un act comercial ilicit în sensul articolelor 3 și 7 poate fi introdusă o acțiune în eliminarea stării de fapt ilicite sau, în cazul riscului de repetare, o acțiune în încetare.”

         Situația de fapt din cauza principală și întrebarea preliminară

               21

               La 20 ianuarie 2012, S+K a pus în vânzare, în vitrina sa, un aparat TV pe care nu era aplicată eticheta referitoare la consumul energetic prevăzută în anexa V la regulamentul delegat. Aparatul TV fusese livrat de producătorul său, Haier Deutschland GmbH, unui angrosist, ElectronicPartner Handel SE, care, la rândul său, l‑a livrat către S+K la 20 mai 2011. La 20 ianuarie 2012 se fabrica încă acest tip de aparat TV.

               22

               În urma unui avertisment formulat de domnul Rätzke, S+K a introdus o acțiune declaratorie negativă, care, la rândul său, a fost urmată de o acțiune reconvențională a domnului Rätzke prin care acesta urmărea ca respectivei societăți să i se interzică vânzarea aparatelor TV pe care nu era aplicată eticheta prevăzută în anexa V la regulamentul delegat.

               23

               Această acțiune reconvențională se întemeiază pe articolul 3 alineatul 1, pe articolul 4, punctul 11, și pe articolul 8 alineatul 1 din UWG și ridică problema dacă S+K era obligată să eticheteze, conform articolului 4 litera (a) din regulamentul delegat, aparatul TV care îi fusese livrat fără etichetă la 20 mai 2011.

               24

               Landgericht Mühlhausen a respins acțiunea reconvențională menționată pentru motivul că aparatelor TV livrate anterior datei de 30 noiembrie 2011 fără eticheta în cauză și în conformitate cu situația legală în vigoare înainte de această dată nici nu trebuia să li se aplice o astfel de etichetă după 30 noiembrie 2011.

               25

               Sesizată cu apelul introdus împotriva hotărârii instanței menționate, instanța de trimitere ridică problema interpretării articolului 4 litera (a) din regulamentul delegat, care constituie, în opinia sa, o normă de comportament pe piață, în sensul articolului 4 din UWG. În această privință, arată că sintagma „pusă la dispoziție” utilizată la articolul 4 litera (a) din regulamentul delegat ar putea sugera că distribuitorul nu este supus obligației de etichetare a aparatelor TV începând cu 30 noiembrie 2011 decât dacă furnizorul a livrat aceste aparate TV cu o etichetă în conformitate cu obligația care îi revenea începând de la această dată. Cu toate acestea, finalitatea obligației de etichetare, astfel cum este enunțată în considerentul (3) al regulamentului delegat, ar putea, în opinia sa, să pledeze în favoarea unei obligații de etichetare, începând de la 30 noiembrie 2011, a oricărui aparat TV expus de distribuitori, inclusiv a celor livrate anterior acestei date. Domnul Rätzke apreciază că ar fi posibil să se deducă prin coroborare cu articolul 5 litera (d) din Directiva 2010/30 că furnizorii sunt obligați să pună la dispoziție în mod gratuit și fără întârziere etichete în toate cazurile, mai exact și pentru aparatele livrate anterior datei de 30 noiembrie 2011, pentru ca distribuitorii să se poată conforma obligației lor de etichetare începând de la această dată.

               26

               În aceste condiții, Thüringer Oberlandesgericht a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
               „Articolul 4 litera (a) din regulamentul delegat [...] trebuie interpretat în sensul că

                        —

                        (începând cu data de 30 noiembrie 2011) distribuitorul are obligația de etichetare a aparatelor TV numai în cazul în care, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat, acestea au fost deja livrate (după data de 30 noiembrie 2011) de către furnizor cu o etichetă corespunzătoare

                        —

                        sau (începând cu data de 30 noiembrie 2011) distribuitorul are obligația de etichetare și în cazul aparatelor TV care au fost livrate de către furnizor anterior datei de 30 noiembrie 2011 fără etichetele corespunzătoare, astfel încât distribuitorul este obligat să solicite (în timp util, ulterior) etichete pentru astfel de aparate TV?”

         Cu privire la întrebarea preliminară

               27

               Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 4 litera (a) din regulamentul delegat trebuie interpretat în sensul că obligația distribuitorilor de a se asigura că fiecărui aparat TV, la locul de vânzare, i s‑a aplicat o etichetă care furnizează informații privind eficiența energetică a aparatului nu se aplică decât în privința aparatelor TV introduse pe piață începând cu 30 noiembrie 2011.

               28

               În această privință, astfel cum au arătat părțile interesate, trebuie să se efectueze o analiză globală a obligațiilor în materie de etichetare a aparatelor TV, impuse atât distribuitorilor, cât și furnizorilor prin regulamentul delegat, ținând cont de economia acestuia, în special în lumina dispozițiilor Directivei 2010/30.

               29

               Astfel, articolul 4 litera (a) din regulamentul delegat obligă distribuitorii să aplice pe fiecare aparat TV eticheta pusă la dispoziție de furnizori „conform articolului 3 alineatul (1)” din acest regulament.

               30

               Pe de altă parte, articolul 4 din regulamentul delegat, contrar articolului 3 din acesta, nu conține un calendar autonom privind aplicarea sa ratione temporis. Or, în temeiul articolului 6 litera (b) din Directiva 2010/30, obligația de etichetare impusă distribuitorilor nu se referă decât la produsele reglementate de un act delegat, iar articolul 10 alineatul (3) litera (d) din aceeași directivă precizează că acest act delegat determină domeniul de aplicare ratione temporis al răspunderii în privința etichetării. Astfel, acesta prevede că, atunci când elaborează un proiect de act delegat, Comisia „stabilește data (datele) de punere în aplicare, orice măsuri sau perioade eșalonate sau tranzitorii, ținând seama în special de posibilele efecte asupra IMM‑urilor sau asupra unor grupuri de produse specifice fabricate în principal de către IMM‑uri”.

               31

               În consecință, ținând seama de faptul că articolul 4 din regulamentul delegat nu conține un calendar autonom, ci face trimitere la articolul 3 alineatul (1) din acest regulament, care reglementează responsabilitățile furnizorilor, domeniul de aplicare ratione temporis al articolului 4 din regulamentul delegat corespunde celui al articolului 3 din acesta. Astfel, obligația unui distribuitor de a aplica etichete este accesorie obligației furnizorului de a pune la dispoziție etichetele corespunzătoare.

               32

               În această privință, trebuie amintit că articolul 3 alineatul (3) din regulamentul delegat, în conformitate cu domeniul de aplicare ratione temporis al regulamentului menționat, care, în temeiul articolului 9 din acesta, se aplică de la 30 noiembrie 2011, nu cuprinde nicio cerință pentru aparatele TV introduse pe piață anterior acestei date. Astfel, această dispoziție reglementează în mod precis cerințele aplicabile „aparatelor TV introduse pe piață începând cu 30 noiembrie 2011”, iar ulterior progresiv, începând cu 1 ianuarie 2014, cu 1 ianuarie 2017 și cu 1 ianuarie 2020.

               33

               Rezultă din ceea ce precedă că, astfel cum au arătat părțile interesate, pentru a răspunde la întrebarea preliminară, trebuie să se interpreteze sintagma „introduse pe piață”, utilizată la articolul 3 alineatul (3) litera (a) din regulamentul delegat.

               34

               Potrivit articolului 2 litera (i) din directivă, „introducere pe piață” înseamnă punerea la dispoziție a produsului pentru prima dată pe piața Uniunii în vederea distribuției sau utilizării sale în cadrul Uniunii, fie contra cost, fie gratuit și indiferent de modul de vânzare”. În consecință, prima punere la dispoziție pe piață este decisivă, indiferent de modul de distribuție.

               35

               Astfel, obligația de etichetare nu le este impusă distribuitorilor decât în ceea ce privește aparatele TV puse la dispoziție pe piața Uniunii începând cu 30 noiembrie 2011, mai exact transmise de producător lanțului de vânzare începând cu această dată.

               36

               O astfel de abordare, care are la bază luarea în considerare a economiei articolului 4 litera (a) din regulamentul delegat, nu este repusă în discuție printr‑o interpretare teleologică a dispoziției menționate.

               37

               Cu siguranță, astfel cum a arătat instanța de trimitere, impunerea obligației de etichetare a aparatelor TV care au fost livrate anterior datei de 30 noiembrie 2011 ar putea încuraja utilizatorii finali să cumpere modele economice din punctul de vedere al energiei, în conformitate cu obiectivul urmărit de regulamentul delegat în sensul considerentelor (3) și (9) ale acestuia.

               38

               Cu toate acestea, efectul de încurajare sus‑menționat se dovedește limitat în măsura în care punerea la dispoziție a aparatelor TV a avut loc într‑o perioadă relativ scurtă.

               39

               Pe de altă parte, efectul limitat al obligației de etichetare care afectează și aparatele TV livrate anterior datei de 30 noiembrie 2011 ar fi disproporționat față de sarcina administrativă pe care ar determina‑o măsura pentru furnizori și distribuitori. În special, IMM‑urile s‑ar vedea obligate să ceară producătorului etichete energetice pentru toate aparatele TV livrate deja anterior datei de 30 noiembrie 2011. Or, potrivit considerentului (25) al Directivei 2010/30, nu trebuie să fie adoptate măsuri care ar putea impune obligații birocratice și complexe inutile participanților pe piață vizați, în special IMM‑urilor.

               40

               În ceea ce privește articolul 5 litera (d) din Directiva 2010/30, această dispoziție nu poate, contrar celor susținute de domnul Rätzke în fața instanței de trimitere, constitui temeiul unui alt rezultat. Astfel, ea nu reglementează nici împrejurările în care este necesară furnizarea de etichete, nici cadrul temporal al acestei obligații, problemă în privința căreia această directivă, mai exact articolul 10 alineatul (3) litera (d), face trimitere la dispozițiile unui act delegat. Or, actul delegat în cauză a definit în mod clar domeniul de aplicare ratione temporis al obligației de etichetare limitând sfera regulamentului delegat numai la aparatele TV introduse pe piață pentru prima dată începând cu 30 noiembrie 2011.

               41

               Prin urmare, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 4 litera (a) din regulamentul delegat trebuie interpretat în sensul că obligația distribuitorilor de a se asigura că fiecare aparat TV, la punctul de vânzare, are aplicată eticheta pusă la dispoziție de furnizori, conform articolului 3 alineatul (1) din regulamentul menționat, nu se aplică decât în privința aparatelor TV care au fost introduse pe piață, mai exact transmise de producător pentru prima dată în vederea distribuției lor în cadrul lanțului de vânzare, începând cu 30 noiembrie 2011.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               42

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:

                     Articolul 4 litera (a) din Regulamentul delegat (UE) nr. 1062/2010 al Comisiei din 28 septembrie 2010 de completare a Directivei 2010/30/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește etichetarea energetică a aparatelor TV trebuie interpretat în sensul că obligația distribuitorilor de a se asigura că fiecare aparat TV, la punctul de vânzare, are aplicată eticheta pusă la dispoziție de furnizori, conform articolului 3 alineatul (1) din regulamentul menționat, nu se aplică decât în privința aparatelor TV care au fost introduse pe piață, mai exact transmise de producător pentru prima dată în vederea distribuției lor în cadrul lanțului de vânzare, începând cu 30 noiembrie 2011.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: germana.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 27 aprilie 2006. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Federale Germania. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directivă 64/221/CEE, 73/148/CEE și 90/364/CEE - Regulamentul (CEE) nr. 1612/68. # Cauza C-441/02.


Hotărârea Curții din data de 7 aprilie 1965. # Înalta Autoritate a CECO împotriva Umberto Collotti și Curtea de Justiție a Comunităților Europene. # Cauza 70-63 bis.


title: Hotărârea Tribunalului (camera a șaptea) din 16 decembrie 2011. # Bernhard Rintisch împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PROTI SNACK - Mărcile naționale verbale și figurative anterioare PROTIPLUS, PROTI și PROTIPOWER - Prezentare tardivă a documentelor - Putere de apreciere conferită de articolul 74 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Noțiunea «dispoziție contrară» - Norma 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Norma 50 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95. # Cauza T-62/09.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 decembrie 2011 – Rintisch/OAPI – Bariatrix Europe (PROTI SNACK)
      (Cauza T‑62/09)
      „Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PROTI SNACK – Mărcile naționale verbale și figurative anterioare PROTIPLUS, PROTI și PROTIPOWER – Prezentare tardivă a documentelor – Putere de apreciere conferită de articolul 74 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul
         (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] – Noțiunea «dispoziție contrară» – Norma 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 – Norma 50 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95”

      Marcă comunitară – Procedura căii de atac – Cale de atac introdusă împotriva unei decizii a diviziei de opoziție a Oficiului – Examinare de către camera de recurs – Întindere – Fapte și probe care nu au fost prezentate în susținerea opoziției în termenul acordat în acest scop – Luare în considerare – Puterea de apreciere a camerei de recurs [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 74 alin. (2); Regulamentul nr. 2868/95
         al Comisiei, art. 20 alin. (1) și art. 50 alin. (1)] (a se vedea punctele 30-32 și 36-41)

      Obiectul

               Acțiune în anulare formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 decembrie 2008 (cauza R 740/2008‑4),
                  privind o procedură de opoziție între Bernhard Rintisch și Bariatrix Europe Inc. SAS

            Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Îl obligă pe domnul Bernhard Rintisch la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 4 martie 1999. # Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola împotriva Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG și Eduard Bracharz GmbH. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Handelsgericht Wien - Austria. # Regulamentul (CEE) nr. 2081/92. # Cauza C-87/97.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 5 decembrie 1974. # Claudette van Belle împotriva Consiliului Comunităților Europene. # Cauza 176-73.


Hotărârea Curții din data de 16 noiembrie 1977. # SA G.B.-INNO-B.M. împotriva Association des détaillants en tabac (ATAB). # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Hof van Cassatie - Belgia. # Cauza 13-77.


Hotărârea Curții din data de 9 iunie 1964. # M. Th. Nonnenmacher, veuve H.E. Moebs împotriva Bestuur der Sociale Verzekeringsbank. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Centrale Raad van Beroep - Țările de Jos. # Cauza 92-63.


title: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera întâi) din data de 19 iunie 2007. # John Davis și alții împotriva Consiliului Uniunii Europene. # Funcție publică - Funcționari. # Cauza F-54/06.

text:
      HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI FUNCȚIEI PUBLICE
      (Camera întâi)
      19 iunie 2007
      Cauza F‑54/06
      John Davis și alții
      împotriva
      Consiliului Uniunii Europene
      „Funcție publică – Funcționari – Pensii – Coeficienți corectori – Pensionare după intrarea în vigoare a statutului în versiunea sa aplicabilă de la 1 mai 2004 – Aplicarea coeficienților corectori calculați în funcție de costul mediu al vieții în țara de reședință a pensionarilor – Regim tranzitoriu – Eliminarea coeficienților corectori pentru drepturile de pensie dobândite după intrarea în vigoare a statutului în versiunea
         sa aplicabilă de la 1 mai 2004”

      Obiectul: Acțiune formulată în temeiul articolelor 236 CE și 152 EA, prin care domnul Davis și alți trei funcționari ai Consiliului
         solicită anularea deciziilor Consiliului privind stabilirea drepturilor respective de pensie pentru limită de vârstă în măsura
         în care, pe de o parte, drepturilor lor de pensie dobândite după 30 aprilie 2004 nu li se aplică un coeficient corector și,
         pe de altă parte, coeficientul corector aplicat drepturilor de pensie dobândite înainte de 1 mai 2004 este diferit de cel
         care se aplică remunerațiilor funcționarilor Comunităților Europene în activitate în Regatul Unit sau în Danemarca

      Decizia: Respinge acțiunea. Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      Sumarul hotărârii
      1.      Funcționari – Pensii – Coeficient corector – Eliminarea drepturilor de pensie dobândite după intrarea în vigoare a Regulamentului
            nr. 723/2004
      [Statutul funcționarilor, art. 82 alin. (1); anexa XIII, art. 20; Regulamentul nr. 723/2004 al Consiliului]
      2.      Funcționari – Pensii – Coeficient corector – Eliminarea drepturilor de pensie dobândite după intrarea în vigoare a Regulamentului
            nr. 723/2004
      [Statutul funcționarilor, art. 82 alin. (1); anexa XIII, art. 20; Regulamentul nr. 723/2004 al Consiliului]
      3.      Funcționari – Pensii – Coeficient corector – Eliminarea drepturilor de pensie dobândite după intrarea în vigoare a Regulamentului
            nr. 723/2004
      [Statutul funcționarilor, art. 82 alin. (1)]
      4.      Libera circulație a persoanelor – Lucrător – Noțiune – Funcționar comunitar – Includere – Funcționari europeni pensionați
            – Excludere
      (art. 18 CE și 39 CE)
      5.      Cetățenia Uniunii Europene – Dreptul la libera circulație și la libera ședere pe teritoriul statelor membre – Funcționari
            europeni pensionați
      [art. 18 CE; Statutul funcționarilor, art. 82 alin. (1)]
      1.      Principiul egalității de tratament nu este încălcat dacă diferențele de tratament dintre diferite categorii de funcționari
         sunt justificate pe baza unui criteriu obiectiv și rezonabil, iar aceste diferențe sunt proporționale cu scopul urmărit prin
         diferențierea în cauză.

      În ceea ce privește eliminarea coeficienților corectori pentru drepturile de pensie dobândite începând de la 1 mai 2004, operată
         de Regulamentul nr. 723/2004 de modificare a Statutului funcționarilor, precum și a Regimului aplicabil celorlalți agenți,
         diferența de tratament dintre funcționarii pensionați după intrarea în vigoare a reformei statutare și cei pensionați la câteva
         luni după intrarea sa în vigoare, prin faptul că numai aceștia din urmă ar beneficia de un coeficient corector aplicabil tuturor
         drepturilor lor de pensie, respectă principiul egalității de tratament. Această diferență este justificată pe baza unui criteriu
         obiectiv și rezonabil, și anume pensionarea funcționarilor înainte sau după intrarea în vigoare a reformei statutare. În plus,
         în ceea ce privește obiectivele reformei statutare menționate, această diferență de tratament respectă cerința proporționalității,
         întrucât, în ciuda faptului că primii au fost pensionați după data intrării în vigoare a reformei statutare, tuturor drepturilor
         lor dobândite anterior acestei date li se aplică în continuare coeficienți corectori și, în plus, aceiași coeficienți corectori
         precum cei aplicabili funcționarilor pensionați înainte de această dată. Pe de altă parte, aceste constatări sunt susținute
         de faptul că legiuitorul nu a adoptat norme care afectează în mod negativ numai drepturile de pensie dobândite începând de
         la 1 mai 2004, ci de asemenea norme care afectează negativ drepturile de pensie dobândite înainte de această dată, înlocuind
         în mod progresiv, pe o perioadă tranzitorie care s‑a încheiat la 30 aprilie 2008, coeficienții corectori pe capitală cu coeficienții
         corectori pe țară, mai puțin favorabili pensionarilor.

      Cu atât mai mult, diferența de tratament nu poate fi considerată în niciun caz o discriminare arbitrară sau vădit inadecvată
         în raport cu obiectivele reformei statutare. Astfel, numai dacă există asemenea discriminări se poate admite motivul întemeiat
         pe încălcarea principiului egalității de tratament și al nediscriminării atunci când este invocat împotriva unor măsuri adoptate
         în domeniul în care legiuitorul dispune de o putere discreționară, cum este cazul în materia reglementării sistemului de pensii.

      (a se vedea punctele 64, 74 și 75)
      Trimitere la:
      Tribunalul de Primă Instanță: 16 martie 2004, Afari/BCE, T‑11/03, RecFP, p. I‑A‑65 și II-267, punctul 65
      Tribunalul Funcției Publice: 23 ianuarie 2007, Chassagne/Comisia, F‑43/05, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 91
      2.      Într‑un domeniu în care legiuitorul dispune de o putere dicreționară, precum în materia reglementării sistemului de pensii,
         instanța se limitează, în cadrul verificării sale privind respectarea principiului egalității de tratament și al nediscriminării,
         să verifice dacă instituția vizată nu a procedat la o diferențiere arbitrară sau vădit inadecvată.

      Legiuitorul nu a depășit aceste limite eliminând orice coeficient corector pentru drepturile de pensie dobândite începând
         de la 1 mai 2004, eliminare operată prin Regulamentul nr. 723/2004 de modificare a Statutului funcționarilor, precum și a
         Regimului aplicabil celorlalți agenți. Astfel, nu există un principiu superior de drept comunitar „al egalității de tratament
         în termeni de putere de cumpărare” a pensiilor comunitare, ci un principiu general al egalității de tratament și al nediscriminării,
         pe care legiuitorul comunitar este competent să îl pună în aplicare prin modalitatea și prin mijloacele pe care le consideră
         cele mai potrivite. Având în vedere puterea discreționară a legiuitorului în materia reglementării sistemului de pensii, Consiliul
         avea dreptul deplin să adopte un sistem care urmărea punerea în aplicare a principiului egalității de tratament și al nediscriminării
         eliminând coeficienții corectori și asigurându‑se că, dacă au contribuții egale, funcționarii vor primi o pensie nominală
         egală, cum este în general cazul în sistemele de pensii existente în alte organizații internaționale. În acest scop, Consiliul
         considera în mod temeinic că integrarea europeană făcea din ce în ce mai puțin necesară existența coeficienților corectori,
         iar pensionarii alegeau din ce în ce mai frecvent să își stabilească domiciliul în țara în care fuseseră repartizați sau într‑un
         alt stat membru decât cel de origine; Consiliul putea de altfel să țină cont de dezideratul de a evita atât fraudele, cât
         și procedurile de verificare costisitoare și dificile de la locul în care pensionarii își au în mod efectiv reședința.

      În plus, legiuitorul este liber să modifice statutul adoptând dispoziții mai favorabile pentru funcționarii vizați decât cele
         aplicabile anterior, iar această libertate nu poate fi afectată de orice persoană care invocă principiul egalității „în termeni
         de putere de cumpărare”. Cu toate acestea, atunci când există drepturi dobândite de funcționari, legiuitorul este obligat
         să stabilească o perioadă tranzitorie cu o durată suficientă care urmărește să evite, în cadrul sistemului de pensii, o modificare
         neașteptată a modalităților de lichidare a drepturilor de pensie. În această privință, presupunând că protecția menționată
         cuprinde și funcționarii pensionați după intrarea în vigoare a reformei statutare, această protecție nu ar putea să se aplice
         decât drepturilor dobândite de funcționarii menționați înainte de această reformă.

      (a se vedea punctele 65, 78 și 80-82)
      Trimitere la:
      Tribunalul de Primă Instanță: 30 septembrie 1998, Losch/Curtea de Justiție, T‑13/97, RecFP, p. I‑A‑543 și II-1633, punctele
         113, 121 și 122, 30 septembrie 1998, Busacca și alții/Curtea de Conturi, T‑164/97, RecFP, p. I‑A‑565 și II-1699, punctele
         49, 58 și 59, 6 iulie 1999, Séché/Comisia, T‑112/96 și T‑115/96, RecFP, p. I‑A‑115 și II-623, punctele 127 și 132, 8 ianuarie
         2003, Hirsch și alții/BCE, T‑94/01, T‑152/01 și T‑286/01, RecFP, p. I‑A‑1 și II-27, punctul 51, 26 februarie 2003, Drouvis/Comisia,
         T‑184/00, RecFP, p. I‑A‑51 și II-297, punctul 57, confirmată de Curte, 29 aprilie 2004, Drouvis/Comisia, C‑187/03 P, 29 noiembrie
         2006, Campoli/Comisia, T‑135/05, RecFP, p. I‑A‑2-297 și II‑A-2-1527, punctele 71, 72, 78, 79, 85, 87, 97, 100 și 105

      Tribunalul Funcției Publice: 23 ianuarie 2007, Chassagne/Comisia, F‑43/05, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 62
      3.      Eliminarea coeficienților corectori pentru drepturile de pensie dobândite începând de la 1 mai 2004, operată prin Regulamentul
         nr. 723/2004 de modificare a Statutului funcționarilor, precum și al Regimului aplicabil celorlalți agenți nu încalcă, în
         privința pensionarilor care își au reședința într‑un alt stat membru cu un cost al vieții mai ridicat, principiul egalității
         de tratament și al nediscriminării în raport cu o persoană care își are reședința într‑un stat membru cu un cost al vieții
         mai scăzut. O astfel de concluzie este valabilă și în ceea ce privește comparația dintre pensionarii care nu își au reședința
         în Belgia și cei care își au reședința în acest stat.

      Astfel, pe de o parte, deși eliminarea amintită a coeficienților corectori are ca efect crearea unor diferențe în privința
         puterii de cumpărare dintre pensionari, în funcție de faptul dacă aceștia din urmă se stabilesc în țări cu un cost al vieții
         mai ridicat sau mai scăzut, astfel de diferențe se întemeiază pe un criteriu obiectiv și rezonabil, și anume cuantumul egal
         al contribuțiilor plătite de funcționari pe parcursul carierei lor, și, pe de altă parte, cel puțin în primii ani de aplicare
         a noului sistem de pensii, aceste diferențe sunt proporționale cu obiectivele reformei statutare. Pe parcursul acestor ani,
         funcționarii pensionați după intrarea în vigoare a reformei statutare vor fi dobândit, astfel, marea majoritate a drepturilor
         lor de pensie și vor beneficia în consecință de coeficienți destul de apropiați în ansamblu de cei de care ar fi beneficiat
         dacă reforma statutară ar fi păstrat sistemul de coeficienți corectori. Numai dacă, contrar previziunilor Consiliului, diferențele
         privind costul vieții dintre statele membre s‑ar menține în viitor, diferența de tratament dintre pensionarii care se stabilesc
         în locuri în care costul vieții este ridicat și cei care se stabilesc în locuri în care acest cost este mai redus ar putea,
         ținând cont de lipsa coeficienților corectori asupra unei părți importante din drepturile de pensie și cu condiția ca Consiliul
         să nu adopte măsuri corectoare, să se dovedească disproporționată în raport cu obiectivele reformei statutare.

      De asemenea, pe baza acelorași considerații și ținând cont de puterea discreționară a legiuitorului în materia reglementării
         sistemului de pensii, consecințele eliminării coeficienților corectori nu pot constitui discriminări arbitrare sau vădit inadecvate
         în raport cu obiectivele reformei statutare.

      (a se vedea punctele 84-87)
      4.      Funcționarul comunitar are calitatea de lucrător migrant și, în calitate de resortisant comunitar care lucrează într‑un alt
         stat membru decât statul de origine, nu pierde calitatea de lucrător în sensul articolului 39 alineatul (1) CE, întrucât ocupă
         un post în cadrul unei organizații internaționale, chiar dacă condițiile intrării și șederii sale în țara în care este angajat
         sunt reglementate în mod special de o convenție internațională. În schimb, pensionarii comunitari nu pot să se prevaleze de
         principiul liberei circulații și de cel al libertății de stabilire care urmăresc în principal exercitarea unei activități
         economice, ci numai de articolul 18 CE, care garantează resortisanților comunitari dreptul la libera circulație și la libera
         ședere pe teritoriul statelor membre.

      (a se vedea punctele 96-98)
      Trimitere la:
      Curte: 15 martie 1989, Echternach și Moritz, 389/87 și 390/87, Rec., p. 723, punctul 11, 16 decembrie 2004, My, C‑293/03,
         Rec., p. I‑12013, punctul 37, 16 februarie 2006, Öberg, C‑185/04, Rec., p. I‑1453, punctul 12

      5.      Articolul 18 CE garantează resortisanților comunitari dreptul la libera circulație și la libera ședere pe teritoriul statelor
         membre, drept care rezultă direct din statutul de cetățean al Uniunii Europene, conferit prin articolul 17 CE, care are vocația
         de a fi statutul fundamental al resortisanților statelor membre. Sub rezerva limitărilor și a condițiilor prevăzute în tratat
         și în dreptul derivat, articolul 18 CE poate, în sine, să confere cetățenilor Uniunii Europene drepturi pe care le pot invoca
         în justiție. Această dispoziție ar putea astfel, în lipsa unei norme speciale prevăzute în acest sens, să reprezinte temeiul
         unui drept, pentru funcționarii comunitari pensionari, să se stabilească într‑un stat membru liber ales.

      Nu numai măsurile care prevăd prohibiții și restricții directe, ci de asemenea cele care descurajează persoanele interesate
         să se stabilească într‑un alt stat membru ar aduce atingere dreptului la libera circulație. Cu toate acestea, nu se poate
         deduce din articolul 18 CE o obligație pozitivă în sarcina legiuitorului comunitar pentru ca aceasta din urmă să acorde titularilor
         de pensii comunitare un supliment financiar sub formă de coeficienți corectori pentru a compensa costul vieții mai ridicat
         constatat într‑un stat membru în care pensionarul ar dori să se stabilească; astfel, în măsura în care nu s‑ar pune problema
         inegalității de tratament în raport cu alți pensionari comunitari care au ales să se stabilească în același stat membru, dezavantajele
         pe care stabilirea în acest stat membru le presupune, care ar rezulta din situațiile generale și obiective de natură să afecteze
         orice pensionar, chiar orice altă persoană care se stabilește în același stat, reprezintă consecința tuturor avantajelor și
         inconvenientelor acestei alegeri și nu pot fi considerate în niciun caz obstacole implicite în calea liberei circulații.

      (a se vedea punctele 98-100)
      Trimitere la:
      Curte: 1 februarie 1996, Perfili, C‑177/94, Rec., p. I‑161, punctele 17-19, 17 septembrie 2002, Baumbast și R, C‑413/99, Rec.,
         p. I‑7091, punctele 82, 84 și 86, 2 octombrie 2003, Garcia Avello, C‑148/02, Rec., p. I‑11613, punctele 21-24, 12 iulie 2005,
         Schempp, C‑403/03, Rec., p. I‑6421, punctele 45-47, 16 februarie 2006, Rockler, C‑137/04, Rec., p. I‑1441, punctele 17-19,
         26 octombrie 2006, Tas‑Hagen și Tas, C‑192/05, Rec., p. I‑10451, 9 noiembrie 2006, Turpeinen, C‑520/04, Rec., p. I‑10685,
         punctul 13, 11 ianuarie 2007, ITC, C‑208/05, Rep., p. I‑181, punctele 31 și 33, 30 ianuarie 2007, Comisia/Danemarca, C‑150/04,
         Rep., p. I‑1163, punctele 41-45


title: Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 22 ianuarie 2009. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Portugheze. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Plata cu întârziere a resurselor proprii - Dobânzi de întârziere datorate - Reguli de contabilizare - Regim ATA. # Cauza C-150/07.

text:
      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 ianuarie 2009 — Comisia/Portugalia
      (Cauza C‑150/07)
      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Plata cu întârziere a resurselor proprii — Dobânzi de întârziere datorate — Reguli de contabilizare — Regim ATA”
      1.                     Resurse proprii ale Comunităților Europene — Constatarea și punerea la dispoziție de către statele membre [Regulamentul nr. 1552/89
            al Consiliului, art. 2, art. 6 alin. (2) și art. 10] (a se vedea punctele 61-64)
      2.                     Acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor — Proba neîndeplinirii obligațiilor — Sarcina probei ce revine Comisiei
            (art. 226 CE) (a se vedea punctele 65, 66 și 68)
      Obiectul

               Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 2, a articolului 6 alineatul (2), a articolelor
                  9, 10 și 11 din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de punere în aplicare a Deciziei 88/376/CEE,
                  Euratom privind resursele proprii ale Comunităților (JO L 155, p. 1) — Refuzul de a plăti dobânzi de întârziere în cazul plății
                  tardive a resurselor proprii în cadrul regimului ATA — Reguli de contabilizare

            Dispozitivul

                  1)

                  	Prin refuzul de a plăti Comisiei Europene dobânzi de întârziere datorate în cazul plății tardive a resurselor proprii în cadrul
                     regimului ATA, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2, al articolului
                     6 alineatul (2), al articolelor 9, 10 și 11 din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de
                     punere în aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind resursele proprii ale Comunităților.

                  2)

                  	Respinge acțiunea pentru restul motivelor.

                  3)

                  	Republica Portugheză suportă, în afara propriilor cheltuieli de judecată, trei pătrimi din cheltuielile de judecată ale Comisiei
                     Comunităților Europene.

                  4)

                  	Comisia Comunităților Europene suportă restul propriilor cheltuieli de judecată.


Hotărârea Tribunalului (camera a doua) din 12 martie 2014. # Tubes Radiatori Srl împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Cauza T-315/12.