title: Cauza T-285/15: Acțiune introdusă la 29 mai 2015 – Syria Steel și Al Buroj Trading/Consiliul

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/56

         Acțiune introdusă la 29 mai 2015 – Syria Steel și Al Buroj Trading/Consiliul
   (Cauza T-285/15)
   (2015/C 302/72)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Syria Steel SA (Homs, Siria) și Al Buroj Trading (Damasc, Siria) (reprezentanți: V. Davies, solicitor, și T. Eicke, QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 147, p. 14), cu modificările ulterioare, și/sau a Deciziei de punere în aplicare (PESC) 2015/383 a Consiliului din 6 martie 2015 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 64, p. 41), în măsura în care se aplică reclamantelor;

               —

               anularea Regulamentului (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 (JO L 16, p. 1), cu modificările ulterioare, și/sau a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/375 al Consiliului din 6 martie 2015 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 64, p. 10), în măsura în care se aplică reclamantelor;

               —

               obligarea Uniunii Europene să dispună despăgubirea reclamantelor;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe inexistența unui temei juridic pentru măsurile restrictive adoptate împotriva reclamantelor și/sau pe o eroare vădită de apreciere, în contextul lipsei vreunei legături logice între reclamante și persoanele sau entitățile avute în vedere de măsurile restrictive adoptate de Uniune, și anume cele care beneficiază de regimul sirian sau îl susțin.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că deciziile și regulamentele atacate ale Consiliului echivalează cu încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantelor, astfel cum sunt protejate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și/sau de Convenția europeană a drepturilor omului, inclusiv dreptul reclamantelor la o bună administrare, dreptul lor la apărare, obligația de motivare și prezumția de nevinovăție, dreptul la o cale de atac efectivă și la un proces echitabil, libertatea de a desfășura o activitate comercială și dreptul de proprietate.


title: Cauza C-497/11 P: Recurs introdus la 27 septembrie 2011 de Republica Elenă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauza T-81/09, Republica Elenă/Comisia Europeană

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/12

         Recurs introdus la 27 septembrie 2011 de Republica Elenă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauza T-81/09, Republica Elenă/Comisia Europeană
   (Cauza C-497/11 P)
   2011/C 340/21
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Republica Elenă (reprezentanți: P. Mylonopoulos, K. Boskovits și Gr. Michailopoulos)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate la 13 iulie 2011 în cauza T-81/09, în măsura în care prin aceasta s-a respins acțiunea formulată de Republica Elenă;

               —

               admiterea acțiunii formulate de Republica Elenă în cauza T-81/09;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

                     Primul motiv
                  : interpretarea și aplicarea eronată a articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 și a articolului 12 din Regulamentul nr. 2064/97, precum și a articolelor 54 și 57 din Regulamentul nr. 1605/02, în ceea ce privește întinderea competențelor de control conferite de Comisie unor societăți private.

               2.

                     Al doilea motiv
                  : aplicarea eronată a principiului general al proporționalității și lipsa motivării în ceea ce privește proiectul intitulat „Axa rutieră Nord din Creta”, în măsura în care Comisia a impus o rectificare de 25 % pentru acest proiect întemeindu-se numai pe un control anterior efectuat de autoritățile elene pe un tronson al proiectului respectiv.

               3.

                     Al treilea motiv
                  : interpretarea și aplicarea eronată a articolului 2 din Regulamentul nr. 2064/97 în ceea ce privește proiectul „Kakia Scala”, în măsura în care Tribunalul a concluzionat că este suficientă pista de audit pe baza unor elemente calitative.

               4.

                     Al patrulea motiv
                  : interpretarea și aplicarea eronată a principiului egalității de tratament al ofertanților, precum și a articolului 22 alineatul (1) din Directiva 93/37 în ceea ce privește proiectele „Nodul rutier Varympompi — Bogiati și Afidnes — Nodul rutier Markopoulou — Secțiunea 1” și „Aerino — M. Monastiri”, „M. Monastiri — Începutul centurii orașului Larissa” și „Centura orașului Larissa”, în măsura în care condițiile și modalitățile stabilite în cadrul procedurii restrânse erau cunoscute de toate persoanele interesate și serveau economiei proiectului.

               5.

                     Al cincilea motiv
                  : neexaminarea unui argument esențial al Republicii Elene privind condițiile procedurii de atribuire a unui contract referitoare la proiectele „Aerino — M. Monastiri”, „M. Monastiri — Începutul centurii orașului Larissa” și „Centura orașului Larissa”, cu încălcarea dreptului la apărare și a dreptului de a fi ascultat.


title: Cauza C-153/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Ţările de Jos) la 3 aprilie 2014 – Minister van Buitenlandse Zaken, celelalte părți: K și A

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Ţările de Jos) la 3 aprilie 2014 – Minister van Buitenlandse Zaken, celelalte părți: K și A
   (Cauza C-153/14)
   2014/C 194/17
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Minister van Buitenlandse Zaken

      Celelalte părți: K, A

      Întrebările preliminare

               1)

                           a.

                           Termenul „măsuri de integrare” – prevăzut la articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/86/CE […] din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (JO L 251, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 8, p. 70, rectificare în JO 2012, L 71, [p. 55]) – poate fi interpretat în sensul că autoritățile competente din statele membre pot solicita unui membru al familiei susținătorului reîntregirii familiei să facă dovada că dispune de o cunoaștere a limbii oficiale a acestui stat membru la un nivel corespunzător nivelului A1 din Cadrul european comun de referință pentru limbi, precum și de cunoștințe de bază cu privire la societatea acestui stat membru, înainte ca aceste autorități să acorde acestui membru de familie dreptul de intrare și de ședere?

                           b.

                           Prezintă relevanță pentru răspunsul la această întrebare, inclusiv din punctul de vedere al criteriului proporționalității, după cum este descris în Cartea verde a Comisiei Europene din 15 noiembrie 2011 (1) privind dreptul la reîntregirea familiei [pentru resortisanții țărilor terțe cu reședința în Uniunea Europeană], faptul că, în temeiul reglementării naționale, care cuprinde obligația prevăzută la punctul 1.a, în măsura în care un membru de familie nu a făcut dovada că din cauza unui handicap psihic sau fizic se află în incapacitate îndelungată de a susține examenul de integrare, cererea privind dreptul de intrare și de ședere este respinsă doar în condițiile concurenței unor împrejurări personale deosebite, care justifică prezumția că membrul familiei se află în incapacitatea îndelungată de a îndeplini condițiile de integrare?

               2)

               Având în vedere criteriul proporționalității, astfel cum este descris în Cartea verde menționată, scopul Directivei 2003/86/CE și, în special, articolul 7 alineatul (2) din aceasta, se opune faptului că pentru examenul privind verificarea condițiilor de integrare de către membrul familiei se va achita la fiecare susținere o taxă în cuantum de 350 de euro, iar pachetul pentru pregătirea examenului are un cost unic de 110 de euro?

      (1)  COM(2011)735 final.


title: Cauza C-322/08: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 14 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei ( Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/83/CE — Netranspunere în termenul prevăzut )

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/16

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 14 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-322/08) (1)

   („Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/83/CE - Netranspunere în termenul prevăzut”)
   2009/C 153/30
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și J. Enegren, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei (reprezentant: S. Johannesson, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO L 304, p. 12, Ediție specială 19/vol. 07, p. 52)

      Dispozitivul

               1)

               Întrucât nu a adoptat, în termenul prevăzut, toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008.


title: Cauza T-399/07: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2007 — Basell Polyolefine/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/43

         Acțiune introdusă la 31 octombrie 2007 — Basell Polyolefine/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-399/07)
   (2007/C 315/81)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Basell Polyolefine GmbH (Wesseling, Germania) (reprezentanți: D. Seeliger, E. Wagner și I. Liebach, Rechtsanwälte)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 23 august 2007;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei Comisiei din 23 august 2007 în măsura în care este refuzat și accesul parțial la documente, și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă decizia Comisiei din 23 august 2007 de respingere a cererii de acces la anumite documente ale Comisiei referitoare la decizia din cauza COMP/E-2/37.857 — Peroxizi organici.
   În primul rând, reclamanta invocă încălcarea articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1). În opinia reclamantei, calitatea sa de persoană juridică cu sediul într-un stat membru îi dă dreptul de acces la documentele Comisiei iar acest drept poate fi invocat, în temeiul articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001, în ceea ce privește documentele obținute în cadrul unei proceduri referitoare la înțelegeri.
   În continuare, reclamanta invocă încălcarea articolului 4 alineatul (2) prima și a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001, întrucât accesul la documente nu ar aduce atingere unor interese comerciale demne de protecție iar, în prezent, nu este în derulare nicio investigație privind înțelegerea în cauză. În plus, reclamanta susține că un interes public superior justifică divulgarea conținutului documentelor solicitate.
   Mai mult, refuzul accesului la documentele solicitate încalcă articolul 255 alineatul (1) CE. Decizia încalcă și articolul 6 alineatul (2) UE coroborat cu articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale ale UE.
   Reclamanta invocă în continuare încălcarea articolului 4 alineatul (6) coroborat cu articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât are cel puțin dreptul de acces parțial la documentele solicitate. În sfârșit, aceste prevederi sunt încălcate și ca urmare a faptului că pârâta nu și-a respectat obligația de a examina în concret și în mod individual fiecare document.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43).


title: Cauza T-186/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 29 august 2007 — SELEX Sistemi Integrati/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în despăgubiri — Răspundere extracontractuală — Concurență — Decizia Comisiei de respingere a unei plângeri în temeiul articolului 82 CE — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată — Realitatea prejudiciului )

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/34

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 29 august 2007 — SELEX Sistemi Integrati/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-186/05) (1)

   („Acțiune în despăgubiri - Răspundere extracontractuală - Concurență - Decizia Comisiei de respingere a unei plângeri în temeiul articolului 82 CE - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată - Realitatea prejudiciului’)
   (2007/C 247/56)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: SELEX Sistemi Integrati SpA, anterior Alenia Marconi Systems SpA (Roma, Italia) (reprezentant: F. Sciaudone, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Bouquet, L. Visaggio și F. Amato, agenți)
   Obiectul
   Cerere de reparare a prejudiciului pretins a fi fost suferit de reclamantă ca urmare a deciziei Comisiei din 12 februarie 2004 de respingere a plângerii reclamantei cu privire la o pretinsă încălcare de către Eurocontrol a prevederilor Tratatului CE în materia concurenței.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată.

               2)

               SELEX Sistemi Integrati SpA suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 217, 3.9.2005.


title: Cauza T-411/09: Ordonanța Tribunalului din 12 ianuarie 2011 — Terezakis/Comisia [ „Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Refuz parțial al accesului — Înlocuirea actului atacat pe parcursul judecății — Refuz de a modifica concluziile — Nepronunțare asupra fondului” ]

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/26

         Ordonanța Tribunalului din 12 ianuarie 2011 — Terezakis/Comisia
   (Cauza T-411/09) (1)

   (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Refuz parțial al accesului - Înlocuirea actului atacat pe parcursul judecății - Refuz de a modifica concluziile - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 63/51
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Ioannis Terezakis (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial B. Lombart, ulterior P. Synoikis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn și C. ten Dam, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 3 august 2009 prin care se refuza accesul reclamantului la anumite părți, precum și la anexele la anumite scrisori transmise între Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) și Ministerul Economiei și Finanțelor elen în legătură cu posibile nereguli fiscale privind construirea aeroportului din Atena, la Spata, în Grecia

      Dispozitivul

               1.

               Nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.


title: Cauza T-220/07: Acțiune introdusă la 18 iunie 2007 — Transports Schiocchet — Excursions/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/40

         Acțiune introdusă la 18 iunie 2007 — Transports Schiocchet — Excursions/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-220/07)
   (2007/C 199/76)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Transports Schiocchet — Excursions (Beuvillers, Franța) (reprezentant: D. Schönberger, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               declararea angajării răspunderii extracontractuale a Comisiei pentru încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantei, sub incidența Regulamentului (CEE) nr. 517/72 al Consiliului din 20 martie 1972;

               —

               declararea angajării răspunderii extracontractuale a Comisiei pentru încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantei de la intrarea în vigoare a Regulamentului (CEE) nr. 684/92 al Consiliului din 16 martie 1992;

               —

               obligarea Comisiei, în temeiul motivelor enunțate anterior, la plata către reclamantă a sumei de 50 723 808,39 euro, sau a oricărei alte sume, chiar mai mare, într-un cuantum ce urmează a fi stabilit printr-o expertiză, cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul suferit, majorată cu dobânzi moratorii la această sumă de la data hotărârii ce urmează a fi pronunțată și până la data plății efective, cu o rată anuală de 8 %;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               recunoașterea în favoarea reclamantei a oricăror altor drepturi și mijloace procesuale și de apărare.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamanta introduce o acțiune în răspundere extracontractuală prin care urmărește repararea prejudiciului ce se pretinde a fi fost suferit de aceasta ca urmare a adoptării de către Comisie a Deciziei 89/524/CEE din 7 septembrie 1989 privind un diferend între Luxemburg și Franța referitor la crearea unui serviciu regulat specializat de transport de călători între aceste două state (1), care a făcut obiectul unei acțiuni în anulare introdusă de reclamantă și respinsă prin hotărârea Curții din 16 aprilie 1991 pronunțată în cauza C-354/89, Schiocchet/Comisia (2), precum și ca urmare a adoptării Regulamentului (CEE) nr. 684/92 al Consiliului din 16 martie 1992 privind normele comune pentru transportul internațional de călători cu autocarul și autobuzul (3).
   În acțiunea sa, reclamanta pretinde că prin adoptarea actelor în cauză, instituțiile comunitare i-ar fi încălcat drepturile fundamentale prin faptul că ar fi regularizat o situație ilicită în care se găseau concurenții săi de pe piața transportului cu autocare între Luxemburg și Franța care își exercitau activitățile fără o autorizație prealabilă.

      (1)  JO L 272, p. 18.

      (2)  Rec., 1991, p. I-01775.

      (3)  JO L 74, p. 1, Ediţie specială, 06/vol. 2, p. 34.


title: Cauza C-50/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italia) la 3 februarie 2014 — CASTA și alții/A.S.L. di Ciriè, Chivasso e Ivrea (ASL T04) și Regione Piemonte

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italia) la 3 februarie 2014 — CASTA și alții/A.S.L. di Ciriè, Chivasso e Ivrea (ASL T04) și Regione Piemonte
   (Cauza C-50/14)
   2014/C 93/33
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Consorzio Artigiano Servizio Taxi e Autonoleggio (CASTA), Galati Lucimorto Roberto — Autonoleggio Galati, Seren Bernardone Guido — Autonoleggio Seren Guido

      Pârâte: Azienda Sanitaria Locale di Ciriè, Chivasso e Ivrea (ASL T04), Regione Piemonte

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul Uniunii în materie de contracte de achiziții publice — în speță, întrucât este vorba despre contracte excluse, principiile generale ale liberei concurențe, nediscriminării, transparenței și proporționalității — se opune unei legislații naționale care permite atribuirea directă a serviciului de transport sanitar asociațiilor de voluntariat a căror organizare se întemeiază în principal pe prestații de muncă neremunerate și în schimbul unei rambursări veritabile a cheltuielilor?

               2.

               Dacă se consideră că acest tip de atribuire este compatibil cu dreptul comunitar, este necesară o comparație prealabilă a ofertelor prezentate de mai mulți operatori omogeni (eventual inclusiv operatori din alte state membre) și care au dreptul la atribuirea directă, pentru a limita riscul unor costuri inutile sau nerezonabile, și, prin urmare, în acest sens trebuie interpretată legislația națională care permite atribuirea directă?

               3.

               Dacă se consideră că acest tip de atribuire este compatibil cu dreptul comunitar, asociațiile de voluntariat care au dreptul la atribuiri directe trebuie supuse unor limite procentuale precise în ceea ce privește accesul paralel pe piață și, prin urmare, în acest sens trebuie interpretată dispoziția națională care prevede că activitățile comerciale ale asociațiilor respective trebuie să aibă caracter marginal?


title: Cauza C-459/16 P: Recurs introdus la 12 august 2016 de Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și T-438/12-T-441/12, Moreda-Riviere Trefilerias și alții/Comisia

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/17

         Recurs introdus la 12 august 2016 de Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și T-438/12-T-441/12, Moreda-Riviere Trefilerias și alții/Comisia
   (Cauza C-459/16 P)
   (2016/C 392/21)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L. (reprezentanți: F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și, în special, în cauza T-428/10, Trenzas y Cables de Acero PSC/Comisia Europeană;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente atât prezentei proceduri, cât şi procedurii aflate pe rolul Tribunalului

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept întrucât a aplicat un criteriu juridic incorect atunci când a statuat că Tycsa PSC forma o entitate economică cu MRT, pentru motivul că Trenzas y Cables, întreprinderea care controla integral Tycsa PSC, dispăruse şi că MRT nu era succesoarea Trenzas y Cables.

               2.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept în aplicarea criteriului juridic adecvat şi hotărârea sa este afectată de nemotivare, în măsura în care nu explică motivele pentru care declaraţiile pe propria răspundere ale directorilor generali ai Tycsa PSC nu sunt fundamentate, ca indiciu relevant din punct de vedere juridic, cu privire la existenţa unei entităţi economice unice.

               3.

               Tribunalul califică în mod eronat faptele, şi anume impresiile concurenţilor, apreciind că aceste impresii reprezintă un indiciu suplimentar, aşadar relevant din punct de vedere juridic, pentru a demonstra existenţa unei entităţi economice constituite din Tycsa PSC, GSW şi celelalte întreprinderi în care aceasta din urmă deţine o participaţie.

               4.

               Tribunalul califică în mod eronat faptele, şi anume suprapunerile de personal între Tycsa PSC, GSW şi întreprinderile în care aceasta din urmă deţine o participaţie, considerând că aceste suprapuneri constituie un indiciu suplimentar, aşadar relevant din punct de vedere juridic, pentru a demonstra că aceste întreprinderi formează o entitate economică.

               5.

               Tribunalul califică în mod eronat faptele, şi anume reuniunea care a avut loc între Trenzas y Cables şi un concurent, considerând această reuniune ca un indiciu suplimentar pentru a demonstra că Tycsa PSC face parte dintr-o entitate economică a cărei societate-mamă este GSW.

               6.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă și, în orice caz, a adus atingere obligaţiilor sale în materie de control jurisdicțional respingând argumentul recurentei potrivit căruia aceasta nu face parte dintr-o entitate economică formată din Trenzas y Cables şi GSW, fără să examineze măcar elementele de probă prezentate pentru a răsturna prezumția exercitării unei influențe decisive.

               7.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept constând în încălcarea dreptului la apărare atunci când consideră că, în măsura în care Comisia şi-a întemeiat aprecierea cu privire la capacitatea contributivă a recurentei pe elemente prezentate și cunoscute de aceasta din urmă, Comisia a respectat dreptul recurentei de a fi ascultată.

               8.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă și, în orice caz, nu şi-a exercitat competenţele în materie de control jurisdicțional corespunzător cerinţelor legale. Tribunalul a săvârșit o eroare de drept care constă în încălcarea obligației de motivare şi, în sfârşit acesta a săvârșit o eroare de drept care rezultă din denaturarea faptelor și a elementelor de probă referitoare la posibilitatea recurentei de a obține o finanțare externă.

               9.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă și, în orice caz, a adus atingere obligației sale de efectua un control de fond, atunci când a considerat că recurenta nu îi furnizase Comisiei informațiile necesare pentru a aprecia importanța patrimoniului acționarilor săi. În plus, hotărârea Tribunalului ar fi afectată de nemotivare în măsura în care nu arată de ce rapoartele Deloitte invocate de Tycsa PSC nu prezintă valoare probatorie.


title: Cauza C-273/04: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 23 octombrie 2007 — Republica Polonă/Consiliul Uniunii Europene (Acțiune în anulare — Decizia 2004/281/CE a Consiliului — Politica agricolă comună — Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană — Adaptare — Încălcarea principiului nediscriminării)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 23 octombrie 2007 — Republica Polonă/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-273/04) (1)

   (Acțiune în anulare - Decizia 2004/281/CE a Consiliului - Politica agricolă comună - Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană - Adaptare - Încălcarea principiului nediscriminării)
   (2007/C 315/03)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentanți: T. Nowakowski, E. Ośniecka-Tamecka, M. Szpunar, B. Majczyna, K. Rokicka și I. Niemirka, agenți)

      Intervenientă în interesul reclamantei: Republica Letonia (reprezentanți: A. Zikmane și E. Balode-Buraka, agenți), Republica Lituania (reprezentant: D. Kriaučiūnas, agent), Republica Ungară (reprezentanți: P. Gottfried și R. Somssich, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți:F. Ruggeri Laderchi, K. Zieleśkiewicz și F. Florindo Gijón, agenți)

      Intervenientă în interesul pârâtului: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: T. van Rijn, A. Stobiecka-Kuik și M. L. Visaggio, agenți)
   Obiectul
   Anularea articolului 1 punctul 5) din Decizia Consiliului din 22 martie 2004 privind adoptarea Actului privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, Republicii Estonia, Republicii Cipru, Republicii Letonia, Republicii Lituania, Republicii Ungare, Republicii Malta, Republicii Polone, Republicii Slovenia și Republicii Slovace și adaptările Tratatelor care stau la baza Uniunii Europene, ca urmare a reformei politicii agricole comune (JO L 093, p. 1) — Încălcarea principiilor nediscriminării, egalității de tratament și bunei-credințe
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Letonia, Republica Lituania și Republica Ungară, precum și Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 239, 25.9.2004.


title: Cauza T-462/12: Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 – Pilkington Group/Comisia („Concurență — Procedură administrativă — Piața europeană a sticlei auto — Publicarea unei decizii prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Respingerea unei cereri prin care se urmărește obținerea tratamentului confidențial al unor date pretins protejate de secretul de afaceri — Obligația de motivare — Confidențialitate — Secret profesional — Încredere legitimă”)

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/42

         Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 – Pilkington Group/Comisia
   (Cauza T-462/12) (1)

   ((„Concurență - Procedură administrativă - Piața europeană a sticlei auto - Publicarea unei decizii prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Respingerea unei cereri prin care se urmărește obținerea tratamentului confidențial al unor date pretins protejate de secretul de afaceri - Obligația de motivare - Confidențialitate - Secret profesional - Încredere legitimă”))
   (2015/C 302/54)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pilkington Group Ltd (St Helens, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Scott, S. Wisking, K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors, și C. Puech Baron, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Kellerbauer, P. Van Nuffel și G. Meessen, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2012) 5718 final a Comisiei din 6 august 2012 prin care se respinge cererea de aplicare a regimului de confidențialitate formulată de Pilkington Group Ltd, în temeiul articolului 8 din Decizia 2011/695/UE a președintelui Comisiei din 13 octombrie 2011 privind funcția și mandatul consilierului-auditor în anumite proceduri în domeniul concurenței (cazul COMP/39.125 – Sticlă auto).

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia C(2012) 5718 final a Comisiei din 6 august 2012 prin care se respinge cererea de aplicare a regimului de confidențialitate formulată de Pilkington Group Ltd, în temeiul articolului 8 din Decizia 2011/695/UE a președintelui Comisiei din 13 octombrie 2011 privind funcția și mandatul consilierului-auditor în anumite proceduri în domeniul concurenței (cazul COMP/39.125 – Sticlă auto), în măsura în care privește cererea Pilkington Group referitoare la considerentul (115) al Deciziei C(2008) 6815 final din 12 noiembrie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Obligă Pilkington Group la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 379, 8.12.2012.


title: Cauza T-549/14: Acțiune introdusă la 25 iulie 2014 – Lidl Stiftung/OAPI – Horno del Espinar (Castello)

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/15

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2014 – Lidl Stiftung/OAPI – Horno del Espinar (Castello)
   (Cauza T-549/14)
   2014/C 351/17
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Germania) (reprezentanți: M. Wolter, M. Kefferpütz și A. Marx, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Horno del Espinar, SL (El Espinar, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 22 aprilie 2014 pronunţate în cauzele R 1233/2013-2 şi R 1258/2013-2,

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Castello” pentru produse din clasele 29, 30 şi 31 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 6 8 19  973.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: numeroase mărci anterioare comunitare şi naţionale care conţin, printre altele, elementul verbal „Castelló”.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziţia.

      Decizia camerei de recurs: admite în parte calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-278/14: Acțiune introdusă la 27 aprilie 2014 – Dairek Attoumi/OAPI – Diesel (Curea)

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/34

         Acțiune introdusă la 27 aprilie 2014 – Dairek Attoumi/OAPI – Diesel (Curea)
   (Cauza T-278/14)
   2014/C 253/49
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Mansour Dairek Attoumi (Badalona, Spania) (reprezentanţi: E. Manresa Medina şi J. M. Manresa Medina, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Diesel SpA (Breganze, Italia)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               reluarea procedurii din stadiul în care se afla la momentul în care CD-ul cu facturile a fost transmis solicitantului declarării nulității, cu anularea Deciziei Camerei a treia de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 februarie 2014 în cauza R 855/2012-3; cu titlu subsidiar

               —

               reluarea procedurii din stadiul în care se afla înainte de adoptarea deciziei camerei de recurs, anularea deciziei atacate și suspendarea procedurii până la încheierea procedurii judiciare inițiate de titularul prezentului desen și model industrial comunitar împotriva mărcii internaționale nr. 6 08  499; cu titlu subsidiar

               —

               admiterea prezentei acțiuni și declararea faptului că partea care solicită declararea nulității desenului și modelului industrial comunitar nu a demonstrat utilizarea mărcii sale și, în consecință, respingerea cererii de declarare a nulității pentru acest motiv; cu titlu subsidiar

               —

               admiterea prezentei acțiuni și respingerea cererii de declarare a nulității având în vedere argumentele expuse;

               —

               în orice caz, obligarea pârâtului și a eventualilor intervenienți în susținerea concluziilor pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată ale prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: reprezentarea unei curele cu elementul verbal „DIESEL” – desen sau model industrial comunitar înregistrat cu nr. 1044150-0003.

      Titularul mărcii comunitare: reclamantul.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Diesel SpA.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: mărcile verbale comunitară și internațională „DIESEL” pentru produse din clasele 3, 9, 14, 16, 18, 24 și 25.

      Decizia diviziei de anulare: admite cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate:

               —

               faptul că nu i-a fost predat reclamantului CD-ul cu facturi;

               —

               faptul că procedura nu a fost suspendată;

               —

               reclamantul este titularul mărcii spaniole nr. 2 5 85  042„S.D.D. SUPER DIESEL DAIREK”;

               —

               cealaltă probă a utilizării furnizată de solicitantul nulității nu ar fi suficientă;

               —

               diferențele dintre semne.


title: Cauza C-242/15 P: Recurs introdus la 27 mai 2015 de Land Hessen împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 17 martie 2015 în cauza T-89/09, Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG/Comisia Europeană

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/30

         Recurs introdus la 27 mai 2015 de Land Hessen împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 17 martie 2015 în cauza T-89/09, Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG/Comisia Europeană
   (Cauza C-242/15 P)
   (2015/C 236/41)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Land Hessen (reprezentanţi: U. Soltész, A. Richter, avocaţi)

      Celelalte părţi din procedură: Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 17 martie 2015 în cauza T-89/09, în măsura în care prin aceasta se anulează Decizia C(2008) 6017 final a Comisiei din 21 octombrie 2008, Ajutor de stat N 512/2007 – Germania, Abalon Hardwood Hessen GmbH;

               —

               respingerea în totalitate a acțiunii;

               —

               obligarea Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurent în procedurile desfășurate în fața Tribunalului și în fața Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentul invocă în total patru motive de recurs:

               1.

               Prin intermediul primului motiv de recurs, recurentul susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a luat în considerare marja de apreciere a Comisiei. Stabilirea valorii ajutorului sub formă de garanții constituie o problemă economică complexă în privința căreia Comisia dispune de o marjă de apreciere. În practica sa decizională de lungă durată, Comisia și-a exercitat această marjă de apreciere cu ocazia calculării valorii ajutorului sub formă de garanții acordat de landurile federale, potrivit indicațiilor furnizate de autoritățile germane, stabilind-o la 0,5 % din valoarea garanției. Publicarea ulterioară a Comunicării din anul 2000 privind garanțiile nu ar putea modifica cu nimic această valoare.

               2.

               În plus, Tribunalul nu a ținut seama (al doilea motiv de recurs) de faptul că noțiunea de ajutor prevăzută la articolul 107 TFUE este o noțiune obiectivă care nu poate fi influențată de o autorizație a Comisiei. Valoarea ajutorului încorporat în garanție nu poate fi modificată prin autorizarea schemei de ajutor. Acest lucru este valabil în special în cazul ajutoarelor de minimis, întrucât acestea nu intră în domeniul de aplicare al articolului 107 TFUE și, prin urmare, nu ar putea să facă a fortiori obiectul unei decizii de autorizare adoptate de Comisie.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv de recurs, recurentul invocă o încălcare a principiului egalității. La calcularea valorii ajutoarelor sub formă de garanții pe baza schemelor de ajutoare autorizate și neautorizate este vorba despre situații materiale similare care, fără nicio justificare obiectivă, sunt tratate în mod diferit. În plus, la aplicarea metodei de 0,5 %, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a realizat o distincție între garanțiile acordate anterior publicării Comunicării din anul 2000 privind garanțiile și cele acordate ulterior acestei publicări. Cu toate acestea, în prezenta cauză, practica aplicată de Comisie în raport cu Germania este mai specială decât Comunicarea privind garanțiile, cu caracter general, iar metoda de calcul contestată în speță ar fi în plus admisibilă numai în cazul în care ar trebui să fie evaluată în lumina Comunicării din anul 2000 privind garanțiile.

               4.

               În sfârșit, prin intermediul celui de al patrulea motiv de recurs, recurentul invocă o eroare de drept săvârșită cu ocazia aprecierii principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime. Pe de o parte, este demnă de protecție încrederea legitimă a Land Hessen în faptul că Comisia a acceptat metoda de 0,5 % în practica sa decizională de lungă durată și, în plus, a confirmat-o în mod expres în comunicarea sa din anul 1998. Pe de altă parte, în cadrul procedurii de examinare a liniilor directoare ale Land Hessen privind garanțiile, Comisia nu a contestat metoda de 0,5 %.


               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/1

         (2008/C 171/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 158, 21.6.2008

   Publicații anterioare

      JO C 142, 7.6.2008

      JO C 128, 24.5.2008

      JO C 116, 9.5.2008

      JO C 107, 26.4.2008

      JO C 92, 12.4.2008

      JO C 79, 29.3.2008

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza C-55/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 1 februarie 2017 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Vodafone Omnitel NV

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 1 februarie 2017 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Vodafone Omnitel NV
   (Cauza C-55/17)
   (2017/C 239/27)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Intimată: Vodafone Omnitel NV

      Întrebările preliminare
       (1)

               1)

               Articolele 8 și 9 din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 (2) se opun unei interpretări a normelor naționale corespunzătoare de transpunere (constituite din articolul 24 și, respectiv, articolul 25 din Codul consumului) potrivit căreia comportamentul unui operator de telefonie care constă într-o omisiune de informare cu privire la setarea implicită pe SIM a unor servicii telefonice determinate (precum serviciul de mesagerie vocală sau de navigare pe internet) poate fi calificat drept „influență nejustificată” și, prin urmare, drept „practică comercială agresivă” care poate modifica „în mod semnificativ” libertatea de alegere sau de conduită a unui consumator mediu, iar aceasta îndeosebi într-o situație în care nu se reține niciun comportament material ulterior și distinct în sarcina aceluiași operator de telefonie?

               2)

               Punctul 29 din anexa I la Directiva 2005/29/CE […] poate fi interpretat în sensul că există o „vânzare nesolicitată” în cazul în care un operator de telefonie mobilă solicită clienților săi plata pentru servicii de mesagerie vocală sau de navigare pe internet, iar aceasta într-o situație care se caracterizează prin următoarele elemente:

                           —

                           la momentul încheierii contractului de telefonie mobilă, operatorul de telefonie nu a informat corect consumatorul cu privire la împrejurarea că serviciile de mesagerie vocală și de navigare pe internet sunt setate implicit pe SIM, cu consecința că același consumator poate beneficia potențial de serviciile menționate fără o operațiune de setare ad-hoc (setting);

                           —

                           pentru a beneficia efectiv de astfel de servicii, consumatorul trebuie, în orice caz, să efectueze operațiunile necesare în acest scop (de exemplu să formeze numărul mesageriei vocale sau să acționeze comenzile care activează navigarea pe internet);

                           —

                           în sarcina operatorului nu se reține vreo culpă în ceea ce privește modalitățile tehnice și operaționale prin intermediul cărora consumatorul beneficiază de servicii în mod concret, nici în ceea ce privește informarea privind astfel de modalități și prețul serviciilor respective, ci numai omisiunea menționată privind informarea cu privire la setarea implicită a serviciilor pe SIM?

               3)

               Finalitatea Directivei „generale” 2005/29/CE, în calitate de „plasă de siguranță” pentru protecția consumatorilor, precum și considerentul (10) și articolul 3 alineatul (4) din aceeași Directivă 2005/29/CE se opun unei reglementări naționale care include evaluarea respectării obligațiilor specifice, prevăzute de Directiva sectorială 2002/22/CE (3) privind protecția utilizatorului, în domeniul de aplicare al Directivei generale 2005/29/CE privind practicile incorecte, excluzând, în consecință, intervenția autorității competente să sancționeze o încălcare a directivei sectoriale în orice ipoteză care ar fi susceptibilă să întrunească de asemenea elementele unei practici comerciale incorecte/neloiale?

               4)

               Principiul specialității statuat la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE trebuie înțeles ca principiu care guvernează relațiile dintre ordinile juridice (ordinea juridică generală și ordinile juridice sectoriale) sau relațiile dintre norme (norme generale și norme speciale) ori relațiile dintre autoritățile abilitate să reglementeze și să supravegheze domeniile respective?

               5)

               Noțiunea „conflict” menționată la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE poate fi considerată întrunită numai în cazul unei antinomii radicale între dispozițiile reglementării privind practicile comerciale incorecte și celelalte norme derivate din dreptul european care reglementează aspecte sectoriale specifice ale practicilor comerciale sau este suficient ca normele în discuție să prevadă o reglementare în sens contrar dispozițiilor privind practicile comerciale incorecte în raport cu particularitățile sectorului, de natură să determine un concurs de norme (Normenkollision) în raport cu o aceeași situație de fapt concretă?

               6)

               Noțiunea de norme comunitare menționată la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE se referă numai la dispozițiile conținute în regulamentele și în directivele europene, precum și la normele de transpunere directă a acestora sau include și dispozițiile legislative și normele administrative de punere în aplicare a principiilor de drept european?

               7)

               Principiul specialității statuat în considerentul (10) și la articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE, articolele 20 și 21 din Directiva 2002/22/CE și articolele 3 și 4 din Directiva 2002/21/CE (4) se opun unei interpretări a normelor naționale corespunzătoare de transpunere potrivit căreia se consideră că, ori de câte ori, într-un domeniu reglementat conținând o reglementare sectorială „a consumatorilor” care acordă prerogative de reglementare și de sancționare autorității din domeniu, se manifestă un comportament care intră în sfera noțiunii „practică agresivă” în sensul articolelor 8 și 9 din Directiva 2005/29/CE sau a noțiunii „agresivă în orice situație” în sensul anexei I la Directiva 2005/29/CE, trebuie să fie aplicată întotdeauna reglementarea generală privind practicile incorecte, iar aceasta inclusiv în cazul în care există o reglementare sectorială, adoptată în vederea protejării consumatorilor și întemeiată pe prevederi de drept al Uniunii, care reglementează în mod complet aceleași „practici agresive” și „agresive în orice situație” sau, în orice caz, aceleași „practici incorecte”?

      (1)  Notă: a fost adoptată aici o numerotare progresivă a întrebărilor preliminare, diferită de cea din ordonanța de trimitere preliminară, în care erau prezente două grupuri de întrebări, cu numerotare neconsecutivă.

      (2)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22).

      (3)  Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51).

      (4)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33).


title: Cauza C-617/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Hummel Holding A/S/Nike Inc., Nike Retail B.V. [Trimitere preliminară — Proprietate intelectuală — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Marcă a Uniunii Europene — Articolul 97 alineatul (1) — Competență internațională — Acțiune în contrafacere îndreptată împotriva unei societăți stabilite într-un stat terț — Subfilială stabilită pe teritoriul statului membru al instanței sesizate — Noțiunea „unitate”]

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/6

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Hummel Holding A/S/Nike Inc., Nike Retail B.V.
   (Cauza C-617/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Marcă a Uniunii Europene - Articolul 97 alineatul (1) - Competență internațională - Acțiune în contrafacere îndreptată împotriva unei societăți stabilite într-un stat terț - Subfilială stabilită pe teritoriul statului membru al instanței sesizate - Noțiunea „unitate”])
   (2017/C 239/08)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Hummel Holding A/S

      Pârâte: Nike Inc., Nike Retail B.V.

      Dispozitivul

   Articolul 97 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că o societate independentă din punct de vedere juridic, stabilită într-un stat membru, care este o subfilială a unei entități-mamă care nu are sediul în Uniunea Europeană, constituie o „unitate” a acestei entități-mamă în sensul dispoziției menționate, întrucât filiala în cauză este un centru de operațiuni care, în statul membru în care este situată, are o formă de prezență reală și stabilă din care se desfășoară o activitate comercială și care se manifestă într-un mod permanent către exterior, ca o extensie a respectivei entități-mamă.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza C-313/17 P: Recurs introdus la 26 mai 2017 de George Haswani împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 22 martie 2017 în cauza T-231/15, Haswani/Consiliul

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/41

         Recurs introdus la 26 mai 2017 de George Haswani împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 22 martie 2017 în cauza T-231/15, Haswani/Consiliul
   (Cauza C-313/17 P)
   (2017/C 239/52)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: George Haswani (reprezentant: G. Karouni, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 22 martie 2017 (cauza T-231/15) în ceea ce privește punctele 39-47, care declară inadmisibilă cererea în anulare a Deciziei (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/840 al Consiliului din 27 mai 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (2), și în ceea ce privește punctele dispozitivului nr. 1, 3, 4 și 5;

               —

               în consecință, dispunerea eliminării numelui domnului George Haswani din anexele la actele sus-menționate;

               —

               evocând fondul, anularea Deciziei 2015/1836 (3) și a Regulamentului de punere în aplicare 2015/1828 (4);

               —

               evocând fondul, obligarea Consiliului la plata a 700 000 de euro cu titlu de daune-interese pentru repararea tuturor prejudiciilor;

               —

               anularea hotărârii atacate în ceea ce privește punctele dispozitivului nr. 4 și 5 și punctele 91-93, în măsura în care îl obligă pe domnul George Haswani să suporte, pe lângă cheltuielile de judecată aferente propriilor cereri, două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Consiliu;

               —

               obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 184 al patrulea paragraf din Regulamentul de procedură al Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept întrucât la punctele 39-47 din hotărâre, Tribunalul declară inadmisibile, în raport cu cerințele prevăzute la articolul 86 alineatul (4) din Regulamentul de procedură, concluziile privind anularea Deciziei 2016/850 și a Regulamentului de punere în aplicare 2016/840, prezentate de domnul Haswani în cel de al doilea memoriu în adaptare. Această a doua eroare de drept este perceptibilă în mod special la punctul 45 din hotărârea atacată.
   Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept întrucât Tribunalul a considerat la punctele 39-47 din hotărâre – în mod special la punctul 47 – că în cazul omiterii cerințelor menționate la articolul 86 alineatul (4) din Regulamentul de procedură, putea respinge ca inadmisibile concluziile din memoriul în adaptare, fără să mai examineze dacă grefierul îi adresase sau nu reclamantului o cerere de îndreptare a neregularităților.
   Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept la punctele 39-47 din hotărârea atacată, și în mod special la punctul 46, întrucât Tribunalul a considerat că era necesar ca domnul Haswani să includă în memoriul în adaptare, pe lângă concluziile adaptate, o nouă prezentare a motivelor adaptate.
   În al patrulea rând, în cadrul puterii de evocare a fondului care îi este conferită, Curtea va putea doar să constate nelegalitatea deciziei și a Regulamentului de punere în aplicare din 2015 (2015/1836 și 2015/1828), potrivit cărora se îngheață toate fondurile și resursele economice care aparțin oamenilor de afaceri importanți care acționează în Siria.

      (1)  JO 2016, L 141, p. 125.

      (2)  JO 2016, L 141, p. 30.

      (3)  JO 2016, L 266, p. 75.

      (4)  JO 2016, L 266, p. 1.


title: Cauza T-329/16: Acțiune introdusă la 21 iunie 2016 – Bristol-Myers Squibb Pharma/Comisia și EMEA

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/27

         Acțiune introdusă la 21 iunie 2016 – Bristol-Myers Squibb Pharma/Comisia și EMEA
   (Cauza T-329/16)
   (2016/C 314/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bristol-Myers Squibb Pharma EEIG (Uxbridge, Regatul Unit) (reprezentanți: P. Bogaert și B. Van Vooren, avocați și B. Kelly, solicitor)

      Pârâte: Comisia Europeană și Agenția Europeană pentru Medicamente

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea actelor atacate și

               —

               obligarea Comisiei Europene și EMEA la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată, reclamanta solicită anularea unui act al Comisiei Europene care radiază „elotuzumab” din Registrul Uniunii al produselor medicamentoase orfane de uz uman și/sau un eventual act al Comisiei Europene sau al Agenției Europene pentru Medicamente care stabilește că criteriile pentru desemnarea „elotuzumab” ca medicament orfan nu mai erau îndeplinite în momentul acordării autorizației pentru comercializare a produsului medicamentos „Empliciti”.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Potrivit primului motiv, actele atacate încalcă articolul 5 alineatul (12) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 (1) privind medicamentele orfane coroborat cu principiul proporționalității:

                           —

                           În primul rând, în temeiul articolului 5 alineatul (12) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 privind medicamentele orfane, un produs medicamentos care a primit o autorizație pentru comercializare după depunerea unei cereri pentru autorizația de comercializare a medicamentului orfan nu poate fi luat în considerare în virtutea articolului 3 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 privind medicamentele orfane.

                           —

                           În al doilea rând, în temeiul articolului 5 alineatul (12) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 privind medicamentele orfane, desemnarea ca medicament orfan poate fi retrasă numai atunci când nu mai sunt îndeplinite criteriile de la articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 privind medicamentele orfane.

                           —

                           În al treilea rând, în temeiul articolului 5 alineatul (12) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 privind medicamentele orfane, EMEA și Comisia Europeană trebuie să aplice standarde în materie de probațiune care să susțină obiectivul regulamentului.

               2.

               Potrivit celui de al doilea motiv, actele atacate încalcă articolul 5 alineatul (12) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 privind medicamentele orfane coroborat cu articolul 5 alineatul (8) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 privind medicamentele orfane, întrucât nu există o decizie oficială a Comisiei.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 141/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 1999 privind produsele medicamentoase orfane (JO L 18, 22.1.2000, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 233).


title: Cauza T-365/06: Acțiune introdusă la 1 decembrie 2006 — Bateaux Mouches/OAPI — Castanet (BATEAUX MOUCHES)

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/23

         Acțiune introdusă la 1 decembrie 2006 — Bateaux Mouches/OAPI — Castanet (BATEAUX MOUCHES)
   (Cauza T-365/06)
   (2007/C 42/41)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza
   Părțile

      Reclamantă: SA Compagnie des Bateaux Mouches (Paris, Franța) (reprezentant: D. de Leusse, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Altă parte în fața camerei de recurs: Jean-Noël Castanet (Paris, Franța)
   Concluziile reclamantei

               —

               declararea admisibilității acțiunii societății Compagnie des Bateaux Mouches;

               —

               anularea deciziei primei camere de recurs a OAPI, din 7 septembrie 2006 (cauza R 1172/2005-1, Castanet/Compagnie des Bateaux Mouches);

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri în declararea nulității: marca verbală „Bateaux Mouches“ pentru serviciile din clasele 39, 41 și 42 — marca comunitară nr. 1 336 122

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Jean-Noël Castanet

      Decizia diviziei de anulare: respingerea cererii de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: anularea deciziei diviziei de anulare

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul 1 litera b din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului (1), pentru motivul că decizia atacată a considerat în mod greșit marca reclamantului ca fiind descriptivă și lipsită de caracter distinctiv și în măsura în care a considerat că reclamanta nu a dovedit că marca sa a dobândit prin utilizare un caracter distinctiv pentru serviciile respective.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului, din 20 decembrie 1993, privind marca comunitară (JO 1994, L 11, pag. 1).


title: Cauza T-327/08: Acțiune introdusă la 12 august 2008 — Armamento Li Causi/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/37

         Acțiune introdusă la 12 august 2008 — Armamento Li Causi/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-327/08)
   (2008/C 272/75)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Armamento Li Causi Snc (Marsala, Italia) (reprezentanți: A. Maiorana, avvocato, A. De Matteis, avvocato, A. De Francesco, avvocato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Regulamentului (CE) nr. 530/2008 al Comisiei din 12 iunie 2008, publicat în JO L 155 din 13 iunie 2008;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-313/08 Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore S.n.c./Comisia.


title: Cauza T-188/14: Acțiune introdusă la 20 martie 2014 – Grundig Multimedia/OAPI (GentleCare)

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/30

         Acțiune introdusă la 20 martie 2014 – Grundig Multimedia/OAPI (GentleCare)
   (Cauza T-188/14)
   2014/C 151/39
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Grundig Multimedia AG (Stansstad, Elveţia) (reprezentant: M. Neuner şi S. Walter, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 24 ianuarie 2014 în cauza R 739/2013-5.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „GentleCare” pentru produse din clasa 7 – cerere de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 11 102 522.

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea de înregistrare a unei mărci comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza C-4/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hessischer Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 5 ianuarie 2011 — Republica Federală Germania/Kaveh Puid

text:
               26.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hessischer Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 5 ianuarie 2011 — Republica Federală Germania/Kaveh Puid
   (Cauza C-4/11)
   2011/C 95/05
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Hessischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Republica Federală Germania

      Pârât: Kaveh Puid

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 3 alineatul (2) prima teză din Regulamentul Dublin II (1), potrivit căruia un stat membru este îndreptățit să examineze o cerere de azil care îi este prezentată și pentru care, potrivit articolului 3 alineatul (1) din regulament, responsabilitatea soluționării revine unui alt stat membru (denumit în continuare „statul membru responsabil”), prin derogare de la această responsabilitate (așa-numita asumare a responsabilității), trebuie interpretat în sensul că o obligație a statului membru de a face uz, în beneficiul solicitantului de azil în cauză, de permisiunea care i-a fost acordată de respectiva dispoziție poate fi întemeiată și pe motive care nu își au originea în persoana solicitantului de azil sau în alte particularități specifice cazului concret, ci rezultă dintr-o situație existentă în statul membru responsabil care pune în pericol drepturile fundamentale ale solicitanților de azil, astfel cum sunt stabilite de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „CDF”)?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               Motive relevante privind obligația statului membru de a-și asuma responsabilitatea din cauza situației existente în statul membru responsabil cu privire la garantarea drepturilor fundamentale prevăzute la articolul 3 alineatul (1), articolul 4, articolul 18, articolul 19 alineatul (2) și la articolul 47 din CDF pot rezulta din faptul că statul membru responsabil nu a îndeplinit în mod corespunzător pentru o perioadă nedeterminată anumite și/sau, în mod concomitent, mai multe cerințe prevăzute de Directiva 2003/9/CE a Consiliului din 27 ianuarie 2003 de stabilire a standardelor minime pentru primirea solicitanților de azil în statele membre (JO L 31, p. 18, Ediție specială 19/vol. 6, p. 48) și de dispozițiile Directivei 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat (JO L 326, p. 13, Ediție specială 19/vol. 7, p. 242)?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare:
               Din perspectiva garanțiilor consacrate în CDF, menționate mai sus, există în orice caz o obligație a statului membru de a face uz de posibilitatea conferită de articolul 3 alineatul (2) prima teză din Regulamentul Dublin II atunci când în statul membru responsabil se constată neregularități deosebit de grave care, în principiu, pun în pericol garanțiile procedurale acordate solicitanților de azil sau care amenință existența sau integritatea fizică a solicitanților de azil transferați?

               4.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua sau la a treia întrebare:
               Din obligația statului membru de exercitare a posibilității conferite de articolul 3 alineatul (2) prima teză din Regulamentul Dublin II rezultă un drept subiectiv al solicitantului de azil față de acest stat membru de a solicita asumarea responsabilității?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56)


title: Cauza C-418/06 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 24 aprilie 2008 — Regatul Belgiei/Comisia Comunităților Europene (Recurs — FEOGA — Sectorul culturilor arabile — Închiderea conturilor FEOGA — Sistem fiabil și operațional de control — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Corecție forfetară — Aplicarea retroactivă a reglementării privind controalele — Obligații implicite — Principiul proporționalității — Securitate juridică — Competență de fond)

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 24 aprilie 2008 — Regatul Belgiei/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-418/06 P) (1)

   (Recurs - FEOGA - Sectorul culturilor arabile - Închiderea conturilor FEOGA - Sistem fiabil și operațional de control - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Corecție forfetară - Aplicarea retroactivă a reglementării privind controalele - Obligații implicite - Principiul proporționalității - Securitate juridică - Competență de fond)
   (2008/C 142/09)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Regatul Belgiei (reprezentanți: A. Hubert și L. Van den Broeck, H. Gilliams, P. De Bandt și L. Goossens, avocats)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Nolin și L. Visaggio, agenți)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 25 iulie 2006, Belgia/Comisia (T-221/04) prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect anularea în parte a Deciziei 2004/136/CE a Comisiei din 4 februarie 2004 privind excluderea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în temeiul Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare” (JO L 40, p. 31) în măsura în care aceasta prevede o corecție forfetară de 2 % a cheltuielilor declarate de Belgia în privința culturilor arabile
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Regatul Belgiei și Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 294, 2.12.2006.


title: Cauza T-82/16: Acțiune introdusă la 23 februarie 2016 – International Gaming Projects/EUIPO – adp Gauselmann (TRIPLE EVOLUTION)

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/38

         Acțiune introdusă la 23 februarie 2016 – International Gaming Projects/EUIPO – adp Gauselmann (TRIPLE EVOLUTION)
   (Cauza T-82/16)
   (2016/C 136/53)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: International Gaming Projects (Valletta, Malta) (reprezentanți: M. Garayalde Niño, A. Alpera Plazas, lawyers)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „TRIPLE EVOLUTION” – Cererea de înregistrare nr. 11 968 138

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 decembrie 2015 în cauza R 725/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea cererii;

               —

               anularea deciziei atacate în totalitate;

               —

               dispunerea înregistrării mărcii comunitare „TRIPLE EVOLUTION” pentru toate produsele și serviciile pentru care s-a solicitat protecția mărcii;

               —

               obligarea EUIPO și/sau a celeilalte părți din fața camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Camera de recurs a EUIPO a stabilit în mod eronat că nu exista risc de confuzie între semnele în conflict.


title: Cauza T-132/13: Acțiune introdusă la 4 martie 2013 — Deweerdt și alții/Curtea de Conturi

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/21

         Acțiune introdusă la 4 martie 2013 — Deweerdt și alții/Curtea de Conturi
   (Cauza T-132/13)
   2013/C 123/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Sonja Deweerdt (Rulles, Belgia), Didier Lebrun (Luxemburg, Luxemburg) și Margot Lietz (Mensdorf, Luxemburg) (reprezentanți: A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Conturi a Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului să declare și să hotărască:

               —

               nelegalitatea articolul 4 din Regulamentul de ordine interioară al Curții de Conturi întrucât are ca efect garantarea impunității unui membru care se face vinovat de fapte de hărțuire;

               —

               anularea deciziei Curții de Conturi din 13 decembrie 2012 de a nu sesiza Curtea de Justiție pentru a i se solicita să examineze dacă doamna S., la acea dată membru al Curții de Conturi, a încetat să corespundă condițiilor cerute sau să îndeplinească obligațiile care decurgeau din funcția sa și, în ipoteza în care mandatul său ar fi încetat deja, să fie declarată decăzută din dreptul la pensie;

               —

               obligarea Curții de Conturi la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe nelegalitatea articolului 4 din Regulamentul de ordine interioară al Curții de Conturi întrucât ar garanta impunitatea unui membru care s-ar face vinovat de fapte de hărțuire.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe împrejurarea că decizia atacată ar fi afectată de incoerență, întrucât Curtea de Conturi ar fi recunoscut în mod expres încălcările doamnei S., însă a refuzat să o defere Curții de Justiție.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe lipsa oricărei motivări pertinente care să permită reclamanților să aprecieze temeinicia deciziei atacate.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului încrederii legitime, precum și pe un abuz de drept, întrucât Curtea de Conturi nu ar fi examinat oportunitatea de a o deferi pe doamna S. Curții de Justiție decât după un an și o zi de la depunerea raportului de către organul extern de anchetă.


title: Cauza C-178/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Târgu-Mureș (România) la data de 17 martie 2010 — Ministerul Economiei și Finanțelor, Direcția Generală a Finanțelor Publice Mureș, Administrația Finanțelor Publice Târgu-Mureș/SC Darmi SRL

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/34

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Târgu-Mureș (România) la data de 17 martie 2010 — Ministerul Economiei și Finanțelor, Direcția Generală a Finanțelor Publice Mureș, Administrația Finanțelor Publice Târgu-Mureș/SC Darmi SRL
      (Cauza C-178/10)
      (2010/C 161/51)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Târgu-Mureș

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Ministerul Economiei și Finanțelor, Direcția Generală a Finanțelor Publice Mureș, Administrația Finanțelor Publice Târgu-Mureș

         Pârâți: SC Darmi SRL

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Se poate considera că prin instituirea unei taxe de poluare, în perioada 01.07.2008 până la 15.12.2008, prin legislația relevantă internă adoptată de România (Ordonanța de Urgență nr. 50/2008) sunt satisfăcute în primul rând principiile de uniune vamală și de evitare a dublei impozitări, astfel cum sunt prevăzute de art. 23, 25 și 90 [TCE], în sensul în care aceste dispoziții din tratat permit instituirea unei taxe de poluare în scopul prevăzut de legiuitorul român în preambulul Ordonanței de Urgență nr. 50/2008, scop care este prevăzut și în art. 174 și următoarele [TCE]: asigurarea protecției mediului prin realizarea unor programe și proiecte pentru îmbunătățirea calității aerului și pentru încadrarea în valorile limită prevăzute de legislația comunitară în domeniu? Cu alte cuvinte, mai concret: prin instituirea unei taxe de poluare într-un stat membru al Uniunii Europene, la prima înmatriculare, pentru autoturisme, noi sau second hand, aduse din alt stat membru în primul stat membru, se poate considera că dispozițiile art. 174 [TCE] și următoarele justifică neaplicarea art. 23, 25 și 90 din același tratat?

                  2.

                  Se poate considera că dacă un astfel de vehicul a fost supus unei taxe similare, respectiv taxă de poluare (în același conținut ideatic și cu același scop, respectiv de respectare a mediului conform principiilor și obiectivelor descrise de art. 174 [TCE] și următoarele), într-un stat membru, cu ocazia primei înmatriculări în alt stat membru se poate institui o astfel de taxă de poluare, cu aceleași obiective prevăzute de art. 174 și următoarele din tratat, deși anterior a mai fost supus unei taxe de poluare într-un alt stat membru?

                  3.

                  În fine, în ideea contrară, că un astfel de autovehicul nu a fost supus într-un alt stat membru unei taxe de poluare (pentru că fie nu există această taxă, fie din alte motive), dar la o înmatriculare succesivă într-un alt stat membru, spre exemplu România unde se percepe o astfel de taxă, se percepe la prima înmatriculare într-un asemenea stat taxa de poluare, se poate considera, într-o asemenea ipoteză, că se încalcă principiile uniunii vamale sau a unei protecții interne indirecte prevăzute de art. 23, 25 și 90 [TCE]?


title: Cauza T-96/13: Acțiune introdusă la 22 februarie 2013 — Rot Front/OAPI — Rakhat (Macka)

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/18

         Acțiune introdusă la 22 februarie 2013 — Rot Front/OAPI — Rakhat (Macka)
   (Cauza T-96/13)
   2013/C 123/30
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Rot Front OAO (Moscova, Rusia) (reprezentant: B. Térauda, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Rakhat AO (Almaty, Kazahstan)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „Macka” pentru produse din clasele 29 și 30 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 556 135

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă neînregistrată care cuprinde reprezentarea unei pungi cu elementul verbal „Macka” pentru dulciuri, în Grecia și în Germania

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului


title: Cauza T-514/10: Acțiune introdusă la 1 noiembrie 2010 — Fruit of the Loom/OAPI — Blueshore Management (FRUIT)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/30

         Acțiune introdusă la 1 noiembrie 2010 — Fruit of the Loom/OAPI — Blueshore Management (FRUIT)
   (Cauza T-514/10)
   ()
   2011/C 13/58
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Fruit of the Loom, Inc. (Bowling Green, USA) (reprezentanți: S. Malynicz, barrister și V. G. Marsland, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Blueshore Management SA (Cernusco Sul Naviglio, Italia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 30 august 2010 în cauza R 1686/2008-4; și

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți în procedura în fața camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca verbală „FRUIT” pentru produse din clasele 18, 24 și 25 — înregistrarea ca marcă comunitară nr. 745216.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs.

      Decizia diviziei de anulare: dispune decăderea în parte din drepturile asupra mărcii comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: reclamanta susține că decizia atacată încalcă articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs nu a luat în considerare (i) aspectul și semnificația termenului „FRUIT” în cadrul mărcilor prezentate de proprietar ca dovezi privind utilizarea mărcii verbale, (ii) dovada că proprietarul a comercializat în mod informal produsele sale sub denumirea „FRUIT”, folosind frecvent această marcă verbală în negocieri și în tranzacții cu clienții săi, și (iii) dovada că proprietarul a folosit marca „FRUIT” pe site-ul său internet cu caracter comercial.


title: Cauza C-51/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Ţările de Jos) la 28 ianuarie 2016 – Stryker EMEA Supply Chain Services BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Ţările de Jos) la 28 ianuarie 2016 – Stryker EMEA Supply Chain Services BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond
   (Cauza C-51/16)
   (2016/C 136/21)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Noord-Holland

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Stryker EMEA Supply Chain Services BV

      Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

      Întrebările preliminare

               1)

               Poziţia 9021 din NC trebuie interpretată în sensul că şuruburile pentru implant, precum cele descrise la punctul 4 de mai sus, care sunt destinate exclusiv implantului în corpul uman în vederea tratamentului fracturilor oaselor sau a fixării protezelor, pot fi clasificate la această poziţie?

               2)

               Regulamentul nr. 1212/2014 (1) este valid?

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1212/2014 al Comisiei din 11 noiembrie 2014 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată (JO L 329, p. 3).


title: Cauza C-344/12: Acțiune introdusă la 18 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/26

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-344/12)
   2012/C 287/49
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Grespan și G. Conte, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, întrucât nu a adoptat în perioada prevăzută toate măsurile necesare pentru implementarea Deciziei C(2009) 8112 din 19 noiembrie 2009 privind ajutoarele de stat nr. C 38/A/2004 (ex NN 58/2004) și nr. C 36/B/2006 (ex NN 38/2006) acordate de Italia societății Alcoa Trasformazioni, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul articolelor 2, 3 și 4 din decizia menționată și în temeiul articolului 288 TFUE;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Acțiunea Comisiei are ca obiect neaplicarea de către Republica Italiană a deciziei Comisiei privind ajutoarele de stat nelegale acordate societății Alcoa.
   Pe de o parte, în temeiul articolului 4 din decizia în cauză, Italia trebuia să comunice Comisiei, până la 20 ianuarie 2010, valoarea totală a ajutorului care trebuia recuperat, măsurile adoptate și cele avute în vedere în vederea respectării prevederilor deciziei și documentele care demonstrează că beneficiarului i s-a solicitat să returneze ajutorul. Pe de altă parte, în temeiul articolului 2 coroborat cu articolul 3 din decizie, Italia era obligată să procedeze la recuperarea ajutorului de la beneficiar până la 20 martie 2010.
   La data introducerii prezentei acțiuni, pârâta nu adoptase încă toate măsurile necesare pentru a îndeplini aceste obligații.


title: Cauza C-48/13: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Nordea Bank Danmark A/S/Skatteministeriet [Legislație fiscală — Libertatea de stabilire — Impozit național pe profit — Impozitarea grupurilor — Impozitarea activității sediilor permanente din străinătate ale societăților rezidente — Prevenirea dublei impuneri prin imputarea impozitului (metoda imputării) — Reintegrarea pierderilor deduse anterior în cazul cesiunii sediului permanent către o societate din același grup cu privire la care statul membru vizat nu își exercită competența de impozitare]

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/8

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Nordea Bank Danmark A/S/Skatteministeriet
   (Cauza C-48/13) (1)

   ([Legislație fiscală - Libertatea de stabilire - Impozit național pe profit - Impozitarea grupurilor - Impozitarea activității sediilor permanente din străinătate ale societăților rezidente - Prevenirea dublei impuneri prin imputarea impozitului (metoda imputării) - Reintegrarea pierderilor deduse anterior în cazul cesiunii sediului permanent către o societate din același grup cu privire la care statul membru vizat nu își exercită competența de impozitare])
   2014/C 315/11
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nordea Bank Danmark A/S

      Pârât: Skatteministeriet

      Dispozitivul

   Articolele 49 TFUE și 54 TFUE, precum și articolele 31 și 34 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 se opun unei legislații a unui stat membru în temeiul căreia, în cazul cesiunii de către o societate rezidentă a unui sediu permanent situat într-un alt stat membru sau într-un alt stat parte la Acordul privind Spațiul Economic European către o societate nerezidentă care face parte din același grup, pierderile deduse anterior aferente sediului cedat sunt reintegrate în profitul impozabil al societății cedente, dacă primul stat membru impozitează atât profitul realizat de sediul permanent respectiv anterior cesiunii, cât și pe cel rezultat din plusvaloarea obținută cu ocazia respectivei cesiuni.

      (1)  JO C 101, 6.4.2013.


title: Cauza T-109/11: Hotărârea Tribunalului din 23 aprilie 2013 — Apollo Tyres AG/OAPI — Endurance Technologies (ENDURACE) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ENDURACE — Marcă comunitară figurativă anterioară ENDURANCE — Motive relative de refuz — Similitudinea produselor și a serviciilor — Similitudinea semnelor — Refuz parțial de înregistrare — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Risc de confuzie” ]

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/40

         Hotărârea Tribunalului din 23 aprilie 2013 — Apollo Tyres AG/OAPI — Endurance Technologies (ENDURACE)
   (Cauza T-109/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ENDURACE - Marcă comunitară figurativă anterioară ENDURANCE - Motive relative de refuz - Similitudinea produselor și a serviciilor - Similitudinea semnelor - Refuz parțial de înregistrare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Risc de confuzie)
   2013/C 156/72
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Apollo Tyres AG (Baden, Elveția) (reprezentant: S. Szilvasi, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Endurance Technologies Pvt (Aurangabad, India)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 25 noiembrie 2010 (cauza R 625/2010-1) privind o procedură de opoziție între Endurance Technologies Pvt Ltd și Apollo Tyres AG.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Apollo Tyres AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 130, 30.4.2011.


title: Cauza T-778/15: Ordonanța Tribunalului din 29 iunie 2017 – It Works/EUIPO – KESA Holdings Luxembourg (IT it WORKS)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/60

         Ordonanța Tribunalului din 29 iunie 2017 – It Works/EUIPO – KESA Holdings Luxembourg (IT it WORKS)
   (Cauza T-778/15) (1)

   (2017/C 277/86)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 90, 7.3.2016.


title: Cauza T-387/06: Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Inter-IKEA Systems BV/OAPI

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/34

         Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Inter-IKEA Systems BV/OAPI
   (Cauza T-387/06)
   (2007/C 20/51)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Inter-IKEA Systems BV (Delft, Țările de Jos) (reprezentant: J. Gulliksson, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei primei camere de recurs din 26 septembrie 2006 în cauza R 353/2006-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: Marcă figurativă reprezentând o paletă formată dintr-o platformă sau bază dreptunghiulară alungită și o bordură la fel de alungită, ornamentată cu găuri pătrate, fiecare formând un unghi de 90 de grade cu cealaltă, pentru produse și servicii din clasele 6, 7, 16, 20, 35, 39 și 42 — cererea nr. 4 073 763

      Decizia examinatorului: Respingerea cererii

      Decizia camerei de recurs: Respingerea recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul Consiliului (CE) nr. 40/94 pe motiv că marca este suficient de distinctivă pentru a putea fi înregistrată.


title: Cauza C-286/14: Acțiune introdusă la 11 iunie 2014 – Parlamentul European/Comisia Europeană

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/21

         Acțiune introdusă la 11 iunie 2014 – Parlamentul European/Comisia Europeană
   (Cauza C-286/14)
   2014/C 253/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: L. G. Knudsen, A. Troupiotis și M. Menegatti, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Regulamentului delegat (UE) nr. 275/2014 (1) al Comisiei din 7 ianuarie 2014 de modificare a anexei I la Regulamentul (UE) nr. 1316/2013 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a Mecanismului pentru Interconectarea Europei;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, Parlamentul invocă un motiv unic de anulare, întemeiat pe faptul că Comisia și-ar fi depășit competențele conferite la articolul 21 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1316/2013 (2). Astfel, regulamentul delegat atacat modifică anexa I la actul de bază, adăugând la aceasta o parte VI nouă care privește prioritățile de finanțare a transporturilor pentru programele de lucru multianuale și anuale. Potrivit Parlamentului, Comisia și-ar fi depășit astfel competențele conferite prin regulamentul de bază, adoptând un act delegat care „modifică” acest regulament de bază, în loc să se limiteze la a-l „completa”, astfel cum i s-ar fi cerut la articolul 21 alineatul (3).

      (1)  JO L 80, p. 1.

      (2)  JO L 348, p. 129.


title: Cauza F-102/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 29 septembrie 2009 — Kerstens/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiile de promovare 2004, 2005 și 2006 — Atribuirea punctelor de prioritate — Puncte de prioritate atribuite de directorii generali — Puncte de prioritate care recunosc munca efectuată în interesul instituției — Principiul nediscriminării — Obligația de motivare)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/72

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 29 septembrie 2009 — Kerstens/Comisia
   (Cauza F-102/07) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiile de promovare 2004, 2005 și 2006 - Atribuirea punctelor de prioritate - Puncte de prioritate atribuite de directorii generali - Puncte de prioritate care recunosc munca efectuată în interesul instituției - Principiul nediscriminării - Obligația de motivare)
   2010/C 24/130
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Petrus Kerstens (Overijse, Belgia) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: ințial K. Herrmann și M. Velardo, agenți, ulterior C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Anularea mai multor decizii ale Comisiei privind atribuirea către reclamant a punctelor de prioritate ale direcției generale (PPDG) și/sau a punctelor de prioritate pentru recunoașterea sarcinilor suplimentare îndeplinite în interesul instituției (PPTS) în cadrul exercițiilor de promovare 2004, 2005 și 2006

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 297, 8.12.2007, p. 49.