title: Cauza C-205/10 P: Recurs introdus la 30 aprilie 2010 de Heinz Helmuth Eriksen împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) pronunțate la 24 martie 2010 în cauza T-516/08, Heinz Helmuth Eriksen/Comisia Europeană

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/6

         Recurs introdus la 30 aprilie 2010 de Heinz Helmuth Eriksen împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) pronunțate la 24 martie 2010 în cauza T-516/08, Heinz Helmuth Eriksen/Comisia Europeană
   (Cauza C-205/10 P)
   2010/C 195/10
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Heinz Helmuth Eriksen (reprezentant: I. Anderson, Advocate)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               Anularea în întregime a deciziei Tribunalului cuprinsă în Ordonanța din 24 martie 2010 prin care s-a respins ca vădit inadmisibilă acțiunea recurentului iar acesta a fost obligat la plata cheltuielilor de judecată.

               —

               reținerea spre soluționare a cauzei și obligarea Comisiei la plata către recurent:

                           (a)

                           a sumei de 800 000 de euro sau a oricărei alte sume pe care Curtea o consideră justă și echitabilă pentru durerea, suferința și afectarea calității vieții trecute, prezente și viitoare cauzate de problemele grave de sănătate ale recurentului rezultate din refuzul arbitrar și nelegal al Comisiei de a asigura punerea în aplicare a dispozițiilor Directivei 96/29 (1) în ceea ce privește supravegherea medicală preventivă pentru bolile cauzate de iradiere în cazul echipelor speciale de intervenție din Thule;

                           (b)

                           plata către recurent sau către centrele sale de îngrijiri medicale ori către îngrijitorii săi a costurilor viitoare ale tratamentelor medicale și ale medicamentelor care urmăresc să atenueze sau să trateze problemele de sănătate ale recurentului, la care se face referire la litera a) de mai sus, care nu sunt accesibile acestuia prin intermediul sistemului medical național din statul său membru;

                           (c)

                           a cheltuielilor de judecată și a costurilor rezonabile suportate de recurent în procedura în fața Tribunalului și în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Tribunalul a respins în mod eronat ca inadmisibilă acțiunea recurentului privind răspunderea extracontractuală denaturând atât natura pretențiilor sale, cât și motivele invocate. Ca urmare a unei asemenea denaturări, instanța a omis să ia în considerare nelegalitatea pretextelor arbitrare și lipsite de bună-credință ale Comisiei de a refuza să acționeze — inacțiune care a lipsit de conținut normele unitare de securitate pentru protecția sănătății lucrătorilor și a populației în cazul accidentelor radiologice cauzate de utilizarea în scopuri militare a energiei nucleare.

               2.

               Neaplicarea principiilor juridice comune statelor membre. Tribunalul nu a examinat nelegalitatea lipsei de atenție, de diligență și de bună administrare din partea Comisiei în raport cu principiile generale comune ordinilor juridice ale statelor membre, în scopul de a stabili răspunderea administrativă pentru prejudiciile cauzate persoanelor fizice, astfel cum prevede articolul 188 din Tratatul CEEA.

               3.

               Aplicarea necorespunzătoare a competențelor de exceptare speciale ale Comisiei din domeniul dreptului concurenței în ceea ce privește admisibilitatea acțiunii privind normele de sănătate. În plus, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a luat în considerare în lumina puterii discreționare extinse și speciale a Comisiei de a formula politica de concurență a Uniunii Europene prin exceptări discreționare ale acordurilor comerciale nelegale, argumentul Comisiei privind exceptarea, pentru motive militare, a aplicării dispozițiilor directivei privind protecția sănătății în cazul accidentului radiologic de la Thule. Au fost ignorate astfel deciziile de admisibilitate ale acestei instanțe în alte domenii comunitare în care Comisia nu dispune de o asemenea putere discreționară specială, iar afirmațiile referitoare la omisiunea Comisiei de a acționa nu au fost considerate inadmisibile în mod vădit.
               Tribunalul nu a ținut seama de faptul că, întrucât Tratatul CEEA definește în mod strict competența Comisiei de exceptare și prevede în mod expres mecanisme care oferă persoanelor fizice posibilitatea de a invoca inacțiunile administrative ale Comisiei în domenii în care le-au fost acordate protecții, Comisia nu dispune de o putere discreționară unică și nelimitată de a adopta norme uniforme de securitate privind protecția sănătății. Aceasta include situații în care refuzul de a acționa a fost adresat unei alte părți.

               4.

               Omisiunea de a examina dacă refuzul Comisiei de a acționa a încălcat obiectivele prevăzute de Tratatul CEEA privind protecția sanitară a lucrătorilor și a populației.
               De asemenea, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că nu a examinat dacă refuzul Comisiei de a acționa încalcă obiectivele Tratatului CEEA de stabilire și supraveghere a aplicării normelor unitare de securitate pentru protecția sanitară a populației și a lucrătorilor împotriva efectelor pe termen lung a radiațiilor ionizante. Procedând astfel, Tribunalul nu a luat în considerare sarcina peremptorie a Comisiei întemeiată pe Tratatul CEEA de a garanta că prevederile Tratatului, inclusiv principiul precauției cuprins în acesta, sunt aplicate în mod corespunzător.

      (1)  Directiva 96/29/Euratom a Consiliului din 13 mai 1996 de stabilire a normelor de securitate de bază privind protecția sănătății lucrătorilor și a populației împotriva pericolelor prezentate de radiațiile ionizante (JO L 159, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 166).


title: Cauza T-340/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 2 iulie 2008 — Stradivarius España/OAPI — Ricci (Stradivari 1715) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Stradivari 1715 — Mărci comunitare figurative anterioare Stradivarius — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/49

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 2 iulie 2008 — Stradivarius España/OAPI — Ricci (Stradivari 1715)
   (Cauza T-340/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Stradivari 1715 - Mărci comunitare figurative anterioare Stradivarius - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 209/85)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Stradivarius España (Arteixo, Spania) (reprezentanți: G. Marín Raigal și P. López Ronda, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și A. Sempio, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Cristina Ricci (Reggello, Italia) (reprezentanți: P. Roncaglia, G. Lazzaretti, M. Boretto și E. Gavuzzi, avocats)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 7 septembrie 2006 (cauza R 1024/2005-1) privind o procedură de opoziție între Stradivarius España, SA și Cristina Ricci.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă societatea Stradivarius España, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza T-77/10: Acțiune introdusă la 18 februarie 2010 — Certmedica International/OAPI — Lehning Entreprise (L112)

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/53

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2010 — Certmedica International/OAPI — Lehning Entreprise (L112)
   (Cauza T-77/10)
   2010/C 113/85
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Certmedica International GmbH (Aschaffenburg, Germania) (reprezentant: P. Pfortner, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Lehning Entreprise SARL (Sainte Barbe, Franța)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 decembrie 2009 (cauza R 934/2009-2), notificată la 21 decembrie 2009, în măsura în care marca comunitară „L112” (UE 002349728) a fost declarată nulă pentru „produse farmaceutice și de uz veterinar; produse medicale de uz intern; complemente alimentare de uz medical” din clasa 5;
               cu titlu subsidiar, anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 decembrie 2009 (cauza R 934/2009-2), notificată la 21 decembrie 2009, în măsura în care marca comunitară „L112” (UE 002349728) a fost declarată nulă pentru „produse medicale de uz intern; complemente alimentare de uz medical” din clasa 5;
               cu titlu mai subsidiar, anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 decembrie 2009 (cauza R 934/2009-2), notificată la 21 decembrie 2009, în măsura în care marca comunitară „L112” (UE 002349728) a fost declarată nulă pentru „produse medicale de uz intern” din clasa 5;

               —

               respingerea în totalitate a cererii de anulare a mărcii comunitare „L112” (UE 002349728) întemeiate pe marca franceză „L.114” (F 1 312 700) și autorizarea înregistrării mărcii comunitare „L112” pentru următoarele produse:

                  „clasa 5: produse farmaceutice și de uz veterinar, precum și produse sanitare; produse medicale de uz intern; complemente alimentare de uz medical; concentrate alimentare dietetice pe bază de crustacee (precum chitosanul)
                  clasa 29: concentrate alimentare pe bază de crustacee (precum chitosanul)”;

               cu titlu subsidiar, respingerea cererii de anulare a mărcii comunitare „L112” (UE 002349728) întemeiate pe marca franceză „L.114” (F 1 312 700), în măsura în care aceasta urmărește ca marca „L112” să fie declarată nulă în clasa 5 pentru „produse medicale de uz intern; complemente alimentare de uz medical”, și autorizarea înregistrării mărcii comunitare „L112” pentru următoarele produse:

                  „clasa 5: produse sanitare; produse medicale de uz intern; complemente alimentare de uz medical; concentrate alimentare dietetice pe bază de crustacee (precum chitosanul)
                  clasa 29: concentrate alimentare pe bază de crustacee (precum chitosanul)”;

               cu titlu mai subsidiar, respingerea cererii de anulare a mărcii comunitare „L112” (UE 002349728) întemeiate pe marca franceză „L.114” (F 1 312 700), în măsura în care aceasta urmărește ca marca „L112” să fie declarată nulă în clasa 5 pentru „produse medicale de uz intern”, și autorizarea înregistrării mărcii comunitare „L112” pentru următoarele produse:

                  „clasa 5: produse sanitare; produse medicale de uz intern; concentrate alimentare dietetice pe bază de crustacee (precum chitosanul)
                  clasa 29: concentrate alimentare pe bază de crustacee (precum chitosanul)”;

               —

               obligarea părții care solicită declararea nulității mărcii comunitare la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul procedurii de declarare a nulității și în cadrul procedurii în fața camerei de recurs;
               cu titlu subsidiar, obligarea părții care solicită declararea nulității mărcii comunitare la plata cheltuielilor efectuate în cadrul procedurii de declarare a nulității numai în măsura în care marca „L112” (UE 002349728) a fost declarată nulă în ceea ce privește „produsele farmaceutice” (20 %);
               cu titlu mai subsidiar, obligarea părții care solicită declararea nulității mărcii comunitare la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii de declarare a nulității numai în măsura în care marca „L112” (UE 002349728) a fost declarată nulă în ceea ce privește „produsele farmaceutice, complementele alimentare de uz medical” (30 %).

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală comunitară nr. 2 349 728 pentru produse din clasele 5 și 29.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Lehning Entreprise SARL.

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: marca verbală franceză „L.114” (marca nr. 1 312 700), în condițiile în care cererea de anulare nu privea decât anumite produse din clasa 5.

      Decizia diviziei de anulare: admite cererea de anulare și declară nulitatea parțială a mărcii comunitare vizate.

      Decizia camerei de recurs: admite în parte calea de atac formulată de reclamantă.

      Motivele invocate:

               —

               lipsa probei utilizării mărcii franceze „L.114” de către partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare;

               —

               lipsa similitudinii produselor din clasa 5;

               —

               aprecierea eronată a camerei de recurs în ceea ce privește similitudinea semnelor.


title: Cauza T-164/16: Ordonanța Tribunalului din 17 mai 2017 – Piper Verlag/EUIPO (THE TRAVEL EPISODES) („Marca Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative THE TRAVEL EPISODES — Motiv absolut de refuz — Cerere de modificare — Act care nu poate fi adoptat de camera de recurs — Nerespectarea cerințelor de formă — Inadmisibilitate”)

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/23

         Ordonanța Tribunalului din 17 mai 2017 – Piper Verlag/EUIPO (THE TRAVEL EPISODES)
   (Cauza T-164/16) (1)

   ((„Marca Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative THE TRAVEL EPISODES - Motiv absolut de refuz - Cerere de modificare - Act care nu poate fi adoptat de camera de recurs - Nerespectarea cerințelor de formă - Inadmisibilitate”))
   (2017/C 231/28)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Piper Verlag GmbH (München, Germania) (reprezentant: F. Oster, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. Kunz, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 februarie 2016 (cauza R 1099/2015-4) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ THE TRAVEL EPISODES ca marcă a Uniunii Europene.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Piper Verlag GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 200, 6.6.2016.


title: Cauzele conexate C-159/10 și C-160/10: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Germania) — Gerhard Fuchs (C-159/10), Peter Köhler (C-160/10)/Land Hessen [ „Directiva 2000/78/CE — Articolul 6 alineatul (1) — Interzicerea discriminărilor pe motive de vârstă — Pensionare din oficiu a procurorilor care au împlinit vârsta de 65 de ani — Obiective legitime care justifică un tratament diferențiat pe motive de vârstă — Coerența legislației” ]

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/14

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Germania) — Gerhard Fuchs (C-159/10), Peter Köhler (C-160/10)/Land Hessen
   (Cauzele conexate C-159/10 și C-160/10) (1)

   (Directiva 2000/78/CE - Articolul 6 alineatul (1) - Interzicerea discriminărilor pe motive de vârstă - Pensionare din oficiu a procurorilor care au împlinit vârsta de 65 de ani - Obiective legitime care justifică un tratament diferențiat pe motive de vârstă - Coerența legislației)
   2011/C 269/21
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Gerhard Fuchs (C-159/10), Peter Köhler (C-160/10)

      Pârât: Land Hessen

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Germania) — Interpretarea articolului 6 din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7) — Interzicerea discriminărilor pe motive de vârstă — Reglementare națională care prevede pensionarea din oficiu a unui funcționar care a împlinit vârsta de 65 de ani — Obiective legitime care justifică diferențele de tratament pe motive de vârstă

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă nu se opune unei legi precum Legea privind funcția publică a landului Hessen (Hessisches Beamtengesetz), astfel cum a fost modificată prin Legea din 14 decembrie 2009, care prevede pensionarea din oficiu a funcționarilor publici definitivi, în speță a procurorilor, la împlinirea vârstei de 65 de ani, cu posibilitatea de a continua să lucreze, dacă interesul serviciului impune aceasta, până la vârsta maximă de 68 de ani, în măsura în care această lege are drept obiectiv stabilirea unei structuri echilibrate de vârstă în vederea favorizării încadrării în muncă și a promovării tinerilor, a optimizării gestiunii personalului și, astfel, a prevenirii eventualelor litigii privind capacitatea salariatului de a-și desfășura activitatea după o anumită vârstă și permite realizarea acestui obiectiv prin mijloace adecvate și necesare.

               2.

               În vederea demonstrării caracterului adecvat și necesar al măsurii vizate, aceasta nu trebuie să fie nerezonabilă în raport cu obiectivul urmărit și trebuie să se bazeze pe elemente a căror valoare probatorie trebuie apreciată de instanța națională.

               3.

               O lege precum Legea privind funcția publică a landului Hessen, astfel cum a fost modificată prin Legea din 14 decembrie 2009, care prevede o pensionare obligatorie a procurorilor la împlinirea vârstei de 65 de ani, nu are un caracter incoerent doar pentru că permite acestora în anumite cazuri să lucreze până la vârsta de 68 de ani, pentru că include, în plus, dispoziții destinate să limiteze pensionările anterior vârstei de 65 de ani și pentru că alte dispoziții legislative ale statului membru vizat prevăd menținerea în activitate a anumitor funcționari, în special a anumitor funcționari aleși, după această vârstă, precum și o majorare progresivă a vârstei de pensionare de la 65 la 67 de ani.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza C-30/09: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 96/82/CE — Articolul 11 — Planuri de urgență externe)

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/16

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-30/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 96/82/CE - Articolul 11 - Planuri de urgență externe)
   2009/C 297/19
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Sipos și P. Guerra e Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentant: L. Inez Fernandes, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 11 din Directiva 96/82/CE a Consiliului din 9 decembrie 1996 privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase (JO L 10, p. 13, Ediție specială 05/vol. 4, p. 8), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/105/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 345, p. 97, Ediție specială 05/vol. 7, p. 20) — Neelaborarea unor planuri de urgență externe pentru anumite entități

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că nu a vegheat la punerea în aplicare a măsurilor prevăzute la articolul 11 din Directiva 96/82/CE a Consiliului din 9 decembrie 1996 privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/105/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2003, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestui articol.

               2.

               Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 4.4.2009.


title: Cauza T-678/13: Acțiune introdusă la 13 decembrie 2013 — AEMN/Parlamentul European

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/20

         Acțiune introdusă la 13 decembrie 2013 — AEMN/Parlamentul European
   (Cauza T-678/13)
   2014/C 85/35
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Alliance européenne des mouvements nationaux (AEMN) (Matzenheim, Franța) (reprezentant: J. -P. Le Moigne, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei nr. 110655 din 14 octombrie 2013 prin care s-a stabilit că alocația definitivă pe care Parlamentul European o acordă în favoarea Alliance européenne des mouvements nationaux pentru anul 2012 este în sumă de 186 292,12 euro și prin care s-a decis, în consecință, ca Alliance européenne des mouvements nationaux să restituie suma de 45 476,00 de euro, ținând seama de faptul că asociației reclamante i-a fost atribuită deja suma de 231 412,80 euro;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată și, în acest temei, obligarea la plata către Alliance européenne des mouvements nationaux a sumei de 20 000,00 de euro.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe necompetența autorului actului, întrucât semnatarul acestuia nu justifică nicio delegare pentru adoptarea, semnarea și notificarea deciziei atacate.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a normelor fundamentale de procedură, întrucât Parlamentul European nu i-a dat reclamantei posibilitatea de a-și exprima punctul de vedere cu privire la neregulile constatate.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea unei norme de drept, întrucât:

                           —

                           aportul în natură ar constitui o modalitate regulată de finanțare;

                           —

                           reclamanta ar fi suferit un tratament discriminatoriu în privința bugetului său în raport cu alte partide politice europene;

                           —

                           dreptul de a fi ascultat anterior adoptării unei măsuri individuale nefavorabile nu ar fi fost respectat.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe un abuz de putere, întrucât Parlamentul European a utilizat constrângeri financiare în scopul limitării mijloacelor de acțiune ale unui partid politic ale cărui idealuri nu sunt împărtășite de un anumit număr dintre membrii săi.


title: Cauza F-22/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 4 septembrie 2008 — Lafili/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Intrarea în vigoare a Regulamentului (CEE, Euratom) nr. 723/2004 — Articolele 44 și 46 din statut — Articolul 7 din anexa XIII la statut — Promovare — Încadrare — Factor de multiplicare)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/56

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 4 septembrie 2008 — Lafili/Comisia
   (Cauza F-22/07) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Intrarea în vigoare a Regulamentului (CEE, Euratom) nr. 723/2004 - Articolele 44 și 46 din statut - Articolul 7 din anexa XIII la statut - Promovare - Încadrare - Factor de multiplicare)
   (2008/C 313/100)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Paul Lafili (Genk, Belgia) (reprezentanți: G. Vandersanden și L. Levi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall, H. Kraemer și doamna K. Herrmann, agenți)
   Obiectul
   Anularea deciziei de încadrare a reclamantului în gradul AD 13, treapta 5, inclusă într-o notă a DG ADMIN din 11 mai 2006 și în fișa de salariu din iunie 2006 și în fișele de salariu ulterioare în măsura în care această decizie încalcă în principal articolele 44 și 46 din Statutul funcționarilor, precum și articolul 7 din anexa XIII la statutul menționat
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia șefului unității A 6 „Structura carierelor, evaluare și promovare” a Direcției generale Personal și Administrație a Comisiei Comunităților Europene din 11 mai 2006.

               2)

               Domnul Lafili suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

               3)

               Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată și jumătate din cheltuielile efectuate de domnul Lafili.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007, p. 59.


title: Cauza C-191/09 P: Recurs introdus la 29 mai 2009 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 10 martie 2009 în cauza T-249/06, Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), fostă Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), fostă Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT/Consiliul Uniunii Europene

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/7

         Recurs introdus la 29 mai 2009 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 10 martie 2009 în cauza T-249/06, Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), fostă Nikopolsky Seamless Tubes Plant „Niko Tube” ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), fostă Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-191/09 P)
   2009/C 193/07
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, G. Berrisch, avocat)

      Celelalte părți în proces: Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), fostă Nikopolsky Seamless Tubes Plant „Niko Tube” ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), fostă Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT, Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 10 martie 2009 în măsura în care Tribunalul (1) a anulat articolul 1 din regulamentul atacat în măsura în care taxa antidumping impusă asupra exporturilor în Comunitatea Europeană de produse fabricate de reclamantele în primă instanță este superioară taxei care ar fi fost aplicabilă dacă prețul la export nu ar fi fost ajustat în temeiul unui comision de plată atunci când produsele erau vândute de agentul intermediar al comerciantului afiliat, Sepco SA (punctul 1 din dispozitivul hotărârii atacate) și (2) a obligat Consiliul la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a unui sfert din cheltuielile de judecată efectuate de reclamantele în primă instanță (punctul 3 din dispozitivul hotărârii atacate);

               —

               pronunțarea definitivă cu privire la litigiu și respingerea cererii introductive în totalitate;

               —

               obligarea reclamantelor în primă instanță la plata cheltuielilor de recurs și a cheltuielilor procedurii în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   Consiliul susține că Tribunalul de Primă Instanță:

               —

               a săvârșit o eroare de drept atunci când a aplicat, prin analogie, jurisprudența privind noțiunea de entitate economică unică în privința articolului 2 alineatul (2) punctul (i) din regulamentul antidumping de bază (1), întrucât a ignorat faptul că pentru calcularea valorii normale și calcularea prețului la export, precum și în ceea ce privește problema dacă ajustările pot fi realizate sunt reglementate de norme distincte; astfel, Tribunalul nu și-a îndeplinit obligația de motivare;

               —

               a săvârșit o eroare de drept atunci când a interpretat sarcina probei care incumbă instituțiilor atunci când realizează o ajustare în temeiul articolului 2 alineatul (10) litera (i) din regulamentul de bază în sensul că nu a aplicat normele care reglementează sarcina probei în cauzele antidumping și, prin urmare, a săvârșit o eroare de drept prin neaplicarea standardelor corecte de control judiciar care reglementează o evaluare economică de către instituții;

               —

               a săvârșit o eroare de drept prin aplicarea unui criteriu juridic incorect atunci când a evaluat decizia instituțiilor de a realiza o ajustare potrivit articolului 2 alineatul (10) litera (i), întrucât a examinat această decizie bazându-se pe premisa că noțiunea de entitate economică unică se aplică comparației dintre valoarea normală și prețul la export;

               —

               a săvârșit o eroare de drept atunci când a hotărât că instituțiile săvârșiseră o eroare vădită de apreciere prin aplicarea articolului 2 alineatul (10) primul paragraf din regulamentul de bază;

               —

               a săvârșit o eroare de drept prin aplicarea unei interpretări prea stricte a obligației de informare;

               —

               a săvârșit o eroare de drept prin neaplicarea corectă a criteriului juridic al unei încălcări a dreptului la apărare pe care o identificase (în mod corect);

               —

               a săvârșit o eroare de drept atunci când a evaluat efectul neregularității de procedură invocate în sensul că s-a întemeiat pe constatările eronate în drept privind legalitatea ajustării operate în temeiul articolului 2 alineatul (10) litera (i).

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 56, p. 1-20, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223).


title: Cauza C-404/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgerichts Naumburg (Germania) la 18 septembrie 2008 — Investitionsbank Sachsen-Anhalt — Anstalt der Norddeutschen Landesbank — Girozentrale/Bezirksrevisorin beim Landgericht Magdeburg für die Landeskasse des Landes Sachsen-Anhalt

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgerichts Naumburg (Germania) la 18 septembrie 2008 — Investitionsbank Sachsen-Anhalt — Anstalt der Norddeutschen Landesbank — Girozentrale/Bezirksrevisorin beim Landgericht Magdeburg für die Landeskasse des Landes Sachsen-Anhalt
   (Cauza C-404/08)
   (2008/C 327/16)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberlandesgericht Naumburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Investitionsbank Sachsen-Anhalt — Anstalt der Norddeutschen Landesbank — Girozentrale

      Pârâtă: Bezirksrevisorin beim Landgericht Magdeburg für die Landeskasse des Landes Sachsen-Anhalt
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 86 alineatul (1) CE, coroborat cu articolul 81 alineatul (1) literele (a) și (d) și alineatul (2) CE, trebuie interpretat în sensul că scutirea de la plata taxelor judiciare în temeiul articolului 6 alineatul (1) din Legea de însoțire a Băncii de Investiții (Investitionsbank-Begleitgesetzes) din 18 decembrie 2003 (Gesetz- und Verordnungsblatt Land Sachsen-Anhalt nr. 47/2003, p. 371) acordată de landul Saxonia Superioară Băncii de Investiții înființate de acest land, este nulă?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, conform articolul 86 alineatul (2) prima teză CE normele de concurență din dreptul comunitar trebuie interpretate în sensul că Banca de Investiții nu beneficiază de aceeași scutire de la plata taxelor judiciare ca și landul Saxonia Superioară decât în exercitarea unor misiuni de serviciu public, conform articolului 6 din Regulamentul privind înființarea Băncii de Investiții a landului Saxonia Superioară (Verordnung über die Errichtung der Investitionsbank Sachsen-Anhalt) din 30 decembrie 2003 (GVBl. LSA 2004, p. 20), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul de modificare din 2 decembrie 2006 (GVBl. LSA, p. 534)?


title: Cauza C-90/08 P: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 5 martie 2009 — K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Natália Cristina Lopes de Almeida Cunha, Cláudia Couto Simões, Marly Lima Jatobá (Recurs — Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative CORPO LIVRE — Opoziția titularului mărcilor verbale naționale și internaționale anterioare LIVRE — Prezentare tardivă a probei utilizării mărcilor anterioare — Respingerea opoziției)

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/21

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 5 martie 2009 — K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Natália Cristina Lopes de Almeida Cunha, Cláudia Couto Simões, Marly Lima Jatobá
   (Cauza C-90/08 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative CORPO LIVRE - Opoziția titularului mărcilor verbale naționale și internaționale anterioare LIVRE - Prezentare tardivă a probei utilizării mărcilor anterioare - Respingerea opoziției)
   2009/C 141/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG (reprezentant(ți): D. Spohn, Rechtsanwältin)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent), Natália Cristina Lopes de Almeida Cunha, Cláudia Couto Simões, Marly Lima Jatobá

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 12 decembrie 2007 în cauza T-86/05, K & L Ruppert Stiftung/OAPI — Lopes de Almeida Cunha și alții, prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare formulată de titularul mărcilor verbale naționale și internaționale „LIVRE” pentru produse din clasa 25 împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 7 decembrie 2004 prin care a fost respins recursul introdus împotriva deciziei diviziei de opoziție prin care s-a respins opoziția formulată împotriva înregistrării mărcii comunitare figurative „CORPO LIVRE” pentru produse din clasele 18 și 25 — Procedură de opoziție — Respingerea opoziției întemeiată pe prezentarea tardivă a probei utilizării mărcilor anterioare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 142, 7.6.2008.


title: Cauza T-33/12: Hotărârea Tribunalului din 8 februarie 2013 — Piotrowski/OAPI (MEDIGYM) [ „Marcă comunitară — Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană — Marca verbală MEDIGYM — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Dreptul de a fi ascultat — Articolul 75 a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/17

         Hotărârea Tribunalului din 8 februarie 2013 — Piotrowski/OAPI (MEDIGYM)
   (Cauza T-33/12) (1)

   (Marcă comunitară - Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană - Marca verbală MEDIGYM - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Dreptul de a fi ascultat - Articolul 75 a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009)
   2013/C 101/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Elke Piotrowski (Viernheim, Germania) (reprezentant: J. Albrecht, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: M. Lenz și G. Schneider, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 18 noiembrie 2011 (cauza R 734/2011-4), privind înregistrarea internațională, care desemnează Comunitatea Europeană, a semnului verbal MEDIGYM

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               O obligă pe doamna Elke Piotrowski la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 17.3.2012.


title: Cauza C-115/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 25 februarie 2016 -N Luxembourg 1/Skatteministeriet

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 25 februarie 2016 -N Luxembourg 1/Skatteministeriet
   (Cauza C-115/16)
   (2016/C 270/28)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: N Luxembourg 1

      Pârât: Skatteministeriet

      Întrebările preliminare

               1

               Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2003/49/CE (1) coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din aceasta trebuie să fie interpretat în sensul că o societate rezidentă într-un stat membru care este vizată de articolul 3 din directivă şi, în împrejurări cum sunt cele din prezenta cauză, primeşte dobânzi din partea unei filiale din alt stat membru, este „beneficiarul” acestei dobânzi în sensul directivei?

                           1.1.

                           Noţiunea „beneficiar” de la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2003/49/CE coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din aceasta trebuie să fie interpretată în concordanţă cu noţiunea corespunzătoare de la articolul 11 din Modelul de convenție fiscală din 1977 al OCDE?

                           1.2.

                           În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.1., noţiunea trebuie să fie interpretată doar din perspectiva comentariului la articolul 11 din Modelul de convenție fiscală al OCDE (punctul 8) sau pot fi integrate în interpretare comentariile ulterioare, inclusiv completările aduse în 2003 referitoare la „societăţile-conductă” (punctul 8.1, în prezent punctul 10.1) şi completările aduse în 2014 referitoare la „obligaţiile legale sau contractuale” (punctul 10.2)?

                           1.3.

                           Dacă pot fi integrate în interpretare Comentariile din 2003, trebuie să fi existat efectiv, ca o condiţie pentru a considera că o societate nu este un „beneficiar” în sensul Directivei 2003/49/CE, o direcţionare de fonduri către aceste persoane care sunt considerate de statul în care este rezident plătitorul dobânzii ca fiind „beneficiarii” dobânzii în cauză şi – în cazul unui răspuns afirmativ – transferul efectiv trebuie să aibă loc, ca o condiţie suplimentară, la un moment apropiat de plata dobânzilor şi/sau să aibă loc ca plată a unor dobânzi?

                                       1.3.1

                                       Care este în acest context relevanţa aspectului dacă se utilizează capital social pentru credit, dacă dobânzile în cauză sunt incluse în suma pentru care sunt plătite (sunt „capitalizate”), dacă beneficiarul dobânzilor a efectuat ulterior un transfer în cadrul grupului către societatea-mamă rezidentă în acelaşi stat în vederea ajustării câştigurilor în scopuri fiscale potrivit normelor care prevalează în statul respectiv, dacă dobânzile în cauză sunt convertite ulterior în capital social în societatea debitoare, dacă beneficiarul dobânzilor a avut obligaţia legală sau contractuală de a transfera dobânzile către o altă persoană şi dacă majoritatea persoanelor considerate de statul în care este rezidentă persoana care plăteşte dobânzile ca fiind „beneficiarii” dobânzilor sunt rezidente în alte state membre sau alte state cu care Danemarca a încheiat o convenţie privind dubla impunere, astfel încât potrivit legislaţiei fiscale daneze nu ar fi existat un temei pentru reținerea unui impozit la sursă în cazul în care aceste persoane au fost creditori şi astfel au primit dobânzile în mod direct?

                           1.4

                           Ce relevanţă are pentru aprecierea aspectului dacă beneficiarul dobânzilor trebuie să fie considerat ca fiind un „beneficiar” în sensul directivei faptul că instanţa de trimitere, în urma analizării împrejurărilor cauzei, concluzionează că beneficiarul – fără să fi fost obligat în mod legal sau contractual să transfere dobânzile primite către o altă persoană – nu a avut dreptul „deplin”„de uz și de folosință” a dobânzilor astfel cum este menţionat în Comentariile din 2014 referitoare la Modelul de convenție fiscală din 1977?

               2

               Pentru invocarea de către un stat membru a articolului 5 alineatul (1) din directivă privind aplicarea dispoziţiilor naţionale pentru prevenirea fraudelor sau a abuzurilor ori a articolului 5 alineatul (2) din directivă, este necesar ca statul membru în cauză să fi adoptat o dispoziţie internă specială de punere în aplicare a articolului 5 din directivă sau ca dreptul naţional să conţină dispoziţii generale ori principii referitoare la fraude, abuzuri sau evaziunea fiscală care pot fi interpretate în conformitate cu articolul 5?

                           2.1

                           În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, articolul 2 alineatul (2) litera (d) din Legea privind impozitul pe profit, care prevede că obligaţiile fiscale limitate pentru veniturile din dobânzi nu includ „dobânzile scutite de impozit […] în temeiul Directivei 2003/49/CE privind sistemul comun de impozitare, aplicabil plăților de dobânzi și de redevențe efectuate între societăți asociate din state membre diferite”, poate fi considerat ca fiind o dispoziţie naţională specială în sensul articolului 5 din directivă?

               3

               O dispoziţie dintr-o convenţie privind dubla impunere încheiată între două state membre şi întocmită în conformitate cu Modelul de convenție fiscală al OCDE, potrivit căreia impozitarea dobânzilor este condiționată de aspectul dacă persoana care primeşte dobânzile este considerată ca fiind beneficiarul dobânzilor, constituie o dispoziţie împotriva abuzurilor întemeiată pe convenții care este vizată de articolul 5 din directivă?

               4

               Există un abuz etc. potrivit Directivei 2003/49/CE în situaţia în care, în statul membru în care este rezident plătitorul dobânzilor, sunt permise deducerile fiscale în cazul dobânzilor, în timp ce dobânzile din statul membru în care este rezident beneficiarul dobânzilor nu sunt impozitate?

               5

               Un stat membru care nu doreşte să recunoască faptul că o societate dintr-un alt stat membru este beneficiarul dobânzii şi susţine că societatea din celălalt stat membru este o aşa-zisă societate-conductă artificială este obligat în conformitate cu Directiva 2003/49/CE sau cu articolul 10 CE să precizeze în acest caz cine este considerat de statul membru ca fiind beneficiarul?

               6

               Dacă o societate rezidentă într-un stat membru (societate-mamă) este considerată de fapt ca nefiind scutită de impozitul cu reţinere la sursă potrivit Directivei 2003/49/CE în ceea ce priveşte dobânzile primite de la o societate rezidentă în alt stat membru (filială) şi se consideră că societatea-mamă din acest din urmă stat membru are obligaţii fiscale limitate pentru dobânzile respective în statul membru menţionat, articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 CE se opune unei reglementări potrivit căreia cel din urmă stat membru impune societăţii obligate să reţină impozitul la sursă (filiala) să plătească dobânzi de întârziere în cazul plăţii cu întârziere a creanţelor generate de impozitul cu reţinere la sursă la o rată mai mare a dobânzii decât rata dobânzii de întârziere percepute de statul membru în cauză pentru creanţele generate de impozitul pe profit (inclusiv pe veniturile din dobânzi) revendicate împotriva unei societăţi rezidente în acelaşi stat membru?

               7

               Dacă o societate rezidentă într-un stat membru (societate-mamă) este considerată de fapt ca nefiind scutită de reţinerea la sursă a impozitului potrivit Directivei 2003/49/CE în ceea ce priveşte dobânzile primite de la o societate rezidentă în alt stat membru (filială), iar societatea-mamă din acest din urmă stat membru este considerată ca fiind persoană impozabilă cu obligaţii fiscale limitate în cazul dobânzii respective în statul membru menţionat, articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 (în subsidiar articolul 56 CE), analizate separat sau împreună, se opune unei reglementări potrivit căreia:

                           a)

                           cel din urmă stat membru impune persoanei care plăteşte dobânzile să reţină la sursă impozitul pentru dobânzi şi consideră că persoana respectivă datorează autorităţilor pentru impozitul nereţinut la sursă, atunci când nu există o asemenea obligaţie de reţinere la sursă a impozitului în cazul în care beneficiarul dobânzilor este rezident în cel din urmă stat membru?

                           b)

                           o societate-mamă din cel din urmă stat membru nu ar fi fost obligată să efectueze plăţi în avans ale impozitului pe profit în primii doi ani fiscali, ci ar fi început să plătească impozitul pe profit doar mult mai târziu în raport cu dată-limită pentru impozitul cu reţinere la sursă?

                     Se solicită Curţii de Justiţie a Uniunii să includă răspunsul la a şasea întrebare în răspunsul său la a şaptea întrebare.

      (1)  Directiva 2003/49/CE a Consiliului din 3 iunie 2003 privind sistemul comun de impozitare, aplicabil plăților de dobânzi și de redevențe efectuate între societăți asociate din state membre diferite (JO 2003, L 157, p. 49, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 75).


title: Cauza T-614/13: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2013 — Romonta/Comisia

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 31/13

         Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2013 — Romonta/Comisia
   (Cauza T-614/13)
   2014/C 31/24
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Romonta GmbH (Seegebiet Mansfelder Land, Germania) (reprezentanți: I. Zenke, M. Vollmer, C. Telschow și A. Schulze, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei 2013/448/UE a Comisiei din 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului, în măsura în care la articolul 1 alineatul (1) din decizia menționată se respinge alocarea către reclamantă a unor cote suplimentare pentru a treia perioadă de comercializare a cotelor de emisii cuprinsă între 2013 și 2020, solicitate în temeiul clauzei privind situații extreme prevăzute la articolul 9 alineatul (5) din Legea germană privind comercializarea cotelor de emisii de gaze cu efect de seră (Treibhausgas-Emissionshandelsgesetzes);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv: încălcarea principiului proporționalității
               În opinia reclamantei, decizia atacată încalcă principiul proporționalității, întrucât refuzul alocării cotelor de emisii de gaze în temeiul clauzei privind situații extreme este eronat în lumina obiectivului formulat de pârâtă și în plus este complet disproporționat în raport cu dezavantajul suferit de reclamantă. Cu titlu subsidiar cu privire la acest punct, reclamantă susține că Decizia 2011/278/UE (1) este contrară dreptului Uniunii și este nulă.

               2.

               Al doilea motiv: încălcarea principiului subsidiarității
               În cadrul acestui motiv al acțiunii, reclamanta susține că decizia atacată încalcă principiul subsidiarității potrivit căruia acțiunea Uniunii Europene trebuie să se limiteze la ceea ce este necesar. Spre deosebire de susținerile Comisiei, statele membre rețin un drept de a adopta norme în materie de alocare a cotelor (chiar dacă acest drept este limitat). Clauzele privind situații extreme, cum este cea prevăzută la articolul 9 alineatul (5) din Treibhausgas-Emissionshandelsgesetzes, se înscriu în cadrul normelor a căror adoptare intră în competența statelor membre.

               3.

               Al treilea motiv: încălcarea drepturilor fundamentale
               În această privință, reclamanta susține că decizia atacată aduce atingere drepturilor sale fundamentale precum libertatea de a desfășura o activitate comercială, libertatea de alegere a ocupației și dreptul de proprietate, fără ca această atingere să fie justificată nici de vreunul dintre obiectivele de interes general recunoscute de Uniunea Europeană, nici de protecția drepturilor și libertăților altor persoane.

      (1)  Decizia Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului [notificată cu numărul C(2011) 2772] (JO L 130, p. 1).


title: Cauza F-56/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 14 iulie 2016 – Dominguez Perez/Comisia [Funcție publică — Pensii — Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statut — Drepturi la pensie dobândite înainte de intrarea în serviciul Uniunii în temeiul unui regim național de pensii — Transfer spre regimul de pensii al Uniunii — Propunere de spor de vechime, acceptat de persoana interesată, bazată pe noile dispoziții generale de punere în aplicare — Act care nu cauzează prejudicii — Securitate juridică — Încredere legitimă — Egalitate de tratament — Articolul 81 din Regulamentul de procedură]

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/34

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 14 iulie 2016 – Dominguez Perez/Comisia
   (Cauza F-56/14) (1)

   ([Funcție publică - Pensii - Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statut - Drepturi la pensie dobândite înainte de intrarea în serviciul Uniunii în temeiul unui regim național de pensii - Transfer spre regimul de pensii al Uniunii - Propunere de spor de vechime, acceptat de persoana interesată, bazată pe noile dispoziții generale de punere în aplicare - Act care nu cauzează prejudicii - Securitate juridică - Încredere legitimă - Egalitate de tratament - Articolul 81 din Regulamentul de procedură])
   (2016/C 326/58)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Dolores Dominguez Perez (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și G. Gattinara, agenți, ulterior G. Gattinara, agent, și în final G. Gattinara și F. Simonetti, agenți)

      Obiectul cauzei

   Cerere de anulare a două propuneri de calcul referitoare la transferul drepturilor la pensie ale reclamantei în regimul de pensii al Uniunii care aplică noile DGPA referitoare la articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor

      Dispozitivul ordonanței

               1)

               Respinge acțiunea în parte ca inadmisibilă și în parte ca vădit neîntemeiată.

               2)

               Doamna Dolores Dominguez Perez suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 253, 4.8.2014, p. 70.


title: Cauza F-34/16: Acțiune introdusă la 7 iulie 2016 – ZZ/Parlamentul

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/35

         Acțiune introdusă la 7 iulie 2016 – ZZ/Parlamentul
   (Cauza F-34/16)
   (2016/C 326/60)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor de restituire a sumelor pe care reclamanta le-ar fi primit în mod nedatorat cu titlu de alocație școlară și de alocație pentru copilul aflat în întreținere și a deciziilor care dispun încetarea drepturilor acesteia la anumite alocații.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea noii decizii de restituire „a ceea ce s-a primit din altă parte”;

               —

               anularea deciziei de restituire „încetarea dreptului” în măsura în care stabilește încetarea dreptului reclamantei la alocația școlară pentru XX și pentru XY la data de 1 iulie 2015, în loc de 1 octombrie 2015, și în măsura în care stabilește încetarea dreptului său la alocație pentru locuință la 1 august 2015, în loc de 1 octombrie 2015;

               —

               anularea, în măsura în care este necesar, a deciziei de respingere a reclamației;

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamantă a dobânzilor de întârziere aferente sumelor care au fost reținute sau restituite nelegal, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, majorată cu două puncte, începând, pentru fiecare sumă, de la data la care ar fi trebuit să îi fie plătită;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-40/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de VAT and Duties Tribunal, Manchester — Regatul Unit) — Astra Zeneca UK Limited/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs (A șasea directivă TVA — Articolul 2 punctul 1 — Noțiunea „prestări de servicii efectuate cu titlu oneros” — Tichete valorice puse la dispoziție de o societate angajaților săi în cadrul remunerării acestora din urmă)

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de VAT and Duties Tribunal, Manchester — Regatul Unit) — Astra Zeneca UK Limited/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
   (Cauza C-40/09) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 2 punctul 1 - Noțiunea „prestări de servicii efectuate cu titlu oneros” - Tichete valorice puse la dispoziție de o societate angajaților săi în cadrul remunerării acestora din urmă)
   2010/C 246/06
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   VAT and Duties Tribunal, Manchester

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Astra Zeneca UK Limited

      Pârâti: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — VAT and Duties Tribunal, Manchester — Interpretarea articolului 2 alinatul (1), a articolului 6 alineatul (2) și a articolului 17 alineatul (2) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare — (JO L 145, p. 1) — Noțiunea de prestări de servicii cu titlu oneros — Bonuri de cumpărare puse la dispoziția unui salariat în conformitate cu contratul de muncă al acestuia și care a primit calificarea de salariu pentru o parte din valoarea bonurilor

      Dispozitivul

   Articolul 2 punctul 1 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7/CE a Consiliului din 10 aprilie 1995, trebuie interpretat în sensul că punerea la dispoziția angajaților săi a unui tichet valoric de către o societate care l a achiziționat la un preț ce include taxa pe valoarea adăugată, în schimbul renunțării de către acești angajați la o parte din remunerația lor în bani, constituie o prestare de servicii efectuată cu titlu oneros în sensul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 90, 18.4.2009.


title: Cauza C-393/08: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 1 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Italia) — Emanuela Sbarigia/Azienda USL RM/A, Comune di Roma, Assiprofar — Associazione Sindacale Proprietari Farmacia, Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma (Legislație națională care reglementează programul de funcționare și zilele de închidere ale farmaciilor — Dispensă — Putere de decizie a autorităților competente)

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 1 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Italia) — Emanuela Sbarigia/Azienda USL RM/A, Comune di Roma, Assiprofar — Associazione Sindacale Proprietari Farmacia, Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma
   (Cauza C-393/08) (1)

   (Legislație națională care reglementează programul de funcționare și zilele de închidere ale farmaciilor - Dispensă - Putere de decizie a autorităților competente)
   2010/C 234/08
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Emanuela Sbarigia

      Pârâte: Azienda USL RM/A, Comune di Roma, Assiprofar — Associazione Sindacale Proprietari Farmacia, Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Interpretarea articolelor 49 CE, 81–86 CE, 152 CE și 153 CE — Legislație națională care reglementează programul de funcționare și perioadele de închidere a farmaciilor — Interzicerea posibilității de a renunța la perioada nelucrătoare anuală a farmaciilor și de a depăși limita maximă prevăzută pentru programul de funcționare

      Dispozitivul

   Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale amministrativo regionale per il Lazio, prin decizia din 21 mai 2008, este inadmisibilă.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008.


title: Cauza C-558/07: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 7 iulie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Queen's Bench Division) — Regatul Unit] — The Queen, S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Ltd, Hercules Inc./Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs [Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 — Substanțe chimice — Înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) — Noțiunea substanțe monomere — Validitate — Proporționalitate — Egalitate de tratament]

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 7 iulie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Queen's Bench Division) — Regatul Unit] — The Queen, S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Ltd, Hercules Inc./Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs
   (Cauza C-558/07) (1)

   (Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 - Substanțe chimice - Înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) - Noțiunea „substanțe monomere” - Validitate - Proporționalitate - Egalitate de tratament)
   2009/C 205/08
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Queen's Bench Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: The Queen, S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Ltd, Hercules Inc.

      Pârât: Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice, Queen's Bench Division — Interpretarea și validitatea articolului 6 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3) — Noțiunea „substanțe monomere”

      Dispozitivul

               1)

               Noțiunea «substanțe monomere», care figurează la articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei, nu se referă decât la monomerii sub formă reacționată, integrați în polimeri.

               2)

               Examinarea celei de a doua întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1907/2006.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza C-75/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria (Italia) la 20 februarie 2009 – Agra Srl/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria (Italia) la 20 februarie 2009 – Agra Srl/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria
   (Cauza C-75/09)
   2009/C 102/20
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Agra Srl

      Pârâtă: Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

      Întrebarea preliminară

   Având în vedere prevederile articolului 11 din Decretul legislativ nr. 374/2000 coroborat cu articolul 221 alineatele (3) și (4) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 și ținând cont de articolul 84 alineatul 3 din textul unic al dispozițiilor legislative în domeniul vamal (Decretul Președintelui Republicii nr. 43/1973), dreptul pe care îl are Agenzia delle Dogane de a exercita acțiunea de revizuire a constatării este prescris și/sau agenția este decăzută din acest drept la expirarea termenului de trei ani de la data declarației vamale sau acest termen poate fi întrerupt și/sau suspendat în cazul în care se află în desfășurare un proces penal pentru încălcarea drepturilor vamale care fac obiectul constatării?


title: Cauza C-194/09 P: Recurs introdus la 1 iunie 2009 de Alcoa Trasformazioni Srl împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 25 martie 2009 în cauza T-332/06, Alcoa Trasformazioni Srl/Comisia

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/8

         Recurs introdus la 1 iunie 2009 de Alcoa Trasformazioni Srl împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 25 martie 2009 în cauza T-332/06, Alcoa Trasformazioni Srl/Comisia
   (Cauza C-194/09 P)
   2009/C 193/09
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Alcoa Trasformazioni Srl (reprezentanți: M. Siragusa, T. Müller-Ibold, T. Graf și F. Salerno, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 25 martie 2009 în cauza T-332/06, Alcoa Trasformazioni Srl/Comisia;

               —

               anularea deciziei 2006/C 214/03 a Comisiei, notificată Republicii Italiene la 19 iulie 2006, în măsura în care privește tarifele pentru electricitate aplicabile uzinelor de aluminiu deținute de Alcoa Trasformazioni Srl.

         În subsidiar,

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru examinare în conformitate cu hotărârea Curții.

         În ambele cazuri,

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată, potrivit articolului 69 din Regulamentul de procedură al Curții, inclusiv a sumelor care au fost plătite cu titlu de cheltuieli de judecată în cadrul procedurii în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   Având în vedere faptul că anterior Comisia apreciase că tarifele pentru electricitate aplicabile industriilor mari consumatoare de energie din Italia nu constituiau un ajutor de stat, întrebarea care se pune este ce normă trebuie să aplice Comisia, în aceste împrejurări, pentru examinare și motivare înainte de deschiderea unei proceduri oficiale. Alcoa susține că în cazul în care Comisia a apreciat în prealabil că o măsură nu constituia un ajutor de stat, aceasta nu poate iniția o astfel de procedură înainte de a desfășura o examinare preliminară exhaustivă care să justifice motivele pentru care constatările sale anterioare nu mai sunt valabile. În plus, Comisia trebuie să indice aceste motive suficient de clar în decizia sa de inițiere a procedurii oficiale. Alcoa susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept apreciind că Comisia putea iniția o procedură oficială fără a examina dacă analiza sa inițială care figurează în decizia din 1996 devenise caducă. Concluzia anterioară a Comisiei potrivit căreia măsura nu constituia un ajutor implică de asemenea problema procedurii care trebuie aplicată în cazul în care Comisia decide reexaminarea problemei și inițierea unei proceduri oficiale împotriva măsurii vizate. Rezultă în același timp din normele de procedură în vigoare, precum și din principiile fundamentale ale securității juridice și protecției încrederii legitime că în astfel de împrejurări trebuie să se aplice procedura privind examinarea ajutoarelor existente. Se susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că în mod întemeiat Comisia s-a bazat pe procedura aplicabilă ajutoarelor noi atunci când a examinat tarifele plătite în favoarea Alcoa.


title: Hotărârea Curții din 27 iunie 2014 în cauza E-26/13 – Islanda/Atli Gunnarsson (Libera circulație a persoanelor – Articolul 28 din Acordul privind SEE – Directiva 2004/38/CE – Directiva 90/365/CEE – Dreptul de ședere – Dreptul de părăsire a statului de origine – Tratament fiscal mai puțin favorabil)

text:
               26.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/3

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 27 iunie 2014
   în cauza E-26/13
   Islanda/Atli Gunnarsson
   (Libera circulație a persoanelor – Articolul 28 din Acordul privind SEE – Directiva 2004/38/CE – Directiva 90/365/CEE – Dreptul de ședere – Dreptul de părăsire a statului de origine – Tratament fiscal mai puțin favorabil)
   (2015/C 68/03)
   În cauza E-26/13 Islanda/Atli Gunnarsson – CERERE înaintată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Curtea Supremă a Islandei (Hæstiréttur Íslands), referitoare la interpretarea articolului 28 din Acordul privind SEE și a articolului 7 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat la 27 iunie 2014 hotărârea a cărei parte dispozitivă este următoarea:
   Nu este compatibil cu articolul 1 din Directiva 90/365/CEE și cu articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (d) din Directiva 2004/38/CE faptul că un stat al SEE nu acordă soților care s-au mutat în alt stat al SEE posibilitatea de a-și cumula creditele fiscale personale în scopuri de determinare a impozitului pe venit, în condițiile în care aceștia ar fi avut dreptul să-și cumuleze creditele fiscale personale dacă ar fi locuit în statul de origine, în situația în care unul dintre aceștia primește o pensie de la statul de origine, care constituie întregul său venit sau aproape întregul său venit, iar celălalt soț nu are venit.


title: Cauza T-214/10: Acțiune introdusă la 7 mai 2010 — Moselland/OAPI — Renta Siete (DIVINUS)

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/23

         Acțiune introdusă la 7 mai 2010 — Moselland/OAPI — Renta Siete (DIVINUS)
   (Cauza T-214/10)
   2010/C 195/37
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Moselland eG — Winzergenossenschaft (Bernkastel-Kues, Germania) (reprezentant: M. Dippelhofer, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Renta Siete, SL (Albacete, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 22 februarie 2010 în cauza R 1204/2009-2;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată suportate în cursul procedurii în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Renta Siete, SL

      Marca comunitară vizată: marca verbală „DIVINUS”, pentru produse și servicii din clasele 30, 33 și 35

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă națională conținând elementele verbale „Moselland Divinum”, pentru produse din clasa 33

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), precum și a normei 19 alineatul (2) și a normei 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 (2) întrucât camera de recurs nu a tratat în mod corespunzător și/sau în mod suficient dovada existenței unor drepturi mai vechi, încălcarea articolului 76 alineatul (1) teza a doua din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 întrucât camera de recurs nu s-a limitat la aprecierea dovezilor prezentate de reclamantă, încălcarea articolului 78 alineatele (1), (3) și (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 din cauza unei administrări defectuoase a mijloacelor de probă și întrucât camera de recurs s-a mulțumit cu obținerea unei informații în pofida existenței prealabile a unor dovezi contradictorii cu privire la această informație, în continuare încălcarea articolului 75 teza a doua din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 întrucât camera de recurs nu acordat reclamantei posibilitatea de a formula observații cu privire la faptele examinate din oficiu, încălcarea normei 50 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 întrucât camera de recurs în mod eronat nu a luat în considerare prezentarea confirmării de primire drept dovadă suficientă pentru primirea în termen a documentelor, încălcarea normei 50 alineatul (1) teza a treia din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 din cauza unei erori de apreciere și în final încălcarea normei 51 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 întrucât camera de recurs în mod eronat nu a restituit taxa pentru calea de atac.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/1995 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189)


title: Cauza C-241/08: Acțiune introdusă la 2 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/15

         Acțiune introdusă la 2 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-241/08)
   (2008/C 197/25)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: doamna D. Recchia și domnul J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea că, prin neluarea tuturor măsurilor legislative și administrative necesare pentru transpunerea corectă a articolului 6 alineatele (2) și (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (1), Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii franceze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia formulează două motive în sprijinul acțiunii sale, întemeiate pe încălcarea articolului 6 alineatele (2) și, respectiv, (3) din Directiva 92/43/CEE (Directiva „habitate”).
   Prin primul său motiv, reclamanta insistă asupra caracterului explicit al articolului 6 alineatul (2) din Directiva „habitate”, care interzice orice deteriorare a habitatelor protejate. Introducerea în legislația națională a noțiunii „afectare semnificativă” pentru limitarea aplicării dispoziției citate anterior la anumite activități umane nu ar fi deci justificată. De asemenea, legiuitorul național nu ar putea confirma în mod definitiv inexistența caracterului „perturbator” al anumitor activități, cum sunt vânătoarea sau pescuitul, în siturile „Natura 2000”, chiar dacă acestea sunt exercitate temporar sau în cadrul reglementării naționale în vigoare.
   Prin cel de al doilea motiv, Comisia arată mai întâi că dispozițiile articolului 6 alineatul (3) din Directiva „habitate” prevăd că orice planuri sau proiecte care nu au o legătură directă cu gestionarea sitului sau care nu sunt necesare pentru aceasta trebuie supuse unei evaluări corespunzătoare, cu excepția cazurilor de strictă interpretare. Legislația pârâtei ar pune probleme din perspectiva dreptului comunitar în măsura în care aceasta ar scuti în mod sistematic de efectuarea procedurii de evaluare a incidențelor asupra mediului lucrările sau amenajările prevăzute în contractele „Natura 2000”.
   Comisia arată în continuare că există, în dreptul francez, proiecte care nu necesită nici autorizare, nici aprobare administrativă și, prin urmare, care ies din sfera procedurii de evaluare. Or, unele dintre aceste proiecte ar avea efecte semnificative asupra siturilor „Natura 2000”, având în vedere obiectivele de conservare a speciilor.
   Potrivit Comisiei, în cele din urmă, legislația națională ar fi trebuit să impună petiționarilor o obligație clară de a identifica soluții alternative în cazul evaluărilor negative ale incidenței unui proiect sau a unui plan de administrare a unui astfel de sit.

      (1)  JO L 206, p. 7, Ediție specială 15/vol. 2, p. 109.


title: Cauza F-29/08: Acțiune introdusă la 3 martie 2008 — Y/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/35

         Acțiune introdusă la 3 martie 2008 — Y/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-29/08)
   (2008/C 116/69)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Y (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei din 24 mai 2007 a autorității abilitate să încheie contracte de muncă a-l concedia pe reclamant, angajat ca agent contractual, din cauza conduitei sale în serviciu pretins nesatisfăcătoare, și repararea prejudiciului material și moral
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 24 mai 2007 a autorității abilitate să încheie contracte de muncă și referitoare la concedierea reclamantului, angajat ca agent contractual;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei explicite a Comisiei din 16 noiembrie 2007 de respingere a reclamației formulate la 31 august 2007 de către reclamant în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor;

               —

               obligarea Comisiei să plătească reclamantului suma cuvenită în cazul în care autoritatea abilitată să încheie contracte de muncă nu ar fi încetat în mod prematur și ilegal contractul încheiat cu reclamantul, precum și toate indemnitățile pe care acesta le poate pretinde;

               —

               obligarea Comisiei să plătească reclamantului o despăgubire evaluată la 500 000 de euro pentru prejudiciul moral, sub rezerva majorării cuantumului în cursul procedurii;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-268/13: Hotărârea Tribunalului din 21 octombrie 2014 – Italia/Comisia („Neexecutarea unei hotărâri a Curții prin care s-a constatat neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Penalitate cu titlu cominatoriu — Decizie de lichidare a penalității cu titlu cominatoriu — Obligație de recuperare — Întreprinderi care fac obiectul unor proceduri de faliment — Obiectul procedurilor de faliment în cauză — Diligență necesară — Sarcina probei”)

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/19

         Hotărârea Tribunalului din 21 octombrie 2014 – Italia/Comisia
   (Cauza T-268/13) (1)

   ((„Neexecutarea unei hotărâri a Curții prin care s-a constatat neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Penalitate cu titlu cominatoriu - Decizie de lichidare a penalității cu titlu cominatoriu - Obligație de recuperare - Întreprinderi care fac obiectul unor proceduri de faliment - Obiectul procedurilor de faliment în cauză - Diligență necesară - Sarcina probei”))
   (2014/C 431/32)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, G. Conte și B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2013) 1264 final a Comisiei din 7 martie 2013 prin care se impune Republicii Italiene să plătească în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene” suma de 1 6 5 33  000 de euro cu titlu de penalitate cu titlu cominatoriu

      Dispozitivul

               1)

               Respinge calea de atac.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013.


title: Cauza C-215/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Markkinaoikeus — Finlanda) — Mehiläinen Oy, Terveystalo Healthcare Oy, fostă Suomen Terveystalo Oyj/Oulun kaupunki (Contracte de achiziții publice de servicii — Directiva 2004/18/CE — Contract mixt — Contract încheiat de o autoritate contractantă cu o societate privată independentă de ea — Crearea, în condițiile unei participații egale, a unei întreprinderi comune care prestează servicii de sănătate — Angajament al partenerilor de a achiziționa de la întreprinderea comună, pentru o perioadă tranzitorie de patru ani, serviciile de sănătate pe care trebuie să le asigure angajaților lor)

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Markkinaoikeus — Finlanda) — Mehiläinen Oy, Terveystalo Healthcare Oy, fostă Suomen Terveystalo Oyj/Oulun kaupunki
   (Cauza C-215/09) (1)

   (Contracte de achiziții publice de servicii - Directiva 2004/18/CE - Contract mixt - Contract încheiat de o autoritate contractantă cu o societate privată independentă de ea - Crearea, în condițiile unei participații egale, a unei întreprinderi comune care prestează servicii de sănătate - Angajament al partenerilor de a achiziționa de la întreprinderea comună, pentru o perioadă tranzitorie de patru ani, serviciile de sănătate pe care trebuie să le asigure angajaților lor)
   2011/C 63/07
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Markkinaoikeus

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Mehiläinen Oy, Terveystalo Healthcare Oy, fostă Suomen Terveystalo Oyj

      Pârât: Oulun kaupunki

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare Markkinaoikeus — Interpretarea articolului 1 alineatul (2) literele (a) și (d) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) — Contract între autoritățile locale și o societate privată independentă care prevede crearea unei întreprinderi comune, care le aparține în părți egale, căreia sunt transferate activitățile acestora în materie de sănătate și de bunăstare la locul de muncă — Contract prin care autoritățile locale și societatea privată se angajează să achiziționeze de la noua întreprindere comună, pentru o perioadă de tranziție, serviciile de sănătate și de bunăstare la locul de muncă pentru proprii angajați

      Dispozitivul

   Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretată în sensul că, atunci când o autoritate contractantă încheie cu o societate privată independentă de ea un contract privind înființarea unei întreprinderi comune, care ia forma unei societăți pe acțiuni, al cărui obiect îl constituie prestarea de servicii de sănătate și de bunăstare la locul de muncă, atribuirea de către autoritatea contractantă menționată a contractului de achiziții aferent serviciilor destinate propriilor angajați, a cărui valoare depășește pragul prevăzut de această directivă și care este detașabil de contractul prin care se constituie această societate, trebuie să se facă cu respectarea dispozițiilor directivei menționate aplicabile serviciilor care intră sub incidența anexei II B la aceasta.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza C-27/16: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 8 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Angel Marinkov/Predsedatel na Darzhavna agentsia za balgarite v chuzhbina [Trimitere preliminară — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curţii — Directivele 2000/78/CE şi 2006/54/CE — Domeniu de aplicare Inadmisibilitate vădită — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Punere în aplicare a dreptului Uniunii — Absenţă — Necompetenţă vădită]

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/2

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 8 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Angel Marinkov/Predsedatel na Darzhavna agentsia za balgarite v chuzhbina
   (Cauza C-27/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curţii - Directivele 2000/78/CE şi 2006/54/CE - Domeniu de aplicare Inadmisibilitate vădită - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Punere în aplicare a dreptului Uniunii - Absenţă - Necompetenţă vădită])
   (2017/C 086/02)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Angel Marinkov

      Pârât: Predsedatel na Darzhavna agentsia za balgarite v chuzhbina

      Dispozitivul

   Cererea de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Tribunalul Administrativ din Sofia, Bulgaria), prin decizia din 28 decembrie 2015, este vădit inadmisibilă, în măsura în care priveşte Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă şi Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă.
   Curtea de Justiţie a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate, în măsura în care privesc articolele 30 şi 47, precum şi articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

      (1)  JO C 111, 29.3.2016.


title: Cauza T-194/12: Ordonanța Tribunalului din 27 martie 2013 Advance Magazine Publishers/OAPI — Bauer Consumer Media (GOLF WORLD)

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/26

         Ordonanța Tribunalului din 27 martie 2013 Advance Magazine Publishers/OAPI — Bauer Consumer Media (GOLF WORLD)
   (Cauza T-194/12) (1)

   2013/C 141/50
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 209, 14.7.2012.


title: Cauza C-371/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Beroep te Gent (Belgia) la 13 iulie 2011 — Punch Graphix Prepress Belgium NV/Statul belgian

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Beroep te Gent (Belgia) la 13 iulie 2011 — Punch Graphix Prepress Belgium NV/Statul belgian
   (Cauza C-371/11)
   2011/C 282/22
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Beroep te Gent

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Punch Graphix Prepress Belgium NV

      Pârât: Statul belgian

      Întrebarea preliminară

   Autoritățile fiscale naționale pot să excludă aplicarea articolului 4 alineatul (1) din Directiva 90/435/CEE (1) a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre, în temeiul prevederii din respectivul articol potrivit căreia acesta nu se aplică în cazul lichidării filialei, prin invocarea unei dispoziții naționale [în speță, articolul 210 din CIR’92 (Codul impozitelor pe venit 1992)] care asimilează o fuziune prin absorbție în cadrul căreia lichidarea filialei nu are loc efectiv unei fuziuni la care o lichidare a filialei are loc?

      (1)  JO L 225, p. 6, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 97.


title: Ordinul președintelui din 7 octombrie 2015 în cauzele conexate E-8/15 și E-9/15, Financial Services and Compensation Scheme Limited/Fondul de garantare a depunătorilor și investitorilor și De Nederlandsche Bank N.V./Fondul de garantare a depunătorilor și investitorilor

text:
               8.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 457/12

         ORDINUL PREȘEDINTELUI
   din 7 octombrie 2015
   în cauzele conexate E-8/15 și E-9/15,
   Financial Services and Compensation Scheme Limited/Fondul de garantare a depunătorilor și investitorilor și De Nederlandsche Bank N.V./Fondul de garantare a depunătorilor și investitorilor
   (2016/C 457/09)
   În urma solicitărilor adresate Curții de către Héraðsdómur Reykjavíkur (instanța districtuală din Reykjavík), având ca obiect formularea unor avize consultative în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, președintele Curții a emis, la data de 7 octombrie 2015, un ordin a cărui parte dispozitivă prevede următoarele:
   Cauzele conexate E-8/15 și E-9/15 sunt scoase de pe rolul Curții.


title: Cauza C-661/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 decembrie 2016 – Finanzamt Göppingen/Erich Wirtl

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 decembrie 2016 – Finanzamt Göppingen/Erich Wirtl
   (Cauza C-661/16)
   (2017/C 086/16)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Finanzamt Göppingen

      Pârât: Erich Wirtl

      Întrebările preliminare

               1)

               În temeiul Hotărârii Curții de Justiție din 13 martie 2014, Firin, C-107/13 (1), deducerea taxei achitate în amonte aferente unei plăți în avans nu se aplică atunci când realizarea faptului generator este incertă la momentul la care se plătește avansul. Acest aspect trebuie apreciat având în vedere situația de fapt obiectivă sau punctul de vedere obiectivizat al persoanei impozabile care plătește avansul?

               2)

               Hotărârea Curții de Justiție pronunțată în cauza Firin trebuie interpretată în sensul că, potrivit dreptului Uniunii, regularizarea deducerii realizate de persoana impozabilă în temeiul unei facturi pentru plata unui avans privind livrarea de bunuri nu este condiționată de restituirea avansului plătit, în cazul în care livrarea nu este efectuată în final?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă: articolul 186 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „Directiva TVA”) (2), care permite statelor membre să stabilească normele de aplicare a regularizării prevăzute la articolul 185 din Directiva TVA, împuternicește un stat membru, și anume Republica Federală Germania, să prevadă în legislația sa națională că doar prin restituirea avansului poate avea loc o diminuare a bazei de impozitare, și, în consecință, că TVA-ul datorat în aval și deducerea TVA-ului achitat în amonte se regularizează concomitent și potrivit acelorași condiții?

      (1)  ECLI:EU:C:2014:151.

      (2)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-300/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalia) la 17 iunie 2010 — Vítor Hugo Marques Almeida/Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA, Jorge Manuel da Cunha Carvalheira, Paulo Manuel Carvalheira, Fundo de Garantia Automóvel

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalia) la 17 iunie 2010 — Vítor Hugo Marques Almeida/Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA, Jorge Manuel da Cunha Carvalheira, Paulo Manuel Carvalheira, Fundo de Garantia Automóvel
   (Cauza C-300/10)
   ()
   2010/C 234/42
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação de Guimarães

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Vítor Hugo Marques Almeida

      Pârâți: Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA, Jorge Manuel da Cunha Carvalheira, Paulo Manuel Carvalheira, Fundo de Garantia Automóvel

      Întrebarea preliminară

   Articolul 3 alineatul (1) din prima directivă (72/166/CEE) (1), articolul 2 alineatul (1) din a doua directivă (84/5/CEE) (2) și articolele 1 și 1a din a treia directivă (90/232/CEE) (3) trebuie interpretate în sensul că se opun posibilității ca dreptul civil național (în special articolul 503 alineatul 1, articolele 504, 505 și 570 din Codul civil portughez) să prevadă că, în cazul unei coliziuni între vehicule soldate cu vătămarea pasagerului unuia dintre vehicule (persoana vătămată care solicită despăgubirea) și care nu poate fi considerată ca produsă din vina vreunuia dintre conducătorii vehiculelor, trebuie refuzată sau limitată despăgubirea la care are dreptul respectivul pasager, considerându-se că acesta a contribuit la producerea daunei în măsura în care se afla pe scaunul din dreapta șoferului fără să poarte centura de siguranță, contrar dispozițiilor din legislația națională,

               (a)

               dat fiind că s-a demonstrat că, la momentul coliziunii, din cauza impactului sau pentru că nu purta centură de siguranță, respectivul pasager s-a izbit cu capul de parbriz, care s-a spart, provocându-i tăieturi adânci la cap și pe față;

               (b)

               de asemenea, având în vedere că la data producerii accidentului, unul din vehiculele implicate nu dispunea de nicio asigurare valabilă încheiată cu o societate de asigurări, acțiunea se îndreaptă împotriva societății la care este asigurat celălalt vehicul implicat și împotriva proprietarului vehiculului fără asigurare, împotriva șoferului acestui din urmă vehicul și împotriva Fundo de Garantia Automóvel, care, fiind vorba de o răspundere obiectivă, pot fi obligați în mod solidar la plata despăgubirilor?

      (1)  Directiva 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare pentru această răspundere (JO L 103, p. 1, Ediție specială 06/vol. 01, p. 10).

      (2)  Directiva 84/5/CEE a Consiliului din 30 decembrie 1983, a doua directivă privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare pentru această răspundere (JO 1984, L 8, p. 17).

      (3)  Directiva 90/232/CEE a Consiliului din 14 mai 1990, a treia directivă privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă pentru daunele produse de autovehicule (JO L 129, p. 33, Ediție specială 06/vol. 01, p. 240).


title: Cauza T-598/14: Ordonanța Tribunalului din 15 septembrie 2015 – Almashreq Investment Fund/Consiliul

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/60

         Ordonanța Tribunalului din 15 septembrie 2015 – Almashreq Investment Fund/Consiliul
   (Cauza T-598/14) (1)

   (2015/C 381/79)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 361, 13.10.2014.