title: Cauza C-114/13: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeidshof te Antwerpen – Belgia) – Theodora Hendrika Bouman/Rijksdienst voor Pensioenen (Trimitere preliminară — Securitate socială — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Asigurare pentru limită de vârstă și de deces — Articolul 46a alineatul (3) litera (c) — Acordarea de prestații — Reguli naționale de prevenire a cumulului — Derogare — Noțiunea „asigurare voluntară sau facultativă continuă”  — Pensie națională în temeiul unui sistem de asigurare obligatorie — Posibilitatea de a solicita scutirea de afiliere pe o anumită perioadă — Valoarea atestatului întocmit de instituția competentă dintr un alt stat membru — Regulamentul (CE) nr. 574/72 — Articolul 47)

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeidshof te Antwerpen – Belgia) – Theodora Hendrika Bouman/Rijksdienst voor Pensioenen
   (Cauza C-114/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Asigurare pentru limită de vârstă și de deces - Articolul 46a alineatul (3) litera (c) - Acordarea de prestații - Reguli naționale de prevenire a cumulului - Derogare - Noțiunea „asigurare voluntară sau facultativă continuă” - Pensie națională în temeiul unui sistem de asigurare obligatorie - Posibilitatea de a solicita scutirea de afiliere pe o anumită perioadă - Valoarea atestatului întocmit de instituția competentă dintr un alt stat membru - Regulamentul (CE) nr. 574/72 - Articolul 47))
   (2015/C 118/02)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Arbeidshof te Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Theodora Hendrika Bouman

      Pârât: Rijksdienst voor Pensioenen

      Dispozitivul

   Articolul 46a alineatul (3) litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară o activitate independentă și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006, trebuie interpretat în sensul că include partea din prestația care rezultă dintr-o perioadă de asigurare în care persoana interesată avea dreptul să obțină o scutire privind afilierea la sistemul de asigurare obligatorie, în ipoteza în care o astfel de afiliere, în perioada în cauză, afectează întinderea prestației de securitate socială.

      (1)  JO C 147, 25.5.2013.


title: Cauza C-689/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – W. F. Gözze Frottierweberei GmbH, Wolfgang Gözze/Verein Bremer Baumwollbörse [Trimitere preliminară — Proprietate intelectuală — Marcă a Uniunii Europene — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolele 9 și 15 — Depunerea semnului reprezentând o floare de bumbac de către o asociație — Înregistrare ca marcă individuală — Acordarea de licențe de utilizare a acestei mărci producătorilor de textile din bumbac afiliați acestei asociații — Cerere de nulitate sau de decădere — Noțiunea „utilizare serioasă” — Funcția esențială de indicaţie de origine]

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – W. F. Gözze Frottierweberei GmbH, Wolfgang Gözze/Verein Bremer Baumwollbörse
   (Cauza C-689/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolele 9 și 15 - Depunerea semnului reprezentând o floare de bumbac de către o asociație - Înregistrare ca marcă individuală - Acordarea de licențe de utilizare a acestei mărci producătorilor de textile din bumbac afiliați acestei asociații - Cerere de nulitate sau de decădere - Noțiunea „utilizare serioasă” - Funcția esențială de indicaţie de origine])
   (2017/C 249/10)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Apelanți: W. F. Gözze Frottierweberei GmbH, Wolfgang Gözze

      Intimat: Verein Bremer Baumwollbörse

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene trebuie să fie interpretat în sensul că aplicarea pe produse, ca certificat de calitate, a unei mărci individuale a Uniunii Europene, de titularul său sau cu consimțământul acestuia, nu constituie o utilizare ca marcă ce intră sub incidența noțiunii „utilizare serioasă” în sensul acestei dispoziții. Aplicarea mărcii menționate constituie însă o asemenea utilizare serioasă dacă le garantează de asemenea și în acelaşi timp consumatorilor că aceste produse provin de la o singură întreprindere sub controlul căreia sunt fabricate produsele respective și căreia îi poate fi atribuită răspunderea pentru calitatea lor. În această din urmă ipoteză, titularul acestei mărci este îndreptățit să interzică, în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (b) din acest regulament, aplicarea de către un terț a unui semn similar pe produse identice dacă această aplicare generează un risc de confuzie în percepția publicului.

               2)

               Articolul 52 alineatul (1) litera (a) și articolul 7 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul nr. 207/2009 trebuie să fie interpretate în sensul că o marcă individuală nu poate fi declarată nulă, în temeiul acestor dispoziții coroborate, din cauza faptului că titularul mărcii nu garantează, prin controale de calitate periodice efectuate la licențiații săi, corectitudinea așteptărilor privind calitatea pe care publicul o asociază cu această marcă.

               3)

               Regulamentul nr. 207/2009 trebuie să fie interpretat în sensul că dispozițiile sale referitoare la mărcile colective ale Uniunii Europene pot fi aplicate mutatis mutandis mărcilor individuale ale Uniunii Europene.

      (1)  JO C 118, 4.4.2016.


title: Cauza F-67/12: Acțiune introdusă la 2 iulie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               13.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/16

         Acțiune introdusă la 2 iulie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-67/12)
   2012/C 311/22
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de respingere a cererii reclamantului privind repararea prejudiciului suferit de acesta ca urmare a faptului că pârâta a trimis unui avocat care l-a apărat pe reclamant în numeroase cauze, dar căruia reclamantul nu i-a dat un mandat general, o scrisoare privind eventuala reluare a activității profesionale de către reclamant și prin care se răspundea la anumite întrebări adresate de acesta din urmă

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei de respingere a cererii din 20 mai 2011, transmisă de reclamant Autorității împuternicite să facă numiri, indiferent de modul de adoptare a acestei decizii;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea actului Comisiei de respingere a reclamației din 1 decembrie 2011, formulată împotriva deciziei de respingere a cererii din 20 mai 2011 și anularea acestei din urmă decizii, indiferent de modul de adoptare a actului menționat, precum și admiterea cererii din 20 mai 2011;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea scrisorii din 9 martie 2012;

               —

               obligarea Comisiei la repararea prejudiciului suferit în mod injust de reclamant ca urmare a transmiterii avocatului Giuseppe Cipressa, de către Comisie, a unei scrisori emise de aceasta, fără dată, prin plata către reclamant a sumei de 10 000 EUR sau a oricărei alte sume, mai mare sau mai mică, pe care Tribunalul o va considera justă și echitabilă;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamant, începând din ziua următoare celei în care cererea din 20 mai 2011 a fost primită de Comisie până la plata efectivă a sumei de 10 000 EUR, a dobânzilor aferente acestei din urmă sume, calculate la o rată de 10 % pe an și cu capitalizare anuală;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-712/14: Acțiune introdusă la 7 octombrie 2014 – CEAHR/Comisia

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/36

         Acțiune introdusă la 7 octombrie 2014 – CEAHR/Comisia
   (Cauza T-712/14)
   (2015/C 007/41)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Confédération Européenne des Associations d’Horlogers-Réparateurs (CEAHR) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: P. Mathijsen și P. Dyrberg, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2014) 5462 final a Comisiei Europene din 29 iulie 2014;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2014) 5462 final a Comisiei din 29 iulie 2014 în cazul AT.39097 – Watch Repair, prin care Comisia a respins plângerea formulată de reclamantă în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 773/2004 (1) referitoare la refuzul mai multor fabricanți de ceasuri de prestigiu sau de lux de a furniza piese de schimb reparatorilor independenți.
   În susținerea acțiunii, reclamanta arată că i) concluziile Comisiei se întemeiază pe erori vădite de apreciere, în drept și în fapt, ii) că decizia atacată nu motivează în mod corespunzător concluziile Comisiei și iii) că decizia atacată este rezultatul unei proceduri în cursul căreia Comisia nu a examinat cu atenție elementele de drept și de fapt invocate în plângere, cu încălcarea dreptului reclamantei la bună administrare.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor [101 TFUE] și [102 TFUE] (JO L 123, p. 18, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 242).


title: Cauza F-55/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 28 iunie 2011 — AS/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Anunț pentru ocuparea unui post vacant — Respingerea candidaturii — Interesul de a exercita acțiunea — Funcționar declarat invalid — Indivizibilitatea deciziei de respingere a candidaturii și a deciziei de numire — Inexistență — Distincție între funcționari care aparțin aceluiași grup de funcții și titulari ai aceluiași grad care au cariere diferite — Corespondență între grad și post)

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/40

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 28 iunie 2011 — AS/Comisia
   (Cauza F-55/10) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Anunț pentru ocuparea unui post vacant - Respingerea candidaturii - Interesul de a exercita acțiunea - Funcționar declarat invalid - Indivizibilitatea deciziei de respingere a candidaturii și a deciziei de numire - Inexistență - Distincție între funcționari care aparțin aceluiași grup de funcții și titulari ai aceluiași grad care au cariere diferite - Corespondență între grad și post)
   2011/C 232/70
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: AS (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei prin care se refuză luarea în considerare a candidaturii reclamantei pentru un post de asistent bibliotecar și obligarea Comisiei la plata către aceasta a unei sume drept reparare a prejudiciului material și moral.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia din 30 septembrie prin care Comisia Europeană a respins candidatura AS.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata către AS a unei sume de 3 000 de euro.

               3.

               Respinge restul concluziilor acțiunii.

               4.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și trei sferturi din cheltuielile de judecată efectuate de AS.

               5.

               AS suportă un sfert din cheltuielile de judecată pe care le-a efectuat.

      (1)  JO C 246, 11.9.2010, p. 43.


title: Cauza C-434/13 P: Recurs introdus la 1 august 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 17 mai 2013 în cauza T-146/09, Parker ITR Srl și Parker-Hannifin Corp/Comisia

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/9

         Recurs introdus la 1 august 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 17 mai 2013 în cauza T-146/09, Parker ITR Srl și Parker-Hannifin Corp/Comisia
   (Cauza C-434/13 P)
   2013/C 313/17
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Noë, V. Bottka, R. Sauer, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii în măsura în care anulează decizia și modifică amenda;

               —

               respingerea acțiunii din fața Tribunalului în totalitate;

               —

               obligarea reclamanților la plata tuturor cheltuielilor de judecată din prezenta procedură și din procedura în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia invocă două motive de recurs și solicită anularea în parte a hotărârii întrucât aceasta anulează decizia din cazul COMP/39406 — Conducte marine și modifică amenda.
   Prin primul motiv de recurs, se susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept neținând seama sau aplicând în mod incorect jurisprudența privind succesiunea economică în cadrul aceluiași grup pe de o parte, și jurisprudența privind transferul răspunderii între întreprinderi subsecvente, pe de altă parte. Analizând împreună transferul de active de la ITR către Parker ITR (denumită pe atunci ITR Rubber) (în cadrul grupului Saiag) și cesiunea subsecventă a acțiunilor (transferul acțiunilor din Parker ITR de la Saiag către Parker-Hannifin), Tribunalul a dedus în mod incorect un transfer în cadrul grupului a entității cu comportament ilicit de la Saiag către Parker-Hannifin. Tribunalul a săvârșit o eroare prin evaluarea continuității economice numai ca un posibil transfer al răspunderii între întreprinderile independente Saiag și Parker-Hannifin, întrucât aceasta nu ține seama de succesiunea economică către Parker ITR în cadrul grupului, deja produsă. Procedând astfel, hotărârea este întemeiată pe intenții subiective, mai precis faptul că integrarea sectorului de țevi marine în ParkerITR făcea parte dintr-un obiectiv de vânzare a acțiunilor acestei filiale către un terț. Totuși, astfel de intenții ale părților nu împiedică aplicarea jurisprudenței referitoare la succesiunea economică în cadrul unui grup (Hotărârea din 7 ianuarie 2004, Aalborg Portland și alții/Comisia, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P și C-219/00 P, Rec., p. I-123; Hotărârea din 11 decembrie 2007, ETI și alții, C 280/06, Rep., p. I 10893; Hotărârea din 13 iunie 2013, Versalis (fostă Polimeri Europa)/Comisia, C-511/11 P, nepublicată încă în Repertoriu; Hotărârea din 27 septembrie 2006, Jungbunzlauer/Comisia, T-43/02, Rec. p. II-3435; Hotărârea din 31 martie 2009, ArcelorMittal Luxembourg și alții/Comisia, T-405/06, Rep., p. II-771;Hotărârea din 29 martie 2011, ArcelorMittal Luxembourg/Comisia și Comisia/ArcelorMittal Luxembourg și alții, C-201/09 P și C-216/09 P, Rep., p. I-2239) potrivit căreia succesiunea economică are lor în momentul transferului din cadrul unui grup cu condiția să existe legături structurale între cedent (aici: Saiag/ITR) și entitatea cesionară (aici: Parker ITR). Mai mult, există o diferență juridică între un transfer de active și transferul unei persoane juridice. În ultimul caz, entitatea transferată va purta propria răspundere pentru o încălcare săvârșită anterior transferului, și acesta poate include răspunderea în calitate de succesor economic pentru active transferate entității într-un moment când încă făcea parte din entitatea autoare a încălcării. Faptul că celelalte entități juridice din cadrul întreprinderii ar fi putut fi de asemenea considerate răspunzătoare (deși nu au fost amendate în acest caz) nu este un motiv valid pentru a exclude Parker ITR, filiala transferată, de la răspunderea în calitate de succesor economic.
   Al doilea motiv de recurs este acela că Tribunalul, în cadrul competenței sale de fond, a acționat ultra petita și a redus în mod nelegal majorarea amenzii aplicate societății-mamă Parker-Hannifin cu 100 000 de euro pentru durata încălcării. Nici durata reală a participării acesteia la încălcare, nici factorul durată reflectat în calculul amenzii nu au fost atacate de Parker-Hannifin (or Parker ITR). Deși Parker-Hannifin a contestat cu succes circumstanța agravantă privind rolul său de conducător, astfel încât Tribunalul a modificat amenda, acest fapt nu poate da posibilitatea Tribunalului, chiar și atunci când își exercită competența de fond, să modifice alte criterii de calcul al amenzii (aici:durata) cu privire la care reclamantul nu a invocat critici.


title: Cauza C-241/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Austria) la 17 mai 2010 — Harald Jung și Gerald Hellweger/Magistrat der Stadt Salzburg, cealaltă parte: Finanzamt Salzburg-Stadt

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Austria) la 17 mai 2010 — Harald Jung și Gerald Hellweger/Magistrat der Stadt Salzburg, cealaltă parte: Finanzamt Salzburg-Stadt
   (Cauza C-241/10)
   ()
   2010/C 221/30
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Harald Jung și Gerald Hellweger

      Pârât: Magistrat der Stadt Salzburg

      Cealaltă parte: Finanzamt Salzburg-Stadt

      Întrebarea preliminară

   Anexa X la lista menționată în articolul 24 din Actul de aderare a Republicii Ungare la Uniunea Europeană (1. Libera circulație a persoanelor) (1), trebuie interpretată în sensul că punerea la dispoziție a lucrătorilor din Ungaria în Austria nu trebuie considerată detașare a lucrătorilor, iar restricțiile naționale privind angajarea lucrătorilor maghiari în Austria se aplică în același mod și lucrătorilor maghiari puși la dispoziție de întreprinderi din Ungaria (și angajați de acele întreprinderi conform prevederilor legale)?

      (1)  JO 2003, L 236, p. 846.


title: Cauza C-438/13: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel București – România) – SC BCR Leasing IFN SA/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor (TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolele 16 și 18 — Leasing financiar — Bunuri care fac obiectul unui contract de leasing financiar — Nerecuperarea acestor bunuri de către societatea de leasing ulterior rezilierii contractului — Bunuri lipsă din gestiune)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/21

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel București – România) – SC BCR Leasing IFN SA/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor
   (Cauza C-438/13) (1)

   ((TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolele 16 și 18 - Leasing financiar - Bunuri care fac obiectul unui contract de leasing financiar - Nerecuperarea acestor bunuri de către societatea de leasing ulterior rezilierii contractului - Bunuri lipsă din gestiune))
   2014/C 315/31
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel București

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SC BCR Leasing IFN SA

      Pârâte: Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor

      Dispozitivul

   Articolele 16 și 18 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că imposibilitatea societății de leasing de a reuși recuperarea de la utilizator a bunurilor care fac obiectul unui contract de leasing financiar ulterior rezilierii acestuia din culpa utilizatorului, în pofida demersurilor întreprinse de societatea respectivă în scopul recuperării acestor bunuri și în pofida lipsei oricărei contraprestații ulterioare rezilierii amintite, nu poate fi considerată o livrare de bunuri efectuată cu titlu oneros în sensul acestor articole.

      (1)  JO C 325, 9.11.2013.


title: Cauza T-475/16: Acțiune introdusă la 26 august 2016 – FTI Touristik/EUIPO – Prantner și Giersch (Fl)

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/22

         Acțiune introdusă la 26 august 2016 – FTI Touristik/EUIPO – Prantner și Giersch (Fl)
   (Cauza T-475/16)
   (2016/C 383/30)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: FTI Touristik GmbH (München, Germania) (reprezentant: A. Parr, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Harald Prantner (Hamburg, Germania) și Daniel Giersch (Monaco, Monaco)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii care cuprinde elementele verbale „Fl” – cererea de înregistrare nr. 12 201 273

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 16 iunie 2016 în cauza R 480/2015-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauzele conexate C-419/12 și C-420/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 februarie 2014 (cereri de decizie preliminară formulate de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Crono Service Scarl și alții (C-419/12), Anitrav — Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori (C-420/12)/Roma Capitale, Regione Lazio (C-420/12) (Trimitere preliminară — Articolele 49 TFUE, 101 TFUE și 102 TFUE — Servicii de închiriere de autovehicule cu șofer — Situație pur internă — Competența Curții — Condiții de admisibilitate)

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/10

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 februarie 2014 (cereri de decizie preliminară formulate de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Crono Service Scarl și alții (C-419/12), Anitrav — Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori (C-420/12)/Roma Capitale, Regione Lazio (C-420/12)
   (Cauzele conexate C-419/12 și C-420/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Articolele 49 TFUE, 101 TFUE și 102 TFUE - Servicii de închiriere de autovehicule cu șofer - Situație pur internă - Competența Curții - Condiții de admisibilitate)
   2014/C 93/16
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Crono Service Scarl, Carla Silvestri, Nando Cese, Fabrizio Melarango, Yahia Nafea, Robert Martin, Angelo Minosse, Raimondo Pratico, Vincenti, Pesce, Fedeli, Sebastiani, Nanni, Savino, Andrea Rossi, Filiberto Marinelli, Puglia, Sordelli, Antonini, Andrea Iannilli, Pasquale Iavarone, Roberto Agostinelli, Valerio Giannoni, Fernando Boccadamo, Aristide Salvati, Annalisa Di Grigoli, Antonio Evangelisti, Marco Brecciaroli, Cardoso Wandenberg, Fabrizio Villamaina, Sandro Rossi, Fabrizio Di Somone, Debora Falasca, Elisabetta Serrano, Claudio Bandini, Bruno Piromallo, Maurizio Pesce, Mirko Capogrossi, Giovanni Barilotti, Stefano Petitti, Paolo Ricci, Vincenzo Curto, Luci Di Luzio, Gianfrancesco Argiro', Magdi Gou Bial, Secondo Uffreduzzi, Fausto Menotti, Danilo Valdambrini, Andrea Orfei, Daniele Silvestrini, Maurizio Borzi, Flavio Piromalli, Carlo Campanari, Volodymyr Lupu, Solution Car scarl, Paolo De Santis, Michele Rienzi, Roberta Rinaldi, BPS Autonoleggio scarl, Sebastiano Favara, Stefano Calabretta, Adriano Carducci, Giuseppa Gabriello, Modestino Capaccio, Mario Paruzza, Massimiliano Casu, Luciano Gulizia, Planet Service scarl, Fabio Belmonte, Fabrizio Romagnoli, Italo Ratta, Fabio Martella, Ilario Fiano, Coop Michelangelo, Michele Falcione, Roberto Natalizia, Claudio Botticelli, Odoardo Palombelli, Mario rondeoni, Massimiliano Dionisi, Luigi Vitrano, Stefano Iovino, Merella Micheciivo, Daniele Latorre, Walter Luccaferri, Bruno Iannone, Mariannina Tesone, Alessandro Polidoro, Giorgio Scortichini, Fabio Atturi, Leonardo Coop, Coop Sia A Srl, Marco Lucaferri, Roberto Turchetti, Corrado Mortillaro, Gianrico Lanternari, Sandro Baronciani, Ugo Mecchia, Flavio Meroni, Giuseppina Berchicci, Enrico Poddi, Nicola Solipacca, Franco Perazzola, Agostino Di Sciullo, Sergio Angeletti, Patrizio Tesi, Fabio Carrozi, Tommaso Pagani, Marco Stivoli, Roberto Miglio, Professional Car Service Snc, Massimo Mongiovi, Roberto Corona, (C-419/12), Anitrav — Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori (C-420/12)

      Pârâte: Roma Capitale, Regione Lazio (C-420/12)

      Cu participarea: UGL Taxi — Unione Generale del Lavoro Taxi e.a., Codacons — Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (C-420/12)

      Obiectul

   Cereri de decizie preliminară — Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio — Interpretarea articolelor 26, 49 și 90 TFUE, a articolului 3 TUE, coroborate cu articolul 4 alineatul (3) TUE și cu articolele 3, 4, 5 și 6 TFUE, și a articolelor101 și 102 TFUE — Serviciu de închiriere de vehicule cu șofer — Reglementare națională care condiționează prestarea acestui serviciu de o licență eliberată de comune și care impune titularilor unei astfel de licențe să aibă punctul de staționare obișnuit a vehiculelor lor pe teritoriul comunei care le-a eliberat licența, precum și să aibă un sediu și să înceapă și să încheie serviciul pe acest teritoriu

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu este competentă să răspundă la cererile de decizie preliminară introduse de Tribunale amministrativo per il Lazio (Italia), prin deciziile din 20 iunie 2012, în cauzele conexate C-419/12 și C-420/12, în măsura în care acestea privesc interpretarea articolului 49 TFUE. În măsura în care aceste cereri privesc interpretarea altor dispoziții ale dreptului Uniunii, ele sunt inadmisibile.

      (1)  JO C 366, 24.11.2012.


title: Cauza F-69/12: Acțiune introdusă la 3 iulie 2012 — ZZ/Europol

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/17

         Acțiune introdusă la 3 iulie 2012 — ZZ/Europol
   (Cauza F-69/12)
   2012/C 319/30
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: N. D. Dane, avocat)

      Pârât: Europol

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei implicite a pârâtului prin care se resping cererea reclamantului, precum și reclamația acestuia prin care solicită plata sumelor convenite cu ocazia soluționării amiabile intervenite între părți în afara Tribunalului în cadrul unei cauze anterioare

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei implicite de respingere a cererii din 26 mai 2011, precum și anularea deciziei implicite prin care s-a respins reclamația din 9 decembrie 2011 îndreptată împotriva deciziei implicite de respingere a cererii menționate anterior

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-471/15: Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Syriatel Mobile Telecom/Consiliul

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/35

         Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Syriatel Mobile Telecom/Consiliul
   (Cauza T-471/15) (1)

   (2016/C 410/57)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza C-142/05: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Luleå tingsrätt — Suedia) — Åklagaren/Percy Mickelsson, Joakim Roos ( Directiva 94/25/CE — Apropierea legislațiilor — Ambarcațiuni de agrement — Interdicție privind utilizarea motovehiculelor nautice în afara culoarelor publice de navigație — Articolele 28 CE și 30 CE — Măsuri cu efect echivalent — Accesul pe piață — Obstacol — Protecția mediului — Proporționalitate )

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 iunie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Luleå tingsrätt — Suedia) — Åklagaren/Percy Mickelsson, Joakim Roos
   (Cauza C-142/05) (1)

   („Directiva 94/25/CE - Apropierea legislațiilor - Ambarcațiuni de agrement - Interdicție privind utilizarea motovehiculelor nautice în afara culoarelor publice de navigație - Articolele 28 CE și 30 CE - Măsuri cu efect echivalent - Accesul pe piață - Obstacol - Protecția mediului - Proporționalitate”)
   2009/C 180/02
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Luleå tingsrätt

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Åklagaren

      Pârâți: Percy Mickelsson, Joakim Roos

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Luleå tingsrätt — Interpretarea articolelor 28 CE-30 CE și a Directivei 2003/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 iunie 2003 de modificare a Directivei 94/25/CE de apropiere a actelor cu putere de lege și actelor administrative ale statelor membre referitoare la ambarcațiunile de agrement (JO L 214, p. 18, Ediție specială, 13/vol. 40, p. 105) — Interdicție privind utilizarea motovehiculelor nautice în afara culoarelor publice de navigație

      Dispozitivul

   Directiva 94/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 iunie 1994 de apropiere a actelor cu putere de lege și actelor administrative ale statelor membre referitoare la ambarcațiunile de agrement, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 iunie 2003, nu se opune unei reglementări naționale care, din motive de protecție a mediului, interzice utilizarea de motovehicule nautice în afara culoarelor desemnate.
   Articolele 28 CE și 30 CE nu se opun unei asemenea reglementări naționale, cu condiția ca:

               —

               autoritățile naționale competente să fie obligate să adopte măsurile de punere în aplicare prevăzute pentru a desemna zone din afara culoarelor publice de navigație în care pot fi utilizate motovehicule nautice;

               —

               aceste autorități să fi exercitat efectiv competența care le-a fost atribuită în această privință și să fi desemnat zonele care îndeplinesc condițiile prevăzute de reglementarea națională și

               —

               astfel de măsuri să fi fost adoptate într-un termen rezonabil după intrarea în vigoare a acestei reglementări.

         Revine instanței de trimitere obligația de a verifica dacă aceste condiții sunt îndeplinite în acțiunea principală.

      (1)  JO C 143, 11.6.2005.


title: Cauza C-538/12: Ordonanța președintelui Curții din 7 mai 2013 — Comisia Europeană/Republica Slovenia

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/58

         Ordonanța președintelui Curții din 7 mai 2013 — Comisia Europeană/Republica Slovenia
   (Cauza C-538/12) (1)

   2013/C 225/126
   Limba de procedură: slovena
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza C-51/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 29 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Rotterdam – Țările de Jos) – Nationale-Nederlanden Levensverzekering Mij NV/Hubertus Wilhelmus van Leeuwen [Trimitere preliminară — Asigurare de viață — Directiva 92/96/CEE — Articolul 31 alineatul (3) — Informații care trebuie furnizate titularului poliței — Obligația asigurătorului de a furniza informații suplimentare privind costurile și primele potrivit unor principii generale din dreptul național]

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 29 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Rotterdam – Țările de Jos) – Nationale-Nederlanden Levensverzekering Mij NV/Hubertus Wilhelmus van Leeuwen
   (Cauza C-51/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Asigurare de viață - Directiva 92/96/CEE - Articolul 31 alineatul (3) - Informații care trebuie furnizate titularului poliței - Obligația asigurătorului de a furniza informații suplimentare privind costurile și primele potrivit unor principii generale din dreptul național])
   (2015/C 213/06)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Rotterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nationale-Nederlanden Levensverzekering Mij NV

      Pârât: Hubertus Wilhelmus van Leeuwen

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 31 alineatul (3) din Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (A treia directivă privind asigurarea de viață) trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune ca, în temeiul unor principii generale de drept intern, precum „normele deschise și/sau nescrise” în discuție în litigiul principal, o întreprindere de asigurări să fie obligată să comunice titularului poliței de asigurare anumite informații suplimentare, în afară de cele prevăzute în anexa II la această directivă, cu condiția ca informațiile impuse să fie clare, exacte și necesare pentru ca titularul poliței de asigurare să înțeleagă exact elementele esențiale ale angajamentului și cu condiția ca acestea să garanteze o securitate juridică suficientă, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

               2)

               Efectele pe care dreptul intern le atribuie necomunicării acestor informații sunt, în principiu, lipsite de relevanță în ceea ce privește conformitatea obligației de comunicare cu articolul 31 alineatul (3) din Directiva 92/96.

      (1)  JO C 141, 18.5.2013.


title: Cauza T-183/11: Acțiune introdusă la 28 martie 2011 — MIP Metro/OAPI — Jacinto (My Little Bear)

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/37

         Acțiune introdusă la 28 martie 2011 — MIP Metro/OAPI — Jacinto (My Little Bear)
   (Cauza T-183/11)
   2011/C 145/62
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: J.-C. Plate și R. Kaase, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Manuel Jacinto, Lda (S. Paio de Oleiros, Portugalia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Suspendarea procedurii până la adoptarea de către Oficiul Portughez pentru Mărci a unei decizii definitive privind cererea de revocare formulată de reclamantă la 23 martie 2011 împotriva mărcii portugheze înregistrate anterior cu numărul 384674;

               —

               în cazul respingerii cererii de suspendare a procedurii, continuarea procedurii și:

               —

               anularea Deciziei din 20 ianuarie 2001 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 494/2010-1 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii desfășurate în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „My Little Bear”, în culorile maro, negru, alb și roșu, pentru produse din clasele 12, 18, 20, 24, 25 și 28 — cererea de înregistrare ca marcă comunitară nr. W00962622

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă portugheză „Little Bear” înregistrată cu numărul 384674

      Decizia diviziei de opoziție: respinge cererea pentru toate produsele contestate

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a considerat în mod greșit că ar exista o posibilitate de confuzie între marca a cărei înregistrare este solicitată și marca invocată în susținerea opoziției, datorită faptului că elementele verbale ar reprezenta elementele dominante în cadrul mărcilor complexe.


title: Cauza T-26/06: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Trioplast Wittenheim/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața sacilor industriali din plastic — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Durata încălcării — Amenzi — Gravitatea încălcării — Circumstanțe atenuante — Cooperare în cursul procedurii administrative — Proporționalitate” )

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/21

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Trioplast Wittenheim/Comisia
   (Cauza T-26/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața sacilor industriali din plastic - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Durata încălcării - Amenzi - Gravitatea încălcării - Circumstanțe atenuante - Cooperare în cursul procedurii administrative - Proporționalitate)
   2010/C 301/32
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Trioplast Wittenheim SA (Wittenheim, Franța) (reprezentanți: T. Pettersson și O. Larsson, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Castillo de la Torre, P. Hellström și V. Bottka, ulterior F. Castillo de la Torre, L. Parpala și V. Bottka, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2005) 4634 final a Comisiei din 30 noiembrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (Cazul COMP/F/38.354 — Saci industriali) referitoare la o înțelegere pe piața sacilor industriali din plastic, precum și, cu titlu subsidiar, o cerere prin care se solicită reducerea amenzii aplicate reclamantei.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Trioplast Wittenheim SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006.


title: Cauza C-1/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Audiencia provincial de Tarragona (Spania) la 4 ianuarie 2010 — Procedură penală împotriva lui Valentín Salmerón Sánchez

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/32

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Audiencia provincial de Tarragona (Spania) la 4 ianuarie 2010 — Procedură penală împotriva lui Valentín Salmerón Sánchez
   (Cauza C-1/10)
   2010/C 63/53
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia provincial de Tarragona

      Părțile din acțiunea principală

   Valentín Salmerón Sánchez

      Alte părți: Ministerio Fiscal și Dorotea López León

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul victimei de a fi înțeleasă, prevăzut în considerentul (8) din preambulul deciziei-cadru (1), trebuie interpretat ca fiind o obligație pozitivă a autorităților statului care au sarcina urmăririi și sancționării activităților infracționale de a permite ca victima să evalueze, să reflecteze și să își exprime opinia cu privire la efectele directe care pot rezulta asupra vieții acesteia din impunerea de pedepse făptuitorului cu care aceasta are un raport de familie sau intens afectiv?

               2.

               Articolul 2 din Decizia-cadru 2001/220/JAI trebuie interpretat în sensul că obligația statelor de a recunoaște drepturile și interesele legitime ale victimei impune luarea în considerare a opiniei victimei atunci când consecințele penale ale procesului pot compromite în mod fundamental și direct exercitarea dreptului acesteia la libera dezvoltare a personalității și a vieții private și de familie?

               3.

               Articolul 2 din Decizia-cadru 2001/220/JAI trebuie interpretat în sensul că autoritățile statului nu pot refuza să ia în considerare voința liberă a victimei atunci când aceasta se opune impunerii sau menținerii unei măsuri de îndepărtare, atunci când agresorul este un membru al familiei și nu se constată o situație obiectivă de risc de recidivă, când se constată existența unui nivel de competență personal, social, cultural și emoțional care exclude posibilitatea unei supuneri față de făptuitor sau, dimpotrivă, această măsură trebuie în orice caz considerată pertinentă, având în vedere caracteristicile specifice ale acestor fapte penale?

               4.

               Articolul 8 din Decizia-cadru 2001/220/JAI, atunci când prevede că statele garantează un nivel corespunzător de protecție victimei, trebuie interpretat în sensul că permite impunerea generalizată și obligatorie de măsuri de îndepărtare sau de interdicție de comunicare drept pedepse accesorii în toate situațiile în care o persoană este victima unor fapte penale săvârșite în cadrul familiei, având în vedere caracteristicile specifice ale acestor infracțiuni sau, dimpotrivă, articolul 8 impune efectuarea unei aprecieri individualizate care să permită identificarea, de la caz la caz, a nivelului corespunzător de protecție ținând cont de interesele concurente?

               5.

               Articolul 10 din Decizia-cadru 2001/220/JAI trebuie interpretat în sensul că permite excluderea cu caracter general a medierii în procesele penale privind fapte penale săvârșite în cadrul familiei, având în vedere caracteristicile specifice ale acestor fapte penale, sau, dimpotrivă, medierea trebuie permisă și în acest tip de procese, apreciindu-se de la caz la caz interesele concurente?

      (1)  Decizia-cadru 2001/220/JAI a Consiliului din 15 martie 2001 privind statutul victimelor în cadrul procedurilor penale (JO L 82, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 104).


title: Cauza C-307/08: Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 19 martie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/22

         Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 19 martie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-307/08) (1)

   2010/C 148/34

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza C-444/05: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulate de Dioikitiko Protodikeio Athinon — Grecia) — Aikaterini Stamatelaki/NPDD Organismos Asfaliseos Eleftheron Epagelmation (OAEE) (Restricții la libera prestare a serviciilor — Rambursarea cheltuielilor de spitalizare în instituțiile de îngrijiri private — Justificarea și proporționalitatea excluderii)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/14

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulate de Dioikitiko Protodikeio Athinon — Grecia) — Aikaterini Stamatelaki/NPDD Organismos Asfaliseos Eleftheron Epagelmation (OAEE)
   (Cauza C-444/05) (1)

   (Restricții la libera prestare a serviciilor - Rambursarea cheltuielilor de spitalizare în instituțiile de îngrijiri private - Justificarea și proporționalitatea excluderii)
   (2007/C 96/22)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Dioikitiko Protodikeio Athinon
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Aikaterini Stamatelaki

      Pârât: NPDD Organismos Asfaliseos Eleftheron Epagelmation (OAEE)
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțare unei hotărâri preliminare — Dioikitiko Protodikeio Athinon — Interpretarea articolelor 49 CE și 50 CE — Condiții de rambursare a cheltuielilor efectuate în alt stat membru — Reglementare națională care prevede posibilitatea rambursării cheltuielilor medicale efectuate în instituții spitalicești private dintr-un alt stat membru numai pentru tratamentele minorilor în vârstă de până la 14 ani, în timp ce pentru rambursarea cheltuielilor aferente tratamentele care au loc în instituții spitalicești publice impune că singură condiție obținerea unei autorizări prealabile
   Dispozitivul
   Articolul 49 CE se opune unei legislații a unui stat membru, cum este cea din acțiunea principală, care exclude orice rambursare din partea unui organism național de securitate socială a cheltuielilor ocazionate de spitalizarea asiguraților în instituții de îngrijiri private aflate într-un alt stat membru, cu excepția celor privitoare la îngrijirile acordate copiilor în vârstă de până la 14 ani.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza T-462/17: Acțiune introdusă la 25 iulie 2017 – TO/AEM

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/32

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2017 – TO/AEM
   (Cauza T-462/17)
   (2017/C 347/41)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: TO (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană de Mediu (AEM)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Agenției Europene de Mediu (AEM) din 22 septembrie 2016 prin care s-a pus capăt angajării reclamantei în calitate de agent contractual;

               —

               anularea deciziei AEM din 20 aprilie 2017 de respingere a reclamației depuse de reclamantă la 21 decembrie 2016;

               —

               obligarea AEM la plata către reclamantă a unei indemnizații calculate pe baza pierderii a 4 ani de salariu, cu deducerea alocației de șomaj primite în această perioadă;

               —

               obligarea AEM la plata către reclamantă a sumei de 3 500 de euro cu titlu de despăgubire pentru cheltuielile legate de rezilierea anticipată a contractului său de închiriere în Copenhaga, sub rezerva, la nevoie, a sporirii acestora;

               —

               anularea fișei de salariu a reclamantei pentru luna septembrie 2016, printre altele pentru că nu cuprinde salariul pentru 22 septembrie 2016;

               —

               obligarea AEM la plata către reclamantă a unei indemnizații de 50 000 de euro cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral care decurge din decizia de concediere din 22 septembrie 2016;

               —

               obligarea AEM la plata către reclamantă a unei indemnizații de 5 000 de euro cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral care decurge din încălcarea de către AEM a articolului 26 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene;

               —

               obligarea AEM la plata către reclamantă a unei indemnizații de 10 000 de euro cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral care decurge din presiunea psihologică exercitată asupra ei de AEM în timpul incapacității sale de muncă;

               —

               ca ultim subsidiar, obligarea AEM la plata către reclamantă a unei luni de preaviz și a unei indemnizații egale cu o treime din salariul său de bază pe lună de stagiu efectuat, în conformitate cu dispozițiile articolului 84 din RAA;

               —

               obligarea AEM la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe inaplicabilitatea articolului 48 litera (b) din RAA.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 48 litera (b) și a articolului 16 alineatul (2) din RAA.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o excepție de nelegalitate din motive de discriminare în ceea ce privește articolul 48 litera (b) din RAA.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 26 din Statut și pe încălcarea dreptului la apărare.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO 2001, L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142) și a articolului 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 84 din RAA, a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a obligației de diligență.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe o eroare manifestă de apreciere.

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe un abuz de putere.


title: Cauza T-33/12: Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2012 — Piotrowski/OAPI (MEDIGYM)

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/24

         Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2012 — Piotrowski/OAPI (MEDIGYM)
   (Cauza T-33/12)
   2012/C 80/40
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Elke Piotrowski (Viernheim, Germania) (reprezentant: Rechtsanwalt J. Albrecht)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamantul (reclamanta) solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 noiembrie 2011 în cauza R 734/2011-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „MEDIGYM” pentru produse din clasa 10.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât decizia camerei de recurs s-ar întemeia pe motive asupra cărora reclamanta nu ar fi avut ocazia să se pronunțe, precum și încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât s-ar fi refuzat protejarea mărcii comunitare în cauză în temeiul articolului 154 alineatul (3) și al articolului 37 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, cu toate că marca menționată nu ar putea fi exclusă nici în temeiul articolului 7 alienatul (1) litera (b), nici în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-434/16: Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – Sensi Vigne & Vini/EUIPO – El Grifo (CONTADO DEL GRIFO)

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/24

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2016 – Sensi Vigne & Vini/EUIPO – El Grifo (CONTADO DEL GRIFO)
   (Cauza T-434/16)
   (2016/C 350/30)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Sensi Vigne & Vini Srl (Lamporecchio, Italia) (reprezentant: F. Caricato, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: El Grifo, SA (San Bartolomé de Lanzarote, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul/Titularul mărcii în litigiu: reclamanta.

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementele verbale „CONTADO DEL GRIFO” – cererea de înregistrare nr. 12 097 416.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 25 mai 2016 în cauza R 2218/2015-2.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea în totalitate a Deciziei din 25 mai 2016 a EUIPO;

               —

               admiterea prezentei acțiuni și pronunțarea pe fond cu privire la înregistrarea mărcii Uniunii Europene nr. 12 097 416 a cărei cerere de înregistrare a fost depusă la 28 august 2013 pentru clasa 33;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurilor desfășurate în fața EUIPO și în fața Tribunalului.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-467/11 P: Recurs introdus la 9 septembrie 2011 de Audi AG și Volkswagen AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 6 iulie 2011 în cauza T-318/09 — Audi AG, Volkswagen AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/12

         Recurs introdus la 9 septembrie 2011 de Audi AG și Volkswagen AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 6 iulie 2011 în cauza T-318/09 — Audi AG, Volkswagen AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-467/11 P)
   2011/C 347/18
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Audi AG, Volkswagen AG (reprezentant: P. Kather, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate la 6 iulie 2011 în cauza T-318/09;

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 14 mai 2009 (cauza R 226/2007-1);

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Hotărârea atacată încalcă articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul privind marca comunitară (1), întrucât dreptul material al Uniunii nu a fost corect aplicat. Semnul verbal nu este descriptiv. Tribunalul a reținut în mod eronat că publicul relevant percepe imediat și fără nicio reflecție suplimentară semnul verbal TDI ca pe o abreviere a unei caracteristici tehnice. Această constatare este incorectă deoarece, pe de o parte, TDI nu este o abreviere, iar pe de altă parte, ar exista multiple variante extinse pentru o astfel de abreviere. În plus, nu este îndeplinită nici cerința perceperii „imediate și fără nicio reflecție suplimentară”. Totodată, recurentele consideră că a fost încălcat principiul examinării din oficiu prevăzut la articolul 76 alineatul (1) prima teză din Regulamentul privind marca comunitară, întrucât OAPI a omis să stabilească dacă există o cauză de nulitate absolută.
   Pe de altă parte, a fost încălcat principiul egalității de tratament deoarece între semnul TDI și semne înregistrate CDI și HOI ar exista o legătură directă și concretă, care ar impune un tratament egal. Or, nu există o egalitate de tratament, din moment ce TDI nu a fost înregistrat.
   Hotărârea atacată încalcă și articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul privind marca comunitară, deoarece, pe de o parte, nu este necesară dovedirea comercializării în întreaga Comunitate, iar, pe de altă parte, Tribunalul a apreciat incorect din punct de vedere juridic faptele prezentate. O astfel de dovadă nu este necesară, întrucât, în privința articolului 7 din Regulamentul privind marca comunitară se pot aplica prin analogie considerațiile Curții din Hotărârea Pago (2) cu privire la articolul 9. În plus, s-au prezentat probe suficiente referitoare la comercializare, pe care însă Tribunalul le-a apreciat incorect din punct de vedere juridic. În special, Tribunalul nu a recunoscut valoarea de indiciu a înregistrărilor naționale. Tribunalul nu a luat în considerare nici cota mare de piață și nici cifra de vânzări a autovehiculelor TDI și nu a apreciat din punct de vedere juridic impactul promoțional pe care îl au acestea.
   În sfârșit, Tribunalul a considerat în mod eronat din punct de vedere juridic că semnul TDI nu este utilizat ca marcă. Această apreciere este incorectă și încalcă dreptul comunitar, deoarece semnul TDI este utilizat ca marcă în toate modalitățile de utilizare.

      (1)  Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)

      (2)  Hotărârea Curții din 6 octombrie 2009 în cauza C-301/07, Pago International, Rep., I-9429.


title: Cauza C-423/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 31 iulie 2015 – Nils-Johannes Kratzer/R+V Allgemeine Versicherung AG

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 31 iulie 2015 – Nils-Johannes Kratzer/R+V Allgemeine Versicherung AG
   (Cauza C-423/15)
   (2015/C 320/29)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Nils-Johannes Kratzer

      Pârâtă: R+V Allgemeine Versicherung AG

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalităţii de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forţei de muncă (1) şi articolul 14 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalităţii de șanse și al egalităţii de tratament între bărbaţi și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (2) trebuie interpretate în sensul că urmărește „acces[ul] la încadrare în muncă [sau] la activităţile nesalariale” și persoana care, astfel cum rezultă din candidatura sa, nu urmărește recrutarea sau încadrarea în muncă, ci vizează recunoașterea statutului de candidat?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

         Situația în care statutul de candidat nu a fost obținut pentru recrutarea sau încadrarea în muncă, ci numai pentru a avea posibilitatea de a invoca dreptul la despăgubiri, poate fi considerată, în temeiul dreptului Uniunii, un abuz de drept?

      (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).

      (2)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (JO L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).


title: Cauza F-142/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 12 decembrie 2013 — Simpson/Consiliul (Funcție publică — Promovare — Decizie de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD 9 după reușirea unui concurs de gradul AD 9 — Egalitate de tratament)

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/27

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 12 decembrie 2013 — Simpson/Consiliul
   (Cauza F-142/11) (1)

   (Funcție publică - Promovare - Decizie de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD 9 după reușirea unui concurs de gradul AD 9 - Egalitate de tratament)
   2014/C 39/49
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Erik Simpson (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și A. F. Jensen, agenți)

      Obiectul

   Cererea de a anula decizia de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD9 după reușirea concursului EPSO/AD/113/07 „Șefi de unitate (AD9) de limbile cehă, estonă, lituaniană, letonă, maghiară, malteză, polonă, slovacă și slovenă în domeniul traducerii” și cererea de daune-interese.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia Consiliului Uniunii Europene din 9 decembrie 2010.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat la plata cheltuielilor de judecată efectuate de domnul Simpson.

      (1)  JO C 65, 3.3.2013, p.26.


title: Cauze conexate C-436/11 și C-437/11: Ordonanța președintelui Curții din 22 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer (C-436/11), Ekkerhard Schauß (C-437/11)/Iberia Líneas Aéreas de España SA (C-436/11), Transportes Aéreos Portugueses SA (C-437/11)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/56

         Ordonanța președintelui Curții din 22 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer (C-436/11), Ekkerhard Schauß (C-437/11)/Iberia Líneas Aéreas de España SA (C-436/11), Transportes Aéreos Portugueses SA (C-437/11)
   (Cauze conexate C-436/11 și C-437/11) (1)

   2013/C 225/106
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzelor.

      (1)  JO C 331, 12.11.2011.


title: Cauza T-691/15: Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2017 – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (Cremcaffé by Julius Meinl) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene Cremcaffé by Julius Meinl — Marca figurativă anterioară a Uniunii Europene café crem — Motiv relativ de refuz — Lipsa unei utilizări serioase a mărcii anterioare — Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/29

         Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2017 – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (Cremcaffé by Julius Meinl)
   (Cauza T-691/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene Cremcaffé by Julius Meinl - Marca figurativă anterioară a Uniunii Europene café crem - Motiv relativ de refuz - Lipsa unei utilizări serioase a mărcii anterioare - Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 078/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Marcas Costa Brava, SL (Sils, Spania) (reprezentanţi: E. Manresa Medina și J. Manresa Medina, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Excellent Brands JMI Ltd (Baar, Elveția) (reprezentant: D. Majer, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 29 septembrie 2015 (cauza R 2756/2014-5) privind o procedură de opoziție între Marcas Costa Brava și Excellent Brands JMI.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Costa Brava, SL, la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 48, 8.2.2016.


title: Cauza T-81/07: Acțiune introdusă la 14 martie 2007 — K.G. Holding (în faliment)/Comisie

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/23

         Acțiune introdusă la 14 martie 2007 — K.G. Holding (în faliment)/Comisie
   (Cauza T-81/07)
   (2007/C 117/37)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Jan Rudolf Maas, în calitate de lichidator al K.G. Holding N.V. (Rotterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: Gerard van der Wal și Timothy Boesman, advocaten)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 19 iulie 2006 în cauza C-30/2005;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul contestă Decizia 2006/939/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 privind schema de ajutor notificată de Țările de Jos în favoarea KG Holding NV (1).
   Ajutorul acordat privește un ajutor pentru restructurare, pe care Țările de Jos doreau să îl acorde KG Holding NV, prin transformarea unui împrumut pentru salvare deja acordat și a dobânzii datorate aferente în fonduri proprii. În decizia atacată, Comisia declară ajutorul sub forma unui ajutor pentru restructurare ca fiind incompatibil cu piața comună.
   De asemenea, Comisia a decis să solicite Țărilor de Jos ca acea parte a ajutorului care a fost transferată cu titlu de împrumut pentru salvare de la KG Holding NV către filiala sa Kliq BV și care a fost transformată în fonduri proprii să fie recuperată de la KG Holding NV și Kliq NV, și că, în cadrul procedurii de faliment, Țările de Jos, în calitate de creditor, trebuie să înregistreze la lichidator creanța sa împotriva KG Holding NV și/sau Kliq Reïntegratie.
   În susținerea acțiune sale, reclamantul arată, în primul rând, că aprecierea Comisiei este eronată, astfel încât decizia atacată este insuficient motivată și încalcă articolul 87 alineatul (1) CE. În special, Comisia a decis în mod nejustificat că, în procedura de faliment, Țările de Jos trebuiau să își înregistreze la lichidator creanța împotriva KG Holding și Kliq Reïntegratie, în valoare de 35,75 milioane euro. În decizia atacată, este neclar dacă, în privința KG Holding, Comisia a concluzionat asupra existenței unui ajutor nelegal în valoare de 35,75 milioane euro, ce trebuia recuperat de Țările de Jos, sau asupra unui ajutor de salvare pe care Comisia l-a autorizat în temeiul punctului 23 litera (d) din Orientările comunitare privind ajutorul de stat în vederea salvării și restructurării întreprinderilor aflate în dificultate (2). În continuare, prin decizia sa din 16 decembrie 2003 (3), Comisia a fost de acord ca această sumă să fie utilizată pentru finanțarea concedierii personalului și pentru preluarea contractelor inutile ale Kliq Reïntegratie, iar apoi Kliq Reïntegratie să fie lichidată.
   Apoi, Comisia s-a pronunțat în mod nejustificat asupra plății integrale a acțiunilor pe care KG Holding le deținea la Kliq BV prin compensarea obligației de plată cu creanța deținută de KG Holding împotriva Kliq BV în baza contractului de împrumut. Această poziție nu ar face parte din decizia din 5 august 2005 (4), prin care a fost declanșată procedura. Comisia și-a depășit competențele și a acționat cu încălcarea dreptului la apărare și a dreptului reclamantului la contradictorialitate.
   În al treilea rând, Comisia a omis în mod nejustificat să stabilească faptul că pretinsul ajutor ar putea să restrângă concurența și comerțul între statele membre, cel puțin cu privire la acest aspect considerentele Comisiei fiind insuficient motivate.
   În al patrulea rând, Comisia a dispus în mod nejustificat că pretinsul ajutor în valoare de 9,25 milioane euro ar trebui recuperat de Țările de Jos de la KG Holding și Kliq BV. De asemenea, Comisia a decis în mod nejustificat că pretinsul ajutor în valoare de 35,75 milioane euro ar trebui recuperat de la KG Holding și/sau de la Kliq Reïntegratie prin înregistrarea acestei creanțe în procedura de faliment. Dat fiind falimentul KG Holding, Kliq Reïntegratie și Kliq BV, recuperarea sumelor pretinsului ajutor ar fi imposibilă pe o durată mai îndelungată și, în orice caz, nu ar avea efect, în sensul că recuperarea prin înregistrarea creanței în procedura de faliment a societăților menționate nu ar fi necesară, ci chiar complet inutilă, în scopul încetării denaturării concurenței.
   În al cincilea rând, Comisia s-a pronunțat în mod nejustificat și a făcut o apreciere juridică eronată asupra unei facilități de credit de cont curent de 17 milioane euro, pe care Țările de Jos au acordat-o KG Holding, încă din momentul constituirii acesteia conform dispozițiilor privind ajutorul de stat, și care nu a făcut parte din măsurile examinate în decizia atacată.
   În sfârșit, Comisia a decis în mod neîntemeiat că Țările de Jos trebuiau să adopte toate măsurile necesare pentru recuperarea sumei de 9,25 milioane euro, inclusiv dobânda de la data la care fiecare parte din această sumă a fost acordată destinatarului până la data la care suma a fost efectiv recuperată de la KG Holding. Această cerință încalcă dreptul național al falimentului.

      (1)  JO L 366, p. 40.

      (2)  JO 1999, C 288, p. 2.

      (3)  Ajutorul nr. 510/2003 — ajutor pentru salvare pentru Kliq Holding NV (JO 2004, C 33, p. 8).

      (4)  Ajutorul de stat nr. C 30/2005 (fostul nr. N 78/2004) — ajutor pentru restructurare în favoarea KG Holding NV — invitaţie pentru prezentarea de observaţii în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE (JO 2005, C 280, p. 2).


title: Cauza T-80/17: Acțiune introdusă la 6 februarie 2017 – Steiniger/EUIPO – ista Deutschland (IST)

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/43

         Acțiune introdusă la 6 februarie 2017 – Steiniger/EUIPO – ista Deutschland (IST)
   (Cauza T-80/17)
   (2017/C 112/59)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamant: Ingo Steiniger (Nümbrecht, Germania) (reprezentant: K. Schulze Horn, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: ista Deutschland GmbH (Essen, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: Marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „IST” – cererea de înregistrare nr. 10 673 812

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 1 decembrie 2016 în cauza R 2242/2015-5

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               modificarea deciziei atacate în sensul că decizia diviziei de opoziție se respinge în totalitate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în procedura căii de atac.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea normei 20 alineatul (6) din Regulamentul nr. 2868/95.


title: Cauza T-67/12: Hotărârea Tribunalului din 4 iunie 2014 – Sina Bank/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului cu scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Acțiune în anulare — Acte care nu sunt supuse căilor de atac — Inadmisibilitate — Dreptul la apărare” )

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/14

         Hotărârea Tribunalului din 4 iunie 2014 – Sina Bank/Consiliul
   (Cauza T-67/12) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului cu scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Acțiune în anulare - Acte care nu sunt supuse căilor de atac - Inadmisibilitate - Dreptul la apărare”))
   2014/C 235/18
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sina Bank (Teheran, Iran) (reprezentanți: B. Mettetal și C. Wucher-North, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și D. Gicheva, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, în primul rând, a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 71), în măsura în care aceasta a menținut, după reexaminare, înscrierea numelui reclamantei în anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 (JO L 281, p. 81), precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p.11), în măsura în care prin acesta s-a menținut, după reexaminare, înscrierea numelui reclamantei în anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1) și, în al doilea rând, a articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 961/2010, precum și a articolului 19 alineatul (1) litera (b) și a articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413, în măsura în care aceste dispoziții o vizează pe reclamantă

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind introdusă în fața unei instanțe necompetente să se pronunțe, în ceea ce privește anularea articolului 19 alineatul (1) litera (b) și a articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC, și ca inadmisibilă în măsura în care prin aceasta se solicită anularea articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007.

               2)

               Anulează Decizia 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care aceste acte au menținut, după reexaminare, înscrierea numelui Sina Bank în anexa II la Decizia 2010/413, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413 și, respectiv, în anexa VIII la Regulamentul nr. 961/2010.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene suportă patru cincimi din propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de Sina Bank.

               4)

               Sina Bank suportă o cincime din propriile cheltuieli de judecată și din cheltuielile de judecată ale Consiliului.

      (1)  JO C 109, 14.4.2012.


title: Cauzele conexate C-439/07 și C-499/07: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 4 iunie 2009 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Hof van beroep te Brussel și de Rechtbank van eerste aanleg te Brugge — Belgia) — Belgische Staat/KBC Bank SA [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Articolele 43 CE și 56 CE — Directiva 90/435/CEE — Articolul 4 alineatul (1) — Reglementare națională care vizează eliminarea dublei impuneri a profiturilor distribuite — Deducere a cuantumului dividendelor încasate din baza impozabilă a societății-mamă numai în măsura în care aceasta a realizat profituri impozabile]

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/13

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 4 iunie 2009 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Hof van beroep te Brussel și de Rechtbank van eerste aanleg te Brugge — Belgia) — Belgische Staat/KBC Bank SA
   (Cauzele conexate C-439/07 și C-499/07) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Articolele 43 CE și 56 CE - Directiva 90/435/CEE - Articolul 4 alineatul (1) - Reglementare națională care vizează eliminarea dublei impuneri a profiturilor distribuite - Deducere a cuantumului dividendelor încasate din baza impozabilă a societății-mamă numai în măsura în care aceasta a realizat profituri impozabile)
   2009/C 205/24
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Brussel, Rechtbank van eerste aanleg te Brugge

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Belgische Staat (C-439/07), Beleggen, Risicokapitaal, Beheer NV (C-499/07)

      Pârâte: KBC Bank NV (C-439/07), Belgische Staat (C-499/07)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van beroep te Brussel — Interpretarea articolelor 43 CE și 56 CE, precum și a articolului 4 alineatul (1) prima liniuță și a articolului 4 alineatul (2) din Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 225, p. 6, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 97) — Dispoziții naționale care urmăresc eliminarea dublei impuneri a profiturilor distribuite — Sistem de deducere a veniturilor impozitate în mod definitiv

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 4 alineatul (1) prima liniuță din Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre trebuie interpretat în sensul că se opune reglementării unui stat membru care, în scopul scutirii dividendelor încasate de o societate-mamă stabilită în acest stat de la o filială cu sediul într-un alt stat membru, prevede că dividendele respective sunt incluse în baza impozabilă a societății-mamă, fiind ulterior deduse din această bază impozabilă în proporție de 95 %, în măsura în care, pentru perioada impozabilă avută în vedere, rămâne un sold pozitiv de profit după deducerea celorlalte profituri scutite, și care are drept consecință faptul că:

                           —

                           societatea-mamă este impozitată în cursul unei perioade impozabile ulterioare asupra profiturilor distribuite pe care le-a încasat atunci când nu a realizat un profit impozabil sau a realizat un profit impozabil insuficient în cursul perioadei impozabile în care au fost distribuite aceste profituri
                           sau că

                           —

                           pierderile aferente perioadei impozabile sunt compensate cu profiturile distribuite și nu pot fi reportate pentru o perioadă impozabilă ulterioară până la concurența acestor profituri distribuite.

               2)

               Articolul 4 alineatul (1) prima liniuță din Directiva 90/435 coroborat cu alineatul (2) al aceluiași articol trebuie interpretat în sensul că statele membre nu sunt obligate să permită în mod necesar ca profiturile distribuite societății-mamă stabilite în acest stat membru de către o filială a acesteia cu sediul în alt stat membru să fie integral deductibile din profiturile societății-mamă, aferente perioadei impozabile, și ca pierderea rezultată din aceasta să poată fi reportată în următoarea perioadă impozabilă. Statele membre au obligația să determine, ținând seama atât de necesitățile ordinii lor juridice interne, cât și de posibilitatea prevăzută la respectivul articol 4 alineatul (2), modalitățile potrivit cărora este atins rezultatul prevăzut la alineatul (1) prima liniuță al aceluiași articol.
               Cu toate acestea, dacă un stat membru a ales sistemul scutirii prevăzut la articolul 4 alineatul (1) prima liniuță din Directiva 90/435 și dacă, în principiu, reglementarea statului membru respectiv admite reportarea pierderilor pentru exerciții financiare ulterioare, dispoziția respectivă se opune unei reglementări a unui stat membru care are ca efect să reducă pierderile societății-mamă care pot beneficia de o astfel de reportare în limita valorii dividendelor încasate.

               3)

               Atunci când o legislație națională se conformează, pentru soluțiile date situațiilor pur interne, soluțiilor reținute în dreptul comunitar, este numai de competența instanței naționale, în cadrul repartizării funcțiilor jurisdicționale între instanțele naționale și Curte, prevăzută la articolul 234 CE, să aprecieze întinderea exactă a acestei trimiteri la dreptul comunitar, ținând seama că luarea în considerare a limitelor pe care legiuitorul național a putut să le stabilească în ceea ce privește aplicarea dreptului comunitar în cazul unor situații pur interne intră în sfera dreptului statului membru respectiv și, în consecință, este de competența exclusivă a instanțelor acestui stat.

               4)

               Dacă, în temeiul reglementării naționale a unui stat membru, dividendele provenite de la o societate stabilită într-un stat terț beneficiază de un tratament mai puțin favorabil decât cel acordat dividendelor provenite de la o societate stabilită în statul membru respectiv, este de competența instanței naționale, ținând seama atât de obiectul reglementării naționale, cât și de situația de fapt a cauzei cu care aceasta este sesizată, să verifice dacă articolul 56 CE este aplicabil și, după caz, dacă acesta se opune respectivului tratament diferențiat.

               5)

               Articolul 43 CE nu se opune unei legislații a unui stat membru care prevede că o societate-mamă cu sediul într-un stat membru care încasează profituri distribuite de filiala sa cu sediul într-un alt stat membru nu poate deduce aceste profituri din veniturile sale impozabile decât în limita profiturilor aferente perioadei impozabile în care profiturile au fost distribuite, în timp ce acestea din urmă ar putea fi scutite integral dacă această societate ar înființa un sediu permanent într-un alt stat membru, cu condiția ca tratamentul acordat profiturilor provenite de la entități constituite într-un alt stat membru să nu fie discriminatoriu în raport cu cel acordat profiturilor provenite de la entități naționale comparabile.

      (1)  JO C 315, 22.12.2007.

      JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza T-447/14: Acțiune introdusă la 16 iunie 2014 – nkt cables și NKT Holding/Comisia

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/47

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2014 – nkt cables și NKT Holding/Comisia
   (Cauza T-447/14)
   2014/C 282/61
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: nkt cables GmbH (Köln, Germania) și NKT Holding A/S (Brøndby, Danemarca) (reprezentanți: M. Kofmann și B. Creve, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2014) 2139 din 2 aprilie 2014 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE, în cazul AT.39.610 – Power cables (denumită în continuare „decizia”);

               —

               în subsidiar, anularea în parte a deciziei și reducerea substanțială a amenzii impuse acestora;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               dispunerea oricăror alte măsuri pe care le consideră adecvate.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a dreptului la apărare al reclamantelor și a principiului general al egalității armelor, refuzându-le accesul la probe potențial dezincriminatoare primite de Comisie după notificarea comunicării privind obiecțiunile

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe definirea eronată de către Comisie a întinderii teritoriale a încălcării unice și continue și pe aplicarea greșită a criteriului efectelor

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia cuprinde erori vădite de apreciere a comportamentului în care a fost implicată NKT Cables și a concluziei că acest comportament dovedește că NKT Cables a participat la toate activitățile constitutive ale încălcării unice și continue sau a avut cunoștință de acestea

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe eroarea săvârșită de Comisie în aprecierea cu privire la durata participării NKT Cables la încălcarea unică și continuă

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe cuantumul nejustificat și disproporționat de mare al amenzii care a fost aplicată reclamantelor.


title: Cauza F-93/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 4 mai 2016 – Jimenez Krause/Comisia

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/47

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 4 mai 2016 – Jimenez Krause/Comisia
   (Cauza F-93/13) (1)

   (2016/C 222/68)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 336, 16.11.2013, p. 32.


title: Cauza T-178/15: Acțiune introdusă la 8 aprilie 2015 – Kohrener Landmolkerei şi DHG/Comisia

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/30

         Acțiune introdusă la 8 aprilie 2015 – Kohrener Landmolkerei şi DHG/Comisia
   (Cauza T-178/15)
   (2015/C 245/36)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Kohrener Landmolkerei GmbH (Penig, Germania), DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH (Frohburg, Germania) (reprezentant: A. Wagner, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene adoptate în procedura AT-TSG-0007-01035 pe care au primit-o la 2 martie 2015;

               —

               declararea admisibilității opoziției pe care reclamantele au formulat-o la 23 decembrie 2014.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea deciziei întrucât aceasta este afectată de o eroare de drept. Acestea arată că, potrivit articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 (1), atunci când intenționează să formuleze o opoziție împotriva înregistrării unei specialități tradiționale garantate, ele trebuie, în calitate de opozante, să depună un act de opoziție la autoritatea lor națională în termen de trei luni. Publicarea în cauză (JO C 340, p. 6) a avut loc la 30 septembrie 2014, iar actul de opoziție a fost depus la autoritatea națională competentă la 23 decembrie 2014. Reclamantele susțin că nu sunt responsabile pentru o nerespectare ulterioară a termenului și că nu pot să influențeze programul autorității naționale competente și să o preseze să transmită actele de opoziție depuse. În opinia lor, prin neluarea în considerare decât a datei de introducere a actului de opoziție la Comisia Europeană, decizia atacată nu ține seama de faptul că opoziția a fost introdusă în timp util.
   Reclamantele susțin, în plus, că articolul 51 din regulamentul citat nu prevede niciun termen pentru transmiterea actului de opoziție de către autoritatea națională, astfel încât, în opinia lor, nu are importanță decât depunerea de către reclamante a actului de opoziție la autoritatea națională.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare (JO L 343, p. 1).


title: Cauza C-320/09 P: Recurs introdus la 11 august 2009 de A2A SpA, fostă ASM Brescia SpA, împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta extinsă) pronunțate la 11 iunie 2009 în cauza T-301/02, AEM/Comisia

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/39

         Recurs introdus la 11 august 2009 de A2A SpA, fostă ASM Brescia SpA, împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta extinsă) pronunțate la 11 iunie 2009 în cauza T-301/02, AEM/Comisia
   (Cauza C-320/09 P)
   2009/C 267/70
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: A2A SpA, precedentemente ASM Brescia SpA (reprezentanți: A. Giardina, A. Santa Maria, C. Croff și G. Pizzonia, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate în cauza T-301/02 pentru încălcarea dreptului comunitar și în special a articolului 87 CE, precum și pentru o lipsă de motivare, în măsura în care califică scutirea trienală de impozit pe profit drept ajutor de stat;

               —

               anularea hotărârii pentru aplicarea eronată și contradictorie a dreptului comunitar, în măsura în care nu califică scutirea trienală de impozit pe profit drept ajutor existent;

               —

               anularea hotărârii pentru încălcarea dreptului comunitar, în măsura în care confirmă legalitatea ordinului de recuperare prevăzut în decizie (1); și, prin urmare,

               —

               declararea nulității deciziei, în măsura în care afirmă că regimul tranzitoriu de continuitate fiscală referitor la întreprinderile de servicii publice locale al căror acționariat este în majoritate public constituie un ajutor de stat nelegal și este incompatibil cu piața comună (articolul 2 din decizie) și/sau în măsura în care impune Italiei recuperarea de la beneficiari a ajutoarelor menționate (articolul 3 din decizie);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul primului motiv, A2A SpA invocă încălcarea de către Tribunal a articolului 87 alineatul (1) CE, precum și o lipsă de motivare, în măsura în care hotărârea califică scutirea trienală de impozit pe profit drept ajutor de stat. În special, potrivit recurentei, Comisia nu a demonstrat în decizie existența în speță a două dintre condițiile prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE, mai exact denaturarea concurenței și afectarea schimburilor comerciale intracomunitare. În plus, Tribunalul nu a verificat în mod corect presupunerile pe care Comisia și-a întemeiat calificarea drept „ajutor”, astfel cum ar fi trebuit să procedeze potrivit criteriului controlului „complet” impus de jurisprudența comunitară.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, în subsidiar, recurenta invocă încălcarea de către Tribunal a articolului 88 CE și a obligației de motivare și, în acest context, solicită anularea hotărârii în măsura în care califică scutirea trienală de impozit pe profit drept „ajutor nou”. În special, Tribunalul, preluând aproape identic afirmațiile Comisiei, a negat că măsurile de suspendare trienală în favoarea întreprinderilor municipalizate transformate în societăți pe acțiuni pot fi considerate drept „ajutoare existente”. Dimpotrivă, se ajunge la o soluție contrară dacă se consideră că regimul de scutire de impozit în discuție, anterior intrării în vigoare a Tratatului CE, se aplica și întreprinderilor municipalizate care, după cum a admis însăși Comisia, constituie aceeași entitate economică precum societățile ex lege nr. 142/90.
   În fine, prin intermediul celui de al treilea motiv, în subsidiar, A2A solicită anularea hotărârii pentru încălcarea dreptului comunitar și a principiilor acestuia, în măsura în care confirmă legalitatea ordinului de recuperare cuprins în decizie. Potrivit recurentei, hotărârea trebuie anulată deoarece, contrar jurisprudenței anterioare a instanțelor comunitare, susține legalitatea ordinului generic cuprins în decizie și afirmă în esență lipsa completă a unei puteri discreționare a autorităților naționale.

      (1)  Decizia 2003/193/CE a Comisiei din 5 iunie 2002 privind un ajutor de stat sub formă de scutiri fiscale și de împrumuturi în condiții preferențiale acordate de Italia unor întreprinderi de servicii publice al căror acționariat este în majoritate public (JO 2003, L 77, p. 21).


title: Cauza C-196/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Paris – Franța) – Granarolo SpA/Ambrosi Emmi France SA (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă și comercială — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 5 punctele 1 și 3 — Instanța competentă — Noțiunile „materie contractuală” și „materie delictuală” — Rupere intempestivă a unor relații comerciale de lungă durată — Acțiune în despăgubire — Noțiunile „vânzare de mărfuri” și „prestare de servicii”)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/18

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Paris – Franța) – Granarolo SpA/Ambrosi Emmi France SA
   (Cauza C-196/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă și comercială - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 5 punctele 1 și 3 - Instanța competentă - Noțiunile „materie contractuală” și „materie delictuală” - Rupere intempestivă a unor relații comerciale de lungă durată - Acțiune în despăgubire - Noțiunile „vânzare de mărfuri” și „prestare de servicii”))
   (2016/C 335/24)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Paris

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Granarolo SpA

      Pârâtă: Ambrosi Emmi France SA

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie să fie interpretat în sensul că o acțiune în despăgubire întemeiată pe o rupere intempestivă a unor relații comerciale de lungă durată, precum acțiunea principală, nu ține de materia delictuală și cvasidelictuală, în sensul acestui regulament, dacă exista între părți o relație contractuală tacită, aspect a cărui verificare intră în competența instanței de trimitere. Probarea existenței unei astfel de relații contractuale tacite trebuie să se întemeieze pe o serie de elemente concordante, printre care sunt susceptibile să figureze în special existența unor relații comerciale de lungă durată, buna credință între părți, regularitatea tranzacțiilor și evoluția lor în timp exprimată prin cantitate și prin valoare, eventualele acorduri asupra prețurilor facturate și/sau asupra reducerilor acordate, precum și corespondența schimbată.

               2)

               Articolul 5 punctul 1 litera (b) din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie să fie interpretat în sensul că relațiile comerciale de lungă durată precum cele din cauza principală trebuie să fie calificate drept „contract de vânzare de mărfuri” dacă obligația caracteristică a contractului în discuție este livrarea unui bun sau drept „contract de prestare de servicii” dacă această obligație este o prestare de servicii, aspect a cărui stabilire revine instanței de trimitere.

      (1)  JO C 213, 29.6.2015.