title: Cauza C-279/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Kammergericht Berlin — Germania) — DEB Deutsche Energiehandels-und Beratungsgesellschaft mbH/Bundesrepublik Deutschland (Protecție jurisdicțională efectivă a drepturilor conferite de dreptul Uniunii — Dreptul de acces la o instanță judecătorească — Asistență juridică gratuită — Reglementare națională prin care se refuză să se acorde asistență juridică gratuită persoanelor juridice în lipsa unor „interese generale” )

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Kammergericht Berlin — Germania) — DEB Deutsche Energiehandels-und Beratungsgesellschaft mbH/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-279/09) (1)

   (Protecție jurisdicțională efectivă a drepturilor conferite de dreptul Uniunii - Dreptul de acces la o instanță judecătorească - Asistență juridică gratuită - Reglementare națională prin care se refuză să se acorde asistență juridică gratuită persoanelor juridice în lipsa unor „interese generale”)
   2011/C 55/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Kammergericht Berlin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: DEB Deutsche Energiehandels-und Beratungsgesellschaft mbH

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Kammergericht Berlin — Interpretarea principiului efectivității — Compatibilitatea cu acest principiu a unei reglementări naționale prin care se refuză asistența judiciară persoanelor juridice în lipsa unor „interese generale” — Acțiune prin care se urmărește angajarea răspunderii unui stat membru pentru transpunerea tardivă a unor directive comunitare

      Dispozitivul

   Principiul protecției jurisdicționale efective, astfel cum este consacrat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie să fie interpretat în sensul că nu este exclus ca acesta să fie invocat de persoane juridice și că asistența acordată în temeiul acestui principiu poate să acopere, printre altele, scutirea de la plata avansului din cheltuielile de procedură și/sau asistența unui avocat.
   Revine instanței naționale sarcina de a verifica dacă condițiile de acordare a asistenței judiciare constituie o limitare a dreptului de acces la instanțele judecătorești care aduce atingere înseși esenței acestui drept, dacă respectivele condiții au în vedere un scop legitim și dacă există un raport rezonabil de proporționalitate între mijloacele utilizate și scopul urmărit.
   În cadrul acestei aprecieri, instanța națională poate să ia în considerare obiectul litigiului, șansele rezonabile de succes ale solicitantului, gravitatea mizei pentru acesta, complexitatea dreptului și a procedurii aplicabile, precum și capacitatea acestui solicitant de a și susține în mod efectiv cauza. Pentru a aprecia proporționalitatea, instanța națională poate să țină seama și de cuantumul cheltuielilor de procedură care trebuie să fie avansate și de împrejurarea dacă acestea sunt sau nu sunt de natură să constituie eventual un obstacol insurmontabil pentru accesul la justiție.
   În ceea ce privește mai precis persoanele juridice, instanța națională poate să țină seama de situația acestora. Astfel, instanța menționată poate să ia în considerare în special forma și scopul lucrativ sau nelucrativ al persoanei juridice în cauză, precum și capacitatea financiară a asociaților sau a acționarilor săi și posibilitatea acestora de a și procura sumele necesare pentru introducerea acțiunii în justiție.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza T-336/06: Acțiune introdusă la data de 27 noiembrie 2006 — 2K-Teint și alții/BEI și Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/14

         Acțiune introdusă la data de 27 noiembrie 2006 — 2K-Teint și alții/BEI și Comisie
   (Cauza T-336/06)
   (2007/C 20/21)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: 2K-Teint SARL, Mohamed Kermoudi, Khalid Kermoudi, Laila Kermoudi, Salma Kermoudi et Rabia Kermoudi (Casablanca, Maroc) (reprezentant: P. Thomas, avocat)

      Pârâți: Banca Europeană de Investiții (Luxemburg, Marele Ducat al Luxemburgului) și Comisia Comunităților Europeană (Bruxelles, Belgia)
   Concluziile reclamanților

               —

               admiterea cererii și constatarea faptului că acțiunea reclamanților este fondată,

               —

               obligarea BEI să comunice, în integralitate, dosarul referitor la împrumutul participativ la capitalul societății 2K-Teint, inclusiv toate documentele schimbate pe această temă cu BNDE, sub sancțiunea unor penalități de 10 000 euro pe zi de întârziere;

               —

               constatarea faptului că răspunderea cvasidelictuală a BEI este angajată față de reclamanți datorită greșelilor, neîndeplinirii obligațiilor, neglijențelor și inacțiunilor pe care BEI le-a comis față de reclamanți;

               —

               constatarea faptului că reclamanții au suferit un prejudiciu evaluat (potrivit precizărilor din cererea introductivă);

               —

               dispunerea efectuării unei expertize privind întinderea și temeinicia prejudiciilor descrise;

               —

               obligarea BEI și/sau a Comunității Europene în solidar la plata către reclamați a sumelor pentru cauzele menționate anterior, convertibile în euro (potrivit precizărilor ce urmează), purtătoare de dobânzi legale de la prima acțiune în justiție formulată de reclamanți, adică chemarea în judecată în fața Tribunal d'arrondissement din Luxemburg din data de 17 iunie 2003, și până la plata integrală;

               —

               declararea hotărârii ce se va pronunța ca fiind vremelnic executorie, independent de exercitarea oricăror căi de atac și fără cauțiune;

               —

               obligarea BEI și/sau a Comunității Europene în mod solidar la plata către reclamanți a unei sume provizorii de 12 500 euro, cu titlul de sumă neinclusă în cheltuielile de judecată, sumă pe care reclamanții au achitat-o pentru a-și asigura apărarea, precum și pentru a asista la audiere, cheltuieli ce ar fi inechitabil să fie lăsate în sarcina lor;

               —

               obligarea BEI și/sau a Comunității Europene la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               să beneficieze de toate drepturile și acțiunile în justiție.

         Motivele și principalele argumente
   Printr-un contract de finanțare semnat la Luxemburg la data de 28 aprilie 1994, acționând în numele și pentru Comunitatea Europeană, în temeiul unui mandat încredințat de Comisia Europeană, BEI a acordat Regatului Marocului, cu titlul unei participări sub formă de capital de risc, un împrumut condițional menit să finanțeze proiecte destinate producției în principal în sectorul industriei, îndeosebi în asociere cu întreprinderi (persoane fizice și juridice) din Uniunea Europeană (proiect Împrumut Global Sector Financiar II). Potrivit dispozițiilor contractului, suma împrumutată de BEI Marocului trebuia folosită în vederea finanțării de proiecte, conform unor convenții sub forma unor împrumuturi acordate de instituții bancare marocane, ce interveneau ulterior în calitate de intermediari financiari. Aceste împrumuturi în vederea retrocesiunii erau destinate finanțării de către intermediarii financiari a unor împrumuturi sau a unor participări la capitalul unor operatori marocani, beneficiari finali. Acordarea fiecărui împrumut în favoarea unui operator trebuia să facă obiectul unui contract încheiat între instituția bancară și operatorul ce era beneficiarul participării respective. Intermediarul era obligat să prezinte BEI fiecare cerere privind finanțarea unei participări sau a unui împrumut, în vederea aprobării sale de comun acord cu statul marocan. BEI era obligată să notifice acordul său statului marocan, comunicând în același timp o copie a notificării și intermediarului financiar.
   La data de 12 octombrie 1994, o convenție de retrocesiune a fost semnată între Regatul Marocului și Banca Națională de Dezvoltare Economică (BNDE), care a devenit la acel moment unul dintre intermediarii financiari, conform dispozițiilor contractului încheiat între BEI și Regatul Marocului. La data de 29 noiembrie 1995, BNDE și reclamanții au încheiat un contract de împrumut în cadrul celei de-a doua linii BEI, sub rezerva acordului BEI și a primirii fondurilor de BNDE. Obiectul contractului era finanțarea parțială a unei participări la capitalul societății 2K-Teint. Printr-o scrisoare din 14 octombrie 1994, BEI și-a dat acordul pentru ca proiectul 2K-Teint să beneficieze de această finanțare.
   Prin prezenta acțiune în răspundere extracontractuală a Comunității, reclamanții solicită repararea prejudiciului pe care susțin că l-au suferit ca urmare a pretinsului comportament ilicit al BEI, adoptat de aceasta în exercitarea atribuțiilor de mandatar al Comunității, în cadrul gestionării împrumutului respectiv. Aceștia invocă îndeosebi o lentoare extremă cu ocazia virării împrumutului, care a fost deblocat abia în iulie 1997, ceea ce i-a determinat să încheie un contract de împrumut pe termen scurt cu BNDE. Nerespectarea obligațiilor financiare ce reveneau reclamanților a determinat BNDE să inițieze procedura de recuperare a datoriilor în fața instanțelor naționale. Ca urmare a hotărârii unui tribunal marocan, societatea 2K-Teint a fost obligată să își vândă fondul de comerț.
   În primul rând, reclamanții invocă mai multe neregularități comise de BNDE în gestionarea fondurilor comunitare, despre care au informat BEI, cerându-i să reacționeze. Reclamanții impută BEI că nu au luat nicio măsură ca urmare a informațiilor pe care i le-au transmis. Ei invocă faptul că BEI ar fi fost obligată să acționeze, în măsura în care BNDE acționa dacă nu în calitatea de mandatar al său, măcar în calitate de mandatar aparent, BEI conservând un rol important în luarea deciziilor referitoare la împrumuturile respective.
   În plus, reclamanții susțin că BEI ar trebui să răspundă nu numai pentru greșelile comise de BNDE, ivite cu prilejul acestui raport juridic, dar și pentru consecințele propriilor deficiențe și inacțiuni. Ei impută BEI că nu a efectuat o supraveghere și un control eficace al modului în care fondurile erau utilizate după primirea lor de organismele marocane, ceea ce a avut drept consecință favorizarea sau aprobarea acțiunilor pretins frauduloase ale BNDE. Reclamanții impută BEI neîndeplinirea unor obligații, precum și unele neglijențe și carențe pe care le califică drept grave, privind obligații de prudență, de diligență și de precauție în gestiunea fondurilor comunitare.
   Reclamanții invocă faptul că prejudiciile pe care susțin că le-au suferit sunt în legătură directă cu inacțiunile sau neîndeplinirea obligațiilor BEI. În consecință, cer obligarea acesteia la repararea acestor prejudicii.


title: Cauza T-605/13: Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2014 – Alma-The Soul of Italian Wine/OAPI – Miguel Torres (SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE) [„Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE – Marca comunitară verbală anterioară VIÑA SOL – Motiv relativ de refuz – Articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Obligație de motivare”]

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/46

      Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2014 – Alma-The Soul of Italian Wine/OAPI – Miguel Torres (SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE)
      (Cauza T-605/13) (1)

      ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE - Marca comunitară verbală anterioară VIÑA SOL - Motiv relativ de refuz - Articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Obligație de motivare”])
      (2014/C 395/57)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Alma-The Soul of Italian Wine LLLP (Bal Harbor, Florida, Statele Unite) (reprezentant: F. Terrano, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carillo, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedès, Spania) (reprezentant: J. Güell Serra, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 10 septembrie 2013 (cauza R 18/2013-2) referitoare la o procedură de opoziție între Miguel Torres, SA și Alma-The Soul of Italian Wine LLLP

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (OAPI) din 10 septembrie 2013 cauza R 18/2013-2).

                  2)

                  OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Alma-The Soul of Italian Wine LLLP.

                  3)

                  Miguel Torres, SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza C-431/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 24 septembrie 2012 — Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili/SC Rafinăria Steaua Română SA

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 24 septembrie 2012 — Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili/SC Rafinăria Steaua Română SA
   (Cauza C-431/12)
   2012/C 399/17
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Înalta Curte de Casație și Justiție

      Părțile din acțiunea principală

      Recurente: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

      Intimată: SC Rafinăria Steaua Română SA

      Întrebarea preliminară

   Dacă interpretarea prevederilor art. 124 Cod procedură fiscală în sensul că statul nu datorează dobânzi pentru sumele solicitate prin deconturile de TVA, pentru perioada cuprinsă între data compensării acestora și data anulării actelor de compensare prin hotărâri judecătorești, este contrară prevederilor art. 183 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din data de 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1)?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza F-42/13: Acțiune introdusă la 8 mai 2013 — ZZ/CESE

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/61

         Acțiune introdusă la 8 mai 2013 — ZZ/CESE
   (Cauza F-42/13)
   2013/C 207/105
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

      Pârât: Comitetul Economic și Social European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de reziliere a contractului de muncă al reclamantului și cerere de despăgubire a acestuia pentru prejudiciul material și moral pe care pretinde că l-a suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei din data de 16 octombrie 2012 adoptate de secretarul general al CESE, în calitatea sa de Autoritate abilitată să încheie contracte de muncă (AHCC), de reziliere a contractului reclamantului;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei AHCC din data de 31 ianuarie 2013 de confirmare a rezilierii contractului reclamantului și a deciziei AHCC din 24 aprilie 2013 de respingere în mod explicit a reclamației reclamantului;

               —

               repararea prejudiciului material suferit de reclamant;

               —

               acordarea în favoarea reclamantului a sumei stabilite ex aequo et bono și cu titlu provizoriu la 15 000 de euro, pentru prejudiciul moral suferit;

               —

               obligarea CESE la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-171/11: Hotărârea Tribunalului din 29 noiembrie 2012 — Hopf/OAPI (Clampflex) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Clampflex — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/42

         Hotărârea Tribunalului din 29 noiembrie 2012 — Hopf/OAPI (Clampflex)
   (Cauza T-171/11) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Clampflex - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009)
   2013/C 26/81
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Hans-Jürgen Hopf (Zirndorf, Germania) (reprezentant: V. Mensing, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: K. Klüpfel, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 19 ianuarie 2011 (cauza R 1514/2010-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal Clampflex ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 19 ianuarie 2011 (cauza R 1514/2010-4) în ceea ce privește produsele „seringi”.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Domnul Hans- Jürgen Hopf suportă propriile cheltuieli de judecată și jumătate din cheltuielile de judecată ale OAPI. Acesta din urmă suportă cealaltă jumătate din cheltuielile sale de judecată.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza C-263/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Directiva 75/442/CEE și Directiva 91/156/CEE — Noțiunea de deșeu — Substanțe sau obiecte destinate unor operațiuni de eliminare sau de recuperare — Reziduuri de producție care pot fi reutilizate)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-263/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 75/442/CEE și Directiva 91/156/CEE - Noțiunea de deșeu - Substanțe sau obiecte destinate unor operațiuni de eliminare sau de recuperare - Reziduuri de producție care pot fi reutilizate)
   (2008/C 51/13)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Konstantinidis și L. Cimaglia, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. M. Braguglia, agent, și G. Fiengo, avocat)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39), astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991 (JO L 78, p. 32) — Lege națională care exclude din domeniul de aplicare al directivei anumite substanțe sau obiecte destinate unor operațiuni de eliminare sau de recuperare, precum și anumite deșeuri rezultate din producție de care deținătorul se debarasează sau de care are intenția să se debaraseze
   Dispozitivul

               1)

               Prin adoptarea și menținerea în vigoare a articolului 14 din Decretul lege nr. 138 din 8 iulie 2002 privind adoptarea unor măsuri urgente în materie de fiscalitate, de privatizare și de control al cheltuielilor farmaceutice, precum și de sprijinire a economiei în zonele defavorizate, devenit, după modificare, Legea nr. 178 din 8 august 2002, care exclude din domeniul de aplicare al Decretului legislativ nr. 22 din 5 februarie 1997 de transpunere a Directivei 91/156/CEE privind deșeurile, a Directivei 91/689/CEE privind deșeurile periculoase și a Directivei 94/62/CE privind ambalajele și deșeurile de ambalaje, pe de o parte, substanțele, materialele sau bunurile destinate unor operațiuni de eliminare sau de recuperare care nu sunt menționate expres în anexele B și C la decretul menționat și, pe de altă parte, substanțele sau materialele care constituie reziduuri de producție și de care deținătorul are intenția sau obligația să se debaraseze atunci când acestea pot fi și sunt reutilizate în cadrul unui ciclu de producție sau de consum fără să fie supuse unei tratări prealabile și fără să afecteze mediul, sau după ce au fost supuse unei tratări prealabile atunci când nu este vorba de una dintre operațiunile de recuperare menționate în anexa C la același decret, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991 și prin Decizia 96/350/CE a Comisiei din 24 mai 1996.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 217, 3.9.2005.


title: Cauza T-711/15: Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Othman/Consiliul

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/36

         Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2016 – Othman/Consiliul
   (Cauza T-711/15) (1)

   (2016/C 410/64)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 59, 15.2.2016.


title: Cauza C-465/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nederlandse Raad van State (Țările de Jos) la 17 octombrie 2007 — M. și N. Elgafaji/Staatssecretaris van Justitie

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nederlandse Raad van State (Țările de Jos) la 17 octombrie 2007 — M. și N. Elgafaji/Staatssecretaris van Justitie
   (Cauza C-465/07)
   (2008/C 8/08)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Nederlandse Raad van State
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: M. și N. Elgafaji

      Pârât: Staatssecretaris van Justitie
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 15 litera (c) din Directiva 2004/83/CE (1) privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate trebuie interpretat în sensul că această dispoziție oferă protecție numai într-o situație care intră și sub incidența articolului 3 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, astfel cum a fost interpretat în jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului, sau în sensul că această dispoziție oferă o protecție suplimentară sau diferită în comparație cu articolul 3 din convenție?

               2)

               În cazul în care articolul 15 litera (c) din directivă oferă o protecție suplimentară sau diferită în comparație cu articolul 3 din convenție, care sunt criteriile pentru a aprecia dacă o persoană care susține că i se poate acorda statutul de protecție subsidiară este expusă unui pericol real de amenințări grave și individuale ca urmare a violenței generalizate, în sensul articolului 15 litera (c) coroborat cu articolul 2 litera (e) din directivă?

      (1)  JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52.


title: Cauza C-184/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bayerischen Verwaltungsgerichtshofs (Germania) la 14 aprilie 2010 — Mathilde Grasser/Freistaat Bayern

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bayerischen Verwaltungsgerichtshofs (Germania) la 14 aprilie 2010 — Mathilde Grasser/Freistaat Bayern
   (Cauza C-184/10)
   2010/C 179/31
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Mathilde Grasser

      Pârât: Freistaat Bayern

      Întrebările preliminare

   Articolul 1 alineatul (2) și articolul 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 91/439/CEE (1) trebuie interpretate în sensul că un stat membru gazdă are dreptul de a nu recunoaște permisul de conducere eliberat de un alt stat membru atunci când se constată, pe baza mențiunilor care figurează pe respectivul permis, o încălcare a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din această directivă, fără însă ca statul membru gazdă să fi aplicat anterior posesorului permisului o măsură în sensul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 91/439/CEE?

      (1)  Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 62).


title: Cauza C-67/07: Hotărârea Curții (Camera cincea) din 29 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/24/CE — Medicamente tradiționale din plante — Cod comunitar — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/15

         Hotărârea Curții (Camera cincea) din 29 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-67/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/24/CE - Medicamente tradiționale din plante - Cod comunitar - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2008/C 22/28)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: B. Stromsky, agent)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și R. Loosli-Surrans, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de modificare, în ceea ce privește medicamentele tradiționale din plante, a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 136, p. 85)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de modificare, în ceea ce privește medicamentele tradiționale din plante, a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 din această directivă.

               2)

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza T-685/13: Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2015 – Copernicus-Trademarks/OAPI – Blue Coat Systems (BLUECO) („Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BLUECO – Marca comunitară verbală anterioară BLUE COAT – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Caracter distinctiv al mărcii anterioare – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/28

      Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2015 – Copernicus-Trademarks/OAPI – Blue Coat Systems (BLUECO)
      (Cauza T-685/13) (1)

      („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BLUECO - Marca comunitară verbală anterioară BLUE COAT - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Caracter distinctiv al mărcii anterioare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”)
      (2015/C 073/37)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Copernicus-Trademarks Ltd (Borehamwood, Regatul Unit) (reprezentanți: L. Pechan și S. Körber, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: M. Fischer, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Blue Coat Systems, Inc. (Sunnyvale, California, Statele Unite) (reprezentant: V. Dalichau, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 8 octombrie 2013 (cauza R 2028/2012-1) privind o procedură de opoziție între Blue Coat Systems, Inc. și Copernicus-Trademarks Ltd.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Copernicus-Trademarks Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 52, 22.2.2014.


title: Cauza T-788/14: Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2014 – MPF Holdings/Comisia

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/38

         Acțiune introdusă la 28 noiembrie 2014 – MPF Holdings/Comisia
   (Cauza T-788/14)
   (2015/C 065/52)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: MPF Holdings Ltd (St Helier, Jersey) (reprezentanți: D. Piccinin și E. Whiteford, Barristers, și E. Gibson-Bolton, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2014) 5083 final a Comisiei din 23 iulie 2014 în cazul SA.35980 (2014/N-2) – Regatul Unit, Electricity Market Reform – Capacity Market.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv, susținând că Comisia a împiedicat-o în mod nelegal să își exercite dreptul de a participa la procedura oficială de investigare prin faptul că nu a deschis o investigare oficială în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE și al articolului 4 alineatul (4) din Regulamentul de procedură, deși piața de capacități ridica dubii în privința compatibilității ei cu piața internă. Reclamanta susține că:

               —

               disponibilitatea discriminatorie a contractelor pe termen lung nu poate fi justificată prin trimiterea la obiectivul legitim al procurării volumului necesar de capacitate de producție;

               —

               Comisia nu a investigat în mod corespunzător efectele probabile ale disponibilității discriminatorii a contractelor pe termen lung asupra eficienței pieței de capacități și asupra proprietarilor instalațiilor existente;

               —

               Comisia nu a investigat în mod corespunzător pretinsa justificare oferită de guvernul Regatului Unit pentru termenele discriminatorii ale contractelor, și anume aceea că producătorii independenți care se bazează pe finanțarea de proiecte au nevoie de contracte pe termen lung;

               —

               Comisia nu a justificat și nu a investigat în mod corespunzător efectele probabile ale distincției discriminatorii dintre producătorii care acceptă prețurile (price-takers) și cei care stabilesc prețurile (price-makers).


title: Cauza F-61/11: Acțiune introdusă la 27 mai 2011 — ZZ/FRONTEX

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/32

         Acțiune introdusă la 27 mai 2011 — ZZ/FRONTEX
   (Cauza F-61/11)
   2011/C 226/63
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. A. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operaționale la Frontierele Externe (FRONTEX)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a revoca decizia precedentă de reînnoire a contractului de muncă al reclamantului și anularea unor pasaje din rapoartele de evaluare pentru perioada august 2006-decembrie 2009.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 24 ianuarie 2011, astfel cum a fost confirmată prin mesajul electronic din 25 ianuarie 2011, prin decizia din 28 martie 2011 și prin scrisoarea din 4 mai 2011 a directorului executiv al FRONTEX;

               —

               anularea aprecierii din anul 2009, în măsura în care conține observațiile divergente ale validatorului din 30 octombrie 2009;

               —

               anularea formularului A — Raport anual de evaluare FRONTEX din 21 iunie 2010, în măsura în care conține observațiile divergente ale validatorului din 20 iunie 2010;

               —

               obligarea FRONTEX la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-520/10: Ordonanța Tribunalului din 19 aprilie 2013 — Comunidad Autónoma de Galicia/Comisia

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/25

         Ordonanța Tribunalului din 19 aprilie 2013 — Comunidad Autónoma de Galicia/Comisia
   (Cauza T-520/10) (1)

   2013/C 164/42
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 13, 15.1.2011.


title: Cauzele conexate T-20/08 și T-21/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Evets/OAPI (DANELECTRO și QWIK TUNE) [ Marcă comunitară — Marca comunitară verbală DANELECTRO și marca comunitară figurativă QWIK TUNE — Nerespectarea termenului pentru prezentarea cererii de reînnoire a mărcilor — Cerere de restitutio in integrum — Reformatio in pejus — Dreptul la apărare — Dreptul de a fi ascultat — Articolul 61 alineatul (2) articolul 73 teza a doua și articolul 78 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 63 alineatul (2), articolul 75 teza a doua și articolul 81 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/62

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Evets/OAPI (DANELECTRO și QWIK TUNE)
   (Cauzele conexate T-20/08 și T-21/08) (1)

   („Marcă comunitară - Marca comunitară verbală DANELECTRO și marca comunitară figurativă QWIK TUNE - Nerespectarea termenului pentru prezentarea cererii de reînnoire a mărcilor - Cerere de restitutio in integrum - Reformatio in pejus - Dreptul la apărare - Dreptul de a fi ascultat - Articolul 61 alineatul (2) articolul 73 teza a doua și articolul 78 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 63 alineatul (2), articolul 75 teza a doua și articolul 81 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 267/110
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Evets Corp. (Irvine, California, Statele Unite) (reprezentant: S. Ryan, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva a două Decizii ale Camerei a patra de recurs a OAPI din 5 noiembrie 2007 (cauzele R 603/2007-4 și R 604/2007-4), privind cererea de restitutio in integrum formulată de reclamantă

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               Obligă Evets Corp. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza T-25/07: Acțiune introdusă la data de 30 ianuarie 2007 — Iride și Iride Energia/Comisie

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/24

         Acțiune introdusă la data de 30 ianuarie 2007 — Iride și Iride Energia/Comisie
   (Cauza T-25/07)
   (2007/C 69/53)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamante: Iride SpA și Iride Energia SpA (Torino, Italia) (reprezentanți: L. G. Radicati di Brozolo, M. Merola, C. Bazoli, avvocati)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               declararea nulității deciziei în partea care califică măsurile drept ajutoare de stat, precum și în partea care suspendă acordarea ajutorului de stat până când Italia va fi furnizat dovada restituirii de către AEM Torino a ajutorului declarat nelegal și neconform Deciziei 2003/193/CE din 5 iunie 2002 privind avantajele fiscale acordate fostelor „municipalizzate “[întreprinderi de servicii publice cu acționariat majoritar public, deținute de autoritățile locale];

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Acțiunea introdusă de Iride SpA și Iride Energia SpA („reclamantele“) are ca obiect decizia din 8 noiembrie 2006 prin care Comisia a finalizat procedura inițiată în temeiul articolului 88 alineatul (2) CE pentru a analiza compatibilitatea cu dreptul comunitar a unei rambursări pe care Italia înțelege să o acorde AEM Torino pentru costurile nerecuperabile în sectorul energetic (1).
   Reclamantele solicită Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene declararea nulității deciziei în partea care califică drept ajutoare de stat măsurile de rambursare către AEM Torino pentru costurile nerecuperabile care au survenit în timpul procesului de liberalizare a sectorului energetic, și în partea care suspendă acordarea ajutorului, până când Italia va fi furnizat Comisiei dovada că AEM Torino nu a beneficiat de ajutorul anterior declarat nelegal și neconform Deciziei 2003/193/CE privind avantajele fiscale acordate fostelor „municipalizzate “(„Decizia avantaje fiscale“), sau că AEM Torino a restituit cu dobândă ajutorul de stat anterior obținut în cadrul regimului menționat.
   Acțiunea se întemeiază în special pe următoarele motive principale:

               a)

               Măsura în discuție nu reprezintă un ajutor de stat întrucât nu este finanțată prin utilizarea de resurse de stat și nu acordă beneficiarilor un avantaj gratuit.

               b)

               Hotărârea Deggendorf (2) nu ar fi aplicabilă în speță. Comisia nu a demonstrat în special existența premiselor (și în special existența unui potențial efect de cumul al măsurilor anterioare cu noile măsuri) care, potrivit principiilor rezultate din aceeași hotărâre, trebuie să subziste pentru a putea suspenda acordarea măsurii. În special, Comisia nu a explicat cum măsuri precum stranded costs care au doar scopuri de repartizare justă, și în consecință ale căror efecte se produc în trecut, pot determina efecte de cumul cu ajutoarele obiect al Deciziei avantaje fiscale, permițând amortizarea costurilor suportate în perioada de piață reglementată, asemănător modului în care ar fi procedat întreprinderile dacă nu ar fi intervenit liberalizarea sectorului înainte de finalizarea amortizării costurilor respective.

      (1)  JO L 366, 21.12.2006, p. 62.

      (2)  Cauza C-355/95, TwD/Comisie (Rec. 1997, p. I-2549).


title: Cauza T-79/12: Acțiune introdusă la 15 februarie 2012 — Cisco Systems și Messagenet/Comisia

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/31

         Acțiune introdusă la 15 februarie 2012 — Cisco Systems și Messagenet/Comisia
   (Cauza T-79/12)
   2012/C 109/62
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Cisco Systems, Inc. (San José, Statele Unite ale Americii), Messagenet SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: L. Ortiz Blanco, J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo și K. Jörgens, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei C(2011) 7279 final a Comisiei din 7 octombrie 2011 (JO C 341, p. 2) de a nu se opune concentrării notificate și de a o declara compatibilă cu piața comună (cazul COMP/M.6281) pentru încălcarea articolelor 2 și 6 din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului [Regulamentul (CE) privind concentrările economice] (1) sau, în subsidiar, a articolului 296 TFUE.

               —

               obligarea pârâtei la plata propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor suportate de reclamante în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe

                           —

                           săvârșirea de către Comisia Europeană a unei erori vădite de apreciere considerând că această fuziune nu va genera efecte anti-concurențiale orizontale pe piețele telecomunicațiilor unificate pentru consumatori. În această privință, reclamantele subliniază că respectiva fuziune conduce la deținerea unor cote de piață cumulate de peste 80 % pe piața cea mai restrânsă posibil examinată în cadrul deciziei (servicii de video call către consumatori de pe calculatoare personale cu operare Windows). Atât combinarea între puternicele efecte de rețea proprii celei mai mari baze de utilizatori, precum și controlul total deținut de societatea absorbantă asupra sistemului de exploatare Windows și a altor aplicații conexe ar întări poziția dominantă și ar elimina orice stimulent pentru entitatea absorbantă de a oferi interoperabilitate cu produse concurente;

               2.

               Al doilea motiv întemeiat de asemenea pe

                           —

                           săvârșirea de către Comisia Europeană a unei erori vădite de apreciere considerând că această fuziune în mod incontestabil nu a generat efecte cumulate anticoncurențiale pe piețele telecomunicațiilor unificate pentru întreprinderi. În această privință, reclamantele subliniază că, având în vedere popularitatea crescândă a serviciilor de telecomunicații unificate pentru consumatori, clienții profesioniști doresc să intre în contact cu clienții lor prin intermediul instrumentelor de telecomunicații unificate pentru consumatori. Prin extinderea bazei stabilite de clienți ai telecomunicațiilor unificate pentru consumatori, societatea absorbantă va avea atât capacitatea sporită cât și motivele de a refuza interoperabilitatea cu produsele concurente de telecomunicații pentru întreprinderi. Efectele de excludere vor fi întărite de poziția de leader/dominantă preexistentă de care beneficiază deja această companie pe piețe adiacente, precum sisteme de operare și produse software utilizate în întreprinderi, de exemplu Office sau Outlook. În particular, decizia atacată nu este coerentă cu practica decizională a Comisiei Europene și a Curții de Justiție a Uniunii Europene în legătură cu importanța efectelor de rețea pe piețele IT și cu necesitatea de a asigura interoperabilitatea în vederea menținerii alegerii efective a consumatorului, în cazul în care sunt în joc astfel de efecte de rețea.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat, cu titlu subsidiar, pe

                           —

                           neîndeplinirea de către Comisia Europeană a obligației sale de a motiva suficient autorizația de fuzionare în prima etapă, fără a ține seama că erau necesare angajamente din partea părților.

      (1)  JO L 24, 29.1.2004, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201.


title: Cauza T-521/11: Acțiune introdusă la 3 octombrie 2011 — Deutsche Bahn și alții/Comisia

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/23

         Acțiune introdusă la 3 octombrie 2011 — Deutsche Bahn și alții/Comisia
   (Cauza T-521/11)
   2011/C 355/43
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Deutsche Bahn AG (Berlin, Germania), Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH (Bodenheim, Germania), DB Netz AG (Frankfurt am Main, Germania), DB Schenker Rail GmbH (Mainz, Germania), DB Schenker Rail Deutschland AG (Mainz, Germania) (reprezentanți: W. Deselaers, J. Brückner și O. Mross, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de inspecție a Comisiei din 14 iulie 2011, notificată la 26 iulie 2011;

               —

               anularea oricărei măsuri adoptate în temeiul inspecțiilor efectuate ca urmare a acestei decizii nelegale;

               —

               în special, obligarea Comisiei la restituirea tuturor copiilor de documente realizate în cadrul inspecțiilor, sub sancțiunea anulării de către Tribunal a viitoarei decizii a Comisiei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea Deciziei C(2011) 5230 din 14 iulie 2011 (cazurile COMP/39.678 — DB I și COMP/39.731 — DB II), prin care Comisia a dispus, potrivit articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003, desfășurarea unor inspecții în ceea ce privește Deutsche Bahn AG și toate persoanele juridice controlate în mod direct sau indirect de aceasta, pentru motivul că utilizarea strategică a infrastructurii organizată de societățile din grupul DB ar putea constitui un model anticoncurențial.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv: dreptul fundamental la inviolabilitatea domiciliului a fost încălcat în măsura în care nu a fost solicitată în prealabil nicio autorizație judiciară.

               2.

               Al doilea motiv: dreptul fundamental la o cale de atac jurisdicțională efectivă a fost încălcat, în măsura în care decizia de inspecție nu a putut face obiectul niciunui control judiciar prealabil, atât în fapt, cât și în drept.

               3.

               Al treilea motiv: decizia de inspecție este nelegală întrucât se întemeiază pe informații care au fost obținute de Comisie cu încălcarea dreptului la apărare al reclamantelor.
               Reclamantele susțin că aceste informații au fost obținute printr-o cercetare foarte extinsă („fishing expedition”) în cadrul punerii în aplicare a deciziei de inspecție din 14 martie 2011. În plus, ele susțin că informațiile obținute cu ocazia punerii în aplicare a celei de a doua decizii de inspecție din 30 martie 2011 sunt de asemenea nelegale, dat fiind că decizia aflată la baza acestei inspecții se întemeiază pe informații culese în mod nelegal în prealabil și că informațiile menționate au fost obținute în temeiul unei decizii de inspecție nelegale.

               4.

               Al patrulea motiv: a fost încălcat dreptul la apărare, în măsura în care obiectul inspecției a fost descris în mod disproporționat de extins, fără nicio specificație.

               5.

               Al cincilea motiv: a fost încălcat principiul proporționalității.

         Potrivit reclamantelor, Comisia nu era competentă să desfășoare inspecția în cauză și ar fi putut în orice caz să obțină informațiile relevante de la reclamante prin intermediul agenției competente (Agenția Federală a Rețelelor — Bundesnetzagentur) sau prin intermediul unei simple cereri de informații.


title: Cauza C-69/07: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 31 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2003/35/CE — Mediu — Participarea publicului la elaborarea anumitor planuri și programe — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/7

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 31 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-69/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2003/35/CE - Mediu - Participarea publicului la elaborarea anumitor planuri și programe - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2008/C 79/12)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Recchia și J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I.M. Braguglia, agent și S. Fiorentino, avocat)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție (JO L 156, p. 17, Ediție specială 15/vol.10, p. 8)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 din această directivă.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza T-208/10: Hotărârea Tribunalului din 7 iulie 2011 — Cree/OAPI (TRUEWHITE) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare TRUEWHITE — Motive absolute de refuz — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr 207/2009 — Marcă descriptivă ]

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/18

         Hotărârea Tribunalului din 7 iulie 2011 — Cree/OAPI (TRUEWHITE)
   (Cauza T-208/10) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare TRUEWHITE - Motive absolute de refuz - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr 207/2009 - Marcă descriptivă)
   2011/C 340/36
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Cree, Inc. (Durham, Carolina de Nord, Statele Unite) (reprezentant: V. Schiller, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Schäffner, ulterior G. Schneider, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 17 februarie 2010 (cauza R 985/2009-2), privind înregistrarea semnului TRUEWHITE drept marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Cree, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 179, 3.7.2010.


title: Cauza C-204/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhofs (Germania) la 18 aprilie 2013 — Finanzamt Saarlouis/Heinz Malburg

text:
               22.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhofs (Germania) la 18 aprilie 2013 — Finanzamt Saarlouis/Heinz Malburg
   (Cauza C-204/13)
   2013/C 178/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Recurent-pârât: Finanzamt Saarlouis

      Intimat-reclamant: Heinz Malburg

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 4 alineatele (1) și (2) și articolul 17 alineatul (2) litera (a) din A șasea Directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (1) trebuie, având în vedere principiul neutralității fiscale, să fie interpretate în sensul că un asociat al unei societăți civile de consultanță fiscală, care achiziționează de la aceasta din urmă o parte a clientelei numai cu scopul de a o ceda imediat și cu titlu gratuit în vederea desfășurării activității profesionale către o societate civilă de consultanță fiscală nou-înființată în care deține majoritatea capitalului, are dreptul de deducere a TVA-ului achitat în amonte aferent achiziționării clientelei?

      (1)  A șasea Directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza T-82/14: Hotărârea Tribunalului din 7 iulie 2016 – Copernicus-Trademarks/EUIPO – Maquet (LUCEO) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală LUCEO — Motiv absolut de refuz — Reaua-credință la momentul depunerii cererii de înregistrare — Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/27

         Hotărârea Tribunalului din 7 iulie 2016 – Copernicus-Trademarks/EUIPO – Maquet (LUCEO)
   (Cauza T-82/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală LUCEO - Motiv absolut de refuz - Reaua-credință la momentul depunerii cererii de înregistrare - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 305/37)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: Copernicus-Trademarks Ltd (Borehamwood, Regatul Unit) (reprezentant: F. Henkel, avocat)

      Pârât: Oficiul European pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Maquet GmbH (Rastatt, Germania) (reprezentant: N. Hebeis, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 25 noiembrie 2013 (cauza R 2292/2012-4), privind o procedură de declarare a nulității între Copernicus Trademarks și Maquet

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Copernicus Trademarks Ltd ca, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, să suporte și cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de Maquet GmbH.

      (1)  JO C 112, 14.4.2014.


title: Cauza C-95/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Strong Segurança SA/Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança [Contracte de achiziții publice de servicii — Directiva 2004/18/CE — Articolul 47 alineatul (2) — Efect direct — Aplicabilitate în privința serviciilor cuprinse în anexa II B la directivă]

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/11

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Strong Segurança SA/Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança
   (Cauza C-95/10) (1)

   (Contracte de achiziții publice de servicii - Directiva 2004/18/CE - Articolul 47 alineatul (2) - Efect direct - Aplicabilitate în privința serviciilor cuprinse în anexa II B la directivă)
   2011/C 139/17
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal Administrativo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Strong Segurança SA

      Pârâte: Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Supremo Tribunal Administrativo — Interpretarea articolelor 21, 23, 35 alineatul (4) și 47 alineatul (2) și a anexei II B din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) — Capacitatea economică și financiară a ofertanților — Posibilitatea unui operator economic de a valorifica capacitățile altor entități — Efectul direct a unei directive transpuse tardiv

      Dispozitivul

   Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii, nu creează obligația, în sarcina statelor membre, de a aplica articolul 47 alineatul (2) din această directivă inclusiv în cazul contractelor care au ca obiect servicii prevăzute în anexa II B la aceasta din urmă. Totuși, această directivă nu împiedică statele membre și, eventual, autoritățile contractante să prevadă în legislațiile lor și, respectiv, în documentele referitoare la contract o astfel de aplicare.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza C-434/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Alba (România) la data de 22.08.2011 — Corpul Național al Polițiștilor — În interesul membrilor săi, polițiști în cadrul IPJ Alba/Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR) și Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Alba (România) la data de 22.08.2011 — Corpul Național al Polițiștilor — În interesul membrilor săi, polițiști în cadrul IPJ Alba/Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR) și Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)
   (Cauza C-434/11)
   2011/C 331/14
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Alba

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Corpul Național al Polițiștilor — În interesul membrilor săi, polițiști în cadrul IPJ Alba

      Pârâte: Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR) și Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

      Întrebarea preliminară

   Prevederile art. 17 alin. 1, art. 20 și art. 21 alin. 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unor reduceri salariale precum cele operate de Statul român prin Legea nr. 118/2010 și Legea nr. 285/2010?


title: Cauza C-247/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 21 mai 2012 — Meliha Veli Mustafa/Direktor na fond „Garantirani vzemaniia na rabotnitsite i sluzhitelite” kam Natsionalniia osiguritelen institut

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 21 mai 2012 — Meliha Veli Mustafa/Direktor na fond „Garantirani vzemaniia na rabotnitsite i sluzhitelite” kam Natsionalniia osiguritelen institut
   (Cauza C-247/12)
   2012/C 235/14
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven administrativen sad

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Meliha Veli Mustafa

      Pârât: Direktor na fond „Garantirani vzemaniia na rabotnitsite i sluzhitelite” kam Natsionalniia osiguritelen institut

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 80/987/CEE (1) a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/74/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 80/987/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului, trebuie interpretat, în lumina considerentului (5) al Directivei 2002/74, în sensul că obligă statele membre să prevadă garanții pentru creanțele salariaților în fiecare etapă a procedurii de insolvență, până la declararea stării de insolvență, și nu numai la deschiderea procedurii?

               2.

               Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 80/987, astfel cum a fost modificat prin Directiva 2002/74, se opune unei dispoziții naționale care prevede că instituția de garantare plătește creanțele salariaților constând în retribuții rezultate din raporturile de muncă doar în măsura în care aceste creanțe au luat naștere până la data înregistrării deciziei de deschidere a procedurii de insolvență, dacă prin decizia menționată nu se dispune încetarea activității societății angajatoare, iar aceasta nu este declarată în stare de insolvență?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente: articolul 2 alineatul (1) din Directiva 80/987, astfel cum a fost modificat prin Directiva 2002/74, are efect direct și poate fi aplicat direct de instanța națională?

               4.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente: în absența unei reglementări naționale concrete referitoare la termenul în care se poate solicita plata, din partea instituției de garantare, a creanțelor salariaților care au luat naștere până la data înregistrării deciziei prin care angajatorul este declarat în stare de insolvență (și se dispune încetarea activității sale), este posibil ca, în conformitate cu principiul efectivității, să fie aplicat un termen de 30 de zile, prevăzut în legislația națională, pentru exercitarea acestui drept alte situații decât cea menționată anterior, termenul începând să curgă de la data înregistrării, în Registrul Comerțului, a deciziei de declarare a stării de insolvență?

      (1)  Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 197).

      (2)  Directiva 2002/74/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 80/987/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 270, p. 10, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 149).


title: Cauza C-3/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 3 ianuarie 2017 – Sporting Odds Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 3 ianuarie 2017 – Sporting Odds Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása
   (Cauza C-3/17)
   (2017/C 112/25)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sporting Odds Limited

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”), interdicția discriminării și cerința privind limitarea de către statele membre a activităților de organizare a jocurilor de noroc în mod coerent și sistematic – obiectiv juridic pe care statul membru îl justifică în esență invocând lupta împotriva dependenței de jocurile de noroc și protecția consumatorilor – trebuie interpretate în sensul că monopolul de stat în domeniul pariurilor sportive și al celor pe cursele hipice online și offline este contrar dispozițiilor respective în cazul în care, pe de altă parte, în statul membru, odată cu reorganizarea pieței efectuată de acesta, furnizorii privați de servicii au posibilitatea să organizeze – online și offline – în cazinouri fizice în regim de concesiune alte jocuri de noroc (de cazino, de cărți, de tip slot machine, jocuri de cărți online, jocuri de cărți offline), care implică la rândul lor un risc considerabil de dependență?

               2)

               Articolul 56 TFUE, interdicția discriminării și cerința privind limitarea de către statele membre a activităților de organizare a jocurilor de noroc în mod coerent și sistematic trebuie interpretate în sensul că articolul menționat este încălcat și cerința respectivă nu este respectată în cazul în care se stabilește că reconfigurarea pieței, motivată prin lupta împotriva dependenței de jocurile de noroc și de obiectivul juridic de protecție a consumatorilor, are drept consecință efectivă sau se concretizează într-o creștere continuă, de la reorganizarea pieței realizată de statul membru, a numărului de cazinouri, a impozitului anual pe jocurile de noroc desfășurate în cazinouri, a previziunilor privind veniturile la bugetul de stat rezultate din taxele de concesiune pentru exploatarea cazinourilor, a valorii jetoanelor achiziționate de jucători și a sumei de bani necesare pentru a putea juca jocuri de tip slot-machine?

               3)

               Articolul 56 TFUE, interdicția discriminării și cerința privind limitarea de către statele membre a activităților de organizare a jocurilor de noroc în mod coerent și sistematic trebuie interpretate în sensul că articolul menționat este încălcat și cerința respectivă nu este respectată în cazul în care se stabilește că instaurarea unui monopol de stat și organizarea autorizată a jocurilor de noroc de către furnizorii privați de servicii, justificate în esență de lupta împotriva dependenței de jocurile de noroc și de obiectivul juridic de protecție a consumatorilor, urmăresc în plus obiectivul de politică economică de a obține venituri nete mai mari din jocurile de noroc și de a atinge un nivel extrem de mare al veniturilor generate pe piața cazinourilor în cel mai scurt timp posibil în vederea finanțării altor cheltuieli bugetare și servicii publice de stat?

               4)

               Articolul 56 TFUE, interdicția discriminării și cerința privind limitarea de către statele membre a activităților de organizare a jocurilor de noroc în mod coerent și sistematic trebuie interpretate în sensul că articolul menționat este încălcat și cerința respectivă nu este respectată, precum și că se realizează o diferențiere nejustificată între furnizorii de servicii în cazul în care se stabilește că statul membru, invocând același motiv de ordine publică, instituie monopol de stat asupra anumitor servicii de jocuri de noroc online, în timp ce permite accesul la alte astfel de servicii atribuind un număr tot mai mare de concesiuni?

               5)

               Articolul 56 TFUE și interdicția discriminării trebuie interpretate în sensul că se opun ca furnizorii de servicii care dețin cazinouri fizice (prin atribuirea unei concesiuni) pe teritoriul maghiar să fie singurii care pot obține licența pentru furnizarea de jocuri de noroc online, motiv pentru care furnizorii de servicii care nu dețin un cazinou fizic pe teritoriul maghiar (inclusiv cei care dețin un cazinou fizic în alt stat membru) nu pot obține licența respectivă?

               6)

               Articolul 56 TFUE și interdicția discriminării trebuie interpretate în sensul că se opun ca statul membru, prin organizarea eventuală a unei proceduri de cerere de ofertă pentru atribuirea concesiunilor pentru exploatarea cazinourilor fizice și prin acordarea posibilității de a depune, în calitate de operator de jocuri de încredere, o ofertă [de participare] pentru obținerea concesiunii pentru un cazinou fizic, să asigure posibilitatea teoretică a oricărui furnizor de servicii care îndeplinește cerințele legale – inclusiv a unui furnizor cu sediul în alt stat membru – de a obține concesiunea pentru exploatarea unui cazinou fizic și, ulterior, licența pentru exploatarea unui cazinou online, cu toate că, în realitate, statul membru în cauză nu organizează nicio procedură de cerere de ofertă deschisă și transparentă pentru atribuirea concesiunilor, iar furnizorul de servicii nu are, în practică, posibilitatea de a depune o ofertă [de participare] și, chiar și în aceste condiții, autoritățile statului membru declară că furnizorul de servicii a acționat în mod nelegal ca urmare a faptului că a prestat serviciul fără licență și îi aplică o sancțiune administrativă?

               7)

               Articolul 56 TFUE, interdicția discriminării și cerința ca procedura de autorizare să fie transparentă, obiectivă și publică trebuie interpretate în sensul că se opun ca statul membru să instituie un sistem de atribuire a concesiunilor privind anumite servicii de jocuri de noroc, în timp ce organismul cu putere de decizie în ceea ce privește concesiunile are de asemenea posibilitatea ca, în locul organizării unei proceduri de cerere de ofertă pentru atribuirea concesiunilor, să încheie contracte de concesiune cu anumite persoane calificate drept operatori de jocuri de noroc de încredere, astfel încât să nu le ofere tuturor furnizorilor de servicii, prin organizarea unei singure proceduri, posibilitatea de a participa la aceasta în aceleași condiții?

               8)

               În cazul unui răspuns negativ la cea de a șaptea întrebare și în cazul în care se pot stabili mai multe proceduri în statul membru în cauză pentru obținerea aceleiași concesiuni, statul membru are obligația de a garanta, în conformitate cu articolul 56 TFUE, echivalența procedurilor respective în vederea asigurării efectului util al reglementării Uniunii privind libertățile fundamentale, luând în considerare cerința ca procedura de autorizare să fie transparentă, obiectivă și publică și cerința privind egalitatea de tratament?

               9)

               Faptul că în niciunul dintre cazuri nu este garantat controlul jurisdicțional sau altă cale de atac efectivă împotriva deciziei de atribuire a concesiunii influențează răspunsul care trebuie dat la a șasea-a opta întrebare?

               10)

               Articolul 56 TFUE, principiul cooperării reale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană (denumit în continuare „TUE”) și autonomia instituțională și procedurală a statelor membre coroborate cu articolele 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale (denumită în continuare „carta”), precum și cu dreptul la o cale de atac efectivă și cu dreptul la apărare consacrat de dispozițiile respective trebuie interpretate în sensul că, cu ocazia examinării cerințelor dreptului Uniunii care rezultă din jurisprudența Curții, precum și a necesității și a proporționalității restricției impuse de statul membru în cauză, instanța națională care este sesizată cu litigiul poate dispune și poate efectua din oficiu examinarea și administrarea probelor inclusiv în cazul în care legislația procedurală națională a statului membru nu prevede această competență?

               11)

               Articolul 56 TFUE coroborat cu articolele 47 și 48 din cartă, precum și cu dreptul la o cale de atac efectivă și cu dreptul la apărare consacrate de dispozițiile respective trebuie interpretate în sensul că, cu ocazia examinării cerințelor dreptului Uniunii care rezultă din jurisprudența Curții, precum și a necesității și a proporționalității restricției impuse de statul membru în cauză, instanța națională care este sesizată cu litigiul nu poate atribui sarcina probei furnizorilor de servicii afectați de restricție, revenindu-i statului membru – și, concret, autorității naționale care emite decizia atacată în litigiu – sarcina de a justifica și de a demonstra conformitatea cu dreptul Uniunii, precum și necesitatea și proporționalitatea reglementării naționale, astfel încât neîndeplinirea acestei sarcini determină prin sine însăși încălcarea dreptului Uniunii de către reglementarea națională?

               12)

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat, de asemenea, în lumina dreptului la o procedură echitabilă prevăzut la articolul 41 alineatul (1), a dreptului de a fi ascultat prevăzut la articolul 41 alineatul (2) litera (a) și a obligației de motivare prevăzute la articolul 41 alineatul (2) alineatul (c) din cartă, precum și a principiului cooperării reale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) TUE și a autonomiei instituționale și procedurale a statelor membre, în sensul că cerințele respective nu sunt îndeplinite în cazul în care autoritatea competentă a statului membru nu notifică operatorul de jocuri de noroc cu privire la inițierea procedurii administrative de sancționare în conformitate cu legislația națională și nici nu solicită ulterior, în cadrul procedurii administrative, opinia acestuia cu privire la conformitatea legislației statului membru cu dreptul Uniunii și, fără să explice în mod detaliat în motivarea deciziei sale conformitatea respectivă și probele pe care se întemeiază, aplică în cadrul unei proceduri cu un singur grad de jurisdicție o sancțiune calificată de dreptul național ca fiind administrativă?

               13)

               Având în vedere dispozițiile articolului 56 TFUE, ale articolului 41 alineatul (1) și alineatul (2) literele (a) și (c) și ale articolelor 47 și 48 din cartă, precum și dreptul la o cale de atac efectivă și dreptul la apărare consacrate de aceste dispoziții, cerințele prevăzute la articolele respective sunt îndeplinite în cazul în care operatorul de jocuri de noroc poate ataca pentru prima dată și exclusiv la instanța națională conformitatea reglementării naționale cu dreptul Uniunii?

               14)

               Articolul 56 TFUE și obligația statelor membre de a justifica și de a motiva restricția privind libera prestare a serviciilor pot fi interpretate în sensul că statul membru nu și-a respectat obligația respectivă în cazul în care nici în momentul impunerii restricției și nici în cel al examinării nu era și nu este posibilă evaluarea impactului relevant pe care îl au obiectivele de ordine publică ale restricției?

               15)

               Având în vedere cadrul stabilit de lege pentru determinarea valorii sancțiunii administrative aplicabile, natura activității sancționate și, în special, măsura în care activitatea respectivă afectează ordinea și siguranța publică, precum și scopul represiv al sancțiunii, se poate considera, în temeiul articolelor 47 și 48 din cartă, că sancțiunea administrativă în cauză are „caracter penal”? Această împrejurare influențează răspunsul care trebuie dat la a unsprezecea-a paisprezecea întrebare preliminară?

               16)

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care, în temeiul răspunsurilor date la întrebările preliminare anterioare, instanța sesizată cu litigiul constată nelegalitatea reglementării și a aplicării sale, aceasta trebuie să rețină de asemenea că sancțiunea aplicată în temeiul reglementării naționale care nu respectă dispozițiile articolului 56 TFUE este contrară dreptului Uniunii?


title: Cauza T-592/15: Acțiune introdusă la 12 octombrie 2015 – Novartis/OAPI – SK Chemicals (Reprezentarea unui plasture)

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/35

         Acțiune introdusă la 12 octombrie 2015 – Novartis/OAPI – SK Chemicals (Reprezentarea unui plasture)
   (Cauza T-592/15)
   (2015/C 414/46)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Novartis AG (Basel, Elveția) (reprezentant: M. Douglas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: SK Chemicals GmbH (Eschborn, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă (Reprezentarea unui plasture) – cererea de înregistrare nr. 11 293 362

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 7 august 2015 în cauza R 2342/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea principiului dreptului la un proces echitabil de către camera de recurs a OAPI.


title: Cauza C-452/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 12 august 2013 — Germanwings GmbH/Ronny Henning

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 12 august 2013 — Germanwings GmbH/Ronny Henning
   (Cauza C-452/13)
   2013/C 325/25
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht Salzburg

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Germanwings GmbH

      Intimat: Ronny Henning

      Întrebările preliminare

   Care este momentul relevant pentru noțiunea „ora de sosire” utilizată la articolele 2, 5 și 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1):

               (a)

               momentul în care aeronava aterizează pe pistă („touchdown”);

               (b)

               momentul în care aeronava a ajuns la locul de parcare, iar frânele de parcare au fost cuplate, respectiv au fost atașați saboții de frână („in-block time”);

               (c)

               momentul în care se deschide ușa aeronavei,

               (d)

               un moment definit de părți în cadrul autonomiei de voință?

      (1)  JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza T-433/14: Acțiune introdusă la 13 iunie 2014 – Superficies de Alimentación/Comisia

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/58

         Acțiune introdusă la 13 iunie 2014 – Superficies de Alimentación/Comisia
   (Cauza T-433/14)
   2014/C 253/79
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Superficies de Alimentación, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: A. López Gómez, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei în măsura în care în cadrul acesteia se califică ansamblul de măsuri fiscale care, potrivit deciziei, constituie așa-numitul sistem spaniol în materie de leasing fiscal („SEAF”) drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică entitățile investitoare ale grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind unicii beneficiari ai acestor ipotetice ajutoare și, astfel, ca fiind singurele persoane cărora le revine obligația de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare cu încălcarea principiilor generale ale dreptului UE;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea contractelor private încheiate între investitori și alte entități, în tot sau într-un mod care să limiteze lipsa repercutării asupra rentabilității operațiunilor și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-401/14, Duro Felguera SA/Comisia.


title: Cauza C-442/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 13 noiembrie 2009 — Karl Heinz Bablok, Stefan Egeter, Josef Stegmeier, Karlhans Müller, Barbara Klimesch/Freistaat Bayern — Interveniente: Monsanto Technology Llc., Monsanto Agrar Deutschland GmbH, Monsanto Europe S.A./N.V.

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/28

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 13 noiembrie 2009 — Karl Heinz Bablok, Stefan Egeter, Josef Stegmeier, Karlhans Müller, Barbara Klimesch/Freistaat Bayern — Interveniente: Monsanto Technology Llc., Monsanto Agrar Deutschland GmbH, Monsanto Europe S.A./N.V.
   (Cauza C-442/09)
   2010/C 24/51
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Karl Heinz Bablok, Stefan Egeter, Josef Stegmeier, Karlhans Müller, Barbara Klimesch

      Pârât: Freistaat Bayern

      Interveniente: Monsanto Technology Llc., Monsanto Agrar Deutschland GmbH, Monsanto Europe S.A./N.V.

      Întrebările preliminare

               1.

               Potrivit articolului 2 punctul 5 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic (1), noțiunea „organism modificat genetic” sau „OMG” trebuie interpretată în sensul că aceasta cuprinde și un material din plante modificate genetic (în speță, polen al liniei de porumb modificate genetic MON 810) care conține astfel ADN modificat genetic și proteine modificate genetic (în speță, toxina Bt), însă nu (mai) are capacitate de reproducere concretă și individuală în momentul în care este încorporat într-un aliment (în speță, mierea) ori este destinat utilizării în calitate de aliment sau de supliment alimentar?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

                           (a)

                           În toate cazurile privind alimentele „produse din OMG-uri”, în sensul articolului 2 punctul 10 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, este suficient ca alimentul să conțină material din plante modificate genetic care, într-un moment anterior, a avut capacitate de reproducere concretă și individuală?

                           (b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ:
                           Noțiunea „produs din OMG-uri” prevăzută la articolul 2 punctul 10 și la articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 trebuie interpretată în sensul că, în privința OMG-urilor, nu impune niciun proces intenționat de producție într-un scop precis și, de asemenea, cuprinde încorporarea involuntară și accidentală a OMG-urilor (anterioare) într-un aliment (în speță, mierea, respectiv polenul în calitate de supliment alimentar)?

               3)

               În cazul unui răspund afirmativ la prima sau la a doua întrebare:
               Articolul 3 alineatul (1) și articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 trebuie interpretate în sensul că fiecare încorporare a materialului modificat genetic, existent în mod legal în natură, din alimente de origine animală, precum mierea, determină supunerea acestora obligației de admitere și de supraveghere sau pot fi luate în considerare prin analogie valorile limită aplicabile în alte situații [de exemplu, potrivit articolului 12 alineatul (2) din regulament]?

      (1)  JO L 268, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 41, p. 3.


title: Cauzele conexate C-379/08 și C-380/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 9 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Italia) — Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-379/08), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d’Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa SpA), fostă Sviluppo Italia SpA, ENI SpA (C-380/08)/Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Istituto superiore di Sanità, Agenzia per la Protezione dell’Ambiente e per i Servizi tecnici, Commissario delegato per l’Emergenza rifiuti e la Tutela delle Acque (Principiul poluatorul plătește — Directiva 2004/35/CE — Răspunderea pentru mediul înconjurător — Aplicabilitate ratione temporis — Poluare anterioară datei prevăzute pentru transpunerea directivei menționate și care continuă după această dată — Măsuri de reparare — Obligația de consultare a întreprinderilor vizate — Anexa II)

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/10

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 9 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Italia) — Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-379/08), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d’Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa SpA), fostă Sviluppo Italia SpA, ENI SpA (C-380/08)/Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Istituto superiore di Sanità, Agenzia per la Protezione dell’Ambiente e per i Servizi tecnici, Commissario delegato per l’Emergenza rifiuti e la Tutela delle Acque
   (Cauzele conexate C-379/08 și C-380/08) (1)

   (Principiul „poluatorul plătește” - Directiva 2004/35/CE - Răspunderea pentru mediul înconjurător - Aplicabilitate ratione temporis - Poluare anterioară datei prevăzute pentru transpunerea directivei menționate și care continuă după această dată - Măsuri de reparare - Obligația de consultare a întreprinderilor vizate - Anexa II)
   2010/C 113/13
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Raffinerie Mediterranee SpA (ERG), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA (C-379/08), ENI SpA (C-380/08)

      Pârâte: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d’Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l'attrazione degli investimenti e lo sviluppo d'impresa SpA), fostă Sviluppo Italia SpA

      cu participarea: ENI Divisione Exploration and Production SpA, ENI SpA, Edison SPA (C-379/08), Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa) SpA, fostă Sviluppo Italia SpA (C-380/08)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Interpretarea articolului 7 și a anexei II la Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului (JO L 143, p. 56, Ediție specială, 15/vol. 11, p. 168) — Măsuri de reparare — Intervenții asupra matricelor de mediu — Legislație națională care conferă administrației competența de a dispune, fără o evaluare a condițiilor specifice sitului, realizarea unor intervenții suplimentare față de intervențiile care au fost decise inițial în urma unei anchete contradictorii adaptate, a căror aprobare și punere în aplicare au avut deja loc și care sunt în curs de executare — Situl de interes național Priolo

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 7 și articolul 11 alineatul (4) din Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului coroborate cu anexa II la această directivă trebuie interpretate în sensul că autoritatea competentă are posibilitatea să modifice substanțial măsurile de reparare a daunelor aduse mediului care au fost stabilite în urma unei proceduri contradictorii desfășurate în colaborare cu operatorii în cauză și care au fost deja executate sau au făcut obiectul unui început de executare. Totuși, în vederea adoptării unei astfel de decizii:

                           —

                           această autoritate este obligată să asculte operatorii cărora le sunt impuse astfel de măsuri, cu excepția cazului în care urgența situației mediului impune o acțiune imediată a autorității competente;

                           —

                           autoritatea menționată este de asemenea obligată să invite în special persoanele pe terenul cărora trebuie să se aplice aceste măsuri să își prezinte observațiile de care aceasta va ține seama și

                           —

                           această autoritate trebuie să țină seama de criteriile menționate la punctul 1.3.1 din anexa II la Directiva 2004/35 și să indice în decizia sa motivele care justifică alegerea sa, precum și, după caz, pe cele care sunt de natură să justifice că o examinare detaliată în raport cu criteriile menționate nu se impunea sau nu a putut fi efectuată, ca urmare — de exemplu — a urgenței situației mediului.

               2.

               În circumstanțe precum cele din acțiunile principale, Directiva 2004/35 nu se opune unei reglementări naționale care permite autorității competente să condiționeze exercitarea dreptului de a utiliza propriile terenuri al operatorilor vizați de măsuri de reparare a daunelor aduse mediului de realizarea lucrărilor impuse de acestea, chiar în condițiile în care terenurile menționate nu ar fi vizate de aceste măsuri, deoarece au făcut obiectul unor măsuri anterioare de „reabilitare” sau nu au fost niciodată poluate. Cu toate acestea, o astfel de măsură trebuie să fie justificată de obiectivul de a împiedica agravarea situației mediului în zona în care sunt puse în aplicare măsurile menționate sau, în aplicarea principiului precauției, de obiectivul prevenirii apariției sau a reapariției altor daune aduse mediului pe respectivele terenuri ale operatorilor, adiacente întregului țărm care face obiectul măsurilor de reparare menționate.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza T-380/16: Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2017 – Popescu/România („Necompetență vădită”)

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/45

         Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2017 – Popescu/România
   (Cauza T-380/16)
   ((„Necompetență vădită”))
   (2017/C 144/62)
   Limba de procedură: româna

      Părțile

      Reclamantă: Doina Popescu (Slatina, România) (reprezentant: M. Ispas, avocat)

      Pârâtă: România

      Obiectul

   Cerere prin care se solicită, pe de o parte, ca mai multe autorități naționale române să fie condamnate pentru pretinse fapte de natură penală și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Doamna Dona Popescu suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-309/10: Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2014 — Klein/Comisia (Răspundere extracontractuală — Dispozitive medicale — Articolele 8 și 18 din Directiva 93/42/CEE — Inacțiune a Comisiei în urma notificării unei decizii de interzicere a introducerii pe piață — Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor)

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/8

         Hotărârea Tribunalului din 21 ianuarie 2014 — Klein/Comisia
   (Cauza T-309/10) (1)

   (Răspundere extracontractuală - Dispozitive medicale - Articolele 8 și 18 din Directiva 93/42/CEE - Inacțiune a Comisiei în urma notificării unei decizii de interzicere a introducerii pe piață - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor)
   2014/C 61/12
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Christoph Klein (Großgmain, Austria) (reprezentant: D. Schneider-Addae-Mensah, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Sipos și G. von Rintelen, agenți, asistați de C. Winkler, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: inițial T. Henze și N. Graf Vitzthum, ulterior T. Henze și J. Möller, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubire întemeiată pe dispozițiile coroborate ale articolului 268 TFUE și ale articolului 340 al doilea paragraf TFUE, prin care se urmărește repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-ar fi suferit ca urmare a încălcării de către Comisie a obligațiilor care îi revin în temeiul articolului 8 din Directiva 93/42/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale (JO L 169, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 11, p. 244)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Christoph Klein să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 347, 26.11.2011.