title: Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 15 noiembrie 2007.#Proces penal împotriva Fredrik Granberg.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Hovrätten för Övre Norrland - Suedia.#Accize - Uleiuri minerale - Transport atipic.#Cauza C-330/05.

text:
      Cauza C‑330/05
      Procedură penală
      împotriva lui
      Fredrik Granberg
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hovrätten för Övre Norrland)
      „Accize — Uleiuri minerale — Transport atipic”
      Sumarul hotărârii
      1.        Dispoziții fiscale — Armonizarea legislațiilor — Accize — Directiva 92/12 — Produse supuse accizelor — Determinarea statului
            membru în care acciza devine exigibilă
      [Directiva 92/12 a Consiliului, art. 9 alin. (3)]
      2.        Dispoziții fiscale — Armonizarea legislațiilor — Accize — Directiva 92/12 — Produse supuse accizelor — Determinarea statului
            membru în care acciza devine exigibilă
      [Directiva 92/12 a Consiliului, art. 9 alin. (3)]
      3.        Dispoziții fiscale — Armonizarea legislațiilor — Accize — Directiva 92/12 — Produse supuse accizelor — Determinarea statului
            membru în care acciza devine exigibilă
      [Directiva 92/12 a Consiliului, art. 7 alin. (4) și art. 9 alin. (3)]
      1.        Articolul 9 alineatul (3) din Directiva 92/12 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea,
         circulația și monitorizarea acestor produse nu permite supunerea în general la plata de accize în statul membru de consum
         a motorinei pentru încălzire achiziționate într‑un alt stat membru de către o persoană particulară pentru uz propriu și transportate
         de aceasta către statul membru de consum respectiv, indiferent care este modalitatea în care persoana particulară efectuează
         acest transport.

      Într‑adevăr, un stat membru nu poate exercita posibilitatea prevăzută de această dispoziție decât atunci când transportul
         mărfii este efectuat de către persoana particulară cu ajutorul unui mijloc de transport care se încadrează în noțiunea „mijloace
         de transport atipice”, astfel cum este aceasta definită în dispoziția menționată.

      (a se vedea punctele 31 și 32 și dispozitiv 1)
      2.        Transportul de către o persoană particulară a 3 000 l de motorină pentru încălzire în trei containere denumite în mod obișnuit
         „container de volum mediu” încărcate într‑o camionetă constituie un „transport atipic” în sensul articolului 9 alineatul (3)
         din Directiva 92/12 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea
         acestor produse.

      (a se vedea punctul 41 și dispozitiv 2)
      3.        Articolul 7 alineatul (4) din Directiva 92/12 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea,
         circulația și monitorizarea acestor produse nu se opune ca legislația unui stat membru de destinație în care accizele sunt
         exigibile, astfel cum permite articolul 9 alineatul (3) din această directivă, să impună oricărei persoane particulare care
         a achiziționat în mod personal și pentru uz propriu motorină pentru încălzire într‑un alt stat membru în care această marfă
         a fost pusă în consum și care transportă ea însăși respectiva marfă către acest stat membru de destinație cu ajutorul unui
         „mijloc de transport atipic”, în sensul articolului 9 alineatul (3), să fi constituit o garanție pentru plata accizelor și
         să dețină un document de însoțire, precum și un document care atestă constituirea acestei garanții.

      Într‑adevăr, astfel cum rezultă din al treisprezecelea considerent și din articolul 18 din directivă, finalitatea documentului
         de însoțire este în special identificarea mărfurilor transportate, precum și identificarea imediată a statutului acestora
         din punct de vedere fiscal; prin urmare, în acest scop, nu este exclus ca un stat membru de destinație să impună ca, în caz
         de transport de motorină pentru încălzire de către o persoană particulară cu ajutorul unui mijloc de transport atipic, această
         persoană particulară să dețină astfel de documente.

      (a se vedea punctele 54-56 și dispozitiv 3)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
      15 noiembrie 2007(*)

      „Accize – Uleiuri minerale – Transport atipic”
      În cauza C‑330/05,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Hovrätten för
         Övre Norrland (Suedia), prin Decizia din 22 august 2005, primită de Curte la 6 septembrie 2005, în procedura penală împotriva
         lui

      Fredrik Granberg,

      CURTEA (Camera întâi),
      compusă din domnul P. Jann, președinte de cameră, domnii A. Tizzano (raportor), R. Schintgen, M. Ilešič și E. Levits, judecători,
      avocat general: doamna V. Trstenjak,
      grefier: domnul H. von Holstein, grefier adjunct,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 23 noiembrie 2006,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru domnul Granberg, de L. Lindström, advokat;
      –        pentru guvernul suedez, de doamna K. Norman și de domnul A. Kruse, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul elen, de domnul S. Spyropoulos, de doamnele N. Dafniou, Z. Chatzipavlou și S. Trekli, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul italian, de domnul I. M. Braguglia, în calitate de agent, asistat de domnul G. Albenzio, avvocato dello Stato;
      –        pentru guvernul polonez, de domnul J. Pietras, în calitate de agent;
      –        pentru Consiliul Uniunii Europene, de doamnele E. Karlsson și M.‑M. Josephides, în calitate de agenți;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnul W. Mölls și de doamna L. Ström van Lier, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 27 februarie 2007,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 7 alineatul (4) și a articolului 9 alineatul
         (3) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și
         privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129), astfel
         cum a fost modificată prin Directiva 92/108/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1992 (JO L 390, p. 124, Ediție specială, 09/vol. 1,
         p. 170, denumită în continuare „directiva”), precum și validitatea acestei a doua dispoziții.

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unei acțiuni penale declanșate împotriva domnului Granberg pentru introducerea ilegală
         în Suedia de motorină pentru încălzire, și anume un ulei mineral în sensul articolului 9 alineatul (3) din directivă.

      I –  Cadrul juridic
       Dreptul comunitar
      3        Al cincilea, al șaselea, al șaptelea, al doisprezecelea și al treisprezecelea considerent ale directivei prevăd următoarele:

      „întrucât orice livrare, deținere în vederea livrării sau livrare în beneficiul unui comerciant care desfășoară o activitate
         economică independentă sau în beneficiul unui organism de drept public, ce are loc în alt stat membru decât cel în care produsul
         este pus pe piață pentru consum, atrage după sine aplicarea accizelor în acel alt stat membru;

      întrucât, în cazul produselor supuse accizelor achiziționate de persoane private pentru uz propriu și transportate de acestea,
         taxa trebuie aplicată în țara în care au fost achiziționate produsele;

      întrucât, pentru a stabili că produsele supuse accizelor nu sunt deținute pentru uz propriu, ci pentru scopuri comerciale,
         statele membre trebuie să ia în considerare mai multe criterii;

      […]
      întrucât, pentru a asigura colectarea taxelor la ratele stabilite de statele membre, ar trebui să se adopte dispoziții privind
         instituirea unei proceduri pentru circulația acestor mărfuri în regim de suspendare a accizelor;

      întrucât, în acest sens, ar trebui să se adopte mai întâi dispoziții pentru identificarea cu ușurință a fiecărui lot; întrucât
         ar trebui să se adopte dispoziții care să permită identificarea imediată a statutului lotului din punct de vedere fiscal;
         întrucât, prin urmare, trebuie să se prevadă un document de însoțire care să poată îndeplini aceste cerințe, care poate fi
         un document administrativ sau comercial; întrucât documentul comercial utilizat trebuie să conțină elementele esențiale care
         apar pe documentul administrativ”.

      4        În temeiul articolului 3 alineatul (1), directiva se aplică la nivel comunitar uleiurilor minerale, alcoolului și băuturilor
         alcoolice, precum și tutunului prelucrat.

      5        Articolul 6 alineatul (1) din directivă prevede:

      „Accizele sunt exigibile în momentul punerii în consum […]
      Punerea în consum a produselor supuse accizelor înseamnă:
      (a)      orice derogare, chiar și neregulamentară, de la un regim de suspendare;
      (b)      orice prelucrare, chiar și neregulamentară, a produselor în cauză în afara unui regim de suspendare;
      (c)      orice import al produselor în cauză, chiar și neregulamentar, în cazul în care produsele nu au fost incluse într‑un regim
         de suspendare.”

      6        Articolul 7 din directivă prevede:

      „(1)      În cazul produselor supuse accizelor și puse deja în consum într‑un stat membru, deținute în scopuri comerciale într‑un alt
         stat membru, accizele sunt percepute în statul membru în care sunt deținute produsele în cauză.

      […]
      (4)      Produsele menționate la alineatul (1) circulă între teritoriile diverselor state membre împreună cu un document de însoțire
         care conține datele principale din documentul menționat la articolul 18 alineatul (1). Forma și conținutul acestui document
         se stabilesc în conformitate cu procedura stabilită în articolul 24 din prezenta directivă.

      [...]”
      7        Potrivit articolului 8 din directivă:

      „În ceea ce privește produsele achiziționate de persoane particulare pentru uz propriu și transportate de acestea, principiul
         care reglementează piața internă stabilește că accizele sunt percepute în statul membru în care sunt achiziționate produsele.”

      8        Articolul 9 alineatul (3) din directivă prevede:

      „Statele membre pot prevedea, de asemenea, că accizele devin exigibile în statul membru în care are loc consumul pentru achiziționarea
         de uleiuri minerale puse deja în consum într‑un alt stat membru, dacă aceste produse sunt transportate cu ajutorul unor mijloace
         de transport atipice, de către persoane particulare sau în numele acestora. Transport atipic înseamnă transportul de combustibili
         în alte recipiente decât rezervoarele vehiculelor sau canistre adecvate pentru combustibili și transportul de produse lichide
         pentru încălzire în alte recipiente decât în camioane‑cisternă folosite în numele comercianților profesioniști.”

      9        Articolul 18 din directivă prevede:

      „(1) Fără să aducă atingere posibilei folosiri a procedurilor computerizate, toate produsele la care se aplică accize, care
         circulă sub incidența măsurilor generale de suspendare a taxei stabilite între statele membre, inclusiv cele care circulă
         pe mare sau pe calea aerului direct dintr‑un port sau aeroport al Comunității în altul, sunt însoțite de un document întocmit
         de către expeditor. Acest document poate fi un document administrativ sau unul comercial. Forma și conținutul acestui document,
         precum și procedura care trebuie urmată atunci când utilizarea lui este necorespunzătoare se stabilesc în conformitate cu
         procedura menționată la articolul 24.

      (2)      Pentru identificarea mărfurilor și efectuarea verificărilor, pachetele trebuie să fie numerotate, iar produsele trebuie să
         fie descrise cu ajutorul documentului menționat la alineatul (1). Dacă este necesar, fiecare container este sigilat de expeditor
         dacă mijlocul de transport este recunoscut ca adecvat pentru sigilare de către statele membre de expediție sau pachetele sunt
         sigilate de către expeditor.

      (3)      În cazurile în care destinatarul nu este un antrepozitar autorizat sau un comerciant înregistrat și fără a aduce atingere
         articolului 17, documentul menționat la alineatul (1) trebuie să fie însoțit de un document care să certifice că accizele
         au fost plătite în statul membru de destinație sau că orice altă procedură de colectare a accizelor a fost îndeplinită în
         conformitate cu condițiile stabilite de autoritățile competente ale statului membru de destinație.

      Documentul în cauză trebuie să ofere:
      –        adresa biroului în cauză al autorităților fiscale din statul membru de destinație;
      –        data și referința plății sau a acceptării garanției de plată de către acest birou.
      […]”
       Dreptul național
      10      Articolul 4 din capitolul 1 din Legea privind controlul, în cadrul colectării accizelor, a transportului, printre alte operațiuni,
         de produse din alcool, de tutun prelucrat și de uleiuri minerale [lag (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m.
         av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter, denumită în continuare „LPK”] prevede următoarele:

      „Prin plătitor se înțelege plătitorul de accize conform:
      […]
      3.      capitolului 4 articolul 1 primul paragraf punctele 1-5 sau 7 sau articolul 2 din Legea (1994:1776) privind taxa pe energie
         [lag (1994:1776) om skatt på energi, denumitã în continuare «LSE»].

      11      Articolul 1 din capitolul 4 din LSE prevede:

      „Este plătitor al taxei pe energie […]:
      [...]
      5.      orice persoană […] care introduce sau primește combustibil în Suedia, provenind dintr‑un alt stat membru al Comunității Europene;
      [...]”
      12      Articolul 1a din capitolul 4 din LSE prevede:

      „Taxa nu este datorată conform articolului 1 punctul 5,
      […]
      3.      pentru combustibilii introduși în Suedia pentru uz privat în rezervorul unui vehicul, al unei nave sau aeronave sau în canistre
         cu o capacitate maximă de 10 l.”

      13      Potrivit articolului 6 din capitolul 1 din LPK:

      „Un produs supus accizelor poate fi transportat numai dacă sunt îndeplinite obligațiile referitoare la documentul de însoțire,
         la garanție [pentru garantarea plății impozitului], la dovada garanției și la declarația care rezultă din legile menționate
         la articolul 2 sau din dispozițiile menționate la articolul 5a.”

      14      În temeiul articolului 1 din capitolul 5 din LPK, orice persoană care introduce în mod intenționat produse supuse accizelor
         în Suedia dintr‑un stat care aparține zonei vizate de reglementarea comunitară privind accizele cu încălcarea articolului
         6 din capitolul 1 din aceeași lege și care, astfel, riscă să îngreuneze în mod semnificativ activitățile de control fiscal
         referitoare la transportul de mărfuri este condamnată, pentru transportul ilegal de produse supuse accizelor, la o pedeapsă
         cu închisoarea care nu poate depăși doi ani. În cazul în care infracțiunea este considerată minoră, autorul acesteia se pedepsește
         cu amendă.

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      15      La 7 decembrie 2003, domnul Granberg, care circula la bordul unei camionete venind din Finlanda, a fost interceptat la biroul
         vamal suedez din Övertorneå. Autoritãțile vamale au constatat prezența în vehicul a 3 000 l de motorină comercializată în
         Finlanda ca produs de încălzire. Această motorină era transportată într‑un compartiment de încărcare acoperit și era conținută
         în trei containere denumite în mod obișnuit „container de volum mediu” (denumite în continuare „IBC”). Tipul acesta de IBC
         era utilizat de către comercianții profesioniști în special pentru transportul de uleiuri hidraulice. Respectiva motorină
         trebuia să servească pentru încălzirea locuinței domnului Grandberg și era, așadar, destinată pentru uz privat. În aplicarea
         articolului 1 din capitolul 4 din LSE coroborat cu articolul 4 din capitolul 1 din LPK, s‑a considerat că marfa respectivă
         este supusă plății de accize.

      16      Domnul Granberg a fost pus sub urmărire penală de Ministerul Public pentru îngreunarea semnificativă a activităților de control
         fiscal, în măsura în care acesta nu depusese nicio declarație la autoritățile fiscale competente anterior transportului respectivei
         motorine, nu constituise nicio garanție pentru plata taxelor datorate și nu deținea nici proba constituirii unei garanții,
         nici un document de însoțire simplificat. Prin Decizia din 4 mai 2004, Haparanda tingsrätt (Tribunalul de Primă Instanță din
         Haparanda) l‑a condamnat la o pedeapsă cu amenda pentru transport ilegal de produse supuse accizelor.

      17      Domnul Granberg a declarat apel împotriva acestei hotărâri în fața Hovrätten för Övre Norrland (Curtea de Apel din Norrland
         de Nord). Acesta recunoaște existența faptelor care îi sunt imputate, dar contestă faptul că acestea constituie o infracțiune.
         Acesta pretinde în fapt că, prin impunerea plății accizelor pentru orice import de motorină pentru încălzire, fără a prevedea
         excepții pentru importurile efectuate în alt mod decât prin „mijloace de transport atipice” în sensul articolului 9 alineatul
         (3) din directivă, legiuitorul suedez nu a transpus – sau, cel puțin, a transpus incorect – dispozițiile acestei directive.

      18      În aceste împrejurări, Hovrätten för Övre Norrland a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele
         întrebări preliminare:

      „1)      Articolul 9 alineatul (3) din [directivă] oferă posibilitatea statelor membre să înlăture, printr‑o dispoziție generală, motorina
         pentru încălzire din domeniul de aplicare al articolului 8 din directivă, astfel încât [legislația] un[ui] stat membru ar
         putea prevedea că o persoană particulară care a achiziționat ea însăși și pentru uz propriu păcură dintr‑un alt stat membru
         în care respectiva marfă a fost pusă în consum și care a transportat‑o ea însăși spre statul membru de destinație este obligată
         la plata accizelor în acest din urmă stat, indiferent de modul în care a fost transportată păcura?

      2)      În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 9 alineatul (3) din [directivă] este compatibil cu principiul
         liberei circulații a mărfurilor consacrat de Tratatul CE, precum și cu principiul proporționalității, cunoscând că articolul
         9 alineatul (3) din directivă pare să aibă ca obiectiv să determine persoanele particulare să se abțină de la a transporta
         uleiuri minerale, prevăzând o excepție de la regula generală potrivit căreia, pentru produsele achiziționate de persoane particulare
         pentru uz propriu și transportate de acestea, accizele sunt aplicate în statul membru în care produsele au fost achiziționate?
         Un astfel de obiectiv este compatibil cu temeiul juridic al directivei invocat de către Consiliu[l Uniunii Europene] sau articolul
         9 alineatul (3) din directivă este ilegal?

      3)      În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, transportul de către o persoană particulară a 3 000 l de motorină pentru
         încălzire în trei containere denumite în mod obișnuit «IBC» – care pot, în sine, să fie autorizate pentru transportul profesionist
         de mărfuri periculoase, în special în stare lichidă – încărcate într‑o camionetă constituie un mijloc de transport atipic
         în sensul articolului 9 alineatul (3) din [directivă]?

      4)      Este conformă articolului 7 alineatul (4) din [directivă] adoptarea de către un stat membru a unei dispoziții prin care o
         persoană particulară care a achiziționat ea însăși și pentru uz propriu motorină pentru încălzire într‑un alt stat membru
         în care respectiva marfă a fost pusă în consum și care a transportat‑o ea însăși către statul membru de destinație printr‑un
         mijloc de transport atipic în sensul articolului 9 alineatul (3) din directivă este obligată să constituie o garanție pentru
         plata accizelor, precum și să dețină, pe durata transportului, un document de însoțire simplificat, precum și proba constituirii
         garanției pentru plata accizelor?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Cu privire la prima întrebare
      19      Prin intermediul primei întrebări formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 9
         alineatul (3) din directivă permite supunerea în general la plata de accize în statul membru de consum a motorinei pentru
         încălzire achiziționate într‑un alt stat membru de către o persoană particulară pentru uz propriu și transportate de aceasta
         către statul membru de consum respectiv, indiferent care este modalitatea în care persoana efectuează acest transport.

       Observațiile prezentate Curții
      20      Guvernul polonez, Consiliul și Comisia Comunităților Europene propun să se răspundă la această întrebare în mod negativ.

      21      Acestea susțin că articolul 9 alineatul (3) din directivă dă posibilitatea statelor membre să excludă din domeniul de aplicare
         al articolului 8 din directivă motorina pentru încălzire introdusă pe teritoriul lor de către o persoană particulară pentru
         uz propriu numai cu condiția ca aceasta din urmă să utilizeze, în acest scop, „un mijloc de transport atipic” în sensul articolului
         9 alineatul (3) menționat.

      22      Potrivit guvernului polonez și Consiliului, această din urmă dispoziție, care constituie o derogare de la norma generală stabilită
         la articolul 8 din directivă, trebuie interpretată într‑un mod restrictiv. În această privință, Consiliul precizează că, dacă
         legiuitorul comunitar ar fi vrut să permită statelor membre să excludă din domeniul de aplicare al articolului 8 toate transporturile
         de motorină pentru încălzire efectuate de către o persoană particulară, ar fi prevăzut acest lucru în mod expres.

      23      Contrar acestei opinii, guvernele suedez, elen și italian consideră că statele membre pot exclude din domeniul de aplicare
         al articolului 8 din directivă produsele lichide pentru încălzire transportate de persoane particulare și, în consecință,
         pot impune ca accizele pe aceste produse să fie exigibile în statul membru de consum, independent de mijlocul de transport
         ales.

      24      Guvernul suedez arată, în principal, că rezultă chiar din cuprinsul articolului 9 alineatul (3) din directivă că, în ceea
         ce privește motorina pentru încălzire, nu există nicio posibilitate ca o persoană particulară să transporte acest tip de produs
         cu ajutorul unui mijloc de transport „tipic” și, prin urmare, să fie scutită de la plata accizelor în statul membru de consum.
         În realitate, această dispoziție ar viza să permită statelor membre să împiedice, în mod general, transportul de motorină
         pentru încălzire de către persoane particulare.

      25      În ceea ce le privește, guvernele elen și italian observă că, având în vedere natura lor specială, produsele lichide pentru
         încălzire au fost excluse de legiuitorul comunitar din domeniul de aplicare al articolului 8 din directivă. Într‑adevăr, spre
         deosebire de alte produse supuse accizelor, precum tutunul și băuturile alcoolice, produsele lichide pentru încălzire nu ar
         fi în mod normal transportate de către persoane particulare pentru uz propriu. Prin urmare, ar fi posibil să se prezume că
         acest tip de produs este transportat numai în scopuri comerciale.

       Răspunsul Curții
      26      Astfel cum a subliniat deja Curtea, directiva vizează stabilirea unui anumit număr de reguli în ceea ce privește deținerea,
         circulația și controlul produselor accizate, și aceasta în special cu scopul de a garanta că exigibilitatea accizelor este
         identică în toate statele membre (Hotărârea din 2 aprilie 1998, EMU Tabac și alții, C‑296/95, Rec., p. I‑1605, punctul 22,
         Hotărârea din 5 aprilie 2001, van de Water, C‑325/99, Rec., p. I‑2729, punctul 39, Hotărârea din 12 decembrie 2002, Cipriani,
         C‑395/00, Rec., p. I‑11877, punctul 41, și Hotărârea din 23 noiembrie 2006, Joustra, C‑5/05, Rec., p. I‑11075, punctul 27).

      27      În această privință, articolul 8 din directivă stabilește principiul general potrivit căruia accizele pentru produsele achiziționate
         de persoane particulare pentru uz propriu și transportate de acestea sunt percepute în statul membru în care sunt achiziționate
         produsele (a se vedea în acest sens Hotărârea Joustra, citată anterior, punctele 31 și 33).

      28      Cu toate acestea, în ceea ce privește achiziționarea de uleiuri minerale puse deja în consum într‑un stat membru, articolul
         9 alineatul (3) din directivă permite să se deroge de la regula generală enunțată la articolul 8 din această directivă și
         astfel să se prevadă că acciza este de asemenea exigibilă într‑un alt stat membru în care aceste uleiuri au fost transportate
         în vederea consumului.

      29      Totuși, statele membre pot să se prevaleze de această posibilitate numai dacă sunt îndeplinite anumite condiții. Astfel, uleiurile
         minerale supuse accizelor în temeiul articolului 9 alineatul (3) trebuie să fie transportate de către persoane particulare
         sau în numele acestora „cu ajutorul unor mijloace de transport atipice”, care sunt definite prin această dispoziție ca „transportul
         de combustibili în alte recipiente decât rezervoarele vehiculelor sau canistre adecvate pentru combustibili și transportul
         de produse lichide pentru încălzire în alte recipiente decât în camioane‑cisternă folosite în numele comercianților profesioniști”.

      30      De asemenea, este important de subliniat că dispoziția în discuție, care derogă de la norma generală, trebuie să fie interpretată
         în mod restrictiv (a se vedea în acest sens în special Hotărârea din 18 ianuarie 2001, Comisia/Spania, C‑83/99, Rec., p. I‑445,
         punctul 19, Hotărârea din 12 decembrie 2002, Belgia/Comisia, C‑5/01, Rec., p. I‑11991, punctul 56, și Hotărârea din 26 mai
         2005, Stadt Sundern, C‑43/04, Rec., p. I‑4491, punctul 27).

      31      Rezultă că, în mod contrar față de ceea ce susține guvernul suedez, articolul 9 alineatul (3) din directivă nu poate fi interpretat
         în sensul că permite supunerea la accize și în statul membru de consum a oricărui import de motorină pentru încălzire de către
         o persoană particulară pentru uz propriu, independent de mijlocul de transport utilizat. Într‑adevăr, un stat membru nu poate
         exercita posibilitatea prevăzută de această dispoziție atunci când transportul mărfii este efectuat de către această persoană
         particulară cu ajutorul unui mijloc de transport care nu se încadrează în noțiunea „mijloace de transport atipice”, astfel
         cum este aceasta definită în dispoziția menționată, amintită la punctul 29 din prezenta hotărâre.

      32      Prin urmare, trebuie să se răspundă la prima întrebare adresată că articolul 9 alineatul (3) din directivă nu permite supunerea
         în general la plata de accize în statul membru de consum a motorinei pentru încălzire achiziționate într‑un alt stat membru
         de către o persoană particulară pentru uz propriu și transportate de aceasta către statul membru de consum respectiv, indiferent
         care este modalitatea în care persoana particulară efectuează acest transport.

       Cu privire la a doua întrebare
      33      Ținând seama de răspunsul dat la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare adresată.

       Cu privire la a treia întrebare
      34      Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă transportul de către o
         persoană particulară a 3 000 l de motorină pentru încălzire în trei IBC încărcate într‑o camionetă constituie un „transport
         atipic” în sensul articolului 9 alineatul (3) din directivă.

       Observații prezentate Curții
      35      Comisia subliniază că diferitele versiuni lingvistice ale articolului 9 alineatul (3) din directivă nu coincid perfect asupra
         acestui punct. Prin urmare, aceasta susține că dispoziția trebuie interpretată în lumina conținutului său, a contextului în
         care a fost adoptată și a principiului interpretării stricte a excepțiilor. În consecință, numai transportul de motorină pentru
         încălzire efectuat de un transportator profesionist în numele unei persoane particulare și cu ajutorul unui camion‑cisternă
         nu s‑ar încadra în noțiunea de mijloc de transport atipic. În schimb, transportul unui astfel de produs de către o persoană
         particulară cu ajutorul unui IBC s‑a încadra în mod vădit în această noțiune.

      36      Guvernele italian și polonez, ajungând la aceeași concluzie precum Comisia, subliniază claritatea și precizia articolului
         9 alineatul (3) menționat, a cărui interpretare nu ar da naștere niciunei îndoieli.

       Răspunsul Curții
      37      Astfel cum s‑a amintit la punctul 29 din prezenta hotărâre, conform definiției cuprinse în articolul 9 alineatul (3) din directivă,
         se impune să se înțeleagă prin transport atipic „transportul de combustibili în alte recipiente decât rezervoarele vehiculelor
         sau canistre adecvate pentru combustibili și transportul de produse lichide pentru încălzire în alte recipiente decât în camioane‑cisternă
         folosite în numele comercianților profesioniști”.

      38      Rezultă chiar din textul însuși al acestei dispoziții că orice transport de produse lichide pentru încălzire care nu este
         efectuat în camioane‑cisternă trebuie să fie considerat un transport atipic.

      39      O astfel de interpretare este, de altfel, sprijinită de diferitele versiuni lingvistice ale dispoziției menționate. Aceasta
         este situația în special a expresiilor „tankers”, cuprinsă în versiunea engleză, „autocisterne”, în versiunea italiană, și
         „cystern”, în versiunea poloneză.

      40      Prin urmare, trebuie să se constate că transportul de motorină pentru încălzire efectuat de o persoană particulară care utilizează
         nu un camion‑cisternă, ci o simplă camionetă, precum în acțiunea principală, constituie un „transport atipic” în sensul articolului
         9 alineatul (3) din directivă. Împrejurarea că, în această cauză, motorina respectivă era conținută în trei IBC nu poate să
         repună în discuție această concluzie.

      41      În consecință, trebuie să se răspundă la a treia întrebare adresată că transportul de către o persoană particulară a 3 000 l
         de motorină pentru încălzire în trei IBC încărcate într‑o camionetă constituie un „transport atipic” în sensul articolului
         9 alineatul (3) din directivă.

       Cu privire la a patra întrebare
      42      Prin intermediul celei de a patra întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 7
         alineatul (4) din directivă permite unui stat membru să impună ca o persoană particulară care transportă pentru uz propriu
         motorină pentru încălzire cu ajutorul unui mijloc de transport atipic să constituie o garanție pentru plata accizelor, precum
         și să dețină, pe durata transportului, proba constituirii unei astfel de garanții, precum și un document de însoțire.

       Observații prezentate Curții
      43      Comisia subliniază că articolul 7 alineatul (1) din directivă, care descrie produsele avute în vedere de alineatul (4) al
         aceluiași articol, menționează numai produsele „deținute în scopuri comerciale”. Prin urmare, Comisia apreciază că această
         din urmă dispoziție nu privește produsele achiziționate de către persoane particulare pentru uz propriu și, în consecință,
         nu se aplică în speța din acțiunea principală. În această privință, Comisia subliniază că ar rezulta din al treilea, al cincilea,
         al șaselea și al unsprezecelea considerent ale directivei că aceasta stabilește o distincție netă între, pe de o parte, mărfurile
         deținute în scopuri comerciale și al căror transport trebuie să fie însoțit de documente și, pe de altă parte, mărfurile deținute
         în scopuri personale, pentru care nu este solicitat niciun document în vederea transportului lor către un alt stat membru.

      44      Comisia adaugă că nicio dispoziție din directivă nu prevede că produsele menționate la articolul 9 alineatul (3) din aceasta
         trebuie să circule împreună cu un anumit document sau să facă obiectul constituirii unei garanții.

      45      Guvernele suedez și polonez susțin, în schimb, că rezultă din articolul 9 din directivă că orice transport realizat cu ajutorul
         unui mijloc de transport atipic este efectuat în scopuri comerciale. Primul dintre aceste guverne adaugă faptul că această
         dispoziție este întemeiată pe principiul potrivit căruia persoanele particulare nu ar trebui să fie în măsură să transporte
         uleiuri minerale. Prin urmare, orice transport al acestor produse, chiar efectuat de către o persoană particulară pentru uz
         propriu, trebuie să fie considerat de natură comercială și, așadar, să fie supus obligațiilor prevăzute de articolul 7 alineatul
         (4) din directivă.

       Răspunsul Curții
      46      Cu titlu introductiv, trebuie să se sublinieze că articolul 7 alineatul (4) din directivă, privind circulația produselor supuse
         accizelor împreună cu un document de însoțire, face trimitere la articolul 18 alineatul (1) din aceeași directivă, care prevede
         că toate produsele supuse accizelor care circulă sub incidența măsurilor generale de suspendare a accizelor între statele
         membre trebuie să fie însoțite de un document administrativ sau comercial întocmit de expeditor.

      47      Articolul 18 alineatul (3) din directivă prevede posibilitatea ca respectivul document să fie însoțit de un alt document care
         să certifice că accizele au fost plătite în statul membru de destinație sau că orice altă procedură de colectare a accizelor
         a fost îndeplinită în conformitate cu condițiile stabilite de autoritățile competente ale statului membru respectiv. Conform
         aceleiași dispoziții, acest din urmă document trebuie, printre altele, să indice data și referința plății accizelor sau a
         acceptării garanției de plată de către autoritățile fiscale din statul membru de destinație.

      48      Acestea fiind precizate, trebuie să se constate că articolul 7 alineatul (1) din directivă, care menționează produsele care
         trebuie să circule împreună cu un document de însoțire astfel cum este prevăzut de alineatul (4) al aceluiași articol, vizează
         numai produsele „deținute în scopuri comerciale”.

      49      După cum Curtea s‑a pronunțat deja, directiva stabilește astfel o distincție între aceste produse, pe de o parte, și produsele
         deținute pentru uz propriu, al căror transport nu necesită niciun document, pe de altă parte (a se vedea în acest sens Hotărârile
         citate anterior EMU Tabac și alții, punctul 23, și Joustra, punctul 28).

      50      Într‑adevăr, în măsura în care articolul 8 din directivă prevede că, în ceea ce privește produsele deținute pentru uz propriu,
         accizele sunt datorate în statul membru în care acestea au fost achiziționate, această dispoziție nu impune niciun document
         în vederea transportării lor către un alt stat membru (a se vedea în acest sens Hotărârea EMU Tabac și alții, citată anterior,
         punctul 24).

      51      Or, trebuie să se sublinieze că motorina pentru încălzire achiziționată de către o persoană particulară pentru uz propriu
         și transportată de aceasta cu ajutorul unui mijloc de transport atipic este un produs deținut pentru uz propriu. Prin urmare,
         ținând seama de ceea ce precedă, articolul 7 alineatul (4) din directivă nu impune ca, în aceste circumstanțe, acest produs
         să circule împreună cu un document de însoțire.

      52      Nu s‑ar putea deduce totuși din această concluzie că un stat membru nu poate impune ca transportul motorinei pentru încălzire
         deținute pentru uz propriu să aibă loc împreună cu un document de această natură.

      53      O astfel de obligație ar putea să fie necesară în caz de transport de uleiuri minerale cu ajutorul unui mijloc de transport
         atipic, în cazul în care statul membru de consum, exercitând posibilitatea prevăzută de articolul 9 alineatul (3) din directivă,
         impune plata de accize, astfel încât să fie în măsură să verifice situația fiscală a acestor produse.

      54      Într‑adevăr, astfel cum rezultă din al treisprezecelea considerent și din articolul 18 din directivă, finalitatea documentului
         de însoțire este în special identificarea mărfurilor transportate, precum și identificarea imediată a statutului acestora
         din punct de vedere fiscal.

      55      Prin urmare, nu este exclus ca un stat membru de destinație să impună în acest scop ca, în caz de transport de motorină pentru
         încălzire de către o persoană particulară cu ajutorul unui mijloc de transport atipic, această persoană particulară să dețină
         un document de însoțire, precum și un document care să ateste constituirea unei garanții pentru plata accizelor.

      56      Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la a patra întrebare adresată că articolul 7 alineatul
         (4) din directivă nu se opune ca legislația unui stat membru de destinație în care accizele sunt exigibile, astfel cum permite
         articolul 9 alineatul (3) din această directivă, să impună oricărei persoane particulare care a achiziționat în mod personal
         și pentru uz propriu motorină pentru încălzire într‑un alt stat membru în care această marfă a fost pusă în consum și care
         transportă ea însăși respectiva marfă către acest stat membru de destinație cu ajutorul unui „mijloc de transport atipic”,
         în sensul articolului 9 alineatul (3), să fi constituit o garanție pentru plata accizelor și să dețină un document de însoțire,
         precum și un document care atestă constituirea acestei garanții.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      57      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
      1)      Articolul 9 alineatul (3) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor
            supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse, astfel cum a fost modificată prin Directiva
            92/108/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1992, nu permite supunerea în general la plata de accize în statul membru de consum
            a motorinei pentru încălzire achiziționate într‑un alt stat membru de către o persoană particulară pentru uz propriu și transportate
            de aceasta către statul membru de consum respectiv, indiferent care este modalitatea în care persoana particulară efectuează
            acest transport.
      2)      Transportul de către o persoană particulară a 3 000 l de motorină pentru încălzire în trei containere denumite în mod obișnuit
            „container de volum mediu” încărcate într‑o camionetă constituie un „transport atipic” în sensul articolului 9 alineatul (3)
            din Directiva 92/12, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/108.
      3)      Articolul 7 alineatul (4) din Directiva 92/12, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/108, nu se opune ca legislația
            unui stat membru de destinație în care accizele sunt exigibile, astfel cum permite articolul 9 alineatul (3) din această directivă,
            să impună oricărei persoane particulare care a achiziționat în mod personal și pentru uz propriu motorină pentru încălzire
            într‑un alt stat membru în care această marfă a fost pusă în consum și care transportă ea însăși respectiva marfă către acest
            stat membru de destinație cu ajutorul unui „mijloc de transport atipic”, în sensul articolului 9 alineatul (3), să fi constituit
            o garanție pentru plata accizelor și să dețină un document de însoțire, precum și un document care atestă constituirea acestei
            garanții.
      Semnături
      * Limba de procedură: suedeza.


Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera întâi) din 25 mai 2011. # Luis María Bombín Bombín împotriva Comisiei Europene. # Funcție publică - Funcționari. # Cauza F-22/10.


Hotărârea Tribunalului (judecător unic) din 19 februarie 2016.#Infinite Cycle Works Ltd împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).#Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale INFINITY – Marca comunitară verbală anterioară INFINI – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.#Cauza T-30/15.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (judecător unic) din data de 17 martie 2004. # Giorgio Lebedef împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Promovare - Motivare - Acțiune în anulare. # Cauza T-4/03.


title: Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 10 decembrie 2009. # Comisia Europeană împotriva Regatului Unit. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2006/40/CE - Climatizarea autovehiculelor - Transpunere incompletă. # Cauza C-187/09.

text:
      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 10 decembrie 2009 – Comisia/Regatul Unit
      (Cauza C‑187/09)
      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Directiva 2006/40/CE – Climatizarea autovehiculelor – Transpunere incompletă”
      Acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor – Examinarea de către Curte a temeiniciei – Situație care trebuie luată în considerare – Situația la expirarea termenului stabilit în avizul motivat (art. 226 CE) (a se vedea punctul 8)
      Obiectul

               Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Neadoptarea în termenul stabilit a dispozițiilor necesare pentru a se
                  conforma Directivei 2006/40/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind emisiile provenite de la
                  sistemele de climatizare ale autovehiculelor și de modificare a Directivei 70/156/CEE a Consiliului (JO L 161, p. 12, Ediție
                  specială, 15/vol. 16, p. 84)

            Dispozitivul

                  1)

                  	Prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/40/CE
                     a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind emisiile provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor
                     și de modificare a Directivei 70/156/CEE a Consiliului, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și‑a îndeplinit
                     obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

                  2)

                  	Obligă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.


title: Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 2 iulie 2009.#Fundación Española para la Innovación de la Artesanía (FEIA) împotriva Cul de Sac Espacio Creativo SL şi Acierta Product & Position SA.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Juzgado de lo Mercantil nº 1 de Alicante y nº 1 de Marca Comunitaria - Spania.#Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Desene sau modele industriale comunitare - Articolele 14 și 88 - Titularul dreptului la desen sau la model industrial comunitar - Desen sau model industrial neînregistrat - Desen sau model industrial creat în baza unei comenzi.#Cauza C-32/08.

text:
      Cauza C‑32/08
      Fundación Española para la Innovación de la Artesanía (FEIA)
      împotriva
      Cul de Sac Espacio Creativo SL
      și
      Acierta Product & Position SA
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Mercantil nº 1 de Alicante y nº 1 de Marca Comunitaria)
      „Regulamentul (CE) nr. 6/2002 – Desene sau modele industriale comunitare – Articolele 14 și 88 – Titularul dreptului asupra desenului sau modelului industrial comunitar – Desen sau model industrial neînregistrat – Desen sau model industrial creat pe baza unei comenzi”
      Sumarul hotărârii
      1.        Desene sau modele industriale comunitare – Dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar – Desene sau modele
            industriale realizate în cadrul unui raport de muncă – Domeniu de aplicare
      [Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 14 alin. (3)]
      2.        Desene sau modele industriale comunitare – Dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar – Transferul dreptului
            asupra unui desen sau model industrial comunitar de la autor către succesorul său în drepturi
      [Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului, art. 14 alin. (1)]
      1.        Articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 6/2002 privind desenele sau modelele industriale comunitare, potrivit căruia
         dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar aparține angajatorului dacă desenul sau modelul este realizat
         de un salariat în cadrul atribuțiilor sale de serviciu sau la cererea expresă a patronului sau a angajatorului său, cu excepția
         situațiilor în care există dispoziții contrare sau convenție contrară în legislația internă aplicabilă, nu se aplică desenului
         sau modelului industrial comunitar realizat pe baza unei comenzi.

      Astfel, legiuitorul comunitar a înțeles să definească regimul special pe care îl prevede articolul 14 alineatul (3) din regulament
         printr‑un tip specific de raport contractual, și anume un raport de muncă, ceea ce exclude aplicarea alineatului menționat
         la celelalte raporturi contractuale, precum cele referitoare la un desen sau un model industrial comunitar creat pe baza unei
         comenzi.

      (a se vedea punctele 44, 51 și 55 și dispozitiv 1)
      2.        În cazul în care, pe de o parte, este vorba despre desene sau modele industriale comunitare neînregistrate care au fost create
         pe baza unei comenzi și, pe de altă parte, legea națională nu asimilează astfel de desene sau modele cu cele realizate în
         cadrul unui raport de muncă, articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002 privind desenele sau modelele industriale
         comunitare trebuie interpretat în sensul că dreptul asupra unui desen sau model industrial comunitar aparține autorului, cu
         excepția cazului în care a fost transferat succesorului său în drepturi prin intermediul unui contract.

      Astfel, posibilitatea de a transfera, prin intermediul unui contract, dreptul asupra unui desen sau model industrial comunitar
         de la autor către succesorul în drepturi al acestuia în înțelesul articolului 14 alineatul (1) din regulament reiese, pe de
         o parte, din modul de redactare a acestui articol și este, pe de altă parte, conform cu obiectivele urmărite de regulamentul
         menționat. În această privință, adaptarea protecției desenelor sau modelelor industriale comunitare la necesitățile tuturor
         sectoarelor economice ale Comunității prin intermediul transferului contractual al dreptului asupra desenului sau modelului
         industrial comunitar poate contribui la realizarea obiectivului esențial de exercitare în mod eficient, pe întreg teritoriul
         Comunității, a drepturilor conferite de un desen sau model industrial comunitar. De altfel, protecția sporită a esteticii
         industriale are ca efect nu numai să încurajeze autorii individuali să contribuie la afirmarea superiorității comunitare în
         domeniu, ci și să favorizeze, în același timp, inovația și dezvoltarea de noi produse și investițiile în producerea acestora.

      Revine însă instanței naționale obligația de verificare a conținutului unui astfel de contract și, în această privință, de
         stabilire a aspectului dacă, atunci când este cazul, dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar a fost efectiv
         transferat de la autor către succesorul în drepturi al acestuia, prin aplicarea, în cadrul acestei examinări, a legislației
         referitoare la contracte pentru a stabili cui îi aparține, în conformitate cu articolul 14 alineatul (1) din regulament, dreptul
         asupra desenului sau modelului industrial comunitar neînregistrat.

      (a se vedea punctele 62 și 77-82 și dispozitiv 2)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
      2 iulie 2009(*)

      „Regulamentul (CE) nr. 6/2002 – Desene sau modele industriale comunitare – Articolele 14 și 88 – Titularul dreptului asupra desenului sau modelului industrial comunitar – Desen sau model industrial neînregistrat – Desen sau model industrial creat pe baza unei comenzi”
      În cauza C‑32/08,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Juzgado de lo
         Mercantil n° 1 de Alicante y n° 1 de Marca Comunitaria (Spania), prin decizia din 18 ianuarie 2008, primită de Curte la 28
         ianuarie 2008, în procedura

      Fundación Española para la Innovación de la Artesanía (FEIA)
      împotriva
      Cul de Sac Espacio Creativo SL,

      Acierta Product & Position SA,
      CURTEA (Camera întâi),
      compusă din domnul P. Jann, președinte de cameră, domnii M. Ilešič (raportor), A. Tizzano, A. Borg Barthet și E. Levits, judecători,
      avocat general: domnul P. Mengozzi,
      grefier: doamna M. Ferreira, administrator principal,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 29 ianuarie 2009,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru Fundación Española para la Innovación de la Artesanía (FEIA), de M. J. Sanmartín Sanmartín, abogada;
      –        pentru Cul de Sac Espacio Creativo SL, de O. L. Herreros Chico, abogado;
      –        pentru Acierta Product & Position SA, de T. Sánchez Morgado, abogada;
      –        pentru guvernul Regatului Unit, de doamna I. Rao, în calitate de agent, asistată de domnul S. Malynicz, barrister;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de doamna I. Martínez del Peral și de domnul H. Krämer, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 26 martie 2009,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 14 alineatele (1) și (3), precum și a
         articolului 88 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele
         industriale comunitare (JO 2002, L 3, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 70, denumit în continuare „regulamentul”).

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Fundación Española para la Innovación de la Artesanía (denumitã
         în continuare FEIA”), pe de o parte, și societățile Cul de Sac Espacio Creativo SL (denumită în continuare „Cul de Sac”)
         și Acierta Product & Position SA (denumită în continuare „Acierta”), pe de altă parte, cu privire la dreptul de proprietate
         asupra desenelor sau modelelor industriale comunitare de ceasuri de perete.

       Cadrul juridic
       Reglementarea comunitară
      3        Din considerentul (1) al regulamentului rezultă că acesta are drept obiectiv crearea „unui desen sau model industrial comunitar,
         care să beneficieze de o protecție uniformă și care să producă efecte uniforme pe întreg teritoriul Comunității”.

      4        Considerentul (8) al regulamentului prevede:

      „Este, așadar, esențial pentru economia comunitară să se instituie un sistem de protecție a desenelor sau modelelor industriale
         mai accesibil și mai bine adaptat la necesitățile pieței interne.”

      5        Considerentul (9) al regulamentului prevede:

      „Dispozițiile materiale din prezentul regulament referitoare la legislația privind desenele sau modelele industriale ar trebui
         aliniate la dispozițiile corespunzătoare din Directiva 98/71/CE [a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie
         1998 privind protecția juridică a desenelor și modelelor industriale (JO L 289, p. 28, Ediție specială, 13/vol. 24, p. 106)].”

      6        Potrivit dispozițiilor considerentului (16) al regulamentului:

      „Câteva dintre [sectoarele economice ale Comunității] produc cantități mari de desene sau de modele industriale destinate
         unor produse care au adesea un ciclu de viață economică scurt, pentru care este avantajos să se obțină protecția fără a mai
         trece prin toate formalitățile de înregistrare și pentru care durata protecției nu este esențială. […]”

      7        Considerentul (21) al regulamentului prevede:

      „[…] desenul sau modelul comunitar industrial neînregistrat nu trebuie să confere decât dreptul de a împiedica copierea. […]”
      8        Considerentul (25) al regulamentului este redactat după cum urmează:

      „Pentru sectoarele economice care produc, pe perioade scurte, un mare număr de desene sau de modele industriale cu ciclu de
         viață relativ scurt, dintre care numai un mic procent va fi comercializat în cele din urmă, este mai avantajos să se utilizeze
         desenul sau modelul comunitar industrial neînregistrat. Sectoarele în cauză au nevoie, de asemenea, să poată recurge mai ușor
         la desenele sau modelele industriale comunitare înregistrate. Această necesitate poate fi, așadar, satisfăcută prin posibilitatea
         de a combina mai multe desene sau modele industriale într‑un depozit multiplu. Desenele sau modelele cuprinse într‑un depozit
         multiplu pot, cu toate acestea, să fie tratate independent unele de celelalte în ceea ce privește […] cesiunea […].”

      9        Considerentul (31) al regulamentului prevede:

      „Prezentul regulament nu exclude aplicarea, în cazul desenelor sau modelelor industriale protejate de un desen sau model industrial
         comunitar, a reglementărilor privind proprietatea industrială sau a altor reglementări relevante ale statelor membre, precum
         cele referitoare la protecția dobândită prin înregistrare sau cele referitoare la desenele sau modelele industriale neînregistrate
         […]”.

      10      În conformitate cu dispozițiile articolului 1 alineatul (2) litera (a) din regulament:

      „Un desen sau model industrial comunitar este protejat:
      (a)      drept «desen sau model industrial comunitar neînregistrat», dacă este făcut public conform procedurilor prevăzute de prezentul
         regulament.”

      11      În timp ce, conform dispozițiilor alineatului (3) al acestui articol:

      „Desenul sau modelul industrial comunitar are un caracter unitar. Produce aceleași efecte în întreaga Comunitate. Nu poate
         fi […] transferat […] decât pentru întreaga Comunitate. Principiul menționat anterior se aplică, cu excepția cazurilor în
         care prezentul regulament dispune altfel.”

      12      Titlul II din regulament, intitulat „Dreptul desenelor și modelelor industriale” cuprinde, printre altele, secțiunea 1, intitulată
         „Condiții de protecție”, care include articolele 3-9, secțiunea 3, intitulată „Dreptul asupra desenului sau modelului industrial
         comunitar”, care cuprinde articolele 14-18 și secțiunea 5, intitulată „Nulitate”, alcătuită din articolele 24-36.

      13      La articolul 3 litera (a) din regulament se definește „desenul sau modelul industrial” drept „aspectul exterior al unui produs
         sau al unei părți a acestuia, care îi conferă, în special, caracteristicile liniilor, contururilor, culorilor, formei, texturii
         și/sau a materialelor și/sau a ornamentației produsului în sine”.

      14      Articolul 11 din regulament, intitulat „Durata protecției pentru desenul sau modelul industrial comunitar neînregistrat”,
         prevede la alineatul (1):

      „Un desen sau un model industrial care îndeplinește condițiile enumerate în secțiunea 1 este protejat în calitate de desen
         sau model industrial comunitar neînregistrat pe parcursul unei perioade de trei ani de la data la care desenul sau modelul
         a fost divulgat publicului pentru prima dată în cadrul Comunității.”

      15      Articolul 14 din regulament, intitulat „Dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar”, prevede la alineatele
         (1) și (3):

      „(1)      Dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar aparține autorului sau succesorului în drepturi al acestuia.
      […]
      (3)      Cu toate acestea, dacă un desen sau un model este realizat de un salariat în cadrul atribuțiilor sale de serviciu sau la cererea
         expresă a angajatorului său, dreptul asupra desenului sau modelului industrial aparține angajatorului, cu excepția situațiilor
         în care există dispoziții contrare sau convenție contrară în legislația internă aplicabilă.”

      16      Articolul 19 din regulament, intitulat „Drepturi conferite de desenul sau modelul industrial comunitar”, prevede la alineatul
         (2):

      „Cu toate acestea, desenul sau modelul industrial comunitar neînregistrat nu conferă titularului său dreptul de a interzice
         actele menționate la alineatul (1) decât dacă utilizarea contestată rezultă din copierea desenului sau a modelului protejat.”

      17      Articolul 25 din regulament, intitulat „Cauze de nulitate”, prevede la alineatul (1) litera (c) că „un desen sau un model
         industrial comunitar poate fi declarat nul numai dacă, în temeiul unei hotărâri judecătorești, titularul nu are dreptul asupra
         desenului sau modelului industrial comunitar în înțelesul articolului 14”.

      18      Articolul 27, intitulat „Asimilarea desenelor și modelelor industriale comunitare desenelor sau modelelor industriale naționale”,
         prevede la alineatul (1):

      „Cu excepția dispozițiilor contrare prevăzute la articolele 28, 29, 30, 31 și 32, desenul sau modelul industrial comunitar,
         în calitatea sa de obiect al dreptului de proprietate, este tratat, în totalitatea sa și pe întreg teritoriul Comunității,
         drept desen sau model industrial al statului membru pe teritoriul căruia:

      (a)      titularul are sediul sau domiciliul la data luată în considerare sau
      (b)      dacă litera (a) nu se aplică, titularul are o unitate la data luată în considerare.”
      19      Titlul IX din regulament, intitulat „Competența și procedura în ceea ce privește acțiunile în justiție în domeniul desenelor
         și modelelor industriale comunitare”, cuprinde secțiunea 2, intitulată „Litigii privind contrafacerea și nulitatea desenelor
         sau modelelor industriale comunitare”, în care figurează articolul 88.

      20      Acest articol, intitulat „Legislație aplicabilă”, prevede la alineatele (1) și (2):

      „(1)      Instanțele competente în domeniul desenelor sau modelelor industriale comunitare aplică dispozițiile prezentului regulament.
      (2)      Pentru toate aspectele care nu intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament, instanța competentă în domeniul desenelor
         sau modelelor industriale comunitare aplică dreptul său intern, inclusiv dreptul internațional privat.”

      21      Articolul 96, intitulat „Relația cu celelalte forme de protecție prevăzute de legislațiile interne”, prevede la alineatul
         (1):

      „Prezentul regulament se aplică fără a aduce atingere dispozițiilor de drept, comunitare sau ale statului membru în cauză,
         aplicabile desenelor sau modelelor industriale neînregistrate [...].”

      22      Potrivit dispozițiilor considerentului (3), Directiva 98/71 are drept obiectiv să alinieze legislațiile privind protecția
         desenelor și modelelor industriale din statele membre.

      23      Această directivă precizează, la articolul 2, că se aplică în special la înregistrările de desene sau modele industriale la
         oficiile centrale pentru proprietatea industrială din statele membre sau la înregistrările de desene sau modele industriale
         la Biroul pentru desene și modele industriale din Benelux.

      24      În conformitate cu articolul 11 alineatul (1) litera (c) din Directiva 98/71:

      „Se refuză înregistrarea cererii sau, în cazul în care înregistrarea a fost deja făcută, aceasta se anulează, în oricare dintre
         următoarele situații:

      […]
      (c)      dacă solicitantul sau titularul nu are dreptul la acesta conform legislației din statul membru respectiv [...]”.
       Reglementarea națională
      25      Legea 20/2003 privind protecția juridicã a desenelor sau modelelor industriale (ley 20/2003, de Protección Jurídica del Diseño
         Industrial) din 7 iulie 2003 (BOE nr. 162 din 8 iulie 2003, p. 26348, denumită în continuare „LPJDI”) nu are în vedere decât
         desenele sau modelele industriale înregistrate.

      26      Articolul 14 alineatul 1 din LPJDI prevede că „dreptul de a înregistra desenul sau modelul industrial aparține autorului sau
         succesorului în drepturi al acestuia”.

      27      Articolul 15 din LPJDI, intitulat „Desene și modele create în cadrul unui raport de muncă sau de servicii”, prevede:

      „Dacă un desen sau un model este realizat de un salariat în cadrul atribuțiilor sale de serviciu sau la cererea expresă a
         patronului sau a angajatorului său ori în executarea unei comenzi în cadrul unui raport de servicii, dreptul asupra desenului
         sau modelului industrial aparține angajatorului sau cocontractantului care a comandat realizarea desenului sau a modelului
         industrial, cu excepția situațiilor în care există o convenție contrară.”

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      28      FEIA a conceput un proiect denumit „D’ARTES” în cadrul căruia 50 de ateliere de artizanat din diferite sectoare puteau crea,
         datorită unui proiect de desen sau de model industrial realizat de un profesionist din domeniu, o gamă de obiecte în vederea
         introducerii lor pe piață.

      29      Societatea AC & G SA (denumită în continuare „AC & G”), în calitate de comisionar al proiectului, a definit condițiile materiale
         pentru proiectul D’ARTES și a fost însărcinată să selecționeze desenatorii și să încheie acorduri cu aceștia.

      30      Astfel, AC & G a încheiat cu Cul de Sac un contract verbal ce nu era supus codului muncii spaniol, potrivit căruia această
         din urmă întreprindere era însărcinată să realizeze un desen sau model industrial și să acorde asistență tehnică unui artizan
         în vederea creării de către acesta a unei noi colecții de produse. Cu titlu de remunerație pentru prestația sa, Cul de Sac
         a perceput de la AC & G suma de 1 800 de euro fără taxa pe valoarea adăugată.

      31      Cul de Sac a desenat o serie de ceasuri de perete (ceasuri cu cuc) care au fost realizate, în cadrul proiectului D’ARTES,
         de artizanul Verónica Palomares și prezentate în luna aprilie 2005 sub numele de colecție „Santamaría”.

      32       Ulterior, Cul de Sac și Acierta au fabricat și au introdus pe piață ceasuri cu cuc sub denumirea de colecție „TIMELESS”.

      33      Considerând că aceste ceasuri cu cuc constituiau o copie a unor desene și modele industriale comunitare neînregistrate care
         alcătuiau colecția „Santamaría”, a cărei titulară se consideră în virtutea calității de sponsor și de principal finanțator
         al proiectului D’ARTES și în temeiul cesionării în favoarea sa de către AC & G a drepturilor exclusive de exploatare a produselor
         realizate în cadrul primei ediții a proiectului menționat, FEIA a introdus împotriva societăților Cul de Sac și Acierta, în
         principal, o acțiune în contrafacerea desenelor sau modelelor industriale comunitare menționate și, în subsidiar, o acțiune
         pentru acte de concurență neloială.

      34      FEIA susține în special că dreptul de proprietate asupra desenelor sau modelelor industriale comunitare neînregistrate privind
         ceasurile din colecția „Santamaría” îi aparține, în conformitate cu articolul 15 din LPJDI, în măsura în care au fost realizate
         de Cul de Sac în executarea unei comenzi de la AC & G, care a acționat în calitate de comisionar „vizibil” al FEIA în cadrul
         unei prestări de servicii remunerate.

      35      Cul de Sac și Acierta contestă faptul că AC & G și/sau FEIA au fost sau sunt titulare ale desenelor sau modelelor industriale
         menționate și, în consecință, că FEIA are calitate procesuală.

      36      Juzgado de lo Mercantil n° 1 de Alicante y n° 1 de Marca Comunitaria consideră că FEIA nu poate invoca dreptul de proprietate
         asupra desenelor sau modelelor industriale în cauză în acțiunea principală decât în cazul în care AC & G, care i l‑a cedat,
         era ea însăși titulara dreptului asupra respectivelor desene sau modele.

      37      În aceste condiții, Juzgado de lo Mercantil n° 1 de Alicante y n° 1 de Marca Comunitaria hotărât să suspende judecarea cauzei
         și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 6/2002 trebuie interpretat în sensul că se aplică doar cu privire la desenele
         și la modelele industriale comunitare realizate în cadrul unui raport de muncă în care creatorul/autorul este supus unui contract
         ce face obiectul dreptului muncii și care reunește caracteristicile de subordonare și de muncă prestată în favoarea altei
         persoane? sau

      2)      Termenii «salariat» și «angajator» din articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 6/2002 trebuie interpretați în sens
         larg, astfel încât să includă situații diferite de raportul de muncă precum cele în care, în temeiul unui contract civil/comercial
         (și, în consecință, fără a exista subordonare, muncă prestată în favoarea altei persoane și caracter obișnuit), o persoană
         (autor) se obligă să realizeze un desen sau model industrial în favoarea altei persoane în schimbul unui preț cert și, în
         consecință, se consideră că acesta aparține persoanei care face comanda, cu excepția cazului în care în contract se prevede
         contrariul?

      3)      În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, întrucât situațiile privind desene sau modele industriale create în cadrul
         unui raport de muncă și situațiile privind desene sau modele industriale create în cadrul unui raport care nu este de muncă
         reprezintă realități de fapt distincte:

      a)      trebuie aplicată norma generală prevăzută la articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002 și, în consecință, trebuie
         să se considere că desenele sau modelele industriale aparțin autorului, cu excepția cazului în care în contract părțile prevăd
         contrariul, sau

      b)      instanța competentă în domeniul desenelor [sau modelelor] industriale comunitare trebuie să recurgă la legislația națională
         care reglementează desenele și modelele industriale la care trimite articolul 88 alineatul (2) din Regulamentul nr. 6/2002?

      4)      În cazul în care s‑ar aplica trimiterea la legislația națională, dacă aceasta asimilează (astfel cum este cazul în dreptul
         spaniol) desenele sau modelele industriale create în cadrul unui raport de muncă (care aparțin angajatorului, cu excepția
         unei convenții contrare) cu desenele sau modelele industriale create pe baza unei comenzi (care aparțin părții care face comanda,
         cu excepția unei convenții contrare), este posibilă aplicarea dreptului național în acest caz?

      5)      În cazul unui răspuns negativ la a patra întrebare, această soluție (desenele sau modelele industriale aparțin părții care
         face comanda, cu excepția unei convenții contrare) nu ar fi în contradicție cu răspunsul negativ la a doua întrebare?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Cu privire la prima și la a doua întrebare, referitoare la domeniul de aplicare al articolului 14 alineatul (3) din regulament
      38      Prin intermediul acestor întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească
         dacă articolul 14 alineatul (3) din regulament se aplică și desenului sau modelului industrial comunitar care a fost creat
         pe baza unei comenzi și, așadar, în afara unui raport de muncă.

       Observațiile prezentate Curții
      39      FEIA și guvernul Regatului Unit s‑au pronunțat în favoarea aplicării articolului 14 alineatul (3) din regulament la desenele
         și modelele industriale create pe baza unei comenzi, considerând că această dispoziție și, în special, noțiunile „angajator”
         și „salariat” la care face trimitere nu trebuie interpretate exclusiv prin prisma modului de redactare a dispoziției menționate,
         ci și în lumina economiei generale și a obiectivelor sistemului în care se încadrează.

      40      Comisia Comunităților Europene, Cul de Sac și Acierta propun, dimpotrivă, ca regula prevăzută la articolul 14 alineatul (3)
         din regulament să se aplice exclusiv la desenelor și modelelor industriale create în cadrul unui raport de muncă cu caracter
         de subordonare.

      41      Acierta și Comisia arată, în plus, că articolul 14 alineatul (3) cuprinde o normă derogatorie sau o excepție de la principiul
         general prevăzut la alineatul (1) al articolului menționat care, ca atare, nu permite nicio interpretare extensivă și nicio
         aplicare prin analogie la cazuri ce nu sunt prevăzute în mod expres.

      42      În sfârșit, Comisia consideră că interpretarea propusă este confirmată de lucrările pregătitoare și de procedura de adoptare
         a regulamentului și că este coerentă cu reglementarea comunitară și internațională privind celelalte drepturi de proprietate
         industrială.

       Răspunsul Curții
      43      Astfel cum rezultă din articolul 14 alineatul (1) din regulament, dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar
         aparține autorului sau succesorului în drepturi al acestuia.

      44      În schimb, reiese din alineatul (3) al articolului menționat că dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar
         aparține angajatorului dacă desenul sau modelul este realizat de un salariat în cadrul atribuțiilor sale de serviciu sau la
         cererea expresă a patronului sau a angajatorului său, cu excepția situațiilor în care există dispoziții contrare sau convenție
         contrară în legislația internă aplicabilă.

      45      Trebuie, prin urmare, respinsă argumentația invocată de FEIA și de guvernul Regatului Unit, potrivit căreia în special noțiunile
         „angajator” și „salariat”, care figurează la alineatul menționat, trebuie interpretate în mod extensiv, astfel încât să se
         aplice și desenelor sau modelelor realizate pe baza unei comenzi.

      46      În această privință, este necesar să se precizeze că legiuitorul comunitar a prevăzut la acest alineat un regim specific în
         ceea ce privește desenele sau modelele industriale comunitare realizate în cadrul unui raport de muncă.

      47      Aceasta rezultă, în special, din faptul că a optat, la redactarea alineatului menționat, pentru expresia „angajator” ca titular
         al desenului sau modelului industrial comunitar realizat în cadrul unui raport de muncă și nu pentru expresia „comitent”,
         cu mult mai cuprinzătoare.

      48      Rezultă, de altfel, din modul de redactare a articolului 14 alineatul (3) din regulament că „angajatorul” devine titularul
         desenului sau modelului industrial comunitar dacă „salariatul” îl realizează în cadrul atribuțiilor de serviciu sau la cererea
         expresă a angajatorului său.

      49       În privința termenului „salariat”, mai este necesar să se constate că legiuitorul comunitar nu a optat, în dispoziția menționată,
         în ceea ce privește persoana care realizează un desen sau un model industrial, pentru expresia cu mult mai cuprinzătoare de
         „comisionar”. Prin urmare, prin noțiunea „salariat” este avută în vedere persoana care este subordonată „angajatorului” său
         la realizarea unui desen sau model industrial comunitar în cadrul unui raport de muncă.

      50      În privința părții din alineatul respectiv care prevede „cu excepția situațiilor în care există dispoziții contrare sau convenție
         contrară în legislația internă aplicabilă”, este necesar să se precizeze că, pe de o parte, conferă părților dintr‑un contract
         de muncă posibilitatea de a desemna „salariatul” drept titular al unui desen sau model industrial comunitar și, pe de altă
         parte, acordă statelor membre posibilitatea de a prevedea în legislația națională că „salariatul” este titularul unui desen
         sau model industrial comunitar, cu condiția, în cele două cazuri menționate, ca desenul sau modelul industrial să fi fost
         realizat în cadrul unui raport de muncă.

      51      Rezultă că legiuitorul comunitar a înțeles să definească regimul special pe care îl prevede articolul 14 alineatul (3) din
         regulament printr‑un tip specific de raport contractual, și anume un raport de muncă, ceea ce exclude aplicarea alineatului
         menționat la celelalte raporturi contractuale, precum cele referitoare la un desen sau un model industrial comunitar creat
         pe baza unei comenzi.

      52      Această interpretare este, în plus, confirmată de lucrările pregătitoare ale regulamentului.

      53      În această privință, Comisia susține că se precizează în expunerea de motive la Propunerea de regulament al Parlamentului
         European și al Consiliului privind desenele sau modelele industriale comunitare [COM (93) 342 final din 3 decembrie 1993]
         că angajatorul este titularul unui desen sau model industrial comunitar dacă desenul sau modelul a fost realizat de un salariat
         în cadrul atribuțiilor sale de serviciu care rezultă din contractul de muncă.

      54      De altfel, în opinia Comisiei și astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 27-32 din concluziile avocatului general, deși
         este adevărat că primul anteproiect de propunere de regulament cuprindea, pe lângă o dispoziție referitoare la proprietatea
         asupra unui desen sau model industrial comunitar realizat de un salariat, o dispoziție expresă referitoare la proprietatea
         asupra unui desen sau model industrial comunitar creat pe baza unei comenzi, această din urmă dispoziție nu a fost reținută
         în cuprinsul regulamentului.

      55      Având în vedere toate considerațiile de mai sus, este necesar să se răspundă la prima și la a doua întrebare că articolul
         14 alineatul (3) din regulament nu se aplică desenului sau modelului industrial comunitar realizat pe baza unei comenzi.

       Cu privire la a treia întrebare litera a), referitoare la interpretarea articolului 14 alineatul (1) din regulament
      56      Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 14 alineatul
         (1) din regulament trebuie interpretat în sensul că dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar aparține autorului,
         cu excepția cazului în care a fost transferat printr‑un contract succesorului în drepturi al acestuia.

       Observațiile prezentate Curții
      57      FEIA consideră că articolul 14 trebuie interpretat în ansamblu în lumina obiectivelor urmărite de regulament și ținând seama
         de intenția legiuitorului de a nu institui decât un minimum de legislație în acest domeniu. Ea se referă în particular, pe
         de o parte, la articolele 27, 88 și 96 din regulament, care cuprind o trimitere la legislațiile naționale și permit acestora
         din urmă să prevadă cu privire la desenele sau modelele industriale o protecție mai cuprinzătoare decât cea prevăzută de regulament
         și, pe de altă parte, la considerentele (6), (8) și (9) ale regulamentului, care amintesc cerințele legate de respectarea
         principiilor subsidiarității și proporționalității și definesc obiectivul de aliniere a dispozițiilor materiale ale regulamentului
         la dispozițiile corespunzătoare din Directiva 98/71.

      58      FEIA propune, în plus, să se interpreteze noțiunea „succesor în drepturi” ce figurează la articolul 14 alineatul (1) din regulament
         ca o trimitere la diferitele modalități posibile de dobândire a dreptului asupra desenului sau modelului industrial, prevăzute
         de legislațiile statelor membre, inclusiv cea prevăzută de LPJDI în favoarea celui care a comandat desenul sau modelul industrial
         respectiv.

      59      Potrivit celor susținute de Comisie, de Acierta și de Cul de Sac, articolul 14 alineatul (1) din regulament cuprinde o dispoziție
         generală în favoarea atribuirii dreptului asupra desenului sau modelului industrial autorului său. Unica excepție de la această
         regulă figurează, în opinia lor, la alineatul (3) și nu privește decât situația desenelor şi modelelor industriale realizate
         de salariat în cadrul unui raport de muncă ce prezintă un caracter de subordonare. Regulamentul nu ar prezenta, așadar, nicio
         lacună în ceea ce privește stabilirea titularului dreptului asupra desenului sau modelului industrial comunitar.

      60      Acierta și Cul de Sac precizează că dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar poate fi transferat succesorului
         în drepturi prin intermediul unui contract.

      61      Guvernul Regatului Unit susține că articolul 14 alineatul (1) din regulament nu prevede cazul titularului dreptului asupra
         unui desen sau model industrial creat pe baza unei comenzi. Prin urmare, este de părere că statele membre pot, în conformitate
         cu considerentul (31), precum și cu articolul 88 alineatul (2) din regulament, să aplice propria reglementare națională referitoare
         la desenele sau modelele industriale neînregistrate.

       Răspunsul Curții
      62      Este necesar să se amintească de la început că, în prezenta cauză, Curtea nu este sesizată decât cu situația în care, pe de
         o parte, este vorba de desene sau modele industriale comunitare neînregistrate care au fost create pe baza unei comenzi și
         că, pe de altă parte, LPJDI nu asimilează astfel de desene sau modele cu cele realizate în cadrul unui raport de muncă.

      63      Astfel, rezultă atât din cerințele aplicării uniforme a dreptului comunitar, cât și din principiul egalității de tratament
         că termenii unei dispoziții de drept comunitar, care nu fac nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre pentru a stabili
         sensul și domeniul de aplicare ale acesteia, trebuie să primească în toată Comunitatea Europeană o interpretare autonomă și
         uniformă care trebuie obținută ținând seama de contextul prevederii și de obiectivul urmărit de reglementarea respectivă (a
         se vedea în special Hotărârea din 18 ianuarie 1984, Ekro, 327/82, Rec., p. 107, punctul 11, Hotărârea din 19 septembrie 2000,
         Linster, C‑287/98, Rec., p. I‑6917, punctul 43, și Hotărârea din 14 decembrie 2006, Nokia, C‑316/05, Rec., p. I‑12083, punctul
         21).

      64      Aceasta este situația noțiunilor „autor” și „succesor în drepturi” care figurează la articolul 14 din regulament.

      65      Or, dacă noțiunile menționate ar fi interpretate în mod diferit în diferitele state membre, aceleași împrejurări ar putea
         conduce la împrejurarea ca dreptul asupra unui desen sau model industrial comunitar să aparțină în anumite state autorului,
         iar în altele, succesorului în drepturi al acestuia. În acest caz, protecția garantată respectivelor desene sau modele industriale
         comunitare nu ar fi uniformă pe întreg teritoriul Comunității (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Nokia, citată anterior,
         punctul 27).

      66      Este necesar, prin urmare, ca noțiunile sus‑menționate să fie interpretate în mod uniform în ordinea juridică comunitară.

      67      O astfel de interpretare se coroborează cu considerentul (1) al regulamentului, potrivit căruia „sistem[ul] unificat de obținere
         a unui desen sau model industrial comunitar [beneficiază] de o protecție uniformă și [produce] efecte uniforme pe întreg teritoriul
         Comunității […]”.

      68      În plus, rezultă din articolul 1 alineatul (3) din regulament că respectivul desen sau model industrial nu poate fi transferat
         decât pentru întreg teritoriul Comunității, cu excepția situațiilor în care există dispoziții contrare în regulament.

      69      În ceea ce privește în special transferul dreptului asupra unui desen sau model industrial comunitar de la autor la succesorul
         în drepturi al acestuia în înțelesul articolului 14 alineatul (1) din regulament, trebuie constatat, astfel cum observă, în
         esență, FEIA, Cul de sac și Acierta, că posibilitatea unui astfel de transfer rezultă în mod implicit din modul de redactare
         a respectivului articol.

      70      Pe de altă parte, o astfel de interpretare rezultă în mod expres din anumite versiuni lingvistice ale noțiunii „succesor în
         drepturi”, precum versiunile germană, poloneză, slovenă, suedeză și engleză, care fac vorbire de „Rechtsnachfolger”, de „następcy
         prawnemu”, de „pravni naslednik”, de „den till vilken rätten har övergått” și de „successor in title”.

      71      Un astfel de transfer îl include pe cel efectuat prin intermediul unui contract.

      72      Rezultă, într‑adevăr, din lucrările pregătitoare ale regulamentului, astfel cum subliniază avocatul general la punctele 46-50
         din concluzii, că autorul poate transfera dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar către succesorul său
         în drepturi prin intermediul unui contract.

      73      Această interpretare se coroborează cu prevederile considerentelor (8) și (15) ale regulamentului, care subliniază necesitatea
         de a adapta protecția desenelor sau modelelor industriale comunitare la necesitățile tuturor sectoarelor economice ale Comunității.

      74      Pe de altă parte, este necesar, în special pentru protecția desenelor sau modelelor industriale comunitare neînregistrate,
         să se asigure, în conformitate cu dispozițiile considerentului (21) și ale articolului 19 alineatul (2) din regulament, respectarea
         dreptului de a interzice copii ale acestor desene sau modele.

      75      Astfel, pe lângă autorii individuali amintiți în considerentul (7) al regulamentului, rezultă din considerentele (16) și (25)
         ale regulamentului că producătorii de desene sau modele industriale comunitare neînregistrate pot fi de asemenea anumite sectoare
         economice ale Comunității.

      76      În astfel de împrejurări, nu poate fi exclus, astfel cum a observat, în esență, guvernul Regatului Unit, ca succesorul în
         drepturi să fie o parte mai puternică din punct de vedere economic decât autorul și să dispună de mijloace mai substanțiale
         pentru a iniția o procedură judiciară destinată să împiedice copierea respectivelor desene sau modele.

      77      Rezultă că adaptarea protecției desenelor sau modelelor industriale comunitare la necesitățile tuturor sectoarelor economice
         ale Comunității, care rezultă din considerentele (8) și (15) ale regulamentului, prin intermediul transferului contractual
         al dreptului asupra desenului sau modelului industrial comunitar, poate contribui la realizarea obiectivului esențial de exercitare
         în mod eficient, pe întreg teritoriul Comunității, a drepturilor conferite de un desen sau model industrial comunitar, astfel
         cum rezultă din considerentul (29) al regulamentului.

      78      De altfel, protecția sporită a esteticii industriale are ca efect, în conformitate cu considerentul (7) al regulamentului,
         nu numai să încurajeze autorii individuali să contribuie la afirmarea superiorității comunitare în domeniu, ci și să favorizeze,
         în același timp, inovația și dezvoltarea de noi produse și investițiile în producerea acestora.

      79      Rezultă din cele de mai sus că posibilitatea de a transfera, prin intermediul unui contract, dreptul asupra unui desen sau
         model industrial comunitar de la autor către succesorul în drepturi al acestuia în înțelesul articolului 14 alineatul (1)
         din regulament este în conformitate atât cu modul de redactare a articolului menționat, cât și cu obiectivele urmărite de
         acest regulament.

      80      Revine însă instanței naționale obligația de verificare a conținutului unui astfel de contract și, în această privință, de
         stabilire a aspectului dacă, atunci când este cazul, dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar neînregistrat
         a fost efectiv transferat de la autor către succesorul în drepturi al acestuia.

      81      Considerațiile de mai sus nu se opun, în mod evident, împrejurării ca instanța națională, în cadrul acestei examinări, să
         aplice legislația referitoare la contracte pentru a stabili cui îi aparține, în conformitate cu articolul 14 alineatul (1)
         din regulament, dreptul asupra desenului sau modelului industrial comunitar neînregistrat.

      82      Având în vedere toate considerațiile de mai sus, este necesar să se răspundă la a treia întrebare litera a) că, în împrejurări
         precum cele în cauză în acțiunea principală, articolul 14 alineatul (1) din respectivul regulament trebuie interpretat în
         sensul că dreptul asupra unui desen sau model industrial comunitar aparține autorului, cu excepția cazului în care a fost
         transferat succesorului său în drepturi prin intermediul unui contract.

       Cu privire la a treia întrebare litera b), precum și la a cincea și la a șasea întrebare
      83      Având în vedere răspunsul dat la a treia întrebare litera a), nu mai este necesar să se răspundă la a treia întrebare litera
         b) și nici la a patra și la a cincea întrebare.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      84      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
      1)      Articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele
            industriale comunitare nu se aplică desenului sau modelului industrial comunitar realizat pe baza unei comenzi.
      2)      În împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală, articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002 trebuie
            interpretat în sensul că dreptul asupra unui desen sau model industrial comunitar aparține autorului, cu excepția cazului
            în care a fost transferat succesorului său în drepturi prin intermediul unui contract.
      Semnături
      * Limba de procedură: spaniola.