title: Cauza T-176/08: Acțiune introdusă la 9 mai 2008 — Infeurope SA/Comisia Comunităților Europene

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/44

         Acțiune introdusă la 9 mai 2008 — Infeurope SA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-176/08)
   (2008/C 171/84)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Infeurope SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: O. Mader, lawyer )

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Comisia Europeană nu a anulat decizia de atribuire a contractelor-cadru în procedura cererii de ofertă AO/042/05 a OAPI pentru mentenanță software;

               —

               constatarea faptului că Comisia Europeană nu a reziliat contractele specifice încheiate în temeiul contractelor-cadru menționate;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata către reclamantă a sumei de 37 002 EUR, la care se adaugă o dobândă de 4 % la suma de 31 650 EUR începând de la 29 august 2006, o dobândă de 4 % la suma de 3 650 EUR începând de la 3 decembrie 2007, o dobândă de 4 % la suma de 1 702 EUR începând de la 3 mai 2008, respectiv o dobândă de 8 % la suma de 37 002 EUR începând de la data pronunțării hotărârii;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata către reclamantă a sumei de 1 209 037 EUR, la care se adaugă o dobândă de 4 % la suma menționată începând de la 3 mai 2008, respectiv o dobândă de 8 % la suma menționată începând de la data pronunțării hotărârii;

               —

               obligarea Comisiei Europene să prezinte anumite documente referitoare la procedura de evaluare a ofertelor;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta urmărește constatarea faptului că Comisia nu a anulat decizia adoptată de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) de a atribui mai multe contracte-cadru pentru furnizarea de servicii de mentenanță IT în cadrul procedurii de cerere de ofertă AO/042/05 „E-Alicante: mentenanță software privind sistemele activității principale a OAPI (gestionarea și înregistrarea de mărci, desene și modele industriale)” (1) și că nu a reziliat contractele specifice corespondente încheiate în temeiul contractelor-cadru menționate.
   Reclamanta susține că procedura de atribuire, precum și punerea în aplicare a contractelor specifice în urma atribuirii sunt viciate de neregularități grave precum: criterii de atribuire care nu respectă procedura, compunere incorectă a comitetului de evaluare, faptul că atribuirea contractelor a avut loc după expirarea termenului de validitate a depunerii ofertelor și că OAPI a acceptat diverse modificări importante ale termenilor contractelor specifice.
   Reclamanta arată că OAPI, în calitate de autoritate contractantă, a încălcat principiile egalității de tratament, transparenței și bunei administrări și a utilizat în mod greșit instrumentul contractelor-cadru. În plus, acesta a încălcat mai multe dispoziții din Regulamentul financiar (2).
   Reclamanta susține că Comisia, în calitate de autoritate de control a OAPI (3), nu a luat măsurile corespunzătoare împotriva acestor încălcări. Reclamanta arată că marja de apreciere a Comisiei de a lua sau nu măsuri împotriva încălcărilor dreptului și de a restabili legalitatea este redusă la zero și constituie așadar o obligație de a acționa.
   Mai mult, reclamanta solicită repararea prejudiciului suferit ca urmare a neregularităților procedurii de atribuire menționate și a punerii în aplicare a acesteia.

      (1)  JO 2006 S 135-144019.

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 1/vol. 03, p. 198).

      (3)  Articolul VI.4.2 din anunțul de participare privind căile de atac se referă la articolul 118 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 01, p. 146), care prevede: „Comisia trebuie să fie sesizată în termen de o lună din ziua în care cel interesat a luat pentru prima dată cunoștință de actul respectiv”.


title: Cauza T-397/14: Acțiune introdusă la 6 iunie 2014 – Sociedad Española Inmuebles y Locales/Comisia

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/30

         Acțiune introdusă la 6 iunie 2014 – Sociedad Española Inmuebles y Locales/Comisia
   (Cauza T-397/14)
   2014/C 245/41
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Sociedad Española Inmuebles y Locales, SL (Madrid, Spania) (reprezentanţi: J. C. García Muñoz, J. I. Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz, J. Corral García, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-392/14.


title: Cauza T-341/09: Acțiune introdusă la 27 august 2009 — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Álava și alții/OAPI (TXAKOLI)

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/33

         Acțiune introdusă la 27 august 2009 — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Álava și alții/OAPI (TXAKOLI)
   (Cauza T-341/09)
   2009/C 256/59
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Álava (Amurrio, Spania), Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Bizkaia (Leioa, Spania), Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Getaria (Getaria, Spania) (reprezentanți: J. Grimau Muñoz și J. Villamor Muguerza, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea deciziei pronunțate în cauza R 197/2009-2 de Camera a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la 4 iunie 2009, admițând înregistrarea mărcii comunitare „TXAKOLI” (marcă verbală colectivă), pentru produse și servicii din clasele 33, 35, 41 și 42;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală colectivă „TXAKOLI” (cererea de înregistrare nr. 6 952 014), pentru produse și servicii din clasele 33, 35, 41 și 42.

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: aplicarea incorectă a dispozițiilor articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, în măsura în care dispozițiile respective nu pot fi aplicate în privința termenului „Txakoli”, acesta fiind considerat drept mențiune tradițională în Regulamentul (CE) nr. 753/2002 al Comisiei din 29 aprilie 2002 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului în ceea ce privește descrierea, denumirea, prezentarea și protejarea anumitor produse vitivinicole (1).

      (1)  JO L 118, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 43, p. 3.


title: Cauza T-430/07: Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2007 — Bodegas Montebello/OAPI — Montebello (MONTEBELLO RHUM AGRICOLE)

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/48

         Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2007 — Bodegas Montebello/OAPI — Montebello (MONTEBELLO RHUM AGRICOLE)
   (Cauza T-430/07)
   (2008/C 22/91)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Bodegas Montebello, S.A. (Montilla, Spania) (reprezentanți: T. Andrade Boué, abogado, M. I. Lehmann Novo, abogada și A. Hernández Lehmann, abogado)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Montebello (Société à responsabilité limitée) (Guadelupa, Franța)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate din 7 septembrie 2007 adoptate de către OAPI în cauza 223/2007-2;

               —

               respingerea înregistrării mărcii comunitare nr. 2 666 386;

               —

               obligarea OAPI și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Montebello (Société à responsabilité limitée).

      Marca comunitară vizată:„MONTEBELLO Rhum Agricole” (cererea de înregistrare nr. 2 266 386) pentru produse din clasa 33 (băuturi alcoolice, cu excepția berii).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală spaniolă „MONTEBELLO” (nr. 1 148 196) pentru produse din clasa 33.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite recursul și anulează decizia diviziei de opoziție.

      Motivele invocate: aplicarea greșită a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară.


title: Cauza C-419/15: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 22 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Thomas Philipps GmbH & Co. KG/Grüne Welle Vertriebs GmbH [Trimitere preliminară — Proprietate intelectuală — Desene sau modele industriale comunitare — Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Articolele 32 și 33 — Licență — Registrul desenelor sau modelelor industriale comunitare — Dreptul licențiatului de a introduce o acțiune în contrafacere în pofida neînscrierii licenței în registru — Dreptul licențiatului de a introduce o acțiune în contrafacere pentru a obține repararea prejudiciului propriu]

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/7

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 22 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Thomas Philipps GmbH & Co. KG/Grüne Welle Vertriebs GmbH
   (Cauza C-419/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Desene sau modele industriale comunitare - Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Articolele 32 și 33 - Licență - Registrul desenelor sau modelelor industriale comunitare - Dreptul licențiatului de a introduce o acțiune în contrafacere în pofida neînscrierii licenței în registru - Dreptul licențiatului de a introduce o acțiune în contrafacere pentru a obține repararea prejudiciului propriu])
   (2016/C 314/10)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Thomas Philipps GmbH & Co. KG

      Pârâtă: Grüne Welle Vertriebs GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 33 alineatul (2) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare trebuie interpretat în sensul că licențiatul poate introduce o acțiune în contrafacerea desenului sau a modelului industrial comunitar înregistrat care face obiectul licenței chiar dacă aceasta din urmă nu a fost înscrisă în registrul desenelor sau modelelor industriale comunitare.

               2)

               Articolul 32 alineatul (3) din Regulamentul nr. 6/2002 trebuie interpretat în sensul că licențiatul poate, în cadrul unei proceduri referitoare la contrafacerea unui desen sau a unui model industrial comunitar inițiate de acesta în conformitate cu respectiva dispoziție, să solicite repararea prejudiciului suferit.

      (1)  JO C 346, 19.10.2015.


title: Cauza C-532/08: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2005/60/CE — Spălare de bani și finanțare a terorismului — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/17

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda
   (Cauza C-532/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2005/60/CE - Spălare de bani și finanțare a terorismului - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2009/C 153/34
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Dejmek și A. A. Gilly, agenți)

      Pârâtă: Irlanda (reprezentant: D. O'Hagan, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea în termenul stabilit a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2005/60/CE a Parlamentului și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului (OJ 2005 L 309, p. 15, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 214)

      Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/60/CE a Parlamentului și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 32, 7.2.2009.


title: Cauza T-193/13: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2013 — Bouwfonds Ontwikkeling și Schouten & De Jong Projectontwikkeling/Comisia

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/50

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2013 — Bouwfonds Ontwikkeling și Schouten & De Jong Projectontwikkeling/Comisia
   (Cauza T-193/13)
   2013/C 156/92
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamante: Bouwfonds Ontwikkeling (Hoevelaken, Țările de Jos) și Schouten & De Jong Projectontwikkeling (Leidschendam, Țările de Jos) (reprezentanți: E. Pijnacker Hordijk și X. Reintjes, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele introduc o acțiune împotriva Deciziei C(2013) 87 a Comisiei din 23 ianuarie 2013 privind ajutorul de stat SA.24123 (2012/C) (ex 2011/NN) acordat de Țările de Jos — Presupusă vânzare de terenuri sub prețul pieței de către municipalitatea Leidschendam-Voorburg.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea cerinței fundamentale de respectare de către Comisie a unui termen rezonabil în cadrul exercitării competențelor sale, ceea ce reprezintă o încălcare a principiului securității juridice, a dreptului la apărare și a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene
               Întrucât, în cadrul procedurii, de la luarea la cunoștință a măsurilor în litigiu până la adoptarea deciziei atacate au trecut aproximativ 38 de luni, Comisia a acționat în mod lent și culpabil, încălcând astfel cerința fundamentală a respectării unui termen rezonabil. Din cauza perioadei de investigație excesiv de lungă, reclamantelor le este mai dificil să respingă argumentele Comisiei, astfel încât, prin comportamentul acesteia, reclamantelor le-a fost încălcat dreptul la apărare.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe insuficiențe grave în cadrul constatării și al analizării situației de fapt relevante și/sau încălcarea obligației de motivare și/sau încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE prin aplicarea eronată a principiului investitorului privat
               Reclamantele nu au obținut niciun avantaj financiar, mai mult, niciun avantaj financiar care să poată fi calificat drept ajutor de stat ilegal.
               Comisia a calculat în mod eronat cuantumul pretinsului ajutor, întrucât, printre altele, a stabilit integral în sarcina municipalității reducerile de preț convenite, deși prețul reprezenta obligația care revenea unui parteneriat public-privat în cadrul căruia municipalitatea suporta riscurile în proporție de 50 %. Mai mult, fără a-și motiva decizia cu privire la acest aspect, Comisia nu a luat în considerare reducerile de preț convenite anterior în cadrul acestui parteneriat.
               În plus, în decizia atacată Comisia a aplicat în mod eronat principiul investitorului privat, întrucât a analizat operațiunile efectuate de municipalitate în lumina unor comportamente ipotetice nerealizabile din punct de vedere juridic și, de asemenea, total defavorabile din punct de vedere financiar pentru un investitor privat fictiv.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 107 alineatul (3) TFUE
               În cazul în care se constată existența unui ajutor de stat, acesta este, în orice caz, compatibil în totalitate cu piața internă. Comisia a considerat în mod neîntemeiat că municipalitatea nu poate susține că măsurile în litigiu urmăreau un interes comun. În acest sens, Comisia a analizat în mod eronat măsurile în litigiu din anii 2009/2010 în raport cu situația (mai favorabilă) a pieței din anul 2004.
               Astfel, Comisia nu a luat în considerare că măsurile în litigiu erau necesare, adecvate și proporționale pentru revitalizarea centrului vetust al orașului Leidschendam și care corespund obiectivului Uniunii Europene, clar definit și recunoscut în domeniul coeziunii economice și sociale, prevăzut la articolul 3 TUE și la articolul 174 TFUE. Astfel, nu poate fi vorba despre o denaturare nejustificată a concurenței.


title: Cauza C-359/13: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – B. Martens/Minister van Onderwijs, Cultuur en Wetenschap (Trimitere preliminară — Libera circulație a persoanelor — Articolele 20 TFUE și 21 TFUE — Resortisant al unui stat membru — Reședință într-un alt stat membru — Studii efectuate într-o țară sau pe un teritoriu de peste mări — Menținerea acordării finanțării pentru studii superioare — Condiția reședinței „timp de trei ani din șase ani” — Restricție — Justificare)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 februarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Centrale Raad van Beroep – Țările de Jos) – B. Martens/Minister van Onderwijs, Cultuur en Wetenschap
   (Cauza C-359/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a persoanelor - Articolele 20 TFUE și 21 TFUE - Resortisant al unui stat membru - Reședință într-un alt stat membru - Studii efectuate într-o țară sau pe un teritoriu de peste mări - Menținerea acordării finanțării pentru studii superioare - Condiția reședinței „timp de trei ani din șase ani” - Restricție - Justificare))
   (2015/C 138/07)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Centrale Raad van Beroep

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: B. Martens

      Pârât: Minister van Onderwijs, Cultuur en Wetenschap

      Dispozitivul

   Articolele 20 TFUE și 21 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, care subordonează menținerea acordării unei finanțări a studiilor superioare efectuate în afara acestui stat condiției ca studentul care solicită să beneficieze de o astfel de finanțare să fi avut reședința în statul respectiv pentru o perioadă de cel puțin trei ani din cei șase ani care au precedat înscrierea sa la studii în străinătate.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza T-352/14: Acțiune introdusă la 21 mai 2014 – The Smiley Company/OAPI – The Swatch Group Management Services (HAPPY TIME)

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/25

         Acțiune introdusă la 21 mai 2014 – The Smiley Company/OAPI – The Swatch Group Management Services (HAPPY TIME)
   (Cauza T-352/14)
   2014/C 245/33
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Smiley Company SPRL (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: I. Helbig, P. Hansmersmann și S. Rengshausen, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: The Swatch Group Management Services AG (Biel, Elveția)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 februarie 2014 în cauza R 1497/2013-1;

               —

               respingerea opoziției, prin modificarea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în fața Tribunalului și obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „HAPPY TIME” pentru produse și servicii din clasele 14 și 35 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare 10 106 813.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: The Swatch Group Management Services AG.

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea internațională protejată în Uniunea Europeană a mărcii verbale „HAPPY HOURS” pentru servicii din clasele 35 și 37.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-420/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landgericht Hamburg (Germania) la 23 august 2010 — Söll GmbH/Tetra GmbH

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/25

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landgericht Hamburg (Germania) la 23 august 2010 — Söll GmbH/Tetra GmbH
      (Cauza C-420/10)
      ()
      (2010/C 288/43)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Hamburg

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Söll GmbH

         Pârâtă: Tetra GmbH

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Pentru a califica un produs drept „produs biocid”, în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 98/8/CE (1), este necesar ca acesta să aibă un efect biologic sau chimic nemijlocit asupra organismului dăunător în vederea distrugerii, opririi, anihilării acestuia, a prevenirii acțiunii sale sau a combaterii sale în orice mod sau este suficient și numai un efect mijlocit asupra organismului dăunător?

                  2.

                  În măsura în care Curtea considera că, pentru calificarea unui produs drept „produs biocid” în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 98/8/CE, este suficient un efect biologic sau chimic mijlocit asupra organismului dăunător: ce condiții trebuie să îndeplinească acest efect mijlocit al produsului asupra organismului dăunător pentru a califica produsul respectiv drept biocid în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 98/8/CE, sau este suficient orice gen de efect mijlocit pentru a justifica calitatea biocidă a produsului?

         (1)  Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind comercializarea produselor biodestructive (JO L 123, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 24 p. 67)


title: Cauza T-465/13: Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – Comunidad Autónoma de Cataluña și CTTI/Comisia [„Ajutoare de stat — Televiziune digitală — Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Spania — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața internă — Avantaj — Serviciu de interes economic general — Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE — Ajutoare noi”]

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/38

         Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – Comunidad Autónoma de Cataluña și CTTI/Comisia
   (Cauza T-465/13) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Televiziune digitală - Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Spania - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața internă - Avantaj - Serviciu de interes economic general - Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE - Ajutoare noi”])
   (2016/C 027/44)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Comunidad Autónoma de Cataluña (Spania) și Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya (CTTI) (Hospitalet de Llobregat, Spania) (reprezentanți: inițial J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, M. Muñoz de Juan și M. Reverter Baquer, ulterior J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, M. Reverter Baquer și A. Lamadrid de Pablo, și în cele din urmă J. Buendía Sierra, M. Reverter Baquer și A. Lamadrid de Pablo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, B. Stromsky și P. Němečková, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: SES Astra (Betzdorf, Luxemburg) (reprezentanți: F. González Díaz, F. Salerno, V. Romero Algarra, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2014/489/UE a Comisiei din 19 iunie 2013 privind ajutorul de stat SA.28599 [C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)] pus în aplicare de Regatul Spaniei pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate (cu excepția comunității autonome Castilla-La Mancha) (JO L 217, p. 52).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Comunidad Autónoma de Cataluña (Spania) și Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya (CTTI) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și de SES Astra.

      (1)  JO C 304, 19.10.2013.


title: Cauza F-58/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 17 februarie 2016 – DE/EMA (Funcție publică — Agent temporar — Neprelungirea unui contract pe durată determinată — Articolul 8 primul paragraf din RAA — Modificare substanțială a naturii atribuțiilor exercitate de agent — Schimbare radicală în carieră — Recalificarea unui contract pe durată determinată în contract pe durată nedeterminată — Excludere)

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/43

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 17 februarie 2016 – DE/EMA
   (Cauza F-58/14) (1)

   ((Funcție publică - Agent temporar - Neprelungirea unui contract pe durată determinată - Articolul 8 primul paragraf din RAA - Modificare substanțială a naturii atribuțiilor exercitate de agent - Schimbare radicală în carieră - Recalificarea unui contract pe durată determinată în contract pe durată nedeterminată - Excludere))
   (2016/C 111/52)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: DE (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente EMA (reprezentanți: inițial S. Marino, T. Jabłoński și N. Rampal Olmedo, agenți, D. Waelbroeck și A. Duron, avocați, ulterior S. Marino, T. Jabłoński, F. Cooney și N. Rampal Olmedo, agenți, D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de a nu reînnoi contractul de angajare ca agent temporar al reclamantului și de reparare a prejudiciului pe care acesta pretinde că l-a suferit

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă DE la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Agenția Europeană pentru Medicamente.

      (1)  JO C 292, 1.9.2014, p. 63.


title: Cauza F-100/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 13 septembrie 2011 — Michail/Comisia (Funcție publică — Funcționar — Autoritate de lucru judecat — Obligație de asistență — Articolul 24 du statut — Hărțuire morală)

text:
               10.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 362/22

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 13 septembrie 2011 — Michail/Comisia
   (Cauza F-100/09) (1)

   (Funcție publică - Funcționar - Autoritate de lucru judecat - Obligație de asistență - Articolul 24 du statut - Hărțuire morală)
   2011/C 362/35
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamant: Michail (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: C. Meïdanis, avocat)

      Pârâtă: Comisia (reprezentanți: J. Currall și J. Baquero Cruz, agenți, asistați de E. Bourtzalas și E. Antypa, avocați)

      Obiectul

   Funcție publică — Anularea deciziei pârâtei de respingere a cererii de asistență formulată în temeiul articolului 24 din statut ca urmare a hărțuirii morale pe care reclamantul pretinde că a suferit-o.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Michail suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și este obligat la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 63, 13.3.2010, p. 52.


title: Cauza C-210/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 14 aprilie 2016 – Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein/Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 14 aprilie 2016 – Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein/Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH
   (Cauza C-210/16)
   (2016/C 260/24)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă, intimată în apel și recurs: Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH

      Pârât, apelant și recurent: Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein

      Intervenientă: Facebook Ireland Limited

      Cu participarea: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht (Reprezentantul intereselor federale pe lângă Curtea Federală Administrativă)

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 2 litera (d) din Directiva 95/46/CE (1) trebuie interpretat în sensul că reglementează în mod definitiv și exhaustiv răspunderea pentru încălcările normelor în materie de protecție a datelor sau în sensul că, în cadrul unor raporturi etapizate cu furnizorii de informații, „măsurile adecvate” vizate la articolul 24 din Directiva 95/46/CE și „competențele efective de intervenție” vizate la articolul 28 alineatul (3) a doua liniuță din Directiva 95/46/CE permit ca, în cadrul selecției unui operator a ofertei sale de informații, să răspundă și o autoritate care nu este responsabilă de prelucrarea datelor în sensul articolului 2 litera (d) din Directiva 95/46/CE?

               2)

               Din obligația care incumbă statelor membre potrivit articolului 17 alineatul (2) din Directiva 95/46/CE, mai precis, de a prevedea ca operatorul, dacă prelucrarea este efectuată pe seama sa, „să aleagă o persoană care să prezinte suficiente garanții referitoare la măsurile de securitate tehnică și de organizare privind prelucrarea care urmează să fie efectuată”, rezultă per a contrario că în alte condiții de utilizare, în care prelucrarea datelor nu este efectuată pe seama operatorului în sensul articolului 2 litera (e) din Directiva 95/46/CE, nu există obligația unei alegeri atente, iar o asemenea obligație nu poate fi întemeiată nici pe dreptul național?

               3)

               În temeiul articolului 4 și al articolului 28 alineatul (6) din Directiva 95/46/CE, în situațiile în care o societate-mamă stabilită în afara Uniunii Europene are filiale cu personalitate juridică proprie în mai multe state membre (societăți-fiică), autoritatea de supraveghere dintr-un stat membru (în speță Germania) este competentă să exercite competențele care i-au fost transferate în temeiul articolului 28 alineatul (3) din Directiva 95/46/CE împotriva unei filiale stabilite pe teritoriul acestui stat membru, atunci când această filială răspunde numai de promovarea și de vânzarea de spații publicitare și de alte măsuri de marketing adresate locuitorilor acestui stat membru, iar în conformitate cu repartizarea îndatoririlor în cadrul concernului, de colectarea și prelucrarea datelor cu caracter personal pe întregul teritoriu al Uniunii Europene și astfel inclusiv în acest stat membru (în speță, Germania) răspunde exclusiv filiala autonomă (societatea-fiică) din alt stat membru (în speță, Irlanda), atunci când decizia efectivă privind prelucrarea datelor este adoptată în fapt de societatea-mamă?

               4)

               Articolul 4 alineatul (1) litera (a) și articolul 28 alineatul (3) din Directiva 95/46/CE trebuie interpretate în sensul că, în cazurile în care operatorul deține o filială pe teritoriul unui stat membru (în speță, Irlanda) și o altă filială cu personalitate juridică proprie pe teritoriul altui stat membru (în speță, Germania), iar aceasta din urmă răspunde, printre altele, de vânzarea de spațiu de publicitate, activitatea sa fiind orientată către locuitorii acestui stat, autoritatea de supraveghere competentă din acest alt stat membru (în speță, Germania) poate lua măsuri și adopta decizii privind punerea în aplicare a normelor de protecție a datelor și împotriva filialei (din Germania) care, potrivit repartizării îndatoririlor și responsabilităților în cadrul concernului, nu răspunde de prelucrarea datelor, sau numai autoritatea de supraveghere din statul membru pe teritoriul căruia este stabilită filiala care răspunde de acest domeniu în cadrul concernului (în speță, Irlanda) poate lua asemenea măsuri și adopta asemenea decizii?

               5)

               Articolul 4 alineatul (1) litera (a) și articolul 28 alineatele (3) și (6) din Directiva 95/46/CE trebuie interpretate în sensul că, în cazurile în care autoritatea de supraveghere dintr-un stat membru (în speță, Germania) se îndreaptă împotriva unei persoane sau a unui organism care își exercită activitatea pe teritoriul său în temeiul articolului 28 alineatul (3) din Directiva 95/46/CE, din cauza lipsei de atenție la alegerea unui terț implicat în procesul de prelucrare a datelor (în speță, Facebook), pentru motivul că acest terț a încălcat normele de protecție a datelor, autoritatea de supraveghere care ia această măsură (în speță, Germania) este obligată să respecte aprecierea privind legislația privind protecția datelor efectuată de autoritatea de supraveghere din celălalt stat membru în care se află sediul filialei terțului operator (în speță, Irlanda), în sensul că, în cadrul aprecierii sale juridice, nu poate deroga de la aprecierea acestei autorități sau autoritatea de supraveghere implicată (în speță, Germania) poate verifica în mod independent legalitatea prelucrării datelor de către un terț stabilit în alt stat membru (în speță, Irlanda), ca un aspect cu titlu preliminar?

               6)

               În ipoteza în care autoritatea de supraveghere interesată (în speță, Germania) poate efectua o verificare independentă: articolul 28 alineatul (6) a doua teză din Directiva 95/46/CE trebuie interpretat în sensul că această autoritate de supraveghere poate exercita competențele efective de intervenție conferite în conformitate cu articolul 28 alineatul (3) din Directiva 95/46/CE împotriva unei persoane sau a unui organism de pe teritoriul său în temeiul răspunderii lor pentru încălcarea normelor de protecție a datelor săvârșită de terțul stabilit pe teritoriul alt stat membru numai atunci când a solicitat anterior autorității de supraveghere din celălalt stat membru (în speță, Irlanda) să își exercite competențele?

      (1)  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10).


title: Cauza T-132/07: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2011 — Fuji Electric/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Împărțirea pieței — Dovada încălcării — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Durata încălcării — Amenzi — Circumstanțe atenuante — Cooperare” )

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/31

         Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2011 — Fuji Electric/Comisia
   (Cauza T-132/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Împărțirea pieței - Dovada încălcării - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Durata încălcării - Amenzi - Circumstanțe atenuante - Cooperare)
   2011/C 252/72
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Fuji Electric Co. Ltd (denumită anterior Fuji Electric Holdings Co. Ltd și succesoare în drepturi a Fuji Electric Systems Co. Ltd) (Kawasaki, Japonia) (reprezentanți: P. Chappatte și P. Walter, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Arbault, ulterior X. Lewis, J. Bourke și F. Ronkes Agerbeek și în final N. Khan și F. Ronkes Agerbeek, agenți, asistați de J. Holmes, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2006) 6762 final a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 din Tratatul CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz) și o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate Fuji Electric Holdings și Fuji Electric Systems

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 1 litera (h) și articolul 2 litera (d) din Decizia C(2006) 6762 final a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 din Tratatul CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.899 — Instalații de comutație cu izolație în gaz), în măsura în care acestea constată sau se întemeiază pe constatarea că Fuji Electric Systems Co. Ltd, în drepturile căreia a succedat Fuji Electric Co. Ltd, poate fi obligată să răspundă personal pentru încălcarea săvârșită în perioada cuprinsă între luna septembrie 2000 și 30 iunie 2001.

               2.

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate Fuji Electric Holdings Co. Ltd, denumită anterior Fuji Electric Holdings Co. Ltd și succesoare în drepturi a Fuji Electric Systems Co. Ltd, la articolul 2 litera (d) din Decizia C(2006) 6762 final la 2 200 000 de euro.

               3.

               Comisia Europeană suportă un sfert din cheltuielile de judecată ale Fuji Electric, precum și un sfert din propriile cheltuieli de judecată.

               4.

               Fuji Electric suportă trei sferturi din propriile cheltuieli de judecată, precum și trei sferturi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Cauza C-17/13: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Alpina River Cruises GmbH, Nicko Tours GmbH/Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia (Transporturi maritime — Regulamentul (CEE) nr. 3577/92 — Noțiunea „cabotaj maritim”  — Servicii de croazieră — Croazieră care traversează laguna Veneției, marea teritorială italiană și fluviul Pad — Plecare și sosire în același port)

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Alpina River Cruises GmbH, Nicko Tours GmbH/Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia
   (Cauza C-17/13) (1)

   ((Transporturi maritime - Regulamentul (CEE) nr. 3577/92 - Noțiunea „cabotaj maritim” - Servicii de croazieră - Croazieră care traversează laguna Veneției, marea teritorială italiană și fluviul Pad - Plecare și sosire în același port))
   2014/C 151/06
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Alpina River Cruises GmbH, Nicko Tours GmbH

      Pârât: Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Consiglio di Stato – Interpretarea articolului 2 din Regulamentul (CEE) nr.o3577/92 al Consiliului din 7 decembrie 1992 de aplicare a principiului liberei circulații a serviciilor la transporturile maritime în interiorul statelor membre (cabotaj maritim) (JO L 364, p. 7, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 83) – Domeniu de aplicare – Noțiunea de cabotaj maritim – Serviciu de croazieră – Plecare și sosire a pasagerilor în același port după efectuarea unor escale în alte porturi

      Dispozitivul

   Un serviciu de transport maritim care constă într-o croazieră care începe și se termină, cu aceiași pasageri, în același port al statului membru în care este efectuată se încadrează în noțiunea „cabotaj maritim” în sensul Regulamentului (CEE) nr. 3577/92 al Consiliului din 7 decembrie 1992 de aplicare a principiului liberei circulații a serviciilor la transporturile maritime în interiorul statelor membre (cabotaj maritim).

      (1)  JO C 86, 23.3.2013.


title: Cauza F-137/07: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2007 — Sergio și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/37

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2007 — Sergio și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-137/07)
   (2008/C 79/72)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: Giovanni Sergio (Bruxelles, Belgia) și alții (reprezentant: M. Lucas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea „Memorandumului de înțelegere între Organizațiile Sindicale și Profesionale (OSP) și Direcția generală Personal și Administrație (DG ADMIN)”, precum și a deciziilor autorității împuternicite să facă numiri (AIPN) confirmate prin memorandumul din 19 decembrie 2006 și a deciziei din 14 noiembrie 2006 — Cerere de daune interese cu valoare simbolică de un euro
   Concluziile reclamanților

               —

               Anularea „Memorandumului de înțelegere între Organizațiile Sindicale și Profesionale (OSP) și DG ADMIN privind alocarea resurselor pentru reprezentarea personalului pe anul 2006” comunicat secretarului alianței precum și președintelui Uniunii Sindicale Federale (USF) și președintelui Federației Funcției Publice Europene (FFPE) prin nota directorului Direcției generale Personal și Administrație din 19 decembrie 2006;

               —

               anularea deciziilor individuale de scutire de serviciu adoptate în favoarea reprezentanților „alianței” și/sau ai „FFPE” în temeiul acestui memorandum ori al calculului din 26 mai 2006 al reprezentativității OSP pe baza rezultatelor alegerilor din mai 2006 pentru secțiunea locală din Bruxelles și confirmate prin memorandumul din 19 decembrie 2006;

               —

               anularea deciziei directorului general pentru Personal și Administrație din 14 noiembrie 2006 de încetare a detașării cu jumătate de normă a domnului Marquez-Garcia și de reintegrare a acestuia în serviciu cu normă întreagă;

               —

               obligarea Comisiei la plata către fiecare dintre reclamanți a sumei simbolice de un euro cu titlu de reparare a prejudiciului moral și politic suferit în calitatea acestora de reprezentanți ai Uniunii Sindicale și a prejudiciului moral și asupra carierei suferit în calitate de funcționari sau agenți;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-381/05: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Bruxelles — Belgia) — De Landtsheer Emmanuel SA/Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne, Veuve Clicquot Ponsardin SA (Directivele 84/450/CEE și 97/55/CE — Publicitate comparativă — Identificare a unui concurent sau a unor bunuri ori servicii oferite de un concurent — Bunuri sau servicii care răspund acelorași nevoi sau sunt destinate aceluiași scop — Referire la denumiri de origine)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/11

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Bruxelles — Belgia) — De Landtsheer Emmanuel SA/Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne, Veuve Clicquot Ponsardin SA
   (Cauza C-381/05) (1)

   (Directivele 84/450/CEE și 97/55/CE - Publicitate comparativă - Identificare a unui concurent sau a unor bunuri ori servicii oferite de un concurent - Bunuri sau servicii care răspund acelorași nevoi sau sunt destinate aceluiași scop - Referire la denumiri de origine)
   (2007/C 96/17)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour d'appel de Bruxelles
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: De Landtsheer Emmanuel SA

      Pârâți: Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne, Veuve Clicquot Ponsardin SA
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Cour d'appel de Bruxelles — Interpretarea articolelor 2 punctul (2a) și (3a) litera (b) din Directiva 84/450/CEE a Consiliului din 10 septembrie 1984 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative din statele membre cu privire la publicitatea înșelătoare (JO L 250, p. 17), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 octombrie 1997 de modificare a Directivei 84/450/CEE privind publicitatea înșelătoare în scopul de a include publicitatea comparativă (JO L 290, p. 18) — Publicitate comparativă — Identificare a unui concurent sau a unor bunuri ori servicii oferite de un concurent — Utilizarea pentru publicitatea unei beri a unor termeni care se referă la caracteristicile vinurilor spumante și mai precis cele din Champagne
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 2 punctul (2a) din Directiva 84/450/CEE a Consiliului din 10 septembrie 1984 privind publicitatea înșelătoare și comparativă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 octombrie 1997, trebuie interpretat în sensul că poate fi considerată publicitate comparativă referirea, într-un mesaj publicitar, la un tip de produse, iar nu la o întreprindere sau la un produs determinat, atunci când este posibilă identificarea acestei întreprinderi sau a produselor oferite de aceasta ca fiind vizate în mod concret prin mesajul respectiv. Împrejurarea că mai mulți concurenți ai persoanei care publică reclama sau bunuri ori servicii oferite de aceștia pot fi identificate ca fiind vizate în mod concret prin mesajul publicitar este lipsită de relevanță în ceea ce privește recunoașterea caracterului comparativ al publicității.

               2)

               Existența unui raport de concurență între persoana care publică reclama și întreprinderea care este identificată în mesajul publicitar nu poate fi stabilită independent de bunurile sau serviciile oferite de aceasta.
               Pentru a determina existența unui asemenea raport de concurență, trebuie avute în vedere:

                           —

                           starea actuală a pieței și obiceiurile de consum, precum și posibilitățile de evoluție a acestora;

                           —

                           partea din teritoriul comunitar în cadrul căreia este difuzată publicitatea, fără însă a exclude, după caz, efectele pe care evoluția obiceiurilor de consum constatate în alte state membre le poate avea pe piața națională în cauză și

                           —

                           caracteristicile particulare ale produsului pe care persoana care publică reclama urmărește să îl promoveze, precum și imaginea pe care urmărește să i-o imprime.

                     Criteriile care permit stabilirea unui raport de concurență, în sensul articolului 2 punctul (2a) din Directiva 84/450, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55, și cele al căror scop este de a verifica îndeplinirea de către comparația respectivă a condiției prevăzute în articolul 3a alineatul (1) litera (b) din această directivă nu sunt identice.

               3)

               O publicitate care face referire la un tip de produse, fără să identifice însă un concurent sau bunurile oferite de către acesta din urmă, nu este ilicită prin raportare la articolul 3a alineatul (1) din Directiva 84/450, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55. Condițiile caracterului licit al unei asemenea publicități trebuie examinate în lumina altor dispoziții de drept național sau, după caz, de drept comunitar, independent de faptul că aceasta ar putea implica o protecție mai redusă a consumatorilor sau a întreprinderilor concurente.

               4)

               Articolul 3a alineatul (1) litera (f) din Directiva 84/450, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55, trebuie interpretat în sensul că nu este ilicită orice comparație care, pentru produse fără denumire de origine, se referă la produse care beneficiază de o asemenea denumire.

      (1)  JO C 10, 14.1.2006.


title: Cauzele conexate C-5/06 și C-23/06 — C-36/06: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 mai 2008 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Finanzgericht Düsseldorf, Tribunal de grande instance de Nanterre — Germania, Franța) — Zuckerfabrik Jülich AG (fostă Jülich AG)/Hauptzollamt Aachen (Zahăr — Cotizații la producție — Norme de aplicare a regimului cotelor — Stabilirea excedentului exportabil — Stabilirea pierderii medii)

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 mai 2008 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Finanzgericht Düsseldorf, Tribunal de grande instance de Nanterre — Germania, Franța) — Zuckerfabrik Jülich AG (fostă Jülich AG)/Hauptzollamt Aachen
   (Cauzele conexate C-5/06 și C-23/06 — C-36/06) (1)

   (Zahăr - Cotizații la producție - Norme de aplicare a regimului cotelor - Stabilirea excedentului exportabil - Stabilirea pierderii medii)
   (2008/C 158/03)
   Limbile de procedură: germana și franceza
   Instanțele de trimitere
   Finanzgericht Düsseldorf, Tribunal de grande instance de Nanterre
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Zuckerfabrik Jülich AG (fostă Jülich AG) (C-5/06) Saint Louis Sucre SNC (C-23/06), Société des Sucreries du Marquenterre SA (C-24/06), SA des Sucreries de Fontaine Le Dun, Bolbec, Auffray (SAFBA) (C-25/06), SA Lesaffre Frères (C-26/06), Tereos, succesoare în drepturi a Sucreries, Distilleries des Hauts de France (C-27/06), SA Sucreries & Distilleries de Souppes — Ouvré fils (C-28/06), SA Sucreries de Toury et Usines Annexes (C-29/06), Tereos (C-30/06), Tereos, succesoare în drepturi a SAS Sucrerie du Littoral Groupe SDHF (C-31/06), Cristal Union (C-32/06), Sucrerie Bourdon (C-33/06), SA Sucrerie de Bourgogne (C-34/06), SAS Vermendoise Industries (C-35/06), SA Sucreries et Raffineries d'Erstein (C-36/06)
   Pârâți: Hauptzollamt Aachen (C-5/06), Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (C-23/06 — C-36/06)
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Düsseldorf — Interpretarea articolului 15 din Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului din 19 iunie 2001 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 178, p. 1) — Validitatea articolului 6 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 314/2002 al Comisiei din 20 februarie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a regimului cotelor în sectorul zahărului (JO L 50, p. 40), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1140/2003 al Comisiei din 27 iunie 2003 de modificare, în sectorul zahărului, a Regulamentelor (CE) nr. 779/96 de stabilire a normelor de aplicare în ceea ce privește comunicațiile și (CE) nr. 314/2002 de stabilire a normelor de aplicare a regimului cotelor (JO L 160, p. 33) — Validitatea Regulamentului (CE) nr. 1775/2004 al Comisiei din 14 octombrie 2004 de stabilire, pentru anul de comercializare 2003/2004, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului (JO L 316, p. 64) — Luarea în considerare, pentru stabilirea excedentului exportabil, a ansamblului volumului exporturilor de zahăr, de izoglucoză și de sirop de inulină și, pentru stabilirea pierderii medii pe tona de zahăr, numai a cantității care a făcut obiectul unei restituiri la export
   Dispozitivul
   În temeiul articolului 15 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului din 19 iunie 2001 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului, în scopul calculării excedentului exportabil, trebuie scăzute din consum toate cantitățile de produse exportate care intră în domeniul de aplicare al acestui articol, indiferent dacă s-au plătit sau nu restituiri.
   Articolul 15 alineatul (1) litera (d) din regulamentul menționat trebuie interpretat în sensul că toate cantitățile de produse exportate care intră în domeniul de aplicare al acestui articol, indiferent dacă s-au plătit sau nu efectiv restituiri, trebuie luate în considerare în vederea stabilirii atât a excedentului exportabil, cât și a pierderii medii pe tona de produs.
   Regulamentul (CE) nr. 1762/2003 al Comisiei din 7 octombrie 2003 de stabilire, pentru anul de comercializare 2002/2003, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului și Regulamentul (CE) nr. 1775/2004 al Comisiei din 14 octombrie 2004 de stabilire, pentru anul de comercializare 2003/2004, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului sunt nevalide.
   Examinarea Regulamentului (CE) nr. 1837/2002 al Comisiei din 15 octombrie 2002 de stabilire, pentru anul de comercializare 2001/2002, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului, precum și a coeficientului cotizației suplimentare în sectorul zahărului nu a pus în evidență existența unor elemente de natură să îi afecteze validitatea.

      (1)  JO C 74, 25.3.2006.


title: Cauza T-91/15: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – AEDEC/Comisia („Cercetare și dezvoltare tehnologică — Programul-cadru pentru cercetare și inovare «Orizont 2020» — Cereri de propuneri pentru programele de lucru 2014-2015 — Decizie a Comisiei prin care se declară neeligibilă propunerea prezentată de reclamantă — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Proporționalitate — Transparență — Eroare vădită de apreciere”)

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/41

         Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – AEDEC/Comisia
   (Cauza T-91/15) (1)

   ((„Cercetare și dezvoltare tehnologică - Programul-cadru pentru cercetare și inovare «Orizont 2020» - Cereri de propuneri pentru programele de lucru 2014-2015 - Decizie a Comisiei prin care se declară neeligibilă propunerea prezentată de reclamantă - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Proporționalitate - Transparență - Eroare vădită de apreciere”))
   (2016/C 402/46)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Asociación Española para el Desarrollo de la Epidemiología Clínica (AEDEC) (Madrid, Spania) (reprezentant: R. López López, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: N. Ruiz García și M. Siekierzyńska, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea deciziei din 4 septembrie 2014 prin care Comisia a respins cererea de finanțare formulată de reclamantă în numele consorțiului Latin Plan

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Asociación Española para el Desarrollo de la Epidemiología Clínica (AEDEC) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 127, 20.4.2015.


title: Cauza T-176/12: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2012 — Bank Tejarat/Consiliul

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/25

         Acțiune introdusă la 16 aprilie 2012 — Bank Tejarat/Consiliul
   (Cauza T-176/12)
   2012/C 174/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Tejarat (Teheran, Iran) (reprezentanți: S. Zaiwalla, P. Reddy, și F. Zaiwalla, Solicitors, D. Wyatt, QC și R. Blakeley, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea punctului 2 din tabelul I.B. din anexa I la Decizia 2012/35/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 22), în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               anularea punctului 2 din tabelul I.B. din anexa I la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 54/2012 al Consiliului din 23 ianuarie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 19, p. 1), în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               anularea punctului 105 din tabelul B, din anexa I la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1), în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               constatarea faptului că articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului nu se aplică reclamantei:

               —

               constatarea faptului că anularea punctului 2 din tabelul I.B. din anexa la Decizia 2012/35/PESC a Consiliului și la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 54/2012 al Consiliului, precum și a punctului 105 din tabelul Bdin anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului au efect imediat; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv potrivit căruia:

                           —

                           criteriile esențiale de desemnare potrivit măsurilor contestate nu sunt îndeplinite în cazul reclamantei deoarece nu există un temei de fapt sau de drept pentru desemnarea sa; Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a stabilit dacă aceste criterii sunt sau nu sunt îndeplinite; și

                           —

                           Consiliul a desemnat-o pe reclamantă pe baza unor elemente de probă insuficiente pentru a stabili că au fost îndeplinite criteriile și, prin urmare, a săvârșit o (altă) eroare vădită de apreciere, deoarece reclamanta nu îndeplinește niciunul dintre cele cinci criterii de desemnare prevăzute la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012 și, Consiliul nu a furnizat nicio dovadă contrară.

               2.

               Al doilea motiv potrivit căruia:

                           —

                           desemnarea reclamantei s-a făcut cu încălcarea drepturilor și libertăților sale fundamentale ale reclamantului, inclusiv a dreptului său la desfășurarea unor activități economice și comerciale și la folosirea netulburată a posesiei sale și/sau cu încălcarea principiului proporționalității.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat potrivit căruia:

                           —

                           în orice caz, Consiliul a încălcat normele fundamentale de procedură având în vedere că: a) nu a informat-o pe reclamantă în mod individual cu privire la desemnarea sa; b) nu a furnizat o motivare suficientă și adecvată, și c) nu a respectat dreptul acesteia la apărare și dreptul său la o protecție jurisdicțională efectivă.


title: Cauza C-114/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 7 martie 2011 — Staatssecretaris van Financiën/U. Notermans-Boddenberg

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 7 martie 2011 — Staatssecretaris van Financiën/U. Notermans-Boddenberg
   (Cauza C-114/11)
   2011/C 152/22
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Financiën

      Pârât: U. Notermans-Boddenberg

      Întrebarea preliminară

   Având în vedere articolul 39 CE (în prezent articolul 45 TFUE) sau articolul 18 CE (în prezent articolul 21 TFUE), intră sub incidența dreptului comunitar împrejurarea că un stat membru supune o persoană cu domiciliul pe teritoriul său plății unei taxe pentru utilizarea autovehiculului proprietate personală pe rețeaua de drumuri ale acestui stat membru, în cazul în care acest autovehicul

               —

               a fost înmatriculat într-un alt stat membru,

               —

               face parte din obiectele personale ale persoanei care și-a schimbat domiciliul în celălalt stat membru, menținându-și însă cetățenia,

               —

               va fi utilizat de această persoană după mutare în același mod precum înainte de mutare, mai precis în scopuri private și inclusiv pentru deplasări către locul de muncă din statul membru în care locuise anterior?


title: Cauza T-487/13: Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – Navarra de Servicios y Tecnologías/Comisia [„Ajutoare de stat — Televiziune digitală — Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Spania — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața internă — Resurse de stat — Activitate economică — Avantaj — Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre și denaturarea concurenței — Serviciu de interes economic general — Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE — Abuz de putere”]

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/38

         Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – Navarra de Servicios y Tecnologías/Comisia
   (Cauza T-487/13) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Televiziune digitală - Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Spania - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața internă - Resurse de stat - Activitate economică - Avantaj - Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre și denaturarea concurenței - Serviciu de interes economic general - Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE - Abuz de putere”])
   (2016/C 027/45)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Navarra de Servicios y Tecnologías, SA (Pamplona, Spania) (reprezentant: A. Andérez González, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, B. Stromsky și P. Němečková, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: SES Astra (Betzdorf, Luxemburg) (reprezentanţi: F. González Díaz, F. Salerno și V. Romero Algarra, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2014/489/UE a Comisiei din 19 iunie 2013 privind ajutorul de stat SA.28599 [C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)] pus în aplicare de Regatul Spaniei pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate (cu excepția comunității autonome Castilla-La Mancha) (JO L 217, p. 52).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea

               2)

               Navarra de Servicios y Tecnologías, SA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană și de SES Astra.

      (1)  JO C 313, 26.10.2013.


title: Cauza T-526/13: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2013 — H&M Hennes & Mauritz/OAPI — Yves Saint Laurent (poșete)

text:
               7.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/16

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2013 — H&M Hennes & Mauritz/OAPI — Yves Saint Laurent (poșete)
   (Cauza T-526/13)
   2013/C 359/31
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: H. Hartwig și A. von Mühlendahl, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Yves Saint Laurent SAS (Paris, Franța)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a treia de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 iulie 2013 în cauza R 208/2012-3;

               —

               declararea nulității desenului sau a modelului comunitar înregistrat cu nr. 61 3294-0002;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată suportate de reclamantă în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Desenul sau modelul comunitar înregistrat care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: un desen sau model pentru „poșete” din clasa 03-01 — desen sau model comunitar înregistrat cu nr. 61 3294-0002.

      Titularul desenului sau al modelului comunitar: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Partea care solicită declararea nulității desenului sau a modelului comunitar: reclamanta.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: motivele sunt cele prevăzute la articolele 4 și 9, precum și la articolul 25 alineatul (1) literele (c), (d), (e), (f) și (g) din Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 6 din Regulamentul nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza C-594/15 P: Recurs introdus la 13 noiembrie 2015 de Republica Slovacă împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 14 septembrie 2015 în cauza T-779/14, Slovacia/Comisia

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/21

         Recurs introdus la 13 noiembrie 2015 de Republica Slovacă împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 14 septembrie 2015 în cauza T-779/14, Slovacia/Comisia
   (Cauza C-594/15 P)
   (2016/C 027/25)
   Limba de procedură: slovaca

      Părțile

      Recurentă: Republica Slovacă (reprezentant: B. Ricziová, agent)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Republica Slovacă solicită Curții:

               (i)

               anularea în întregime a Ordonanței Tribunalului din 14 septembrie 2015, T-779/14, Slovacia/Comisia, prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă acțiunea în anulare introdusă de Republica Slovacă în temeiul articolului 263 TFUE împotriva deciziei Comisiei Europene cuprinse în scrisoarea din 24 septembrie 2014, prin care Comisia Europeană a solicitat Republicii Slovace să-i pună la dispoziție a sumelor corespunzătoare pierderii unor resurse proprii tradiționale.

               (ii)

               să se pronunțe cu privire la admisibilitatea acțiunii Republicii Slovace și să trimită cauza la Tribunal în vederea pronunțării cu privire la temeinicia acțiunii și

               (iii)

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

         În subsidiar, în cazul în care Curtea stabilește că nu dispune de informații suficiente pentru a putea decide în mod definitiv cu privire la excepția de inadmisibilitate invocată de Comisie, Republica Slovacă solicită Curții:

               (i)

               anularea în întregime a Ordonanței Tribunalului din 14 septembrie 2015, T-779/14, Slovacia/Comisia, prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă acțiunea în anulare introdusă de Republica Slovacă în temeiul articolului 263 TFUE împotriva deciziei Comisiei Europene cuprinse în scrisoarea din 24 septembrie 2014, prin care Comisia Europeană a solicitat Republicii Slovace să-i pună la dispoziție a sumelor corespunzătoare pierderii unor resurse proprii tradiționale.

               (ii)

               trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la admisibilitatea acțiunii Republicii Slovace și la temeinicia acesteia;

               (iii)

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, Republica Slovacă prezintă două motive:

               1.

               În cadrul primului motiv de recurs, Republica Slovacă susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept cu privire (i) la natura fondurilor solicitate și la aplicabilitatea actelor juridice privind resursele proprii și jurisprudența corespunzătoare, (ii) criteriul existenței puterii de apreciere a instituției cu privire la caracterul atacabil al actului contestat și (iii) accesul la justiție și urgența situației.

               2.

               În subsidiar, în cadrul celui de al doilea motiv de recurs, Republica Slovacă susține că Tribunalul nu a motivat suficient ordonanța atacată în ceea ce privește (i) natura fondurilor solicitate și aplicabilitatea actelor juridice privind resursele proprii și jurisprudența corespunzătoare și (ii) accesul la justiție și urgența situației, ceea ce este confirmat de împrejurarea că acesta a utilizat (iii) aceeași motivare pentru spețe diferite în fapt.


title: Cauza F-109/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 14 iulie 2015 – Roda/Comisia (Funcție publică — Remunerație — Pensie de urmaș — Articolul 27 din anexa VIII la Statut — Dreptul soțului divorțat al funcționarului decedat — Pensie alimentară din partea funcționarului decedat — Plafonarea pensiei de urmaș — Acțiune vădit nefondată)

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/53

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 14 iulie 2015 – Roda/Comisia
   (Cauza F-109/14) (1)

   ((Funcție publică - Remunerație - Pensie de urmaș - Articolul 27 din anexa VIII la Statut - Dreptul soțului divorțat al funcționarului decedat - Pensie alimentară din partea funcționarului decedat - Plafonarea pensiei de urmaș - Acțiune vădit nefondată))
   (2015/C 279/66)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Silvana Roda (Ispra, Italia) (reprezentant: L. Ribolzi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei de a nu majora cuantumul pensiei de urmaș de care beneficiază reclamanta care este fosta soție a unui funcționar defunct.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind vădit nefondată.

               2)

               Doamna Roda suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 7, 12.1.2015, p. 54.


title: Cauza T-371/14: Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – NICO/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere”)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/46

         Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – NICO/Consiliul
   (Cauza T-371/14) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere”))
   (2016/C 027/56)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Elveția) (reprezentanți: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta și N. Pilkington, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și I. Rodios, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Consiliului cuprinse în scrisoarea din 14 martie 2014 prin care numele reclamantei a fost menținut pe listele persoanelor și entităților care fac obiectul măsurilor restrictive prevăzute în anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 (JO L 282, p. 58), și în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1), astfel cum a fost pus în aplicare prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 (JO L 282, p. 16)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 261, 11.8.2014.


title: Cauza T-332/15: Acțiune introdusă la 16 iunie 2015 – Ocean Capital Administration și alții/Consiliul

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/76

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2015 – Ocean Capital Administration și alții/Consiliul
   (Cauza T-332/15)
   (2015/C 294/91)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Ocean Capital Administration GmbH (Hamburg, Germania), First Ocean Administration GmbH (Hamburg), First Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Second Ocean Administration GmbH (Hamburg), Second Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Third Ocean Administration GmbH (Hamburg), Third Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Fourth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Fourth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Fifth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Fifth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Sixth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Sixth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Seventh Ocean Administration GmbH (Hamburg), Seventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Eighth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Eighth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Ninth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Ninth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Tenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Tenth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Eleventh Ocean Administration GmbH (Hamburg), Eleventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Twelfth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Twelfth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Thirteenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Fourteenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Fifteenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Sixteenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), IRISL Maritime Training Institute (Teheran, Iran), Kheibar Co. (Teheran), Kish Shipping Line Manning Co. (Kish Island, Iran) (reprezentanți: P. Moser, QC, E. Metcalfe, barrister și M. Taher, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea inaplicabilității Deciziei 2013/497/PESC a Consiliului din 10 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC și a Regulamentului (UE) nr. 971/2013 al Consiliului din 10 octombrie 2013 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 (JO L 272, p. 1) privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în temeiul excepției de nelegalitate;

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/556 a Consiliului din 7 aprilie 2015 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC (JO L 92, p. 101) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/549 al Consiliului din 7 aprilie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 (JO L 92, p. 12) privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care se aplică reclamantelor;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, constând într-o excepție de nelegalitate întemeiată pe articolul 277 TFUE, prin care se urmărește declararea inaplicabilității Deciziei 2013/497/PESC a Consiliului din 10 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC și a Regulamentului (UE) nr. 971/2013 al Consiliului din 10 octombrie 2013 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 (JO L 272, p. 1) privind măsuri restrictive împotriva Iranului.
               Reclamantele arată că criteriile adoptate prin această decizie și prin acest regulament, în primul rând, sunt lipsite de un temei juridic adecvat, în al doilea rând, sunt lipsite de o bază factuală întrucât, prin Hotărârea Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul (T-489/10, EU:T:2013:453), Tribunalul a considerat că Islamic Republic of Iran Shipping Lines (denumită în continuare „IRISL”) nu a încălcat măsurile restrictive impuse de Consiliul de Securitate, în al treilea rând, încalcă dreptul reclamantelor la o cale de atac efectivă și principiile non bis in idem și res iudicata, în al patrulea rând, determină o discriminare față de entitățile care se presupune că ar fi deținute sau controlate de IRISL, fără vreo justificare sau proporționalitate, în al cincilea rând, încalcă dreptul la apărare al reclamantelor, în al șaselea rând, încalcă în mod nejustificat și disproporționat alte drepturi fundamentale ale reclamantelor, inclusiv dreptul lor de proprietate, libertatea de a desfășura o activitate comercială și dreptul la respectarea reputației și, în al șaptelea rând, constituie un abuz de putere din partea Consiliului, în sensul că acesta doar a aplicat în mod repetat reclamantelor aceleași măsuri restrictive, eludând o hotărâre obligatorie a Tribunalului.

               2.

               Al doilea motiv, constând într-un motiv de anulare în temeiul articolului 263 TFUE, prin care se solicită anularea Deciziei (PESC) 2015/556 a Consiliului din 7 aprilie 2015 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC (JO L 92, p. 101) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/549 al Consiliului din 7 aprilie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 (JO L 92, p. 12) privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care se aplică reclamantelor.
               Reclamantele arată că această decizie și acest regulament, în primul rând, sunt lipsite de un temei juridic adecvat, în al doilea rând, sunt viciate de erori vădite de apreciere, în al treilea rând, sunt lipsite de o bază factuală suficientă, în al patrulea rând, încalcă dreptul la apărare al reclamantelor și dreptul la motivare al acestora, în al cincilea rând, încalcă dreptul reclamantelor la o cale de atac efectivă, principiul non bis in idem și principiul general al încrederii legitime și, în al șaselea rând, încalcă în mod nejustificat și disproporționat drepturile fundamentale ale reclamantelor și în special dreptul de proprietate și libertatea de a desfășura o activitate comercială.


title: Cauza C-14/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Berlin — Germania) — Hava Genc/Land Berlin [Acordul de asociere CEE Turcia — Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere — Articolul 6 alineatul (1) — Noțiunea lucrător — Desfășurarea unei activități salariate reduse — Condiția pierderii drepturilor dobândite]

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Berlin — Germania) — Hava Genc/Land Berlin
   (Cauza C-14/09) (1)

   (Acordul de asociere CEE Turcia - Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere - Articolul 6 alineatul (1) - Noțiunea „lucrător” - Desfășurarea unei activități salariate reduse - Condiția pierderii drepturilor dobândite)
   2010/C 80/07
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Hava Genc

      Pârât: Land Berlin

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgericht Berlin (Germania) — Interpretarea articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere CEE-Turcia — Dreptul de ședere în statul membru gazdă al unui resortisant turc a cărui intrare pe teritoriul acestui stat a fost justificată de un motiv dispărut între timp și care exercită numai o activitate profesională minoră, caracterizată printr-un timp de lucru de 5,5 ore pe săptămână — Caracteristici minime impuse unor raporturi de muncă pentru a putea fi considerate drept „încadrare legală” în sensul Deciziei nr. 1/80

      Dispozitivul

               1.

               O persoană care se află într o situație precum cea a reclamantei din acțiunea principală este un lucrător, în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii, adoptată de Consiliul de asociere înființat prin Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia, în măsura în care activitatea salariată în cauză prezintă un caracter real și efectiv. Este de competența instanței de trimitere să efectueze verificările necesare privind faptele din speță pentru a aprecia dacă aceasta este situația în cauza cu care este sesizată.

               2.

               Un lucrător turc, în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80, poate invoca dreptul la liberă circulație care îi este conferit prin Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia, chiar și atunci când scopul pentru care a intrat pe teritoriul statului membru gazdă a încetat să existe. Atunci când un astfel de lucrător îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 6 alineatul (1) menționat, dreptul său de ședere în statul membru gazdă nu poate fi supus unor condiții suplimentare referitoare la existența unor interese susceptibile să justifice șederea sau referitoare la natura locului de muncă.

      (1)  JO C 102, 01.5.2009.


title: Cauza C-3/13: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tartu Ringkonnakohus – Estonia) – AS Baltic Agro/Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus [Trimitere preliminară — Antidumping — Regulamentul (CE) nr. 661/2008 — Taxă antidumping definitivă la importurile de nitrat de amoniu originar din Rusia — Condiții de scutire — Articolul 3 alineatul (1) — Primul client independent din Uniune — Achiziția de îngrășăminte cu nitrat de amoniu printr-o societate intermediară — Acordarea liberului de vamă mărfurilor — Cerere de invalidare a declarațiilor vamale — Decizia 2008/577/CE — Codul vamal — Articolele 66 și 220 — Eroare — Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 — Articolul 251 — Control ulterior]

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 17 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tartu Ringkonnakohus – Estonia) – AS Baltic Agro/Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus
   (Cauza C-3/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Antidumping - Regulamentul (CE) nr. 661/2008 - Taxă antidumping definitivă la importurile de nitrat de amoniu originar din Rusia - Condiții de scutire - Articolul 3 alineatul (1) - Primul client independent din Uniune - Achiziția de îngrășăminte cu nitrat de amoniu printr-o societate intermediară - Acordarea liberului de vamă mărfurilor - Cerere de invalidare a declarațiilor vamale - Decizia 2008/577/CE - Codul vamal - Articolele 66 și 220 - Eroare - Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 - Articolul 251 - Control ulterior])
   2014/C 421/08
   Limba de procedură: estona

      Instanța de trimitere

   Tartu Ringkonnakohus

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: AS Baltic Agro

      Pârât: Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 661/2008 al Consiliului din 8 iulie 2008 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de nitrat de amoniu originar din Rusia, în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor, în conformitate cu articolul 11 alineatul (2), și a unei reexaminări parțiale intermediare, în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 384/96, trebuie interpretat în sensul că o societate stabilită într-un stat membru, care a cumpărat nitrat de amoniu de origine rusă prin intermediul unei alte societăți stabilite de asemenea într-un stat membru, în vederea importului în Uniunea Europeană, nu poate fi considerată primul client independent din Uniunea Europeană în sensul acestei dispoziții și, așadar, nu poate beneficia de scutirea de taxa antidumping definitivă instituită de Regulamentul nr. 661/2008 pentru acest nitrat de amoniu.

               2)

               Articolul 66 și articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului din 20 noiembrie 2006, trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca o autoritate vamală să opereze o înscriere ulterioară în evidența contabilă a unei taxe antidumping atunci când, ca în împrejurările din cauza principală, au fost introduse cereri de invalidare a declarațiilor vamale pentru motivul că indicarea destinatarului care era menționat în acestea era eronată și că autoritatea amintită a acceptat declarațiile respective sau a efectuat un control după primirea cererilor în cauză.

               3)

               Articolul 66 din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1791/2006, și articolul 251 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 312/2009 al Comisiei din 16 aprilie 2009, sunt conforme cu dreptul fundamental al egalității în fața legii consacrat la articolul 20 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în cazul în care, în cadrul Tarifului vamal comun la care fac trimitere articolele 28 TFUE și 31 TFUE, dispozițiile menționate din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1791/2006, și din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 312/2009, nu permit să se invalideze la cerere o declarație vamală eronată și, în consecință, să se acorde beneficiul scutirii de taxa antidumping destinatarului care ar fi putut să o invoce dacă nu s-ar fi produs eroarea în cauză.

      (1)  JO C 63, 2.3.2013.


title: Cauza T-644/11 P: Recurs introdus la 9 decembrie 2011 de Eugène Emile Kimman împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 29 septembrie 2011 în cauza F-74/10, Kimman/Comisia

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/14

         Recurs introdus la 9 decembrie 2011 de Eugène Emile Kimman împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 29 septembrie 2011 în cauza F-74/10, Kimman/Comisia
   (Cauza T-644/11 P)
   2012/C 65/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Eugène Emile Kimman (Overijse, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 29 septembrie 2011 în cauza F-74/10;

               —

               în consecință, admiterea concluziilor prezentate de recurent în primă instanță și, prin urmare,

                           —

                           anularea raportului de evaluare a recurentului pentru anul 2008;

                           —

                           obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în procedurile în fața celor două instanțe.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 6 alineatul (8) din anexa I la dispozițiile generale privind punerea în aplicare a articolului 43 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene, pe o denaturare a elementelor de la dosar, precum și pe o încălcare a controlului erorii vădite de apreciere în cadrul examinării de către TFP a motivului întemeiat pe neluarea în considerare de către evaluator a opiniei grupului ad hoc.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o denaturare a dosarului și a sarcinii probei și pe o încălcare de către TFP a obligației sale de motivare în cadrul examinării de către TFP a motivului întemeiat pe nelegalitatea procedurii de apel și pe o lipsă de motivare a raportului de evaluare atacat în primă instanță.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a controlului privind obligația de motivare și eroarea vădită de apreciere, precum și pe o încălcare a articolului 4 alineatul (6) din dispozițiile generale privind punerea în aplicare a articolului 45 din Statutul funcționarilor în cadrul examinării de către TFP a aspectului întemeiat pe neluarea în considerare a activității desfășurate de recurent în interesul instituției.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o denaturare a dosarului și pe o încălcare a sarcinii probei și a controlului erorii vădite de apreciere în cadrul examinării de către TFP a aspectului privind aprecierea evaluatorului cu privire la respectarea sau la nerespectarea de către recurent a pretinsei reorganizări a serviciului, aflată într-o etapă experimentală din anul 2008.


title: Cauza T-274/13: Hotărârea Tribunalului din 4 decembrie 2015 – Emadi/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Iran — Înghețarea fondurilor — Restricții de intrare și de tranzitare a teritoriului Uniunii — Temei juridic — Obligația de motivare — Dreptul de a fi ascultat — Eroare de apreciere — Ne bis in idem — Libertatea de expresie — Libertatea mass-mediei — Libertatea de alegere a ocupației — Libera circulație — Dreptul de proprietate”)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/32

         Hotărârea Tribunalului din 4 decembrie 2015 – Emadi/Consiliul
   (Cauza T-274/13) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Iran - Înghețarea fondurilor - Restricții de intrare și de tranzitare a teritoriului Uniunii - Temei juridic - Obligația de motivare - Dreptul de a fi ascultat - Eroare de apreciere - Ne bis in idem - Libertatea de expresie - Libertatea mass-mediei - Libertatea de alegere a ocupației - Libera circulație - Dreptul de proprietate”))
   (2016/C 027/36)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Hamid Reza Emadi (Teheran, Iran) (reprezentanți: inițial T. Walter, ulterior J. M. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea și J. L. Iriarte Ángel, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix și Á. de Elera-San Miguel Hurtado, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Stiftung Organisation Justice for Iran (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: inițial G. Pulles, ulterior R. Marx, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte, în primul rând, a Deciziei 2013/124/PESC a Consiliului din 11 martie 2013 de modificare a Deciziei 2011/235/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Iran (JO L 68, p. 57), în al doilea rând, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 206/2013 al Consiliului din 11 martie 2013 privind punerea în aplicare a articolului 12 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 359/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Iran (JO L 68, p. 9), în al treilea rând, a Deciziei 2014/205/PESC a Consiliului din 10 aprilie 2014 de modificare a Deciziei 2011/235/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Iran (JO L 109, p. 25), în al patrulea rând, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 371/2014 al Consiliului din 10 aprilie 2014 de punere în aplicare a articolului 12 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 359/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Iran (JO L 109, p. 9), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Hamid Reza Emadi suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3)

               Stiftung Organisation Justice for Iran suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013.