title: Cauza C-453/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia Vigo (Spania) la 11 iulie 2018 – Bondora AS/Carlos V.C.

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia Vigo (Spania) la 11 iulie 2018 – Bondora AS/Carlos V.C.
      (Cauza C-453/18)
      (2018/C 381/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia Vigo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Bondora AS

         Pârâtă: Carlos V.C.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) și jurisprudența cu privire la interpretarea acestui articol trebuie interpretate în sensul că articolul menționat se opune unei norme naționale, precum a douăzeci și treia dispoziție finală [punctul 2] din Legea nr. 1/2000 din 7 ianuarie 2000 privind Codul de procedură civilă, care prevede că, în cadrul unei cereri de somație europeană de plată, nu este necesar să se prezinte documente și că, în cazul în care se prezintă, ele nu vor fi admise?

                  2)

                  Articolul 7 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 (2) trebuie interpretat în sensul că această dispoziție nu interzice să se solicite instituției creditoare să prezinte documentele pe care își întemeiază cererea rezultată dintr-un contract de împrumut de consum încheiat între un profesionist și un consumator, dacă instanța consideră indispensabilă examinarea documentelor respective pentru a aprecia eventuala existență a unor clauze abuzive în contractul încheiat între părți și respectarea în acest fel a prevederilor Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și jurisprudența privind interpretarea acesteia?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29; Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată (JO 2006, L 399, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 9, p. 108).


title: Cauza T-905/16: Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2018 – Chefaro Ireland/ EUIPO – Laboratoires M&L (NUIT PRECIEUSE) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană – Marca figurativă NUIT PRECIEUSE – Marca națională verbală anterioară EAU PRECIEUSE – Motiv relativ de refuz – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) n° 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/21

      Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2018 – Chefaro Ireland/ EUIPO – Laboratoires M&L (NUIT PRECIEUSE)
      (Cauza T-905/16) (1)

      ((„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marca figurativă NUIT PRECIEUSE - Marca națională verbală anterioară EAU PRECIEUSE - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) no 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”))
      (2018/C 381/24)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Chefaro Ireland DAC (Dublin, Irlanda) (reprezentanţi: P. Maeyaert și J. Muyldermans, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: A. Lukošiūtė, D. Walicka și D. Gája, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Laboratoires M&L SA (Manosque, Franța) (reprezentant: F. Cordt, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 octombrie 2016 (cauza R 2596/2015-4) privind o procedură de declarare a nulității între Chefaro Ireland și Laboratoires M&L

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Chefaro Ireland DAC la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 53, 20.2.2017.


title: Cauza C-460/18 P: Recurs introdus la 12 iulie 2018 de HK împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 3 mai 2018 în cauza T-574/16, HK/Comisia

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/4

      Recurs introdus la 12 iulie 2018 de HK împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 3 mai 2018 în cauza T-574/16, HK/Comisia
      (Cauza C-460/18 P)
      (2018/C 381/05)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: HK (reprezentanți: A. Champetier, S. Rodrigues, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentei

                  —

                  Declararea recursului ca fiind admisibil și fondat;

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 3 mai 2018 (cauza T-574/16);

                  —

                  evocarea cauzei pentru a se statua prin admiterea pretențiilor recurentului formulate în primă instanță, inclusiv obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată; sau

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal, cheltuielile de judecată aferente recursului trebuind să fie reglementate potrivit articolului 184 din Regulamentul de procedură al Curții.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, recurentul invocă două motive. Primul motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 17 primul paragraf din anexa VIII la Statutul funcționarilor și pe caracterul echivoc, incoerent și în același timp contradictoriu al motivării. Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea principiului nediscriminării și pe insuficiența motivării.


title: Cauza T-417/18 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 iulie 2018 – CdT/EUIPO („Măsuri provizorii – Drept instituțional – Servicii de traducere necesare funcționării EUIPO – Recurgere la prestatori externi – Cerere de măsuri provizorii – Lipsa urgenței”)

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/26

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 iulie 2018 – CdT/EUIPO
      (Cauza T-417/18 R)
      ((„Măsuri provizorii - Drept instituțional - Servicii de traducere necesare funcționării EUIPO - Recurgere la prestatori externi - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa urgenței”))
      (2018/C 381/31)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Centrul de Traduceri pentru Organismele Uniunii Europene (CdT) (reprezentanți: J. Rikkert și M. Garnier, agenți)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: N. Bambara și D. Hanf, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE având ca obiect, pe de o parte, suspendarea executării deciziilor EUIPO referitoare la măsuri destinate să facă posibilă recurgerea la alți furnizori decât CdT pentru serviciile de traducere necesare funcționării sale și, pe de altă parte, obligarea EUIPO să publice în Suplimentul la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene un aviz de suspendare referitor la cererea sa de ofertă privind furnizarea de servicii de traducere și să nu semneze contracte referitoare la această cerere de ofertă

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-72/16: Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2018 – BBY Solutions/EUIPO – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY mobile)

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/31

      Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2018 – BBY Solutions/EUIPO – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY mobile)
      (Cauza T-72/16) (1)

      (2018/C 381/38)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 118, 4.4.2016.


title: Cauza C-468/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Judecătoria Constanţa (România) la data de 18 iulie 2018 – R / P

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Judecătoria Constanţa (România) la data de 18 iulie 2018 – R / P
      (Cauza C-468/18)
      (2018/C 381/06)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Judecătoria Constanţa

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: R

         Pârât: P

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cazul în care o instanţă dintr-un stat membru este sesizată, printr-o cerere unică, cu trei petite, respectiv desfacerea căsătoriei părinţilor unui copil minor, răspunderea părintească asupra acestui copil şi obligaţia de întreţinere faţă de acelaşi copil, dispoziţiile articolului 3 litera (a), ale articolului 3 litera (d) şi ale articolului 5 din Regulamentul nr. 4/2009 (1) pot fi interpretate în sensul că instanţa de divorţ care este, în acelaşi timp, instanţă de la locul reşedinţei obişnuite a pârâtului şi instanţă în faţa căreia s-a înfăţişat pârâtul poate soluţiona cererea privind pensia de întreţinere în favoarea copilului, deşi s-a declarat necompetentă în materia răspunderii părinteşti privind acest copil sau cererea privind pensia de întreţinere poate fi soluţionată numai de instanţa competentă să judece acţiunea în răspundere părintească faţă de copil?

                  2)

                  În aceeaşi situaţie privind sesizarea instanţei naţionale, cererea privind pensia de întreţinere în favoarea copilului îşi mai păstrează caracterul accesoriu faţă de acţiunea privind răspunderea părintească, în sensul articolului 3 litera (d) din acest regulament?

                  3)

                  În ipoteza unui răspuns negativ la cea de a doua întrebare, este în interesul superior al minorului ca o instanţă dintr-un stat membru competentă, în temeiul articolului 3 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 4/2009, să soluţioneze cererea în materie de obligaţie de întreţinere a părintelui faţă de copilul minor rezultat din căsătoria ce se solicită a fi desfăcută, în condiţiile în care, aceeaşi instanţă, în privinţa exercitării autorităţii părinteşti, s-a declarat necompetentă, reţinând cu autoritate de lucru judecat că nu sunt îndeplinite condiţiile prevăzute de articolul 12 din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competenţa, recunoaşterea şi executarea hotărârilor judecătoreşti în materie matrimonială şi în materia răspunderii părinteşti, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (2)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind competenţa, legea aplicabilă, recunoaşterea şi executarea hotărârilor şi cooperarea în materie de obligaţii de întreţinere (2009 JO L 7, p. 1).

         (2)  JO 2003 L 338, p.1, Ediţie specială, 19/vol. 6, p. 183.


title: Cauza T-710/17: Ordonanța Tribunalului din 28 septembrie 2018 – Lux-Rehab Non-Profit/Comisia („Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Ajutor pus în aplicare de Ungaria în favoarea întreprinderilor care au angajat lucrători cu handicap — Procedura preliminară de examinare — Presupuse decizii ale Comisiei prin care măsura de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă — Noțiunea de persoană interesată — Lipsa afectării individuale — Inadmisibilitate”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/73

      Ordonanța Tribunalului din 28 septembrie 2018 – Lux-Rehab Non-Profit/Comisia
      (Cauza T-710/17) (1)

      („Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Ajutor pus în aplicare de Ungaria în favoarea întreprinderilor care au angajat lucrători cu handicap - Procedura preliminară de examinare - Presupuse decizii ale Comisiei prin care măsura de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă - Noțiunea de persoană interesată - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate”)
      (2018/C 427/97)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) (Szombathely, Ungaria) (reprezentant: L. Szabó, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și C. Georgieva-Kecsmar, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea deciziilor pretins adoptate de Comisie cu privire la plângerile SA.29432 – CP 290/2009 – Ungaria – Ajutor în ceea ce privește angajarea lucrătorilor cu handicap presupus ilegal din cauza caracterului discriminatoriu al reglementării și SA.45498 (FC/2016) – Reclamația OPS Újpest-lift Kft. privind ajutorul de stat acordat întreprinderilor care au angajat lucrători cu handicap între 2006 și 2012.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Lux-Rehab Foglalkoztat6 Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 437, 18.12.2017.


title: Cauza T-120/17: Hotărârea Tribunalului din 11 octombrie 2018 – M&T Emporia Ilektrikon-Ilektronikon Eidon/EUIPO (fluo.) („Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative fluo. — Respingere în parte a cererii de înregistrare — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/52

      Hotărârea Tribunalului din 11 octombrie 2018 – M&T Emporia Ilektrikon-Ilektronikon Eidon/EUIPO (fluo.)
      (Cauza T-120/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative fluo. - Respingere în parte a cererii de înregistrare - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2018/C 427/66)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: M&T Emporia Ilektrikon-Ilektronikon Eidon AE (Salonic, Grecia) (reprezentant: A. Spyridonos, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: M.d.M. Baldares și J. Ivanauskas, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 decembrie 2016 (cauza R 863/2016-2) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ fluo. ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează punctul 2 din dispozitivul Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 2 decembrie 2016 (cauza R 863/2016-2).

                  2)

                  EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de M & T Emporia Ilektrikon-Ilektronikon Eidon AE, inclusiv cheltuielile necesare efectuate în legătură cu procedura în fața camerei de recurs a EUIPO.

         (1)  JO C 121, 18.4.2017.


               6.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/14

      Cerere pentru un aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS înaintată de Fürstliches Landgericht în data de 13 iulie 2018 în cauza C/Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein
      (Cauza E-2/18)
      (2018/C 439/14)
      Prin scrisoarea din 13 iulie 2018, Tribunalul Princiar (Fürstliches Landgericht) a înaintat Curții de Justiție a AELS o cerere, înregistrată la grefa Curții la data de 17 iulie 2018, în vederea obținerii unui aviz consultativ în cauza C/Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein, cu privire la următoarele chestiuni:

                  1.

                  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială se limitează doar la stabilirea unui cadru minim care trebuie să fie respectat în vederea prevenirii denaturării concurenței? Sau normele regulamentului menționat sunt obligatorii, în sensul că afectează și limitează obligațiile privind beneficiile care trebuie executate la nivel mondial în temeiul contractului de asigurare? Este Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială aplicabil sistemelor de asigurări sociale care se limitează la a obliga lucrătorii să demonstreze că dispun de asigurări de sănătate, și le permit acestora, în temeiul autonomiei contractuale, să aleagă între mai multe diferiți asigurători de drept privat, solicitând doar dovada încheierii unui contract de asigurare adecvat?

                  2.

                              (a)

                              Este un deținător de poliță de asigurare obligat, prin aplicarea Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, să prezinte facturi care sunt acoperite de contractul de asigurare încheiat în cadrul sistemului obligatoriu de asigurări de sănătate instituției de asigurări sociale de la locul său de reședință, cu consecința că instituția de asigurări sociale situată în statul membru răspunzător de plata pensiei poate fi obligată să plătească numai dacă instituția de la locul de reședință a refuzat să plătească sau asiguratul poate totuși să se prevaleze de drepturile sale în temeiul contractului de asigurare?

                              (b)

                              Dacă, în conformitate cu punctul (a), nu este posibil ca titularul poliței de asigurare să se bazeze pe contractul de asigurare:
                              Acest aspect este valabil și în cazul în care contractul de asigurare este încheiat în cadrul cerinței de asigurare legală, dar contractul de asigurare depășește minimul impus prin lege și, prin urmare, a fost încheiat într-o oarecare măsură „în mod voluntar”?

                  3.

                  Dacă răspunsul la întrebarea 2 este afirmativ și deținătorii de polițe de asigurare sunt obligați să prezinte facturile în primul rând instituției în statul lor de reședință:

                              (a)

                              Acest lucru se aplică și în cazul unei persoane asigurate căreia i s-au acordat deja prestații în temeiul relației contractuale pe o perioadă de mai mulți ani sau se consideră că invocarea sistemului de asigurări sociale menționat în Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială este contrară principiului bunei-credințe?

                              (b)

                              Poate un sistem de asigurări sociale, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, să formuleze cereri de restituire împotriva unei persoane asigurate, deoarece, în trecut, a oferit asigurări cu o acoperire mai mare decât nivelul menționat în regulament, cu alte cuvinte, aceasta a furnizat prestații care nu sunt obligatorii în conformitate cu normele respectivului regulament sau se consideră că este contrar principiului bunei-credințe să formuleze astfel de cereri de recuperare?

                              (c)

                              Având în vedere Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, furnizarea de prestații de către sistemul de asigurări sociale, fără să se fi depus facturi prin intermediul instituției de asigurări sociale de la locul de reședință, permite titularului poliței să beneficieze în viitor de prestații fără să fie necesară furnizarea de facturi prin intermediul instituției de asigurări sociale de la locul de reședință?


title: Cauza T-648/18: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2018 – Super bock group, SGPS/EUIPO – Agus (Crystal)

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/56

      Acțiune introdusă la 22 octombrie 2018 – Super bock group, SGPS/EUIPO – Agus (Crystal)
      (Cauza T-648/18)
      (2019/C 16/66)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Super bock group, SGPS SA (Leça do Balio, Portugalia) (reprezentant: J. Mioludo, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Agus sp. z o.o. (Varșovia, Polonia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene verbale Crystal – cererea de înregistrare nr. 15 016 728

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 23 iulie 2018 în cauza R 299/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  respingerea cererii de înregistrare nr. 15 016 728 – Crystal pentru toate produsele vizate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a AGUS sp. z o.o. să suporte propriile cheltuieli de judecată și să plătească cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-495/17: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 8 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Prahova – România) – Cartrans Spedition Srl/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Prahova, Direcția Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii [Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Scutiri – Articolul 146 alineatul (1) litera (e) și articolul 153 – Operațiuni de transport rutier legate direct de exportul de bunuri – Prestare de servicii efectuată de intermediari care participă la asemenea operațiuni – Regimul probatoriu aferent exportului bunurilor – Declarație vamală – Carnetul TIR]

text:
               14.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/22

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 8 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Prahova – România) – Cartrans Spedition Srl/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Prahova, Direcția Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii
      (Cauza C-495/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Scutiri - Articolul 146 alineatul (1) litera (e) și articolul 153 - Operațiuni de transport rutier legate direct de exportul de bunuri - Prestare de servicii efectuată de intermediari care participă la asemenea operațiuni - Regimul probatoriu aferent exportului bunurilor - Declarație vamală - Carnetul TIR])
      (2019/C 16/27)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Tribunalul Prahova

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Cartrans Spedition Srl

         Pârâte: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Prahova,
      Direcția Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii

         Dispozitivul

      Articolul 146 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, pe de o parte, și dispoziția menționată coroborată cu articolul 153 din aceeași directivă, pe de altă parte, trebuie interpretate în sensul că se opun unei practici fiscale a unui stat membru în temeiul căreia scutirea de taxa pe valoarea adăugată pentru prestarea serviciilor de transport legate direct de exportul de bunuri și, respectiv, pentru prestarea de servicii efectuate de intermediari care participă la această prestare a serviciilor de transport este condiționată de prezentarea de către persoana impozabilă a declarației vamale de export privind bunurile în cauză. În această privință, în vederea acordării scutirilor menționate, autoritățile competente au obligația să examineze dacă, din ansamblul elementelor de care ele pot dispune, îndeplinirea condiției legate de exportul bunurilor în cauză poate fi dedusă cu un grad de verosimilitate suficient de ridicat. În acest context, un carnet TIR vizat de autoritățile vamale ale țării terțe de destinație a bunurilor, prezentat de persoana impozabilă, constituie un element de care autoritățile menționate trebuie, în principiu, să țină seama în mod corespunzător, cu excepția cazului în care acestea au motive precise să se îndoiască de autenticitatea sau de fiabilitatea acestui document.

         (1)  JO C 369, 30.10.2017.


title: Cauza T-14/17: Ordonanța Tribunalului din 19 noiembrie 2018 – Landesbank Baden-Württemberg/SRB [„Acțiune în anulare – Uniune economică și monetară – Uniune bancară – Mecanism de unic rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor întreprinderi de investiții (MUR) – Fondul unic de rezoluție (FUR) – Stabilirea contribuției ex ante pentru anul 2016 – Termen de introducere a acțiunii – Tardivitate – Inadmisibilitate vădită”]

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/58

      Ordonanța Tribunalului din 19 noiembrie 2018 – Landesbank Baden-Württemberg/SRB
      (Cauza T-14/17) (1)

      ([„Acțiune în anulare - Uniune economică și monetară - Uniune bancară - Mecanism de unic rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor întreprinderi de investiții (MUR) - Fondul unic de rezoluție (FUR) - Stabilirea contribuției ex ante pentru anul 2016 - Termen de introducere a acțiunii - Tardivitate - Inadmisibilitate vădită”])
      (2019/C 44/74)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Landesbank Baden-Württemberg (Stuttgart, Germania) (reprezentanți: H. Berger și K. Rübsamen, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (reprezentanți: A. Martin-Ehlers, S. Raes, A. Kopp și T. Van Dyck, avocați)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanţi: A. Steiblytė și K.-Ph. Wojcik, agenți)

         Obiectul

      Cerere formulată în temeiul articolului 263 TFUE prin care se solicită anularea, pe de o parte, a deciziei SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016, privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/06) și, pe de altă parte, a deciziei SRB din sesiunea sa executivă din 20 mai 2016, privind ajustarea contribuțiilor ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție și de completare a deciziei SRB din 15 aprilie 2016 (SRB/ES/SRF/2016/13), în măsura în care o privesc pe reclamantă

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

                  2)

                  Obligă Landesbank Baden-Württemberg să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Comitetul unic de rezoluție (SRB).

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 63, 27.2.2017.


title: Cauza T-890/16: Ordonanța Tribunalului din 13 decembrie 2018 – Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia („Acțiune în anulare – Ajutoare de stat – Finanțare publică a legăturii fixe de transport feroviar-rutier peste strâmtoarea Fehmarn – Ajutoare individuale – Act care nu este supus căilor de atac – Act pur confirmativ – Act pregătitor – Inadmisibilitate”)

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/34

      Ordonanța Tribunalului din 13 decembrie 2018 – Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia
      (Cauza T-890/16) (1)

      ((„Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Finanțare publică a legăturii fixe de transport feroviar-rutier peste strâmtoarea Fehmarn - Ajutoare individuale - Act care nu este supus căilor de atac - Act pur confirmativ - Act pregătitor - Inadmisibilitate”))
      (2019/C 65/43)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Scandlines Danmark ApS (Copenhaga, Danemarca) și Scandlines Deutschland GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentant: L. Sandberg-Mørch, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati și S. Noë, agenți)

         Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentanţi: inițial C. Thorning, ulterior J. Nymann-Lindegren, agenți, asistați de R. Holdgaard, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea scrisorii Comisiei din 30 septembrie 2016 privind ajutorul de stat pus în aplicare de Danemarca pentru finanțarea legăturii fixe de transport feroviar-rutier peste strâmtoarea Fehmarn

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Scandlines Danmark ApS și Scandlines Deutschland GmbH suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Regatul Danemarcei suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 63, 27.2.2017.


title: Cauza C-415/18 P: Recurs introdus la 22 iunie 2018 de CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 19 aprilie 2018 în cauza T-606/17, CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Comisia Europeană

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/2

      Recurs introdus la 22 iunie 2018 de CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 19 aprilie 2018 în cauza T-606/17, CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Comisia Europeană
      (Cauza C-415/18 P)
      (2019/C 82/02)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH (reprezentant: A. Schuster, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Curtea de Justiţie a Uniunii Europene (Camera a opta) a respins prin Ordonanţa din 10 ianuarie 2019 recursul în parte ca vădit inadmisibil şi în parte ca vădit nefondat şi a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-682/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 6 noiembrie 2018 – LF/Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 6 noiembrie 2018 – LF/Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH
      (Cauza C-682/18)
      (2019/C 82/03)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: LF

         Pârâte: Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Operatorul unei platforme video de internet, pe care utilizatorii pun la dispoziția publicului, fără acordul titularilor drepturilor, imagini video al căror conținut este protejat de dreptul de autor, realizează un act de comunicare în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE (1), în cazul în care:

                              —

                              acesta obține venituri din reclame prin intermediul platformei;

                              —

                              procesul de încărcare are loc în mod automat și fără a fi controlat de administrator sau fără știința prealabilă a acestuia;

                              —

                              potrivit condițiilor de utilizare, operatorul beneficiază pe toată durata existenței imaginilor video de o licență gratuită, neexclusivă și universală asupra acestora;

                              —

                              operatorul indică în cuprinsul condițiilor de utilizare și în cadrul procesului de încărcare faptul că nu este permisă plasarea conținuturilor care încalcă dreptul de autor;

                              —

                              operatorul pune la dispoziție mijloace cu ajutorul cărora titularii drepturilor de autor pot bloca imaginile video care le încalcă drepturile;

                              —

                              operatorul realizează pe platformă o anticipare a rezultatelor de căutare sub forma unor liste de preferințe și a unor categorii de conținuturi și arată utilizatorilor înregistrați o prezentare a imaginilor video recomandate în funcție de imaginile video pe care aceștia le-au vizionat deja,

                        în condițiile în care acesta nu are cunoștință de disponibilitatea conținuturilor care încalcă dreptul de autor sau dacă șterge aceste conținuturi ori blochează accesul la ele de îndată ce a cunoscut existența lor?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
                  Activitatea prestatorului unei platforme video de internet intră în domeniul de aplicare al articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE (2), în condițiile prezentate în cadrul primei întrebări?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare:
                  Cunoașterea reală a activității sau informației ilicite și cunoașterea faptelor și a circumstanțelor din care rezultă că activitatea sau informația este vădit ilicită trebuie să se refere, potrivit articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE, la activități sau la informații ilicite concrete?

                  4)

                  De asemenea, în cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare:
                  Faptul că posibilitatea ca titularul dreptului să obțină o hotărâre judecătorească împotriva unui prestator de servicii, al cărui serviciu constă în stocarea informațiilor furnizate de un utilizator și utilizate de un destinatar al serviciului pentru încălcarea dreptului de autor sau a drepturilor conexe, există numai în cazul în care după sesizarea unei încălcări clare a dreptului se produce o nouă asemenea încălcare, este compatibil cu articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2001/29/CE?

                  5)

                  În cazul în care răspunsurile la prima și la cea de a doua întrebare sunt negative:
                  Operatorul unei platforme video de internet trebuie considerat contravenient în sensul articolului 11 prima teză și al articolului 13 din Directiva 2004/48/CE (3), în condițiile prezentate în cadrul primei întrebări?

                  6)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a cincea întrebare:
                  Obligația unui asemenea contravenient de a plăti daune-interese potrivit articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2004/48/CE poate fi condiționată de săvârșirea cu intenție a faptei, atât în privința încălcării, cât și în privința încălcării comise de un terț și dacă a cunoscut sau ar fi trebuit să cunoască în mod rezonabil faptul că utilizatorii folosesc platforma pentru încălcări concrete ale drepturilor?

         (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO 2001, L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).

         (2)  Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (JO 2000, L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257).

         (3)  Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO 2004, L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56).


title: Cauza C-683/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 6 noiembrie 2018 – Elsevier Inc./Cyando AG

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 6 noiembrie 2018 – Elsevier Inc./Cyando AG
      (Cauza C-683/18)
      (2019/C 82/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Elsevier Inc.

         Pârâtă: Cyando AG

         Întrebările preliminare

                  1.

                              a)

                              Prestatorul unui serviciu de sharehosting, prin intermediul căruia utilizatorii pun la dispoziția publicului, fără acordul titularilor drepturilor, fișiere al căror conținut este protejat de dreptul de autor, realizează un act de comunicare în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE (1), în cazul în care:

                                          —

                                          procesul de încărcare are loc în mod automat și fără vizualizarea sau controlul prealabil al prestatorului;

                                          —

                                          prestatorul indică în cuprinsul condițiilor de utilizare faptul că nu este permisă plasarea conținuturilor care încalcă dreptul de autor;

                                          —

                                          acesta obține venituri din respectivul serviciu;

                                          —

                                          serviciul este folosit pentru utilizări legale, însă prestatorul are cunoștință de faptul că este disponibil un număr considerabil de conținuturi care încalcă drepturile de autor (peste 9 500 de opere);

                                          —

                                          prestatorul nu oferă niciun cuprins și nicio funcție de căutare, însă linkurile (download links) pe care le pune la dispoziție în mod nelimitat sunt postate pe internet de terți în colecții de linkuri care cuprind informații privind conținutul fișierelor și care oferă posibilitatea de a căuta anumite conținuturi;

                                          —

                                          prin prima plătită pentru descărcări în funcție de cerere, prestatorul încurajează încărcarea de conținuturi protejate de dreptul de autor, pe care utilizatorii nu le-ar putea obține altminteri decât cu titlu oneros;

                                    și

                                          —

                                          prin crearea posibilității de a încărca în mod anonim fișiere, crește probabilitatea ca utilizatorii serverului să nu fie trași la răspundere pentru încălcările dreptului de autor săvârșite?

                              b)

                              Această apreciere se modifică în cazul în care din numărul total de utilizări ale serviciului de sharehosting 90 %-96 % din ofertele puse la dispoziție încalcă dreptul de autor?

                  2.

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
                  Activitatea prestatorului unui serviciu de sharehosting intră în domeniul de aplicare al articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE (2), în condițiile prezentate în cadrul primei întrebări?

                  3.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare:
                  Cunoașterea reală a activității sau informației ilicite și cunoașterea faptelor și a circumstanțelor din care rezultă că activitatea sau informația este vădit ilicită trebuie să se refere, potrivit articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE, la activități sau la informații ilicite concrete?

                  4.

                  De asemenea, în cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare:
                  Faptul că posibilitatea ca titularul dreptului să obțină o hotărâre judecătorească împotriva unui prestator de servicii, al cărui serviciu constă în stocarea informațiilor furnizate de un utilizator și utilizate de un destinatar al serviciului pentru încălcarea dreptului de autor sau a drepturilor conexe, există numai în cazul în care după sesizarea unei încălcări clare a dreptului se produce o nouă asemenea încălcare, este compatibil cu articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2001/29/CE?

                  5.

                  În cazul în care răspunsurile la prima și la cea de a doua întrebare sunt negative:
                  Prestatorul unui serviciu de sharehosting trebuie considerat contravenient în sensul articolului 11 prima teză și al articolului 13 din Directiva 2004/48/CE (3), în condițiile prezentate în cadrul primei întrebări?

                  6.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a cincea întrebare:
                  Obligația unui asemenea contravenient de a plăti daune-interese potrivit articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2004/48/CE poate fi condiționată de săvârșirea cu intenție a faptei, atât în privința încălcării, cât și în privința încălcării comise de un terț și dacă a cunoscut sau ar fi trebuit să cunoască în mod rezonabil faptul că utilizatorii folosesc platforma pentru încălcări concrete ale drepturilor?

         (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO 2001, L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).

         (2)  Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (JO 2000, L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257).

         (3)  Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO 2004, L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56).


title: Cauza C-702/18 P: Recurs introdus la 9 noiembrie 2018 de Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe „Primart” Marek Łukasiewicz împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 septembrie 2018 în cauza T-584/17, Primart/EUIPO

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/6

      Recurs introdus la 9 noiembrie 2018 de Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe „Primart” Marek Łukasiewicz împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 12 septembrie 2018 în cauza T-584/17, Primart/EUIPO
      (Cauza C-702/18 P)
      (2019/C 82/06)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe „Primart” Marek Łukasiewicz (reprezentant: J. Skołuda, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Bolton Cile España, SA

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea în totalitate a hotărârii atacate, pronunțată de Tribunal;

                  —

                  anularea Deciziei Camerei a patra de recurs din 24 iunie 2017 (cauza R 1933/2016-4);

                  —

                  obligarea EUIPO și a Bolton Cile España, S.A la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii care s-a aflat pe rolul Tribunalului și al camerei de recurs, precum și obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii aflate pe rolul Curții.

         Motivele și principalele argumente

                  1)

                  În hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare la aplicarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 (1) (devenit articolul 95 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001 (2)) și a articolului 65 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 72 din Regulamentul 2017/1001), prin faptul că a declarat inadmisibilă argumentația recurentei referitoare la caracterul distinctiv slab al mărcii anterioare în cadrul procedurii de opoziție, deoarece au fost invocate pentru prima dată în fața Tribunalului (punctele 87-90 din hotărârea atacată).

                              a.

                              Tribunalul este ținut să analizeze motivele chiar și în cazul în care au fost prezentate pentru prima dată în fața sa, atunci când camera de recurs ar fi trebuit să le ia în considerare din oficiu.

                              b.

                              Semnificația unei părți dintr-o marcă într-o limbă a Uniunii constituie un fapt notoriu și, ca atare, trebuie examinat din oficiu de către Oficiu. Prin urmare, motivele referitoare la aceasta ar trebui analizate de Tribunal în mod aprofundat, inclusiv prin aprecierea motivelor prezentate pentru prima dată în fața sa.

                              c.

                              Reclamanta în procedura în fața Tribunalului are dreptul de a contesta aprecierea faptelor notorii efectuată de către camera de recurs a EUIPO, inclusiv prin prezentarea în fața Tribunalului a noi motive și dovezi în susținerea acelor motive.

                              d.

                              Prin neexaminarea situației de fapt și a motivelor pe care EUIPO ar fi trebuit să le ia în considerare din oficiu (inclusiv faptele notorii referitoare la semnificația mărcilor în discuție în procedura de opoziție), Tribunalul a încălcat normele generale de procedură, iar aprecierea de către acesta a elementelor pertinente ale cauzei în fața camerei de recurs a fost afectată de erori.

                  2)

                  În cazul în care Tribunalul ar fi ținut seama de faptul notoriu că termenul „PRIMA” are un sens laudativ (după cum au arătat divizia de opoziție și recurenta), însemnând „primul, cel mai important/bun, principal”, ar fi ajuns la o concluzie diferită în privința riscului de confuzie dintre marca „PRIMA”, înregistrată cu numărul ES-2 578 815, și marca Uniunii Europene „PRIMART MAREK ŁUKASIEWICZ”, înregistrată cu numărul 013 682 299; altfel spus, ar fi considerat că nu exista niciun risc de confuzie între aceste mărci.

                              a.

                              Mărcile examinate coincid în privința unui element al cărui caracter distinctiv este slab și care nu are o poziție independentă în cadrul mărcii contestate. Faptul că la aceasta se adaugă un grad mediu de similitudine vizuală, o lipsă de similitudine conceptuală și un grad scăzut (sau chiar o lipsă) de similitudine fonetică exclude orice risc de confuzie între aceste mărci.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (JO 2009, L 78, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene (JO 2017, L 154, p. 1).


title: Cauza C-714/18 P: Recurs introdus la 14 noiembrie 2018 de ACTC GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 13 septembrie 2018 în cauza T-94/17, ACTC/EUIPO

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/8

      Recurs introdus la 14 noiembrie 2018 de ACTC GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 13 septembrie 2018 în cauza T-94/17, ACTC/EUIPO
      (Cauza C-714/18 P)
      (2019/C 82/07)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: ACTC GmbH (reprezentanți: V. Hoene, Rechtsanwältin, D. Eickemeier, Rechtsanwalt, S. Gantenbrink, Rechtsanwältin)

         Celelalte părţi din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Taiga AB

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului din 13 septembrie 2018 în cauza T-94/17 și a deciziei intimatului în cazul R 693/2015-4;

            în subsidiar

                  —

                  anularea hotărârii menționate la alineatul anterior și retrimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare,

            și

                  —

                  obligarea intimatului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene sub mai multe aspecte atunci când a afirmat similitudinea semnelor , și – ca o consecință a aprecierii incorecte a probelor privind dovada utilizării – similitudinea produselor. Între mărcile în discuție nu există un risc de confuzie.

                  1.

                  Tribunalul a constatat în mod incorect că intervenienta a îndeplinit toate cerințele privind utilizarea în legătură cu ansamblul produselor din clasa 25 pentru care este înregistrată marca anterioară. Cerințele sunt îndeplinite numai pentru produsele „articole de îmbrăcăminte, haine de stradă, lenjerie de corp, articole pentru acoperirea capului, mănuși, curele și șosete, toate produsele menționate trebuind să fie utilizate ca articole de îmbrăcăminte de exterior, de protecție contra intemperiilor, numai în scopul protejării de frig, de vânt și/sau de ploaie; salopete de lucru”. Contrar constatărilor Tribunalului, este vorba despre o subcategorie independentă de produse din clasa 25, astfel încât dovada utilizării a fost prezentată numai pentru aceste produse din clasa 25.

                  2.

                  În urma aprecierii incorecte cu privire la cerințele privind utilizarea, Tribunalul a ajuns în mod incorect la concluzia potrivit căreia produsele „articole de îmbrăcăminte” și „articole pentru acoperirea capului” care figurează în listele de produse aferente ambelor mărci sunt identice.

                  3.

                  Tribunalul a hotărât în mod eronat că camera de recurs a constatat în mod corect similitudinea vizuală a semnelor în discuție, întrucât semnele în discuție au aceeași lungime și aveau patru litere în comun. Alcătuirea neobișnuită a mărcii atacate (consoane asimetrice și ortografia neobișnuită „igh”) și consecințele similitudinii vizuale susținute de recurentă nu făcut obiectul aprecierii Tribunalului. Desigur, o marcă este percepută de consumatorul mediu ca un tot. Cu toate acestea, alcătuirea neobișnuită a mărcii atacate are o influență considerabilă asupra impresiei de ansamblu create de aceasta, neluată în considerare de Tribunal.

                  4.

                  Tribunalul s-a pronunțat în mod eronat că mărcile în discuție sunt identice din punct de vedere fonetic deoarece recurenta nu a prezentat probe în sensul că rezonanța primelor silabe „ti” și „TAI” nu este identică pentru publicul vorbitor de limba engleză și nimic nu deosebește pronunțarea semnelor în discuție. Dimpotrivă, Tribunalul a prezumat fără să dispună de probe și în mod incorect că gruparea de litere „ti” se pronunță întotdeauna „tai”. Nu există probe care să susțină această apreciere. În limba engleză nu există un cuvânt „ti”. Grupul de litere este pronunțat așadar întotdeauna potrivit normelor lingvistice aplicabile cuvântului în discuție. Putem considera cert faptul că există nenumărate cuvinte în care grupul de litere „ti” nu se pronunță „tai”, cum ar fi „trick”, „ticket”, „till”, „timbal”, „timberland”, „tin”, „tincture”, „tinder”, „tip”, „trigger” și multe altele, precum și marca atacată „tigha”. Celebra carte pentru copii Winnie-the-Pooh [Winnie de Pluș] cuprinde printre personajele principale un animal numit „Tigger”, care se pronunță [tɪɡə]. Astfel, în cazul în care vocala care urmează după „ti” este scurtă, nu se pronunță „tai”. Este ceea ce recurenta a afirmat de la bun început. Nici intimatul, nici intervenienta nu au prezentat probe în sens contrar. Prin urmare, recurentei nu îi revenea sarcina de a face dovada unui fapt evident.

                  5.

                  Tribunalul a declarat în mod incorect că recurenta nu a demonstrat că TAIGA are un sens clar și specific pentru publicul relevant (consumatori din Uniunea Europeană) în ansamblu, ceea ce nu este corect. Recurenta a afirmat, fără să fie combătută, că TAIGA este un cuvânt cunoscut din punct de vedere lexical din limba franceză. Ar trebui să fie necontestat și cunoscut de instanțe că Franța este situată în sudul Europei. În considerarea întinderii necontestate a TAIGA ca peisaj și a semnificației sale în lume în ansamblu, TAIGA (în special împreună cu termenul TUNDRA) ține de cultura generală în Europa și în afara Europei.

                  6.

                  Mai mult, potrivit jurisprudenței Tribunalului, este suficient ca un termen să fie înțeles într-o parte a Uniunii Europene, precum publicul vorbitor de limbă italiană. Aici Tribunalul a recunoscut diferența conceptuală dintre „Granini” și „Panini”, dată fiind lipsa de sens a „Granini”, în timp ce „Panini” are semnificația de „un sendviș italian”.

                  7.

                  Hotărârea din 14 octombrie 2003, T-292/01, punctul 54 – BASS citată de Tribunal, nu conține indicii în sensul că termenul în discuție trebuie înțeles în întreaga Uniune Europeană. Trebuie să se sublinieze așadar că aprecierea Tribunalului nu este susținută de jurisprudența BASS. Tribunalul a recunoscut în mod corect că o mare parte a publicului relevant din Europa cunoaște și înțelege termenul TAIGA.


title: Cauza C-715/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 15 noiembrie 2018 – Segler-Vereinigung Cuxhaven e.V./Finanzamt Cuxhaven

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 15 noiembrie 2018 – Segler-Vereinigung Cuxhaven e.V./Finanzamt Cuxhaven
      (Cauza C-715/18)
      (2019/C 82/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Segler-Vereinigung Cuxhaven e.V.

         Pârât: Finanzamt Cuxhaven

         Întrebarea preliminară

      Reducerea cotei de impozitare pentru închirierea unor locuri în campinguri sau pe terenuri destinate parcării rulotelor, în temeiul articolului 98 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) (denumită în continuare „Directiva TVA”) coroborat cu anexa III punctul 12 din Directiva TVA, include de asemenea închirierea de spațiu de acostare?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-751/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 3 decembrie 2018 – Totalmédia – Marketing Direto e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 3 decembrie 2018 – Totalmédia – Marketing Direto e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-751/18)
      (2019/C 82/09)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Totalmédia – Marketing Direto e Publicidade SA

         Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cazul în care se interpretează că, în urma fuziunii inverse în discuție, dobânzile și celelalte cheltuieli financiare aferente împrumuturilor contractate cu terții sau cu societățile legate (cheltuieli pe care societatea absorbită ar putea să le deducă dacă nu ar fi existat fuziunea), destinate achiziției capitalului filialei (societatea absorbantă), transferate prin efectul fuziunii, nu mai sunt deductibile fiscal din baza de impozitare a societății absorbante, este compatibil articolul 23 alineatul 1 litera c) din Codul privind impozitul pe profit, în versiunea în vigoare în 2013, cu dreptul european, în special în sensul că această nedeductibilitate a cheltuielilor financiare ar putea constitui un obstacol sau o restricție pentru operațiunile de concentrare vizate de Directiva 2009/133/CE (1) a Consiliului, care încalcă principiile și obiectivele sale, precum și dispozițiile articolului 4 din aceasta?

                  2)

                  În cazul în care se răspunde la prima întrebare preliminară în sensul că respectiva nedeductibilitate fiscală a cheltuielilor financiare este compatibilă cu directiva, va continua să existe această compatibilitate în împrejurarea în care rectificarea fiscală nu a avut loc în temeiul dispoziției anti-abuz a directivei (articolul 15) sau al normei de drept național care reproduce această dispoziție (articolul 73 alineatul 10 din Codul privind impozitul pe profit), ci în temeiul altei dispoziții de drept național (articolul 23 din Codul privind impozitul pe profit)?

         (1)  Directiva 2009/133/CE a Consiliului din 19 octombrie 2009 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, divizărilor, divizărilor parțiale, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din state membre diferite și transferului sediului social al unei SE sau SCE între statele membre (JO 2009, L 310, p. 34).


title: Cauza C-761/18 P: Recurs introdus la 3 decembrie 2018 de Päivi Leino-Sandberg împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 20 septembrie 2018 în cauza T-421/17, Leino-Sandberg/Parlamentul

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/10

      Recurs introdus la 3 decembrie 2018 de Päivi Leino-Sandberg împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 20 septembrie 2018 în cauza T-421/17, Leino-Sandberg/Parlamentul
      (Cauza C-761/18 P)
      (2019/C 82/10)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Päivi Leino-Sandberg (reprezentanți: O. W. Brouwer, advocaat, S. Schubert, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea Ordonanței Tribunalului din 20 septembrie 2018 în cauza T-421/17;

                  —

                  exercitarea competenței de soluționare în mod definitiv a litigiului, în temeiul articolului 61 primul paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție și

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate de orice intervenient.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv de recurs, întemeiat pe erori de drept în ordonanța atacată, atunci când se consideră că nu mai există un scop al acțiunii și, prin urmare, nu este necesară pronunțarea asupra fondului. Recurentul afirmă că prin ordonanța atacată se omite în mod eronat aplicarea criteriului juridic stabilit în cauza C-57/16 P, ClientEarth/Comisia (EU:C:2018:660), potrivit căruia ar fi trebuit să se statueze că, întrucât Parlamentul European nu a retras decizia atacată, scopul acțiunii s-a menținut.
      Al doilea motiv de recurs, întemeiat pe erori de drept și de procedură în ordonanța atacată, atunci când se consideră că nu mai există un interes de a exercita acţiunea. Recurentul susține că prin ordonanța atacată se aplică în mod eronat criteriul juridic stabilit în jurisprudența consacrată, inclusiv în cauza C-57/16 P, potrivit căruia ar fi trebuit să se statueze că nelegalitatea este susceptibilă să se repete în viitor, indiferent de împrejurările specifice ale cauzei și că, prin urmare, interesul de a exercita acţiunea s-a menținut.


title: Cauza C-766/18 P: Recurs introdus la 5 decembrie 2018 de Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 25 septembrie 2018 în cauza T-328/17, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/11

      Recurs introdus la 5 decembrie 2018 de Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 25 septembrie 2018 în cauza T-328/17, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO
      (Cauza C-766/18 P)
      (2019/C 82/11)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (reprezentanți: S. Malynicz QC, S. Baran, barrister, V. Marsland, solicitor)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, M. J. Dairies EOOD

         Concluziile recurentei

                  —

                  Admiterea recursului formulat împotriva Hotărârii Tribunalului în cauza T 328/17, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), EU:T:2018:594, și admiterea cererii de anulare formulate de recurentă;

                  —

                  obligarea pârâtului și a intervenientei la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor efectuate de recurentă.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare neacordând mărcii colective HALLOUMI statutul și protecția corespunzătoare pe care le impune Regulamentul privind marca Uniunii Europene pentru astfel de mărci colective, cu încălcarea articolului 74 din acest regulament.

                  2.

                  În particular, Tribunalul a săvârșit o eroare aplicând, contrar articolului 8 alineatul (1) litera (b) și articolului 74 din Regulamentul privind marca Uniunii Europene, o abordare identică evaluării caracterului distinctiv al mărcii colective HALLOUMI.

                  3.

                  Tribunalul a apreciat și a aplicat incorect efectele Hotărârii Curții în cauzele conexate C-673/15 P-C-676/15 P, The Tea Board/EUIPO („Tea Board”), și Ordonanța motivată în cauza C-392/12 P, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus Named Halloumi/OAPI („HELLIM”), și nu a aplicat corect Hotărârea în cauza C-196/11 P, Formula One Licensing/OAPI, EU:C:2012:314 („F1”).

                  4.

                  Tribunalul în mod eronat nu a retrimis cauza camerelor de recurs pentru reexaminare în lumina constatării sale a faptului că Camera a patra de recurs săvârșise – inclusiv în aprecierea Tribunalului – două erori în evaluarea riscului de confuzie. Procedând astfel, acesta a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) și/sau articolul 72 alineatul (2) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene.


title: Cauza C-767/18 P: Recurs introdus la 5 decembrie 2018 de Republica Cipru împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 25 septembrie 2018 în cauza T-384/17, Cipru/EUIPO

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/12

      Recurs introdus la 5 decembrie 2018 de Republica Cipru împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 25 septembrie 2018 în cauza T-384/17, Cipru/EUIPO
      (Cauza C-767/18 P)
      (2019/C 82/12)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Republica Cipru (reprezentanți: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, M. J. Dairies EOOD

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  Admiterea recursului declarat împotriva Hotărârii Tribunalului în cauza T-384/17, Republica Cipru/EUIPO, EU:T:2018:593, și admiterea cererii de anulare;

                  —

                  obligarea Oficiului și a intervenientului la plata cheltuielilor de judecată ale recurentei și dispunerea suportării propriilor cheltuieli de judecată de către Oficiu.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a considerat că în mod corect camera de recurs a transpus constatările reținute de Tribunal în Hotărârile anterioare HELLIM și XAΛΛOYMI și HALLOUMI în prezenta cauză. Cauzele menționate nu priveau mărci de certificare, ci tipuri diferite de mărci, mai precis mărci colective și, respectiv, obișnuite ale Uniunii Europene. Funcția esențială a unor asemenea mărci este să constituie o indicație a originii comerciale a produselor (o multitudine de comercianți legați de calitatea de membru într-o asociație, în cazul mărcii colective). În schimb, mărcile de certificare nu au funcția esențială de a indica originea, ci de a distinge o clasă de produse, respectiv produse certificate în sensul că în fapt sunt conforme cu și au fost autorizate să fie fabricate potrivit reglementărilor aferente utilizării autorizate a mărcii de certificare HALLOUMI. În plus, publicul relevant din cauzele anterioare de pe rolul Tribunalului era diferit de publicul relevant din prezenta cauză.

                  2.

                  Tribunalul a reținut în mod eronat că o marcă națională anterioară – în cazul de față marca națională de certificare – era lipsită întru totul de caracter distinctiv în sensul de a distinge produse certificate de cele care nu sunt certificate, apreciind în mod eronat că marca este descriptivă, subminând în mod eronat protecția națională a mărcii naționale și punând în discuție în mod eronat în procedura de opoziție din fața EUIPO validitatea mărcii respective.

                  3.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare în cadrul comparației mărcilor și al aprecierii riscului de confuzie. În mod eronat a abordat aceste aspecte ca și cum marca anterioară ar fi o marcă ce indică originea, iar nu o marcă de certificare. Nu a acordat mărcii anterioare niciun caracter distinctiv în calitate de marcă de certificare, adică în sensul că distinge produse care erau conforme în fapt cu standardele mărcii de certificare și care erau fabricate în fapt de producători autorizați de titularul mărcii de certificare. În plus nu a examinat modul în care mărcile de certificare sunt utilizate în mod obișnuit (respectiv în mod necesar alături de o denumire distinctivă, marcă sau logo). Nu a examinat nici sensul și semnificația mărcii Uniunii Europene atacate, în special prin faptul că nu a examinat dacă elementul „HALLOUMI” are un caracter distinctiv de sine stătător în cea din urmă marcă ca semn care indică, contrar situației de fapt, că produsele acoperite de marca Uniunii Europene atacată sunt certificate.

                  4.

                  Tribunalul nu a analizat dispozițiile și jurisprudența naționale în privința domeniului de aplicare și a efectelor mărcilor naționale de certificare. Condițiile și modalitățile prevederilor legale ale statelor membre privind mărcile de certificare nu au făcut obiectul armonizării în temeiul Directivei 89/104 (1) sau al Directivei 2008/95 (2) și totuși Regulamentul privind marca Uniunii Europene prevede că aceste mărci naționale pot constitui fundamentul drepturilor anterioare care se opun înregistrării mărcilor Uniunii Europene. Drepturile respective ar trebui examinate în lumina dispozițiilor și a jurisprudenței naționale, prin analogie cu diversele drepturi naționale întemeiate pe articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene (drepturi care nu au făcut nici ele obiectul armonizării și care variază mult de la stat membru la stat membru în privința naturii, a domeniului de aplicare și a efectului).

         (1)  Prima Directivă 89/104/CE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).

         (2)  Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 2008, L 299, p. 25).


title: Cauza C-776/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Erding (Germania) la 10 decembrie 2018 – U.B. și T.V./Eurowings GmbH

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Erding (Germania) la 10 decembrie 2018 – U.B. și T.V./Eurowings GmbH
      (Cauza C-776/18)
      (2019/C 82/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Erding

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: U.B., T.V.

         Pârâtă: Eurowings GmbH

         Întrebarea preliminară

      În cazul unei anulări potrivit articolului 5 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1), trebuie să se considere că o ofertă a unei redirecționări care să le permită pasagerilor să ajungă la destinația finală în mai puțin de două ore după ora de sosire prevăzută este constituită și de un transport de substituire efectuat către un alt aeroport decât cel menționat în confirmarea rezervării, atunci când acest aeroport este situat în aceeași regiune?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218, rectificare în JO 2016, L 94, p. 17).


title: Cauza C-801/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luxemburg) la 19 decembrie 2018 – EU/Caisse pour l'avenir des enfants

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luxemburg) la 19 decembrie 2018 – EU/Caisse pour l'avenir des enfants
      (Cauza C-801/18)
      (2019/C 82/14)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Părțile din procedura principală

         Apelant: EU

         Intimată: Caisse pour l'avenir des enfants

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Autoritățile de securitate socială competente din primul stat membru (în speță Caisse pour l’avenir des enfants – Luxemburg) sunt obligate, în conformitate cu obligațiile comunitare care le revin în temeiul articolului 45 TFUE, al Directivei 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora (1), precum și al Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (2), în special articolul 4, să plătească prestații familiale unui resortisant al unui al doilea stat membru atunci când, în aceleași condiții de acordare a alocațiilor menționate, autoritățile competente respective recunosc, pe baza unei convenții internaționale bilaterale încheiate între primul stat membru (Luxemburg) și țara terță (Brazilia) dreptul la prestații familiale pentru propriii resortisanți și rezidenți?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ și în cazul în care principiul stabilit în jurisprudența citată anterior GOTTARDO (3) se extinde la contextul prestațiilor familiale, autoritatea competentă în materie de securitate socială și în special în materia prestațiilor familiale — în speță Caisse pour l’avenir des enfants, instituția națională de prestații familiale din Marele Ducat al Luxemburgului — ar putea invoca o justificare obiectivă pe baza considerațiilor legate de sarcinile financiare și administrative deosebit de împovărătoare întâmpinate de administrația în cauză, pentru a justifica o diferență de tratament între resortisanții țărilor-părți contractante (la convenția bilaterală în cauză) și alți resortisanți ai țărilor membre ale Uniunii Europene?

         (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).

         (2)  JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82.

         (3)  Hotărârea din 15 ianuarie 2002, Gottardo, C-55/00, EU:C:2002:16.


title: Cauza C-802/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luxemburg) la 19 decembrie 2018 – Caisse pour l'avenir des enfants/FV, GW

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luxemburg) la 19 decembrie 2018 – Caisse pour l'avenir des enfants/FV, GW
      (Cauza C-802/18)
      (2019/C 82/15)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Caisse pour l'avenir des enfants

         Intimați: FV, GW

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Alocația familială luxemburgheză acordată în conformitate cu articolele 269 și 270 din Codul securității sociale trebuie să fie asimilată unui avantaj social în sensul articolului 45 TFUE și al articolului 7 al doilea paragraf din Regulamentul nr. 492/2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (1)?

                  2)

                  În cazul în care se poate efectua asimilarea, definiția membrului de familie aplicabilă în temeiul articolului 1 litera (i) din Regulamentul nr. 883/2004 (2) se opune definiției mai extinse a membrului de familie de la articolul 2 punctul 2 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului (3), cu toate că aceasta din urmă exclude orice autonomie a statului membru în definirea membrului de familie în sens contrar celui consacrat prin regulamentul de coordonare și exclude cu titlu subsidiar orice noțiune de întreținere principală. Definiția membrului de familie în sensul articolului 1 litera (i) din Regulamentul nr. 883/2004 trebuie, prin urmare, să prevaleze, având în vedere caracterul său specific în contextul coordonării regimurilor de securitate socială și, în special, statul membru păstrează competența pentru definirea membrilor de familie care dau dreptul la alocația familială?

                  3)

                  În cazul în care prestațiilor familiale și, în special, alocațiilor familiale luxemburgheze li se aplică articolul 2 punctul 2 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului, excluderea copilului soțului din definiția membrului de familie poate fi considerată drept o discriminare indirectă justificată prin obiectivul național al statului membru de a consacra dreptul personal al copilului și necesitatea de a proteja administrația statului membru de la locul de încadrare în muncă, în condițiile în care extinderea domeniului de aplicare personal constituie o sarcină excesivă pentru sistemul de prestații familiale luxemburghez care în special exportă aproape 48 % din prestațiile familiale?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (JO 2011, L 141, p. 1).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).

         (3)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-803/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 20 decembrie 2018 – AAS „BALTA”/UAB „GRIFS AG”

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 20 decembrie 2018 – AAS „BALTA”/UAB „GRIFS AG”
      (Cauza C-803/18)
      (2019/C 82/16)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: AAS „BALTA”

         Intimată: UAB „GRIFS AG”

         Întrebarea preliminară

      Articolul 15 punctul 5 și articolul 16 punctul 5 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretate în sensul că, în cazul asigurărilor pentru riscuri mari, o convenție atributivă de competență inclusă într-un contract de asigurare încheiat între deținătorul poliței și asigurător poate fi opozabilă persoanei asigurate în temeiul acelui contract, care nu a aderat în mod expres la această clauză și care are reședința obișnuită sau sediul într-un alt stat membru decât cel al deținătorului poliței și al asigurătorului?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1).


title: Cauza C-810/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský súd Trnava (Slovacia) la 21 decembrie 2018 – DHL Logistics (Slovakia), spol. s r.o./Finančné riaditeľstvo SR

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský súd Trnava (Slovacia) la 21 decembrie 2018 – DHL Logistics (Slovakia), spol. s r.o./Finančné riaditeľstvo SR
      (Cauza C-810/18)
      (2019/C 82/17)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Krajský súd Trnava

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: DHL Logistics (Slovakia), spol. s r.o.

         Pârâtă: Finančné riaditeľstvo SR

         Întrebarea preliminară

      Subpoziția 8525 80 91 din Nomenclatura combinată inclusă în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (1), în termenii rezultați din notele explicative publicate în anul 2011 în temeiul regulamentului menționat (Comunicarea Comisiei 2011/C 137/01 (2)), trebuie interpretată în sensul că pot fi clasificate la această subpoziție și mărfuri precum camerele video digitale cu înregistrare în discuție în prezenta cauză, deși acestea au capacitatea de a capta și de a înregistra imagini video doar la o rezoluție mai mică de 800 x 600 de pixeli, mai exact de 720 x 576 de pixeli, luând în considerare că cealaltă funcție a acestora – captarea și înregistrarea de imagini statice – este limitată la o rezoluție a imaginilor statice de 1 600 x 1 200 de pixeli (1,92 megapixeli)?

         (1)  JO 1987, L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3.

         (2)  JO 2011, C 137, p. 1.


title: Cauza C-817/18 P: Recurs introdus la 21 decembrie 2018 de Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 octombrie 2018 în cauza T-79/16, Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters și alții/Comisia

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/17

      Recurs introdus la 21 decembrie 2018 de Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 octombrie 2018 în cauza T-79/16, Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters și alții/Comisia
      (Cauza C-817/18 P)
      (2019/C 82/18)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Părțile

         Recurente: Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap, Stichting Het Limburgs Landschap (reprezentanți: P. Kuypers și M. de Wit, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters, Exploitatiemaatschappij De Berghaaf BV, Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe, BV Landgoed Den Alerdinck II, Landgoed Ampsen BV, Pallandt van Keppel Stichting, Landgoed Kasteel Keppel BV, Baron van Lynden, Stichting het Lijndensche Fonds voor Kerk en Zending, Landgoed Welna BV, Landgoed „Huis te Maarn” BV, Vicariestichting De Vijf Capellarijen/Ambachtsheerlijkheid Kloetinge, Maatschappij tot Exploitatie van het Landgoed Tongeren onder Epe BV, Landgoed Anderstein NV, Landgoed Bekspring BV, Landgoed Nijenhuis en Westerflier BV, Landgoed Caprera BV, Landgoed Schapenduinen BV, Stichting Schapenduinen, Landgoed de Noetselenberg BV

         Concluziile recurentelor

                  —

                  Anularea hotărârii atacate (hotărârea pronunțată în cauza T-79/16);

                  —

                  Obligarea VGG la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în primă instanță și în procedura de recurs;

                  —

                  Cu titlu subsidiar: în cazul în care cauza este trimisă spre rejudecare Tribunalului, soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată aferente procedurii în primă instanță și procedurii de recurs odată cu fondul.

         Motivele și principalele argumente

         Primul motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin declararea acțiunii VGG ca fiind admisibilă

      Tribunalul a aplicat în mod greșit criteriul pe care VGG trebuia să îl îndeplinească pentru a putea fi calificat drept persoană interesată (existența unui raport de concurență între VGG și reclamante; ajutorul acordat să riște să influențeze în mod concret situația VGG și să denatureze raportul de concurență respectiv).
      Tribunalul leagă admisibilitatea VGG și a membrilor acesteia direct de admisibilitatea Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe, singura reclamantă rămasă dintre reclamantele din 2008.
      În această privință, Tribunalul nu a dovedit sau nu a dovedit suficient cu privire la ce activități reclamantele și Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe se află în concurență una cu cealaltă în concret. Așadar, Tribunalul a admis în mod greșit că există un raport de concurență cu Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe.
      În continuare, considerând că există un raport de concurență, Tribunalul a ajuns în mod greșit la concluzia că ajutorul a avut efecte concrete asupra poziției concurențiale a membrilor VGG și a denaturat-o.
      Pe baza aprecierii admisibilității Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe Tribunalul nu ar fi putut să ajungă la concluzia că acțiunea VGG este admisibilă.

         Al doilea motiv: Tribunalul a admis în mod greșit existența unor „dificultăți serioase”

      Aprecierea Tribunalului potrivit căreia a existat o încălcare a drepturilor procedurale prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE este greșită. Considerând că Comisia a întâmpinat „dificultăți serioase” la aprecierea compatibilității regimului PNB (Regeling bijdragen Particuliere Terreinbeherende Natuurbeschermingsorganisaties) cu dreptul ajutoarelor de stat, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept.
      Astfel, calificarea SIEG (servicii de interes economic general) drept „atipice” și „globale” în decizie nu comportă nicio dificultate serioasă; absența unei contabilități separate nu constituie un indiciu pentru dificultăți serioase; și nu lipsea un mecanism pentru evitarea supracompensării.


title: Cauza C-828/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de commerce de Paris (Franța) la 24 decembrie 2018 – Trendsetteuse SARL/DCA SARL

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de commerce de Paris (Franța) la 24 decembrie 2018 – Trendsetteuse SARL/DCA SARL
      (Cauza C-828/18)
      (2019/C 82/19)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de commerce de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Trendsetteuse SARL

         Pârâtă: DCA SARL

         Întrebarea preliminară

      Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653/CEE din 18 decembrie 1986 (1) privind statutul agenților comerciali trebuie interpretat în sensul că un intermediar care desfășoară o activitate independentă, care acționează în calitate de mandatar în numele și pe seama mandantului său, care nu are puterea de a modifica tarifele și condițiile contractuale ale contractelor de vânzare ale comitentului său, nu este autorizat să negocieze respectivele contracte în sensul acestui articol și nu poate, pe cale de consecință, să fie calificat drept agent comercial și să beneficieze de statutul prevăzut de directivă?

         (1)  Directiva 86/653/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1986 privind coordonarea legislației statelor membre referitoare la agenții comerciali independenți (JO L 382, p. 17, Ediție specială, 6/vol. 1., p. 176).


title: Cauza C-829/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 27 decembrie 2018 – Crédit Logement SA/OE

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 27 decembrie 2018 – Crédit Logement SA/OE
      (Cauza C-829/18)
      (2019/C 82/20)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de grande instance de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Crédit Logement SA

         Pârât: OE

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva 93/13/CEE din 5 aprilie 1993 (1) și principiul efectivității dreptului [Uniunii] trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării unei norme de drept intern care interzice instanței să aprecieze caracterul abuziv al unei clauze dintr-un contract încheiat cu un profesionist, din moment ce garantul profesionist care garantează executarea contractului a informat debitorul-consumator cu privire la faptul că urma să efectueze plata, iar acesta din urmă nu i-a indicat excepțiile pe care trebuie să le invoce?

                  2)

                  Directiva 93/13/CEE din 5 aprilie 1993 și principiul efectivității dreptului [Uniunii] trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării unei norme de drept intern care interzice instanței să aprecieze caracterul abuziv al unei clauze dintr-un contract încheiat cu un profesionist, din moment ce garantul profesionist care garantează executarea contractului a informat debitorul-consumator cu privire la faptul că urma să efectueze plata, iar acesta din urmă nu i-a indicat excepțiile pe care trebuie să le invoce?

                  3)

                  Sarcina probei cu privire la punerea la dispoziția consumatorului a elementelor necesare pentru caracterul clar și inteligibil al clauzei în discuție și cu privire la caracterul clar și inteligibil al clauzei menționate revine profesionistului sau consumatorului?

                  4)

                  În ipoteza în care tribunalul ar considera că clauzele 1.2.1-1.2.9, 2.8 din contract sunt abuzive întrucât nu au fost exprimate într-un mod suficient de clar și de inteligibil, trebuie să fie declarate nescrise toate clauzele financiare, inclusiv clauza cu privire la dobânzi, sau trebuie să fie declarate nescrise doar clauzele care se referă la variația cursului de schimb valutar și clauza cu privire la valute, reținându-se o rată a dobânzii fixă, în euro, sau trebuie să se aibă în vedere și o altă opțiune?

                  5)

                  În examinarea întrebării precedente, este necesar ca instanța să se asigure că sancțiunea astfel pronunțată este eficientă, proporțională și cu efect de descurajare?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-833/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de l'entreprise de Liège (Belgia) la 31 decembrie 2018 – SI, Brompton Bicycle Ltd/Chedech / Get2Get

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de l'entreprise de Liège (Belgia) la 31 decembrie 2018 – SI, Brompton Bicycle Ltd/Chedech / Get2Get
      (Cauza C-833/18)
      (2019/C 82/21)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de l'entreprise de Liège

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: SI, Brompton Bicycle Ltd

         Pârâtă: Chedech / Get2Get

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii, și în special Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (1), care stabilește, în special, diferitele drepturi exclusive recunoscute titularilor dreptului de autor prin articolele 2 – 5, trebuie interpretat în sensul că exclude de la protecția conferită de dreptul de autor operele a căror formă este necesară pentru obținerea unui rezultat tehnic?

                  2)

                  Pentru a aprecia caracterul necesar al unei forme pentru obținerea unui rezultat tehnic, trebuie luate în considerare următoarele criterii:

                              —

                              existența altor forme posibile care permit obținerea aceluiași rezultat tehnic?

                              —

                              eficiența formei pentru obținerea rezultatului respectiv?

                              —

                              voința pretinsului autor al contrafacerii de a obține acest rezultat?

                              —

                              existența unui brevet anterior, în prezent expirat, cu privire la procedeul care permite obținerea rezultatului tehnic urmărit?

         (1)  JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol.1, p. 230.


title: Cauza C-12/19 P: Recurs introdus la 7 ianuarie 2019 de Mylène Troszczynski împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 8 noiembrie 2018 în cauza T-550/17, Troszczynski/Parlamentul

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/20

      Recurs introdus la 7 ianuarie 2019 de Mylène Troszczynski împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 8 noiembrie 2018 în cauza T-550/17, Troszczynski/Parlamentul
      (Cauza C-12/19 P)
      (2019/C 82/22)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Mylène Troszczynski (reprezentant: F. Wagner, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene (Camera a șasea) din 8 noiembrie 2018 (T-550/17);

            prin urmare:

                  —

                  anularea deciziei Parlamentului European din 14 iunie 2017 de adoptare a raportului nr. A8-0218/2017 al Comisiei pentru afaceri juridice privind cererea de ridicare a imunității și a privilegiilor lui Mylène Troszczynski, membră a Parlamentului European;

                  —

                  pronunțarea cu privire la cuantumul care trebuie acordat recurentei cu titlu de cheltuieli de procedură;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Cu privire la analizarea celui de al doilea motiv de către Tribunal
                  Tribunalul nu consideră tweet-ul în litigiu al Mylène Troszczynski o opinie emisă în exercitarea funcțiilor sale de deputat, pentru motivul că se referă la un eveniment precis, a cărui desfășurare se presupune că are loc în Franța, și care nu poate fi asimilat unei luări de poziție generale cu privire la subiecte de actualitate curentă sau tratate de Parlament, caracteristici necesare ale unei opinii protejate de Protocol.
                  Tribunalul săvârșește o eroare vădită de apreciere, în condițiile în care:

                              —

                              fiecare deputat este un reprezentant ales al țării sale, reprezintă alegătorii și trebuie să păstreze în cursul mandatului său o legătură necesară cu aceștia, evocând în special faptele care îi interesează sau îi privesc;

                              —

                              principiul nr. 2 din comunicarea către membrii 11/2003 nu realizează o asemenea distincție;

                              —

                              purtarea vălului integral în spațiul public privește electoratul din Franța, dar și cel al ansamblului țărilor din Europa, iar această manifestare exterioară a apartenenței la Islam este un subiect de interes general care privește atât viața publică, cât și drepturile femeilor;

                              —

                              Tribunalul ar fi trebuit să pună în aplicare principiile Hotărârii Patriciello.

                  2.

                  Cu privire la analizarea celui de al treilea motiv de către Tribunal
                  S-a stabilit și s-a admis de către Tribunal că Mylène Troszczynski nu este autorul tweet-ului în litigiu și că ea l-a șters de îndată ce a luat cunoștință de acesta. Tribunalul consideră însă că aceste două aspecte nu trebuie luate în considerare pentru a determina dacă sunt îndeplinite condițiile ridicării imunității parlamentare.
                  Tribunalul săvârșește o eroare vădită de apreciere:

                              —

                              atunci când afirmă că nu revine Parlamentului sarcina de a ști dacă faptele reproșate deputatului în cauză sunt dovedite, deși Parlamentul examinează faptele recunoscând în decizia sa că Mylène Troszczynski nu este autorul tweet-ului;

                              —

                              întrucât nu deduce consecințele juridice ale anumite înscrisuri atașate în anexă la raportul Comisiei pentru afaceri juridice, și anume extrasele din Legea din 29 iulie 1881 și în special articolul 42 din aceasta;

                              —

                              întrucât ordonanța de trimitere în fața Tribunalului Corecțional din 26 aprilie 2018 exprimă înverșunarea unui magistrat împotriva unui reprezentant ales, așadar, o intenție de a-i aduce prejudicii pe plan politic, comportament caracteristic pentru fumus persecutionis.