title: Cauza T-147/09: Acțiune introdusă la 9 aprilie 2009 — Trelleborg Industrie/Comisia

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/41

         Acțiune introdusă la 9 aprilie 2009 — Trelleborg Industrie/Comisia
   (Cauza T-147/09)
   2009/C 153/81
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Trelleborg Industrie SAS (Clermont Ferrand, Franța) (reprezentanți: J. Joshua, Barrister, și E. Aliende Rodríguez, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în parte a articolului 1 din decizia atacată în măsura în care o privește pe reclamantă și în orice caz în măsura în care se constată comiterea vreunei încălcări de către reclamantă înainte de 21 iunie 2001;

               —

               reducerea amenzii impuse reclamantei la articolul 2 într-un mod în care să se rectifice erorile manifeste din cuprinsul deciziei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C (2009) 428 final a Comisiei din 28 ianuarie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE și a articolului 53 din Acordul SEE (cazul COMP/39406 — furtunuri marine) în măsura în care reclamanta este declarată responsabilă de participarea la o încălcare unică și continuă în sectorul furtunurilor marine în SEE constând în atribuirea ofertelor, stabilirea prețurilor, a cotelor și a condițiilor de vânzare, împărțirea geografică a piețelor și schimbul de informații sensibile privind prețurile, volumele de vânzări și cererile de ofertă. Reclamanta solicită, în plus, reducerea amenzii aplicate.
   Reclamanta invocă trei motive în susținerea acțiunii sale.
   În primul rând, în opinia acesteia, competența Comisiei de a aplica amenzi pentru perioada anterioară datei de 21 iunie 1999 este prescrisă potrivit articolului 25 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 dat fiind că, potrivit reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare manifestă în fapt și în drept stabilind comiterea unei încălcări unice și continue de către reclamantă.
   În al doilea rând, aceasta invocă lipsa interesului legitim al Comisiei de a efectua o constatare declarativă a încălcării pentru prima perioadă, care s-a încheiat în luna mai 1997.
   În al treilea rând, în subsidiar, în opinia reclamantei, Comisia ar fi discriminat-o în mod ilegal, tratând-o în mod diferit de un alt destinatar în ceea ce privește răspunderea pentru actele unei societăți a cărei succesoare este și ar fi încălcat dreptul de a fi ascultat și obligația de motivare.


title: Cauza T-367/13: Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Polonia/Comisia [„FEOGA — Secțiunea «Garantare» — FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțare — Dezvoltare rurală — Cheltuieli efectuate de Polonia — Articolul 33 ter din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 — Articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 — Articolul 31 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 — Corecție financiară mixtă — Obligație de motivare”]

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/33

         Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Polonia/Comisia
   (Cauza T-367/13) (1)

   ([„FEOGA - Secțiunea «Garantare» - FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Dezvoltare rurală - Cheltuieli efectuate de Polonia - Articolul 33 ter din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 - Articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 - Articolul 31 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 - Corecție financiară mixtă - Obligație de motivare”])
   (2016/C 027/38)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Polonia (reprezentanți: B. Majczyna și K. Straś, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Rossi și A. Szmytkowska, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2013/214/UE de punere în aplicare a Comisiei din 2 mai 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 123, p. 11), în măsura în care Comisia aplică, în privința cheltuielilor declarate de Republica Polonă pentru susținerea exploatațiilor de semisubzistență,, corecții de 8 292 783,94 euro și de 71 610 559,39 euro.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 260, 7.9.2013.


title: Cauza C-96/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de grande instance de Nanterre – Franța) – Saint Louis Sucre, fostă Saint Louis Sucre SA/Directeur général des douanes et droits indirects (Trimitere preliminară — Agricultură — Zahăr — Cotizații la producție — Drept la rambursare — Zahăr depozitat neexportat — Îmbogățire fără justă cauză — Libertatea de a desfășura o activitate comercială — Metodă de calcul)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal de grande instance de Nanterre – Franța) – Saint Louis Sucre, fostă Saint Louis Sucre SA/Directeur général des douanes et droits indirects
   (Cauza C-96/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Agricultură - Zahăr - Cotizații la producție - Drept la rambursare - Zahăr depozitat neexportat - Îmbogățire fără justă cauză - Libertatea de a desfășura o activitate comercială - Metodă de calcul))
   (2016/C 305/11)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de grande instance de Nanterre

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Saint Louis Sucre, fostă Saint Louis Sucre SA

      Pârât: Directeur général des douanes et droits indirects

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 15 alineatele (2) și (8) din Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului din 19 iunie 2001 de organizare comună a piețelor în sectorul zahărului trebuie interpretat în sensul că nu conferă unui producător de zahăr dreptul la rambursarea cotizațiilor la producţie achitate pe cantităţi de zahăr căruia i se aplică cotele A şi B, care erau încă depozitate la 30 iunie 2006, din moment ce regimul cotizațiilor la producţie nu a fost prelungit ulterior acestei date prin Regulamentul (CE) nr. 318/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului.

               2)

               Nu a fost evidenţiat niciun element de natură să afecteze validitatea Regulamentului (UE) nr. 1360/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de stabilire, pentru anii de comercializare 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 și 2005/2006, a cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului, pentru anii de comercializare 2001/2002 și 2004/2005, a coeficientului necesar pentru calcularea cotizației suplimentare și a sumelor care urmează a fi plătite vânzătorilor de sfeclă de zahăr de către producătorii de zahăr, având în vedere diferența dintre valoarea maximă a cotizațiilor și valoarea acestor cotizații care urmează a fi încasată pentru anii de comercializare 2002/2003, 2003/2004 și 2005/2006.

      (1)  JO C 146, 4.5.2015.


title: Cauza C-511/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale civile di Bologna (Italia) la 14 noiembrie 2014 – Pebros Servizi srl/Aston Martin Lagonda Limited

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale civile di Bologna (Italia) la 14 noiembrie 2014 – Pebros Servizi srl/Aston Martin Lagonda Limited
   (Cauza C-511/14)
   (2015/C 034/10)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale civile di Bologna

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Pebros Servizi srl

      Pârâtă: Aston Martin Lagonda Limited

      Întrebarea preliminară

   În cazul unei hotărâri pronunțate în lipsă (în absență), împotriva unui pârât care nu s-a înfățișat/lipsă, fără a exista însă nicio recunoaștere expresă a dreptului în litigiu de către pârâtul care nu s-a înfățișat/lipsă:
   revine dreptului național sarcina de a stabili dacă o asemenea conduită procesuală are valoare de necontestare, în sensul Regulamentului (CE) nr. 805/2004 (1) din 21 aprilie 2004, publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 30 aprilie 2004, eventual, conform dreptului național, negând natura de credit necontestat,
   sau
   o hotărâre pronunțată împotriva pârâtului care nu s-a înfățișat/lipsă implică, prin însăși natura sa, în temeiul drept european, o necontestare, care determină aplicarea Regulamentului (CE) nr. 805/2004 independent de aprecierea instanței naționale?

      (1)  Regulamentului (CE) nr. 805/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 aprilie 2004 privind crearea unui titlu executoriu european pentru creanțele necontestate (JO L 143, p. 15).


title: Cauza T-433/10 P: Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2011 — Allen și alții/Comisia ( „Recurs — Personal angajat în întreprinderea comună JET — Aplicarea unui statut juridic diferit de cel de agent temporar — Despăgubire pentru prejudiciul material suferit — Termene de introducere a cererilor — Tardivitate — Termen rezonabil” )

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/24

         Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2011 — Allen și alții/Comisia
   (Cauza T-433/10 P) (1)

   (Recurs - Personal angajat în întreprinderea comună JET - Aplicarea unui statut juridic diferit de cel de agent temporar - Despăgubire pentru prejudiciul material suferit - Termene de introducere a cererilor - Tardivitate - Termen rezonabil)
   2012/C 32/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurenți: John Allen (Horspath, Regatul Unit) și ceilalți 109 reclamanți ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentanți: K. Lasok, QC, și B. Lask, barrister)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 13 iulie 2010, Allen și alții/Comisia (F-103/09, nepublicată încă în Repertoriu), având ca obiect anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul John Allen și ceilalți 109 reclamanți ale căror nume figurează în anexă suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010.


title: Cauza T-26/14 P: Recurs introdus la 8 ianuarie 2014 de Peter Schönberger împotriva Hotărârii din 5 noiembrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-14/12, Schönberger/Curtea de Conturi

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/26

         Recurs introdus la 8 ianuarie 2014 de Peter Schönberger împotriva Hotărârii din 5 noiembrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-14/12, Schönberger/Curtea de Conturi
   (Cauza T-26/14 P)
   2014/C 93/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Peter Schönberger (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: O. Mader, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte din procedură: Curtea de Conturi a Uniunii Europene

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 5 noiembrie 2013 în cauza F-14/12 (Schönberger/Curtea de Conturi);

               —

               admiterea cererii formulate de recurent în prima instanță;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv: în opinia recurentului, Tribunalul Funcției Publice a omis să se pronunțe asupra primului motiv al acțiunii, potrivit căruia, fiind numai trei, numărul de posturi disponibile pentru promovare în cadrul exercițiului 2011 era inferior cu 10 poziții mediei cincinale prevăzute de statut pentru perioada 2007-2011.

               2.

               Al doilea motiv: recurentul arată că hotărârea atacată deformează pozițiile exprimate de părți în măsura în care declară că exercițiile de promovare 2010 — 2014 constituie perioada cincinală în litigiu.

               3.

               Al treilea motiv: în cadrul acestui motiv, recurentul susține că i-a fost încălcat dreptul la apărare, întrucât nu a avut posibilitatea de a-și exprima poziția cu privire la perioada cincinală pe care Tribunalul Funcției Publice a considerat-o relevantă.

               4.

               Al patrulea motiv: recurentul invocă o lipsă de motivare, deoarece în hotărârea atacată nu se explică de ce perioada cincinală 2010 — 2014 trebuia considerată perioada de referință.

               5.

               Al cincilea motiv: recurentul arată că interpretarea statutului de către Tribunalul Funcției Publice încalcă intenția clar exprimată de legiuitor de a începe o nouă perioadă cincinală în 2014.

               6.

               Al șaselea motiv: recurentul susține în cadrul acestui motiv că Tribunalul Funcției Publice a încălcat principiul încrederii legitime întrucât și-a întemeiat hotărârea pe o interpretare a statutului pe care pârâta a respins-o în mod expres.

               7.

               Al șaptelea motiv: recurentul arată că principiul egalității de tratament nu a fost aplicat în mod corect și în acord cu jurisprudența constantă.


title: Cauza T-400/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 noiembrie 2008 — GretagMacbeth/OAPI (Combinație de 24 de pătrate colorate) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare de culoare — Combinație de 24 de pătrate colorate — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/29

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 noiembrie 2008 — GretagMacbeth/OAPI (Combinație de 24 de pătrate colorate)
   (Cauza T-400/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare de culoare - Combinație de 24 de pătrate colorate - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2009/C 6/59)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: GretagMacbeth LLC (New Windsor, New York, Statele Unite) (reprezentant: J. Weiser, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 30 august 2007 (cauza R 30/2007-4) referitoare la o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn de culoare, compus din 24 de pătrate colorate
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă GretagMacbeth LLC la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 315, 22.12.2007.


title: Cauza C-649/15 P: Recurs introdus la 3 decembrie 2015 de TV2/Danmark A/S împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 24 septembrie 2015 în cauza T-674/11, TV2/Danmark A/S/Comisia Europeană

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/23

         Recurs introdus la 3 decembrie 2015 de TV2/Danmark A/S împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 24 septembrie 2015 în cauza T-674/11, TV2/Danmark A/S/Comisia Europeană
   (Cauza C-649/15 P)
   (2016/C 048/29)
   Limba de procedură: daneza

      Părțile

      Recurentă: TV2/Danmark A/S (reprezentant: O. Koktvedgaard, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Danemarcei, Viasat Broadcasting UK Ltd

      Concluziile recurentei

               1.

               Anularea hotărârii atacate în măsura în care dă câștig de cauză Comisiei cu privire la concluzia TV2 formulată cu titlu principal; soluționarea fondului cauzei și anularea deciziei contestate în măsura în care declară că măsurile în cauză constituie ajutoare de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE; în subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare.

               2.

               Anularea hotărârii atacate în măsura în care dă câștig de cauză Comisiei cu privire la a doua parte a concluziei TV2 formulate cu titlu subsidiar; soluționarea fondului cauzei și anularea deciziei contestate în măsura în care declară că veniturile obținute din taxa de radiodifuziune care, în perioada 1997-2002, au fost transferate către TV2 și, ulterior, în regiuni, constituie ajutor de stat în favoarea TV2; în subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecarea acestui aspect.

               3.

               Anularea hotărârii atacate în măsura în care obligă TV2 să suporte propriile cheltuieli de judecată și trei sferturi din cheltuielile de judecată ale Comisiei; obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de TV2 în procedurile aflate pe rolul Tribunalului și al Curții de Justiție. În cazul trimiterii cauzei Tribunalului spre rejudecare, pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată aferente aspectelor cauzei care au făcut obiectul trimiterii spre rejudecare.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               TV2 afirmă că partea hotărârii atacate prin care se respinge primul motiv al TV2 și, prin urmare, concluzia TV2 formulată cu titlu principal, este contrară noțiunii de ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, hotărârea fiind așadar afectată de o eroare de drept. În susținerea acestei afirmații, TV2 invocă următoarele argumente principale:

                           —

                           refuzul de a admite, în hotărârea atacată, că verificările efectuate de Rigsrevisionen (autoritatea de audit daneză) erau suficiente pentru a îndeplini a patra condiție Altmark se bazează pe o aplicare literală și strictă a cerinței de comparare a costurilor pe care o impune respectiva condiție. Acest raționament este eronat din punct de vedere juridic.

                           —

                           contrar constatării Tribunalului în hotărârea atacată, caracterul specific al obligațiilor de serviciu public ale TV2, precum și aplicarea retroactivă a condițiilor Altmark conduc la o situație în care ar fi trebuit să se fi efectuat o aplicație teleologică a acestei cerințe (a se vedea, în special, principiul cuprins în Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2008, BUPA, T-289/03, ECLI:EU:T:2008:29).

                           —

                           controalele efectuate de Rigsrevisionen pentru a verifica dacă TV2 era o societate bine gestionată garantau respectarea obiectivului fundamental al celei de a patra condiții Altmark și, prin urmare, în circumstanțele specifice ale cauzei în privința TV2 și în lumina aplicării teleologice a respectivei condiții, erau suficiente pentru a se considera că a patra condiție Altmark este îndeplinită.

               2.

               TV2 afirmă de asemenea că partea hotărârii atacate referitoare la fondul cauzei și prin care se respinge a doua parte concluziei TV2 formulate în subsidiar este afectată de o eroare de drept întrucât este contrară principiilor fundamentale procedurale. În susținerea acestei afirmații, TV2 invocă următoarele argumente principale:

                           —

                           în memoriul în apărare, Comisia a arătat că a fost de acord cu TV2 că veniturile obținute din taxa de radiodifuziune pe care TV2 le-a transferat către regiuni în perioada 1997-2002 nu constituiau ajutor de stat în favoarea TV2. Astfel, Tribunalul a statuat ultra petita, deoarece s-a pronunțat cu privire la a doua parte a concluziei TV2 formulate în subsidiar, respingând-o. Prin urmare, hotărârea este afectată de o eroare de drept.

                           —

                           în plus, Tribunalul s-a pronunțat pe fond, pe baza propriei argumentații. Considerentele Tribunalului, astfel cum sunt prevăzute la punctele 165-174 din hotărârea atacată, nu au fost discutate în niciun moment nici de TV2, nici de Comisie și nu figurează în decizia contestată. Astfel, Tribunalul a depășit limitele puterii sale de control jurisdicțional.

                           —

                           în același timp, Tribunalul a încălcat principiul dreptului la un proces echitabil (a se vedea articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene), în măsura în care și-a întemeiat hotărârea pe motive și argumente cu privire la care niciuna dintre părți nu s-a pronunțat.

               3.

               În cele din urmă, TV2 afirmă că partea hotărârii atacate referitoare la fondul cauzei și prin care se respinge a doua parte concluziei TV2 formulate în subsidiar (punctele 165-174) este afectată de o eroare de drept deoarece se bazează pe o interpretare vădit greșită a dreptului danez și este contrară noțiunii de ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. În susținerea acestei afirmații, TV2 invocă următoarele argumente principale:

                           —

                           Tribunalul ia în considerare și acordă o importanță decisivă faptului că TV2, în îndeplinirea obligației sale de a distribui programe regionale, a primit respectivele programe de la regiuni, plata pentru acestea constând în transferul veniturilor obținute din taxa de radiodifuziune. Această concluzie nu se poate deduce din dosarul procedurii aflate pe rolul Tribunalului și este vădit contrară dreptului danez. Prin urmare, criteriul juridic care se poate deduce din cuprinsul punctelor 166, 167 și 171 din hotărârea atacată este îndeplinit în esență.

                           —

                           La punctele 166 și 167 și în prima teză a punctului 173 din hotărârea atacată, Tribunalul se referă la o situație ipotetică în evaluarea ajutorului de stat. Această situație este de neconceput în practică și nu este relevantă pentru evaluarea ajutorului de stat. Factorul decisiv în cazul TV2 este, de fapt, că aceasta nu a obținut niciun avantaj economic din transferul veniturilor obținute din taxa de radiodifuziune. TV2 avea obligația de drept public de a transfera veniturile obținute din taxa de radiodifuziune către regiuni și și-a îndeplinit efectiv această obligație. Hotărârea Tribunalului este, prin urmare, contrară noțiunii de ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.


title: Cauza T-652/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 5 decembrie 2014 – AF Steelcase/OAPI ( „Măsuri provizorii — Contracte de achiziții publice — Furnizare și instalare de mobilier — Respingerea ofertei unui ofertant — Cerere de suspendare a executării — Lipsa fumus boni juris ” )

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/24

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 5 decembrie 2014 – AF Steelcase/OAPI
   (Cauza T-652/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Contracte de achiziții publice - Furnizare și instalare de mobilier - Respingerea ofertei unui ofertant - Cerere de suspendare a executării - Lipsa fumus boni juris”))
   (2015/C 056/34)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: AF Steelcase, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: S. Rodríguez Bajón, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale (OAPI) (reprezentanți: N. Bambara și M. Paolacci, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii având ca obiect, în esență, suspendarea executării deciziei Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale (OAPI) din 8 iulie 2014 prin care se respinge oferta prezentată de reclamantă în cadrul procedurii de cerere de ofertă privind furnizarea și instalarea de mobilier și de accesorii în clădirile OAPI.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-6/11 P: Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2011 — Comisia/Isabel Vicente Carbajosa și alții ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Recrutare — Anunț pentru ocuparea unui post vacant — Concurs general — Neadmitere la proba scrisă în urma rezultatului obținut la testele de acces — Repartizarea competențelor între EPSO și și comisia de evaluare din cadrul concursului — Principiul contradictorialității” )

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/25

         Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2011 — Comisia/Isabel Vicente Carbajosa și alții
   (Cauza T-6/11 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Recrutare - Anunț pentru ocuparea unui post vacant - Concurs general - Neadmitere la proba scrisă în urma rezultatului obținut la testele de acces - Repartizarea competențelor între EPSO și și comisia de evaluare din cadrul concursului - Principiul contradictorialității)
   2012/C 32/52
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Isabel Vicente Carbajosa Bruxelles, Belgia); Niina Lehtinen (Bruxelles); și Myriam Menchén (Bruxelles) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal și D. Abreu Caldas, avocați)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 28 octombrie 2010, Vicente Carbajosa și alții/Comisia (F-9/09, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se solicită anularea în parte a acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 28 octombrie 2010, Vicente Carbajosa și alții/Comisia (F-9/09) în măsura în care anulează deciziile Oficiului European pentru Selecția Personalului (EPSO) de a nu o înscrie pe doamna Isabel Vicente Carbajosa, în cadrul concursului EPSO/AD/117/08, și pe doamnele Niina Lehtinen și Myriam Menchén, în cadrul concursului EPSO/AD/116/08, pe lista candidaților invitați să depună o candidatură completă.

               2.

               Anulează deciziile EPSO de a nu o înscrie pe doamna Isabel Vicente Carbajosa în cadrul concursului EPSO/AD/117/08, și pe doamnele Niina Lehtinen și Myriam Menchén, în cadrul concursului EPSO/AD/116/08, pe lista candidaților invitați să depună o candidatură completă.

               3.

               Doamnele Vicente Carbajosa, Lehtinen și Menchén și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în prezenta cauză.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauza C-670/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Minden (Germania) la 29 decembrie 2016 – Tsegezab Mengesteab/Bundesrepublik Deutschland

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Minden (Germania) la 29 decembrie 2016 – Tsegezab Mengesteab/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-670/16)
   (2017/C 104/42)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Minden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Tsegezab Mengesteab

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Întrebările preliminare

               1.

               Un solicitant de azil poate să invoce transferul responsabilității către statul membru solicitant, cauzat de expirarea termenului stabilit pentru prezentarea unei cereri de preluare [articolul 21 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 604/2013 (1)]?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: solicitantul de azil poate să invoce transferul responsabilității și în cazul în care statul membru solicitat este în continuare dispus să îl preia?

               3.

               . În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare: din acordul expres, respectiv tacit [articolul 22 alineatul (7) din Regulamentul nr. 604/2013], al statului membru solicitat se poate trage concluzia că acest stat este în continuare dispus să-l preia pe solicitantul de azil?

               4.

               Termenul de două luni prevăzut la articolul 21 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 604/2013 se poate împlini după expirarea termenului de trei luni prevăzut la articolul 21 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 604/2013 în cazul în care statul membru solicitant a lăsat să treacă mai mult de o lună din momentul în care a început să curgă termenul de trei luni până să solicite consultarea bazei de date Eurodac?

               5.

               Se consideră că o cerere de protecție internațională este prezentată în sensul articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 604/2013 din momentul emiterii pentru prima dată a unui certificat privind înregistrarea ca solicitant de azil sau numai după înregistrarea oficială a cererii de azil? În special:

                           a)

                           Certificatul privind înregistrarea ca solicitant de azil este un formular sau un proces-verbal în sensul articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 604/2013?

                           b)

                           Autoritatea competentă în sensul articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 604/2013 este autoritatea competentă să primească formularul sau să încheie procesul-verbal sau autoritatea competentă să decidă asupra cererii de azil?

                           c)

                           Un proces-verbal oficial se consideră transmis autorității competente în cazul în care acesteia i-a fost comunicat conținutul esențial al formularului sau al procesului-verbal ori este necesar să i se transmită originalul sau o copie a procesului-verbal?

               6.

               Întârzierile intervenite între prima solicitare de azil, respectiv prima emitere a certificatului de înregistrare ca solicitant de azil, și prezentarea unei cereri de preluare pot avea ca efect transferul responsabilității către statul membru solicitant conform articolului 21 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 604/2013 sau obligația statului membru solicitant de a-și asuma responsabilitatea conform articolului 17 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 604/2013?

               7.

               În cazul unui răspuns afirmativ la una dintre ipotezele celei de a șasea întrebări: care este durata dincolo de care se poate considera că există o întârziere nerezonabilă în prezentarea unei cereri de preluare?

               8.

               O cerere de preluare în care statul solicitant menționează doar data intrării pe teritoriul statului solicitant, precum și data prezentării cererii oficiale de azil, iar nu și data primei cereri de azil sau pe cea a primei emiteri a unui certificat privind înregistrarea ca solicitant de azil, suspendă curgerea termenului prevăzut la articolul 21 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 604/2013 sau o astfel de cerere este „ineficace”?

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (JO L 180, p. 31).


title: Cauza C-488/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Session (Scoția), Edinburgh (Regatul Unit) la 5 noiembrie 2007 — Royal Bank of Scotland plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Session (Scoția), Edinburgh (Regatul Unit) la 5 noiembrie 2007 — Royal Bank of Scotland plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-488/07)
   (2008/C 8/16)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   Court of Session (Scoția), Edinburgh
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Royal Bank of Scotland plc

      Pârâtă: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf din A șasea directivă TVA — 77/388/CEE (1) impune ca proporția deductibilă de o persoană plătitoare de impozit în temeiul articolului 17 alineatul (5) să se determine anual, ca procent, și să se rotunjească până la o valoare care nu poate depăși unitatea următoare atunci când:

                           a.

                           proporția respectivă este o proporție care a fost determinată pentru un sector al activității persoanei plătitoare de impozit, în conformitate cu articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf litera (a) sau litera (b); și/sau

                           b.

                           proporția respectivă este o proporție care a fost determinată în funcție de utilizarea totală sau parțială a bunurilor și serviciilor de către persoana plătitoare de impozit, în conformitate cu articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf litera (c); și/sau

                           c.

                           proporția respectivă este o proporție care a fost determinată pentru toate bunurile și serviciile utilizate de către persoana plătitoare de impozit în toate tranzacțiile prevăzute la articolul 17 alineatul (5) primul paragraf, în conformitate cu litera (d) din articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf?

               2)

               Respectivul articol 19 alineatul (1) al doilea paragraf le permite statelor membre să impună ca proporția deductibilă de către persoana plătitoare de impozit în temeiul articolului 17 alineatul (5) să se rotunjească până la o valoare diferită de următorul număr întreg în ordine crescătoare?

      (1)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza C-281/13 P: Recurs introdus la 22 mai 2013 de Lord Inglewood și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 martie 2013 în cauzele conexate T-229/11 și T-276/11, Inglewood și alții/Parlamentul European

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/3

         Recurs introdus la 22 mai 2013 de Lord Inglewood și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 13 martie 2013 în cauzele conexate T-229/11 și T-276/11, Inglewood și alții/Parlamentul European
   (Cauza C-281/13 P)
   (2013/C 226/06)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurenți: Lord Inglewood și alții (reprezentanți: S. Orlandi, J.-N. Louis, D. Abreu Caldas, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

      Concluziile recurenților

               —

               pronunțarea

                           —

                           anulării Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene (Camera a patra) din 13 martie 2013, Inglewood și alții/Parlamentul European (cauzele conexate T-229/11 și T-276/11);

               —

               rejudecarea cauzei și pronunțarea:

                           —

                           nelegalității deciziei Biroului Parlamentului European de creștere a vârstei de pensionare de la 60 la 63 de ani și de suprimare a modalităților speciale de a beneficia de pensie, fie sub forma pensiei anticipate, fie în parte sub forma unei sume forfetare;

                           —

                           anulării deciziilor atacate;

                           —

                           obligării Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenții formulează un recurs împotriva hotărârii Tribunalului prin care s-a respins acțiunea acestora având ca obiect anularea deciziilor Parlamentului European prin care se refuză să li se acorde pensia suplimentară facultativă fie anticipat, fie la vârsta de 60 de ani, fie în parte sub forma unei sume forfetare.
   În primul rând, recurenții invocă o eroare de drept săvârșită de Tribunal, în sensul că deciziile atacate ar încălca drepturile dobândite sau care urmau să fie dobândite în condițiile stabilite și acceptate în momentul intrării în funcție.
   În al doilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin înlăturarea motivului legat de încălcarea articolului 27 alineatul (2) din Statutul deputaților, deși această dispoziție ar preciza că drepturile dobândite sau în curs de dobândire sunt menținute. Decizia din 1 aprilie 2009 ar aduce astfel atingere drepturilor dobândite ale recurenților, și anume dreptul de a solicita o pensie anticipată sau de a prefera să beneficieze de aceasta la 60 de ani și, eventual, în parte sub forma unei sume forfetare.
   În al treilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit de asemenea o eroare de drept prin faptul că a reținut că Statutul deputaților nu era aplicabil întrucât ar fi intrat în vigoare după decizia cu aplicabilitate generală din 1 aprilie 2009, în timp ce deciziile individuale care fac obiectul acțiunilor au fost adoptate după această dată.
   În al patrulea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin respingerea motivului legat de încălcarea principiului egalității de tratament, deși recurenții puteau să se aștepte în mod legitim să beneficieze de pensia lor, în condițiile stabilite și aplicate în timpul unei părți semnificative a plății cotizațiilor lor sau la data încetării funcției lor, mai mult decât cei care au beneficiat de norme derogatorii, și anume cei care își exercitau încă funcția și care împliniseră vârsta de 60 de ani înainte de intrarea în vigoare, la 14 iulie 2009, a deciziei din 1 aprilie 2009.
   În ultimul rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin respingerea motivului legat de încălcarea principiului proporționalității după ce a constatat că doar 10 % dintre afiliați suportă consecințele crizei financiare și efectele previzibile a unui fond constituit în mod temporar, care urmează să dispară.


title: Cauza C-79/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeidshof te Brussel – Belgia) – Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers/Selver Saciri, Danijela Dordevic, Danjel Saciri reprezentat de Selver Saciri și Danijela Dordevic, Sanela Saciri reprezentată de Selver Saciri și Danijela Dordevic, Denis Saciri reprezentat de Selver Saciri și Danijela Dordevic, Openbaar Centrum voor Maat [Directiva 2003/9/CE — Standarde minime pentru primirea solicitanților de azil în statele membre — Articolul 13 alineatul (1) — Termene de acordare a condițiilor materiale de primire — Articolul 13 alineatul (2) — Măsuri privind condițiile materiale de primire — Garanții — Articolul 13 alineatul (5) — Stabilirea și acordarea condițiilor minimale de primire a solicitanților de azil — Mărimea ajutorului acordat — Articolul 14 — Modalitățile condițiilor materiale de primire — Saturarea structurilor de primire — Trimitere către sistemele naționale de protecție socială — Furnizarea condițiilor materiale de primire sub formă de alocații financiare]

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/14

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeidshof te Brussel – Belgia) – Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers/Selver Saciri, Danijela Dordevic, Danjel Saciri reprezentat de Selver Saciri și Danijela Dordevic, Sanela Saciri reprezentată de Selver Saciri și Danijela Dordevic, Denis Saciri reprezentat de Selver Saciri și Danijela Dordevic, Openbaar Centrum voor Maat
   (Cauza C-79/13) (1)

   ([Directiva 2003/9/CE - Standarde minime pentru primirea solicitanților de azil în statele membre - Articolul 13 alineatul (1) - Termene de acordare a condițiilor materiale de primire - Articolul 13 alineatul (2) - Măsuri privind condițiile materiale de primire - Garanții - Articolul 13 alineatul (5) - Stabilirea și acordarea condițiilor minimale de primire a solicitanților de azil - Mărimea ajutorului acordat - Articolul 14 - Modalitățile condițiilor materiale de primire - Saturarea structurilor de primire - Trimitere către sistemele naționale de protecție socială - Furnizarea condițiilor materiale de primire sub formă de alocații financiare])
   2014/C 112/16
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Arbeidshof te Brussel

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers

      Pârâți: Selver Saciri, Danijela Dordevic, Danjel Saciri reprezentat de Selver Saciri și Danijela Dordevic, Sanela Saciri reprezentată de Selver Saciri și Danijela Dordevic, Denis Saciri reprezentat de Selver Saciri și Danijela Dordevic, Openbaar Centrum voor Maat

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Arbeidshof te Brussel – Interpretarea articolului 13 alineatele (1), (2) și (5) și a articolului 14 alineatele (1), (3) şi (5) şi (8) din Directiva 2003/9/CE a Consiliului din 27 ianuarie 2003 de stabilire a standardelor minime pentru primirea solicitanților de azil în statele membre (JO L 31, p. 18, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 48) – Acordarea de alocaţii financiare – Obligațiile statelor membre – Saturarea structurilor naționale de primire prevăzute pentru cazarea solicitanților de azil

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 13 alineatul (5) din Directiva 2003/9/CE a Consiliului din 27 ianuarie 2003 de stabilire a standardelor minime pentru primirea solicitanților de azil în statele membre trebuie interpretat în sensul că, atunci când un stat membru a ales să acorde condițiile materiale de primire sub formă de alocații financiare sau tichete, aceste alocații trebuie să fie furnizate din momentul prezentării cererii de azil, în conformitate cu dispozițiile articolului 13 alineatul (1) din această directivă, și să respecte standardele minime consacrate de dispozițiile articolului 13 alineatul (2) din directiva menționată. Acest stat membru trebuie să garanteze că valoarea totală a alocațiilor financiare care acoperă condițiile materiale de primire este suficientă pentru a garanta un nivel de trai demn și adecvat pentru sănătatea solicitanților de azil, precum și pentru a asigura subzistența acestora, permițându-le în special să dispună de cazare, ținând seama, eventual, de ocrotirea interesului persoanelor care au nevoi speciale, în temeiul dispozițiilor articolului 17 din aceeași directivă. Condițiile materiale de primire prevăzute la articolul 14 alineatele (1), (3), (5) și (8) din Directiva 2003/9 nu se impun statelor membre atunci când acestea au ales să acorde condițiile respective exclusiv sub formă de alocații financiare. Cu toate acestea, cuantumul respectivelor alocații trebuie să fie suficient pentru a permite copiilor minori să fie cazați cu părinții lor, astfel încât unitatea familială a solicitanților de azil să poată fi menținută.

               2)

               Directiva 2003/9 trebuie interpretată în sensul că nu se opune posibilității statelor membre ca, în caz de saturare a structurilor de cazare destinate solicitanților de azil, să îi trimită pe aceștia către entități din cadrul sistemului de asistență publică generală, în măsura în care acest sistem asigură solicitanților de azil respectarea standardelor minime prevăzute de această directivă.

      (1)  JO C 114, 20.4.2013.


title: Cauza T-287/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 septembrie 2014 – Schaeffler Technologies/Comisia („Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile — Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni juris”)

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/24

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 septembrie 2014 – Schaeffler Technologies/Comisia
   (Cauza T-287/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile - Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat - Cerere de suspendare a executării - Fumus boni juris”))
   (2014/C 431/41)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Schaeffler Technologies GmbH & Co. KG (Herzogenaurach, Germania) (reprezentanți: T. Volz și B. Wißmann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a efectelor juridice ale deciziei prin care Comisia a inițiat o procedură oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat în ceea ce privește legea germană privind energia din surse regenerabile

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-322/09: Acțiune introdusă la 14 august 2009 — Al-Faqih și MIRA/Consiliul și Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/47

         Acțiune introdusă la 14 august 2009 — Al-Faqih și MIRA/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-322/09)
   2010/C 113/77
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Saad Al Faqih și Movement for Islamic Reform in Arabia (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Jones, barrister și A. Raja, solicitor)

      Pârâte: Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea în tot sau în parte a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 (1) al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentele (CE) nr. 14/2005 (2), nr. 492/2007 (3) și nr. 1190/2005 (4) ale Comisiei și/sau anularea Regulamentelor nr. 14/2005, nr. 492/2007 și nr. 1190/2005 ale Comisiei menționate, în măsura în care privesc în mod direct și individual reclamanții; și

               —

               obligarea Consiliului și/sau a Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată, reclamanții urmăresc, în temeiul articolului 230 CE, anularea Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 14/2005 al Comisiei din 5 ianuarie 2005, prin Regulamentul (CE) nr. 492/2007 al Comisiei din 3 mai 2007 și prin Regulamentul (CE) nr. 1190/2005 al Comisiei din 20 iulie 2005 și/sau anularea Regulamentelor nr. 14/2005, nr. 492/2007 și nr. 1190/2005 menționate, în măsura în care îi privesc pe reclamanți.
   Reclamanții au fost incluși pe lista consolidată a Comitetului pentru sancțiuni al Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite privind anumite persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii, ale căror fonduri și alte resurse financiare trebuie înghețate. În consecință, Comisia Europeană a adoptat Regulamentele (CE) nr. 14/2005 și nr. 1190/2005 prin care au fost adăugate numele reclamanților în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 care enumeră persoanele, grupările și entitățile cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice în cadrul Uniunii Europene. Includerea primului reclamant, domnul Al-Faqih, a fost modificată ulterior prin Regulamentul (CE) nr. 492/2007 al Comisiei.
   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă următoarele motive:

               Reclamanții susțin că înghețarea fondurilor lor prevăzută de regulamentele atacate încalcă drepturile fundamentale ale omului, și anume dreptul acestora de a fi ascultați și dreptul la un control jurisdicțional efectiv, întrucât nu au fost informați niciodată de Consiliu și/sau de Comisie cu privire la motivele includerii lor în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 al Consiliului și nu au primit niciodată vreo dovadă care să justifice impunerea de măsuri restrictive. Prin urmare, reclamanții nu au avut nicio posibilitate să se apere și să conteste în fața instanțelor comunitare deciziile prin care au fost incluși pe listă.

               Reclamanții susțin de asemenea că dreptul lor la respectarea proprietății a fost încălcat din moment ce restricțiile nelimitate ale acestui drept cauzate de înghețarea fondurilor acestora constituie o atingere disproporționată și intolerabilă adusă acestui drept fundamental al omului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 881/2002 al Consiliului din 27 mai 2002 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului de interzicere a exportului anumitor mărfuri și servicii către Afganistan, de întărire a interdicției de zbor și de extindere a înghețării fondurilor și a altor resurse financiare în ceea ce-i privește pe talibanii din Afganistan (JO L 139, p. 9, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 189).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 14/2005 al Comisiei din 5 ianuarie 2005 de efectuare a celei de-a patruzeci și doua modificări a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului (JO L 5, p. 10, Ediție specială 18/vol. 3, p. 104).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 492/2007 al Comisiei din 3 mai 2007 de modificare pentru a 75-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului (JO L 116, p. 5).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 1190/2005 al Comisiei din 20 iulie 2005 de efectuare a celei de-a patruzeci și noua modificări a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului (JO L 193, p. 27, Ediție specială, 18/vol. 4, p. 21).


title: Cauza C-352/11: Acțiune introdusă la 5 iulie 2011 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/26

         Acțiune introdusă la 5 iulie 2011 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-352/11)
   2011/C 252/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Wilms și A. Alcover San Pedro, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

               —

               declararea faptului că, prin neacordarea de autorizații potrivit articolelor 6 și 8 din Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (Directiva IPPC), prin neverificarea autorizațiilor existente și, în măsura necesară, prin nereînnoirea sau neacreditarea acestora, astfel încât toate instalațiile existente să funcționeze potrivit cerințelor articolelor 3, 7, 9, 10 și 13, ale articolului 14 literele (a) și (b) și ale articolului 15 alineatul (2) din Directiva IPPC, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin potrivit articolului 5 alineatul (1) din această directivă;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit prevederilor Directivei IPPC (1), începând cu 30 octombrie 2007, „instalațiile existente” în sensul directivei pot funcționa numai dacă dețin o autorizație.
   Potrivit informațiilor de care dispune Comisia, nu toate „instalațiile existente” dețin autorizația necesară în perioada de referință.

      (1)  Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (JO L 24, p. 8).


title: Cauza C-546/12 P: Recurs introdus la 28 noiembrie 2012 de Ralf Schräder împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 18 septembrie 2012 în cauzele conexate T-133/08, T-134/08, T-177/08 și T-242/09, Ralf Schräder/Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/12

         Recurs introdus la 28 noiembrie 2012 de Ralf Schräder împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 18 septembrie 2012 în cauzele conexate T-133/08, T-134/08, T-177/08 și T-242/09, Ralf Schräder/Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante
   (Cauza C-546/12 P)
   2013/C 38/15
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Ralf Schräder (reprezentanți: T. Leidereiter, W.-A. Schmidt, avocați)

      Cealalte părți din procedură: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP), Jørn Hansson

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate de Tribunal (Camera a doua) în măsura în care privește cauza T-242/09 și capătul de cerere privind cheltuielile de judecată;

               —

               admiterea cererii, prezentată în primă instanță, de anulare a deciziei camerei de recurs a OCSP din 23 ianuarie 2009 (cauza A010/2007);

               —

               obligarea OCSP la suportarea tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de recurent în prezenta procedură, în procedura referitoare la cauzele conexate T-133/08, T-134/08, T-177/08 și T-242/09, precum și a cheltuielilor efectuate în cadrul procedurii precedente în fața camerei de recurs a OAPI.

      Motivele și principalele argumente

               I.

               Prin intermediul primului motiv, recurentul susține că Tribunalul ar fi presupus, în mod eronat din punct de vedere juridic, că în cadrul unei proceduri de recurs în fața camerei de recurs a OCSP împotriva respingerii unei cereri de anulare a unui soi comunitar nu ar fi trebuit să se procedeze din oficiu la instrumentarea cauzei. Recurentul vede în aceasta o încălcare a normelor privind sarcina probei și administrarea probelor aplicabile în procedura desfășurată în fața camerei de recurs și, prin urmare, o încălcare a obligației Tribunalului de a exercita controlul jurisdicțional, precum și o încălcare a drepturilor sale la un proces echitabil, la o bună administrare și la o cale de atac efectivă.

               II.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentul critică constatarea Tribunalului potrivit căreia, în cadrul procedurii în fața OCSP, nu există un drept la măsuri de organizare a procedurii nu există decât atunci când partea a furnizat un început de probă în susținerea argumentației respective. În această privință, recurentul susține o încălcare a normelor privind sarcina probei și administrarea probelor, o negare a dreptului de a fi ascultat, precum și o denaturare a faptelor și a elementelor de probă, chiar prezumându-se că sarcina probei revine recurentului.

               III.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentul susține că Tribunalul ar fi prezumat, în mod eronat din punct de vedere juridic, ca fiind „notoriu” un „fapt inexact”, în opinia acestuia, cu alte cuvinte un fapt care nu există ca atare. În această privință, el invocă o încălcare de către Tribunal a obligației de control al legalității, susținând existența unei denaturări a faptelor și a elementelor de probă.

               IV.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurentul susține că Tribunalul ar fi efectuat constatări eronate din punct de vedere juridic în ceea ce privește obligația prezentării situației de fapt și sarcina probei, în măsura în care instanța i-ar fi reproșat acestuia că nu a prezentat niciun element de probă în susținerea afirmațiilor sale referitoare la efectele regulatorilor de creștere. Recurentul invocă, în această privință, caracterul contradictoriu al hotărârii, lipsa de control al legalității din partea Tribunalului, precum și un viciu de motivare.

               V.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, recurentul critică constatarea Tribunalului potrivit căreia caracterul „ținută a tijelor” al unui soi de osteospermum nu ar fi fost inclus în examinarea caracterului distinct al soiului, sau ar fi fost inclus într-un mod nerelevant. Aceasta ar constitui o încălcare a articolelor 7 și 20 din Regulament (1), o extindere nelegală a obiectului litigiului, iar decizia respectivă ar încălca interdicția de a lua o decizie prin surprindere. În plus, ar fi invocată o negare a dreptului de a fi ascultat.

               VI.

               Prin intermediul celui de al șaselea motiv, recurentul critică constatarea Tribunalului potrivit căreia „ținuta tijelor” unui soi de plantă ar trebui stabilită în raport cu caractere relative, și anume în raport cu alte plante care fac parte din examinarea în cauză. Potrivit recurentului, aceasta constituie o denaturare a faptelor, o încălcare a regulamentului, o extindere nelegală a obiectului litigiului și o încălcare de către Tribunal a obligației de a efectua un control complet al legalității. Decizia ar fi așadar contradictorie.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2100/94 al Consiliului din 27 iulie 1994 de instituire a unui sistem de protecție comunitară a soiurilor de plante (JO L 227, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 5, p. 197).


title: Cauza T-664/15: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – Borg/Parlamentul

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/77

         Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – Borg/Parlamentul
   (Cauza T-664/15)
   (2016/C 048/85)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Jacob Borg (St. Julian’s, Malta) (reprezentant: N. Pirc Musar, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei A(2015)8486 C a Parlamentului European din 15 septembrie 2015 prin care s-a respins cererea de confirmare formulată de reclamant pentru accesul la anumite documente referitoare la informații cu privire la cheltuielile de deplasare ale unor membri ai Parlamentului European, la indemnizațiile de ședere, la cele pentru cheltuieli generale și la cheltuielile cu angajarea colaboratorilor;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant, în temeiul articolelor 134 și 140 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, inclusiv cele efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 (1) coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001 (2), întrucât datele cu caracter personal solicitate nu sunt protejate potrivit legislației Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001, întrucât accesul la informațiile solicitate a fost refuzat în pofida îndeplinirii condițiilor necesare pentru divulgare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației generale, potrivit articolelor 2 și 4 din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborate cu articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001, de efectuare a unei examinări pentru fiecare document în parte.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât refuzul de acordare a unui acces parțial la documentele solicitate nu a fost justificat.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, astfel cum impun articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Parlamentul nu a analizat toate argumentele reclamantului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).


title: Cauza T-261/15: Hotărârea Tribunalului din 19 aprilie 2016 – Spirig Pharma/EUIPO (Daylong) [„Marca Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii figurative Daylong a Uniunii Europene — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/28

         Hotărârea Tribunalului din 19 aprilie 2016 – Spirig Pharma/EUIPO (Daylong)
   (Cauza T-261/15) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii figurative Daylong a Uniunii Europene - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 191/36)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Spirig Pharma AG (Egerkingen, Elveția) (reprezentanți: T. de Haan și P. Péters, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietatea Intelectuală (reprezentanți: V. Melgar și J. Crespo Carrillo, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 24 martie 2015 (cauza R 2455/2014-4) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ Daylong ca marcă a Uniunii Europene.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Spirig Pharma AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza C-557/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 3 decembrie 2012 — KONE AG, Otis GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH/ÖBB Infrastruktur AG

text:
               9.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 3 decembrie 2012 — KONE AG, Otis GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH/ÖBB Infrastruktur AG
   (Cauza C-557/12)
   2013/C 71/09
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: KONE AG, Otis GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH

      Pârâtă: ÖBB Infrastruktur AG

      Întrebarea preliminară

   Articolul 101 TFUE (articolul 81 CE, articolul 85 TCE) trebuie interpretat în sensul că orice persoană are dreptul să ceară din partea participanților la o înțelegere daune-interese chiar și pentru prejudiciul care i-a fost cauzat de o persoană care nu a participat la înțelegere și care, profitând de prețurile ridicate de pe piață, a majorat prețurile produselor sale mai mult decât le-ar fi majorat în lipsa înțelegerii (umbrella pricing), astfel încât principiul efectivității stabilit de Curtea de Justiție impune recunoașterea sa deopotrivă în dreptul național?


title: Cauza C-140/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Germania) la 20 martie 2013 — Annett Altmann și alții/Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Germania) la 20 martie 2013 — Annett Altmann și alții/Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht
   (Cauza C-140/13)
   2013/C 156/35
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Annett Altmann, Torsten Altmann, Hans Abel, Doris Anschütz, Heinz Anschütz, Waltraud Apitzsch, Uwe Apitzsch, Andrea Arnold, Klaus Arnold, Simone Arnold, Barbara Assheuer, Ingeborg Aubele, Karl-Heinz Aubele

      Pârât: Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

      Întrebările preliminare

               1.

               Este compatibil cu dreptul Uniunii Europene ca obligațiile imperative de confidențialitate care revin autorităților naționale însărcinate cu controlul societăților de servicii financiare și care se întemeiază pe actele normative de drept al Uniunii transpuse corect în dreptul național (în speță: Directiva 2004/109/CE (1), Directiva 2006/48/CE (2) și Directiva 2009/65/CE (3)), transpuse de Republica Federală Germania prin articolul 9 din Legea privind creditul (Kreditwesengesetz) și prin articolul 8 din Legea privind comercializarea valorilor mobiliare (Wertpapierhandelsgesetz) să poată fi încălcate prin aplicarea și interpretarea unei dispoziții procedurale naționale, precum articolul 99 din Codul de procedură administrativă (Verwaltungsgerichtsordnung)?

               2.

               O autoritate de supraveghere precum Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht din Germania poate să invoce față de o persoană care i-a solicitat, în conformitate cu Legea privind libertatea de informare, accesul la informații cu privire la o anumită societate de servicii financiare, obligațiile de confidențialitate care îi revin în temeiul dreptului Uniunii, astfel cum sunt reglementate la articolul 9 din Legea privind creditul și la articolul 8 din Legea privind comercializarea valorilor mobiliare, chiar și în situația în care conceptul esențial de afaceri al societății care oferă servicii financiare, aflate în stare de lichidare judiciară ca urmare a dizolvării din cauza insolvenței, consta în principal într-o fraudă de mare amploare prin prejudicierea deliberată a investitorilor, iar responsabilii acestei societății au fost condamnați definitiv la pedepse privative de libertate de mai mulți ani?

      (1)  Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2004 privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată și de modificare a Directivei 2001/34/CE (JO L 390, p. 38, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 172)

      (2)  Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit (JO L 177, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 9, p. 3)

      (3)  Directiva 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) (JO L 302, p. 32)


title: Cauza C-538/12: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Slovenia

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/38

         Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Slovenia
   (Cauza C-538/12)
   2013/C 26/71
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, A. Tokár și D. Kukovec, agenți)

      Pârâtă: Republica Slovenia

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare transpunerii Directivei 2009/81/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind coordonarea procedurilor privind atribuirea anumitor contracte de lucrări, de furnizare de bunuri și de prestare de servicii de către autoritățile sau entitățile contractante în domeniile apărării și securității și de modificare a Directivelor 2004/17/CE (2) și 2004/18/CE (3) sau, în orice caz, prin omisiunea de a comunica Comisiei măsurile respective, Republica Slovenia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 72 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               obligarea Republicii Slovenia, în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata penalităților cu titlu cominatoriu în cuantum de 7 038,72 euro pe zi cu începere de la data pronunțării hotărârii în această cauză.

               —

               obligarea Republicii Slovenia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 21 august 2011.

      (1)  JO L 216, p. 76.

      (2)  JO L 134, p. 1.

      (3)  JO L 134, p. 114.


title: Cauza C-218/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Brussel (Belgia) la 15 mai 2009 — I. SGS Belgium NV/Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, Firme Derwa NV și Centraal Beheer Achmea NV și II. Firme Derwa NV și Centraal Beheer Achmea NV/SGS Belgium NV și Belgisch Interventie- en Restitutiebureau.

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Brussel (Belgia) la 15 mai 2009 — I. SGS Belgium NV/Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, Firme Derwa NV și Centraal Beheer Achmea NV și II. Firme Derwa NV și Centraal Beheer Achmea NV/SGS Belgium NV și Belgisch Interventie- en Restitutiebureau.
   (Cauza C-218/09)
   2009/C 220/31
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Brussel

      Părțile din acțiunea principală

               I.

               SGS Belgium NV
               împotriva
               Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
               Firme Derwa NV
               Centraal Beheer Achmea NV

               II.

               Firme Derwa NV
               Centraal Beheer Achmea NV
               împotriva
               SGS Belgium NV
               Belgisch Interventie- en Restitutiebureau

      Întrebarea preliminară

   Noțiunea „forță majoră” din articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 (1) al Comisiei din 27 noiembrie 1987 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole trebuie interpretată în sensul că deteriorarea cărnii de vită în cursul transportului într-un ambalaj adecvat și într-un container frigorific în care se menține în mod constant temperatura prescrisă reprezintă în principiu un caz de forță majoră?

      (1)  JO L 351, p. 1.


title: Cauza C-152/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Schwerin — Germania) — André Grootes/Amt für Landwirtschaft Parchim [Politica agricolă comună — Sistem integrat de gestionare și control privind anumite scheme de ajutor — Schemă de plată unică — Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 — Calcularea drepturilor la plată — Articolul 40 alineatul (5) — Agricultori care trebuie să respecte angajamente agroecologice în cursul perioadei de referință — Articolul 59 alineatul (3) — Aplicare regională a schemei de plată unică — Articolul 61 — Valori unitare diferite pentru hectarele de pășune permanentă și pentru orice alt hectar eligibil pentru ajutor]

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Schwerin — Germania) — André Grootes/Amt für Landwirtschaft Parchim
   (Cauza C-152/09) (1)

   (Politica agricolă comună - Sistem integrat de gestionare și control privind anumite scheme de ajutor - Schemă de plată unică - Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 - Calcularea drepturilor la plată - Articolul 40 alineatul (5) - Agricultori care trebuie să respecte angajamente agroecologice în cursul perioadei de referință - Articolul 59 alineatul (3) - Aplicare regională a schemei de plată unică - Articolul 61 - Valori unitare diferite pentru hectarele de pășune permanentă și pentru orice alt hectar eligibil pentru ajutor)
   2011/C 13/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Schwerin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: André Grootes

      Pârâtă: Amt für Landwirtschaft Parchim

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgericht Schwerin — Interpretarea articolului 40 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială 03/vol. 49, p. 177) — Condițiile în care agricultorii care, în decursul perioadei de referință, fac obiectul unor angajamente agro-ecologice sunt abilitați să solicite calcularea cuantumului de referință pe baza anului care precedă anul participării la angajamentele menționate

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 40 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 319/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006, trebuie interpretat în sensul că, atunci când, în statul membru în cauză, au fost stabilite valori unitare diferite pentru hectarele de pășune și pentru orice alt hectar eligibil pentru ajutor în temeiul articolului 61 din acest regulament, un agricultor care, la data de referință prevăzută la acest articol, trebuia să respecte angajamente agroecologice în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 2078/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 privind metodele de producție agricolă compatibile cu cerințele de protecție a mediului și de întreținere a spațiului natural, care se înscriu în continuitatea imediată a unor angajamente agroecologice ce au avut drept obiect transformarea unor terenuri arabile în pășuni permanente, este îndreptățit să solicite calcularea drepturilor prevăzute la articolul 59 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul nr. 1782/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 319/2006, pe baza valorilor unitare stabilite pentru alte hectare eligibile pentru ajutor decât hectarele de pășune.

               2.

               Articolul 40 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1782/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 319/2006, coroborat cu articolul 61 din acest regulament, cu modificările ulterioare, trebuie interpretat în sensul că numai existența unei legături de cauzalitate între schimbarea destinației unei suprafețe de teren arabil în pășune permanentă și participarea la o măsură agroecologică permite să nu se ia în considerare, în scopul calculării drepturilor la plată, faptul că această suprafață era utilizată ca pășune permanentă la data de referință prevăzută la articolul 61 din regulamentul menționat, cu modificările ulterioare.

               3.

               Articolul 40 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1782/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 319/2006, coroborat cu articolul 61 din acest regulament, cu modificările ulterioare, trebuie interpretat în sensul că aplicarea sa nu este supusă condiției ca agricultorul care introduce cererea de plată unică să fie de asemenea cel care a efectuat schimbarea destinației suprafeței în cauză

      (1)  JO C 167, 18.7.2009.


title: Cauza T-21/12: Ordonanța Tribunalului din 15 ianuarie 2013 — Alfacam și alții/Parlamentul European [ „Acțiune în anulare — Achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Prestarea de servicii audiovizuale în beneficiul Parlamentului European — Respingerea ofertei prezentate de un ofertant — Articolele 94 și 103 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 — Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic” ]

text:
               9.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/22

         Ordonanța Tribunalului din 15 ianuarie 2013 — Alfacam și alții/Parlamentul European
   (Cauza T-21/12) (1)

   (Acțiune în anulare - Achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Prestarea de servicii audiovizuale în beneficiul Parlamentului European - Respingerea ofertei prezentate de un ofertant - Articolele 94 și 103 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 - Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic)
   2013/C 71/34
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Alfacam (Lint, Belgia); Via Storia (Schiltigheim, Franța); DB Video Productions (Aartselaar, Belgia); IEC (Rennes, Franța) și European Broadcast Partners (Eubropa) (Aartselaar) (reprezentant: B. Pierart, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: inițial P. López-Carceller și C. Braunstein, ulterior P. López-Carceller și G. Hellinckx, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Parlamentului European din 18 noiembrie 2011 prin care a fost atribuit societății watch tv lotul nr. 1 din cererea de ofertă EP/DGCOMM/AV/11/11 privind prestarea de servicii audiovizuale la sediul Parlamentului European din Bruxelles (Belgia), precum și a Deciziei Parlamentului European din 18 noiembrie 2011 de respingere a ofertei prezentate de Eubropa pentru acest lot.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Reclamantele suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Parlamentul European.

      (1)  JO C 89, 24.3.2012.


title: Cauza T-567/14: Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 2016 – Group/EUIPO – Iliev (GROUP Company TOURISM & TRAVEL) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative GROUP Company TOURISM & TRAVEL — Mărcile naționale figurative anterioare neînregistrate GROUP Company TOURISM & TRAVEL — Motiv relativ de refuz — Aplicarea dreptului național — Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Probe privind conținutul dreptului național — Norma 19 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Neluarea în considerare a elementelor de probă prezentate în fața camerei de recurs — Puterea de apreciere a camerei de recurs — Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/29

         Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 2016 – Group/EUIPO – Iliev (GROUP Company TOURISM & TRAVEL)
   (Cauza T-567/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative GROUP Company TOURISM & TRAVEL - Mărcile naționale figurative anterioare neînregistrate GROUP Company TOURISM & TRAVEL - Motiv relativ de refuz - Aplicarea dreptului național - Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Probe privind conținutul dreptului național - Norma 19 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Neluarea în considerare a elementelor de probă prezentate în fața camerei de recurs - Puterea de apreciere a camerei de recurs - Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2016/C 305/39)
   Limba de procedură: bulgara

      Părţile

      Reclamantă: Group OOD (Sofia, Bulgaria) (reprezentanţi: D. Dragiev și A. Andreev, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanţi: A. Folliard-Monguiral, P. Ivanov și D. Botis, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenient la Tribunal: Kosta Iliev (Sofia) (reprezentant: S. Ganeva, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 2 iunie 2014 (cauza R 1587/2013-4), privind o procedură de opoziție între Group și domnul Iliev

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 2 iunie 2014 (cauza R 1587/2013-4).

               2)

               EUIPO și domnul Kosta Iliev suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Group OOD.

      (1)  JO C 372, 20.10.2014.


title: Cauza F-149/15: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 19 iulie 2016 – HG/Comisia [Funcție publică – Funcționari – Funcționari repartizați într-o țară terță – Locuință pusă la dispoziție de administrație – Obligația de a locui în aceasta – Procedură disciplinară – Sancțiune disciplinară – Articolul 9 alineatul (1) litera (c) din anexa IX la statut – Suspendarea avansării în treaptă – Repararea prejudiciului – Articolul 22 din statut]

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/41

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 19 iulie 2016 – HG/Comisia
      (Cauza F-149/15) (1)

      ([Funcție publică - Funcționari - Funcționari repartizați într-o țară terță - Locuință pusă la dispoziție de administrație - Obligația de a locui în aceasta - Procedură disciplinară - Sancțiune disciplinară - Articolul 9 alineatul (1) litera (c) din anexa IX la statut - Suspendarea avansării în treaptă - Repararea prejudiciului - Articolul 22 din statut])
      (2016/C 364/50)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: HG (reprezentant: L. Levi, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți, A. Dal Ferro, avocat)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei prin care se aplică reclamantului sancțiunea suspendării avansării în treaptă și prin care este obligat să repare un prejudiciu pretins suferit de Uniunea Europeană și cerere de despăgubiri în compensarea prejudiciului moral și a prejudiciului adus reputației pretins suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  HG suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 68, 22/2/2016, p. 46.


title: Cauza C-121/16: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 21 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale civile e penale di Cagliari – Italia) – Salumificio Murru SpA/Autotrasporti di Marongiu Remigio (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Articolul 101 TFUE — Transport rutier — Prețul serviciilor de transport rutier de mărfuri în numele unor terți care nu poate fi inferior unor costuri minime de exploatare — Concurență — Stabilirea costurilor de către Ministerul Infrastructurilor și al Transporturilor)

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/5

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 21 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale civile e penale di Cagliari – Italia) – Salumificio Murru SpA/Autotrasporti di Marongiu Remigio
   (Cauza C-121/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Articolul 101 TFUE - Transport rutier - Prețul serviciilor de transport rutier de mărfuri în numele unor terți care nu poate fi inferior unor costuri minime de exploatare - Concurență - Stabilirea costurilor de către Ministerul Infrastructurilor și al Transporturilor))
   (2016/C 326/07)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale civile e penale di Cagliari

      Părțile din procedura principală

      Reclamanta: Salumificio Murru SpA

      Pârâta: Autotrasporti di Marongiu Remigio

      Dispozitivul

   Articolul 101 TFUE coroborat cu articolul 4 alineatul (3) TUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, în măsura în care prețul serviciilor de transport rutier de mărfuri în numele unor terți nu poate fi inferior unor costuri minime de exploatare stabilite de o autoritate administrativă națională.

      (1)  JO C 200, 6.6.2016.


title: Cauza C-479/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Sabine Hünnebeck/Finanzamt Krefeld (Trimitere preliminară — Libera circulaţie a capitalurilor — Articolele 63 TFUE și 65 TFUE — Impozit pe donații — Donație având ca obiect un imobil situat pe teritoriul național — Reglementare națională care prevede o reducere mai mare pentru rezidenți decât pentru nerezidenți — Existența unui regim opțional care permite oricărei persoane cu domiciliul într-un stat membru al Uniunii să beneficieze de o reducere mai mare)

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf – Germania) – Sabine Hünnebeck/Finanzamt Krefeld
   (Cauza C-479/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulaţie a capitalurilor - Articolele 63 TFUE și 65 TFUE - Impozit pe donații - Donație având ca obiect un imobil situat pe teritoriul național - Reglementare națională care prevede o reducere mai mare pentru rezidenți decât pentru nerezidenți - Existența unui regim opțional care permite oricărei persoane cu domiciliul într-un stat membru al Uniunii să beneficieze de o reducere mai mare))
   (2016/C 296/11)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sabine Hünnebeck

      Pârât: Finanzamt Krefeld

      Dispozitivul

   Articolele 63 TFUE și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care prevede, pentru donațiile între nerezidenți, în lipsa unei solicitări specifice a beneficiarului, recurgerea la un mod de calcul al impozitului prin aplicarea unei reduceri fiscale mai mici. Aceste articole se opun de asemenea și în orice caz unei reglementări naționale care prevede, la solicitarea unui asemenea beneficiar, recurgerea la un mod de calcul al impozitului prin aplicarea reducerii mai mari care prevalează pentru donațiile la care este parte cel puțin un rezident, exercitarea acestei opțiuni de către beneficiarul nerezident implicând totalizarea, la calcularea impozitului datorat pentru donația vizată, a tuturor donațiilor primite de acest donatar de la aceeași persoană în cursul celor 10 ani care au precedat și al celor 10 ani care au urmat acestei donații.

      (1)  JO C 34, 2.2.2015.


title: Cauza C-184/10: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Germania) — Mathilde Grasser/Freistaat Bayern (Directiva 91/439/CEE — Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere — Permis de conducere emis de un stat membru cu încălcarea condiției privind domiciliul — Refuzul recunoașterii de către statul membru gazdă, întemeiat exclusiv pe încălcarea condiției privind domiciliul)

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/10

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Germania) — Mathilde Grasser/Freistaat Bayern
   (Cauza C-184/10) (1)

   (Directiva 91/439/CEE - Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere - Permis de conducere emis de un stat membru cu încălcarea condiției privind domiciliul - Refuzul recunoașterii de către statul membru gazdă, întemeiat exclusiv pe încălcarea condiției privind domiciliul)
   2011/C 204/18
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Mathilde Grasser

      Pârât: Freistaat Bayern

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Interpretarea articolului 1 alineatul (2) și a articolului 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 62) — Permis de conducere eliberat de un stat membru unui resortisant al unui alt stat membru care are reședința obișnuită, la momentul eliberării permisului, pe teritoriul acestui alt stat membru și care nu a făcut niciodată obiectul unei măsuri de retragere a permisului național — Posibilitatea statelor membre de a refuza recunoașterea unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru invocând exclusiv încălcarea condiției privind reședința

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (2), articolul 7 alineatul (1) litera (b), precum și articolul 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/65/CE a Comisiei din 27 iunie 2008, trebuie interpretate în sensul că acestea nu se opun ca un stat membru să refuze recunoașterea pe teritoriul său a permisului de conducere emis de un alt stat membru atunci când se constată, pe baza mențiunilor care figurează în respectivul permis, că nu a fost respectată condiția privind domiciliul stabil, prevăzută la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din această directivă. Faptul că statul membru gazdă nu a aplicat anterior posesorului permisului o măsură în sensul articolului 8 alineatul (2) din directiva menționată nu are relevanță în această privință.

      (1)  JO C 179, 3.7.2010.


title: Cauza T-371/11: Acțiune introdusă la 11 iulie 2011 — Monier Roofing Components/OAPI (CLIMA COMFORT)

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/54

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2011 — Monier Roofing Components/OAPI (CLIMA COMFORT)
   (Cauza T-371/11)
   2011/C 269/119
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Monier Roofing Components GmbH (Oberursel, Germania) (reprezentant: F. Ekey, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 aprilie 2011, cauza R 2026/2010-1,

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „CLIMA COMFORT” pentru produse din clasa 17 — cererea de înregistrare nr. 9 175 324.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și a articolelor 75 și 76 din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât i) camera de recurs s-a întemeiat pe constatări de fapt false, fără ascultarea reclamantei în acest sens, ii) camera de recurs era obligată să clarifice din oficiu situația de fapt și iii) camera de recurs a apreciat greșit natura și destinația produselor în discuție și a făcut constatări eronate cu privire la sensul mărcii „CLIMA COMFORT” în relație cu produsele în discuție.


title: Cauza F-60/09: Acțiune introdusă la 24 iunie 2009 — Birkhoff/Comisia

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/50

         Acțiune introdusă la 24 iunie 2009 — Birkhoff/Comisia
   (Cauza F-60/09)
   2009/C 205/92
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Gerhard Birkhoff (Weitnau, Germania) (reprezentant: C. Inzillo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea respingerii cererii reclamantului privind obținerea prelungirii aplicării articolului 2 alineatul (5) din anexa VII la Statutul funcționarilor în favoarea fiicei sale începând cu 1 ianuarie 2009 și obligarea Comisiei la plata sumelor datorate cu acest titlu începând cu 1 ianuarie 2009

      Concluziile reclamantului

               —

               Declararea ilegalității și, prin urmare, anularea Deciziei Autorității împuternicite să facă numiri din 2 aprilie 2009, în măsura în care este ilegală și vădit neîntemeiată în fapt și în drept, precum și a oricărui act ulterior și/sau decizie anterioară acesteia, conexe și care rezultă din aceasta și, în special, a Deciziei din 14 noiembrie 2008 emise de PMO4;

               —

               obligarea Comisiei la plata sumelor neachitate reclamantului începând din 1 ianuarie 2009, majorate ca urmare a reevaluărilor și a dobânzilor până la plata efectivă;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-84/12: Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2012 — Uspaskich/Parlamentul European

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/19

         Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2012 — Uspaskich/Parlamentul European
   (Cauza T-84/12)
   2012/C 126/38
   Limba de procedură: lituaniana

      Părțile

      Reclamant: Viktor Uspaskich (Kėdainiai, Lituania) (reprezentant: Raišutis Aivaras, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei nr. P7_TA(2011)0541 a Parlamentului European din 1 decembrie 2011 privind cererea de apărare a imunității ș lui Viktor Uspaskich;

               —

               admiterea cererii reclamantului din 11 aprilie 2011 de reexaminare a cererii de ridicare a imunității, formulată de procurorul general;

               —

               protejarea imunității reclamantului;

               —

               acordarea sumei de 10 000 de euro către reclamant pentru repararea prejudiciului;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la modificarea unei decizii anterioare, în pofida faptului că au apărut fapte noi care au creat o prezumție de fumus persecutionis.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la o analiză imparțială a cererii, aceeași persoană fiind numită raportor în două cazuri privind apărarea imunității.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la un tratament echitabil.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 9 primul paragraf litera (a) din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene se bazează pe faptul că Parlamentul European a adoptat decizia atacată având o bază juridică eronată și a încălcat dispoziția menționată din protocol invocând o interpretare vădit eronată a articolului 62 primul și al doilea paragraf din constituția lituaniană.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe o apreciere vădit eronată a fumus persecutionis. Potrivit reclamantului, Parlamentul European a apreciat în mod eronat caracterul obligatoriu al deciziilor sale anterioare în materie de imunități și noțiunea de fumus și a refuzat să examineze argumentele reclamantului privind fumus persecutionis pe baza căruia trebuia să fie recunoscut ca victimă a unor persecuții politice.