title: Cauza C-441/05: Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 8 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Cour administrative d'appel de Douai — Franța) — Société Roquette Frères/Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité (Organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului — Isoglucoză — Stabilirea cantităților de bază folosite pentru alocarea cotelor de producție — Isoglucoză produsă ca produs intermediar — Articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1785/81 — Articolul 27 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2038/1999 — Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 2073/2000 — Articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1260/2001 — Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 1745/2002 — Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 1739/2003 — Nelegalitatea unui act comunitar invocată în fața judecătorului național — Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare pentru aprecierea validității — Admisibilitate — Condiții — Inadmisibilitatea unei acțiuni în anularea actului comunitar)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/10

         Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 8 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Cour administrative d'appel de Douai — Franța) — Société Roquette Frères/Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité
   (Cauza C-441/05) (1)

   (Organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului - Isoglucoză - Stabilirea cantităților de bază folosite pentru alocarea cotelor de producție - Isoglucoză produsă ca produs intermediar - Articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1785/81 - Articolul 27 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2038/1999 - Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 2073/2000 - Articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1260/2001 - Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 1745/2002 - Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 1739/2003 - Nelegalitatea unui act comunitar invocată în fața judecătorului național - Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare pentru aprecierea validității - Admisibilitate - Condiții - Inadmisibilitatea unei acțiuni în anularea actului comunitar)
   (2007/C 95/16)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour administrative d'appel de Douai
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Société Roquette Frères

      Pârât: Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Cour administrative d'appel de Douai — Validitatea articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1785/81 al Consiliului din 30 iunie 1981 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 177, p. 4); articolului 27 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2038/1999 al Consiliului din 13 septembrie 1999 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 252, p. 1); articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 2073/2000 al Comisiei din 29 septembrie 2000 privind reducerea, pentru anul comercial 2000/2001, a cantității garantate pe baza planului cotelor de producție pentru sectorul zahărului și a necesarului maxim estimat pentru aprovizionarea rafinăriilor de zahăr pe baza regimurilor de import preferențial (JO L 246, p. 38); articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului din 19 iunie 2001 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 178, p. 1); articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 1745/2002 al Comisiei din 30 septembrie 2002 privind reducerea, pentru anul comercial 2002/2003, a cantității garantate pe baza planului cotelor de producție pentru sectorul zahărului și a necesarului maxim estimat pentru aprovizionarea rafinăriilor de zahăr pe baza regimurilor de import preferențial (JO L 263, p. 31); articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 1739/2003 al Comisiei din 30 septembrie 2003 privind reducerea, pentru anul comercial 2003/2004, a cantității garantate pe baza planului cotelor de producție pentru sectorul zahărului și a necesarului maxim estimat pentru aprovizionarea rafinăriilor de zahăr pe baza importurilor preferențiale (JO L 249, p. 38) — Stabilirea cantităților de bază folosite pentru alocarea cotelor de producție fără a ține seama de isoglucoza produsă ca produs intermediar
   Dispozitivul

               1)

               Nu este admisibil fără nicio îndoială ca o persoană fizică sau juridică precum societatea Roquette Frères, în circumstanțe de fapt și de drept precum cele din acțiunea principală, să acționeze, în temeiul articolului 230 CE, în anularea:

                           —

                           articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1785/81 a Consiliului din 30 iunie 1981 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului,

                           —

                           articolului 27 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2038/1999 al Consiliului din 13 septembrie 1999 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului,

                           —

                           articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 2073/2000 al Comisiei din 29 septembrie 2000 privind reducerea, pentru anul comercial 2000/2001, a cantității garantate pe baza planului cotelor de producție pentru sectorul zahărului și a necesarului maxim estimat pentru aprovizionarea rafinăriilor de zahăr pe baza regimurilor de import preferențial,

                           —

                           articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului din 19 iunie 2001 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului,

                           —

                           articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 1745/2002 al Comisiei din 30 septembrie 2002 privind reducerea, pentru anul comercial 2002/2003, a cantității garantate pe baza planului cotelor de producție pentru sectorul zahărului și a necesarului maxim estimat pentru aprovizionarea rafinăriilor de zahăr pe baza regimurilor de import preferențial și

                           —

                           articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 1739/2003 al Comisiei din 30 septembrie 2003 privind reducerea, pentru anul comercial 2003/2004, a cantității garantate pe baza planului cotelor de producție pentru sectorul zahărului și a necesarului maxim estimat pentru aprovizionarea rafinăriilor de zahăr pe baza importurilor preferențiale.

                     În consecință, o asemenea persoană poate invoca, în cadrul unei acțiuni formulate potrivit dreptului național, nelegalitatea acestor dispoziții, chiar dacă nu a introdus o acțiune în anulare împotriva dispozițiilor menționate în fața instanțelor comunitare în termenul prevăzut de articolul 230 CE.

               2)

               Examinarea celei de-a doua întrebări preliminare nu a relevat niciun element de natură a afecta validitatea articolelor 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1785/81, 27 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2038/1999, 1 din Regulamentul nr. 2073/2000, 11 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1260/2001, 1 din Regulamentul nr. 1745/2002 și 1 din Regulamentul nr. 1739/2003.

      (1)  JO C 36, 11.2.2006.


title: Cauza F-62/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 23 ianuarie 2008 — De Fays/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/71

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 23 ianuarie 2008 — De Fays/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-62/07) (1)

   (2008/C 64/118)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei în urma soluționării pe cale amiabilă.

      (1)  JO C 199, 25.8.2007, p. 53.


title: Cauza T-511/12: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2012 — Refrigue-confecções para o frio/OAPI — Fronsac SW și Sixty International (Refrigue for cold)

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/25

         Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2012 — Refrigue-confecções para o frio/OAPI — Fronsac SW și Sixty International (Refrigue for cold)
   (Cauza T-511/12)
   2013/C 38/45
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Refrigue-confecções para o frio, Lda (Pinhal Novo, Portugalia) (reprezentanți: C. Bacchini și M. Mazzitelli, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Fronsac SW și Sixty International SA (Luxemburg, Luxemburg)

      Concluzii

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 august 2012 în cauza R 2353/2010-2 în măsura în care a fost admisă opoziția formulată împotriva cererii de înregistrare a mărcii Refrigue for Cold pentru toate produsele contestate din clasele 18 și 25,

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține elementele verbale „Refrigue for cold” pentru produse din clasele 18, 24 și 25 — cererea de înregistrare nr. 5 486 725.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Fronsac SW și Sixty International SA.

      Marca sau semnul invocat: mărci comunitare și naționale figurative care conțin elementul verbal „RefrigiWear” și marca națională figurativă care conține elementele verbale „This RefrigiWear” pentru produse din clasele 3, 9, 14, 18 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia diviziei de opoziție și respinge în parte cererea de înregistrare.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 76 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-215/13 P: Recurs introdus la 23 aprilie 2013 de Acron OAO și Dorogobuzh OAO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 7 februarie 2013 în cauza T-235/08, Acron OAO și Dorogobuzh OAO/Consiliul Uniunii Europene

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/23

         Recurs introdus la 23 aprilie 2013 de Acron OAO și Dorogobuzh OAO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 7 februarie 2013 în cauza T-235/08, Acron OAO și Dorogobuzh OAO/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-215/13 P)
   2013/C 171/46
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Acron OAO și Dorogobuzh OAO (reprezentanți: B. Evtimov, E. Borovikov, avocați, D. O'Keeffe, Solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Fertilizers Europe

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 7 februarie 2013 pronunțate în cauza T-235/08, Acron OAO și Dorogobuzh OAO/Consiliul Uniunii Europene;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive cu privire la fondul cauzei și anularea Regulamentului (CE) nr. 236/2008 al Consiliului din 10 martie 2008 de încheiere a reexaminării intermediare parțiale, în temeiul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 384/96, a taxei antidumping la importurile de nitrat de amoniu originar din Rusia (1), în măsura în care le privește pe recurente;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii în fața Curții de Justiție, precum și în cadrul procedurii în fața Tribunalului, inclusiv cheltuielile efectuate de recurente;

               —

               obligarea intervenientei Fertilizers Europe să suporte propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul procedurii în fața Tribunalului, precum și, în cazul în care intervine, în cadrul procedurii în fața Curții de Justiție și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurente în legătură cu intervenția/intervențiile sale.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susțin că Tribunalul:

               —

               a interpretat în mod eronat prima teză a primului paragraf al articolului 2 alineatul (5) din Regulamentul antidumping de bază și, prin aceasta, prevederea corespunzătoare din articolul 2.2.1.1 din Acordul privind aplicarea articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994 cuprins în anexa 1A la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului („ADA”);

               —

               a confirmat o interpretare juridică eronată și o încălcare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul antidumping de bază și, prin aceasta, a prevederii corespunzătoare din articolul 2.2 ADA;

               —

               nu a realizat o evaluare corectă a raportului dintre articolul 2 alineatul (5) teza a doua, pe de o parte, și articolul 2 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul antidumping de bază, pe de altă parte, și, ca urmare, a confirmat o interpretare juridică eronată a considerentelor (3) și (4) ale preambulului Regulamentului (CE) nr. 1972/2002 și, prin aceasta, a tezei a doua a primului paragraf al articolului 2 alineatul (5) și nu a asigurat coerența acestei din urmă interpretări/prevederi cu ADA.

      (1)  JO L 75, p. 1


title: Cauza C-397/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – Polkomtel sp. z.o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (Trimitere preliminară – Rețele și servicii de comunicații electronice – Directiva 2002/22/CE – Articolul 28 – Numere negeografice – Accesul utilizatorilor finali care locuiesc în statul membru al operatorului la servicii care utilizează numere negeografice – Directiva 2002/19/CE – Articolele 5, 8 și 13 – Competențe și responsabilități ale autorităților naționale de reglementare în ceea ce privește accesul și interconectarea – Impunerea, modificarea sau retragerea obligațiilor – Impunerea unor obligații întreprinderilor care controlează accesul la utilizatorii finali – Controlul prețurilor – Întreprindere care nu dispune de o putere semnificativă pe piață – Directiva 2002/21/CE – Soluționarea litigiilor dintre întreprinderi – Decizie a autorității naționale de reglementare prin care se stabilesc condițiile de cooperare și modalitățile de tarifare pentru serviciile dintre întreprinderi)

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/11

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – Polkomtel sp. z.o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
      (Cauza C-397/14) (1)

      ((Trimitere preliminară - Rețele și servicii de comunicații electronice - Directiva 2002/22/CE - Articolul 28 - Numere negeografice - Accesul utilizatorilor finali care locuiesc în statul membru al operatorului la servicii care utilizează numere negeografice - Directiva 2002/19/CE - Articolele 5, 8 și 13 - Competențe și responsabilități ale autorităților naționale de reglementare în ceea ce privește accesul și interconectarea - Impunerea, modificarea sau retragerea obligațiilor - Impunerea unor obligații întreprinderilor care controlează accesul la utilizatorii finali - Controlul prețurilor - Întreprindere care nu dispune de o putere semnificativă pe piață - Directiva 2002/21/CE - Soluționarea litigiilor dintre întreprinderi - Decizie a autorității naționale de reglementare prin care se stabilesc condițiile de cooperare și modalitățile de tarifare pentru serviciile dintre întreprinderi))
      (2016/C 211/12)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Polkomtel sp. z.o.o.

         Pârât: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

         Cu participarea: Orange Polska S.A., fostă Telekomunikacja Polska S.A.

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 28 din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) trebuie interpretat în sensul că un stat membru poate să prevadă că un operator al unei rețele publice de comunicații electronice trebuie să se asigure că accesul la numerele negeografice este asigurat tuturor utilizatorilor finali ai rețelei sale în acest stat, iar nu doar celor din alte state membre.

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) coroborate cu articolul 28 din Directiva 2002/22 trebuie interpretate în sensul că permit unei autorități naționale de reglementare, în cadrul soluționării unui litigiu între doi operatori, să impună unuia obligația de a asigura utilizatorilor finali accesul la servicii care utilizează numere negeografice furnizate prin rețeaua celuilalt și să stabilească, în temeiul articolului 13 din Directiva 2002/19, modalități de tarifare a accesului respectiv între operatorii menționați precum cele în discuție în litigiul principal, în măsura în care aceste obligații sunt obiective, transparente, proporționale, nediscriminatorii, bazate pe natura problemei constatate și justificate în lumina obiectivelor prevăzute la articolul 8 din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (directiva cadru), iar procedurile prevăzute la articolele 6 și 7 din această din urmă directivă au fost eventual respectate, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.

         (1)  JO C 431, 1.12.2014.


title: Cauza C-55/08: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 25 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Judicial da Comarca do Porto — Portugalia) — Santa Casa da Misericórdia de Lisboa/Liga Portuguesa de Futebol Profissional, Bwin Intrnational Ltd, fostă Baw International Ltd, Betandwin.Com Interactive Entertainment (Trimitere preliminară — Inadmisibilitate)

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/9

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 25 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Judicial da Comarca do Porto — Portugalia) — Santa Casa da Misericórdia de Lisboa/Liga Portuguesa de Futebol Profissional, Bwin Intrnational Ltd, fostă Baw International Ltd, Betandwin.Com Interactive Entertainment
   (Cauza C-55/08) (1)

   (Trimitere preliminară - Inadmisibilitate)
   2010/C 134/14
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Judicial da Comarca do Porto

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

      Pârâte: Liga Portuguesa de Futebol Profissional, Bwin Intrnational Ltd, fostă Baw International Ltd, Betandwin.Com Interactive Entertainment

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal Judicial da Comarca do Porto — Interpretarea articolelor 43 CE, 49 CE și 56 CE — Legislație națională care acordă unui anumit organism dreptul de a exploata, în regim de exclusivitate, jocurile de noroc și loteriile și potrivit căreia activitatea de organizare, de promovare și de colectare, inclusiv prin internet, a pariurilor privind evenimente sportive se consideră o încălcare a legii — Interdicție de a promova, organiza și exploata aceste pariuri și loterii prin internet și de a pune la dispoziția câștigătorilor valoarea premiilor, impusă unei întreprinderi care exercită activitățile de exploatare de pariuri și de loterie on-line, cu sediul în alt stat membru

      Dispozitivul

   Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Judicial da Comarca do Porto (Portugalia) prin decizia din 19 decembrie 2007 este vădit inadmisibilă

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza C-364/14: Ordonanța președintelui Curții din 16 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Rüsselsheim – Germania) – Annette Lorch, Kurt Lorch/Condor Flugdienst GmbH

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/17

         Ordonanța președintelui Curții din 16 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Rüsselsheim – Germania) – Annette Lorch, Kurt Lorch/Condor Flugdienst GmbH
   (Cauza C-364/14) (1)

   (2014/C 431/29)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 339, 29.9.2014.


title: Cauza C-272/11 P: Recurs introdus la 31 mai 2011 de par Mariyus Noko Ngele împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 25 martie 2011 în cauza T-15/10, Mariyus Noko Ngele/Comisia Europeană și alții

text:
               14.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/2

         Recurs introdus la 31 mai 2011 de par Mariyus Noko Ngele împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 25 martie 2011 în cauza T-15/10, Mariyus Noko Ngele/Comisia Europeană și alții
   (Cauza C-272/11 P)
   2012/C 13/03
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Mariyus Noko Ngele (reprezentant: F. Sabakunzi, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentant: A. Bordes, agent), AT, AU, AV, AW
   Prin Ordonanța din 4 octombrie 2011, Curtea (Camera a opta) a respins recursul și l-a obligat pe domnul Noko Ngele la plata propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-304/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Ajutoare de stat — Ajutoare în favoarea societăților cotate recent la bursă — Recuperare)

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 22 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-304/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Ajutoare de stat - Ajutoare în favoarea societăților cotate recent la bursă - Recuperare)
   2011/C 63/11
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, E. Righini și V. Di Bucci, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri și P. Gentili, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neluarea, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare pentru a se conforma articolelor 2, 3 și 4 din Decizia 2006/261/CE a Comisiei din 16 martie 2005 privind schema de ajutoare C 8/2004 (ex NN 164/2003) pusă în aplicare de Italia în favoarea unor societăți cotate recent la bursă [notificată sub numărul C(2005) 591], (JO L 94, p. 42)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neluarea, în termenele prevăzute, a tuturor măsurilor necesare pentru a abroga schema de ajutoare declarată nelegală și incompatibilă cu piața comună prin Decizia 2006/261/CE a Comisiei din 16 martie 2005 privind schema de ajutoare nr. C 8/2004 (ex NN 164/2003) pusă în aplicare de Italia în favoarea unor societăți cotate recent la bursă și pentru a recupera de la beneficiari ajutoarele acordate în temeiul schemei amintite, Republica Italiană nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2 și 3 din decizia menționată.

               2.

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 256, 24.10.2009.


title: Cauza T-692/16: Acțiune introdusă la 27 septembrie 2016 – CJ/ECDC

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/26

      Acțiune introdusă la 27 septembrie 2016 – CJ/ECDC
      (Cauza T-692/16)
      (2016/C 441/31)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: CJ (Agios Stefanos, Grecia) (reprezentant: V. Kolias, avocat)

         Pârât: Centrul European pentru Prevenirea și Controlul Bolilor (ECDC)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și, în consecință, obligarea ECDC să îi plătească reclamantului toate remunerațiile pe care acesta le-ar fi primit de la 1 mai 2012 până la 31 decembrie 2014 dacă ar fi rămas în serviciul ECDC, pe care reclamantul le-a calculat provizoriu, până la stabilirea lor de către ECDC, în cuantum de 140 000 de euro plus dobânda moratorie calculată potrivit ratei legale;

                  —

                  obligarea ECDC să îi plătească suma de 13 000 de euro ca despăgubire pentru prejudiciul moral;

                  —

                  obligarea ECDC să își suporte propriile cheltuieli de judecată și să le plătească pe cele efectuate de reclamant în cadrul procedurii.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către ECDC a articolului 266 TFUE prin executarea în mod eronat a Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene în cauzele conexate F-159/12 și F-161/12, CJ/ECDC, prin care se susține în special

                              —

                              că, din cauza unor schimbări irevocabile a împrejurărilor esențiale, ECDC a atribuit în mod eronat un efect retroactiv deciziei atacate;

                              —

                              că ECDC a încălcat principiul proporționalității, întrucât decizia atacată nu a fost nici adecvată nici necesară pentru atingerea obiectivului urmărit prin concedierea din 2012 care a fost anulată;

                              —

                              că ECDC a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin neluarea în considerare a fraudei de recrutare a șefului serviciului juridic al ECDC;

                              —

                              că ECDC a încălcat articolul 22a alineatul 3 din Statutul funcționarilor prin concedierea reclamantului ca urmare a raportării de către acesta, in tempore non suspecto cu puțin timp înaintea concedierii sale, a unor fapte care au generat suspiciuni de administrare financiară defectuoasă în cadrul ECDC.

                  2.

                  Al doilea motiv, prin care se solicită despăgubiri materiale pentru prejudiciul moral cauzat prin încălcarea de către ECDC a articolului 266 TFUE și prin declarația acestuia că reclamantul a urmărit să promoveze nepotismul.


title: Cauza T-222/15: Acțiune introdusă la 4 mai 2015 – Beele Engineering/OAPI (WE CARE)

text:
               13.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 228/20

         Acțiune introdusă la 4 mai 2015 – Beele Engineering/OAPI (WE CARE)
   (Cauza T-222/15)
   (2015/C 228/24)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Beele Engineering BV (Aalten, Țările de Jos) (reprezentant: M. Ring, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca figurativă care cuprinde elementele verbale „WE CARE” – Cererea de înregistrare nr. 12 610 275

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 11 februarie 2015 în cauza R 1933/2014-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-367/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 19 noiembrie 2008 — UPC France/Comisia

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/36

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 19 noiembrie 2008 — UPC France/Comisia
   (Cauza T-367/05) (1)

   (2009/C 19/68)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 315, 10.12.2005.


title: Cauza T-41/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 20 noiembrie 2009 — IPK International — World Tourism Marketing Consultants/Comisia ( Proiectul Ecodata — Decizie a Comisiei pregătitoare pentru executarea silită a unei creanțe în temeiul unei decizii anterioare — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/51

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 20 noiembrie 2009 — IPK International — World Tourism Marketing Consultants/Comisia
   (Cauza T-41/07) (1)

   („Proiectul Ecodata - Decizie a Comisiei pregătitoare pentru executarea silită a unei creanțe în temeiul unei decizii anterioare - Dispariția obiectului litigiului - Nepronunțare asupra fondului”)
   2010/C 24/90
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH (Munchen, Germania) (reprezentant: C. Pitschas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Schima, agent, asistat de C. Arhold, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei C(2006) 6452 a Comisiei din 4 decembrie 2006 privind recuperarea avansului de 318 000 Euro obținut de IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH pentru proiectul Ecodata în aplicarea Deciziei de acordare a unei participări financiare din 4 august 1992 înainte de anularea participării financiare prin Decizia Comisiei din 13 mai 2005.

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH și Comisia Comunităților Europene suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza C-480/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Suediei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Fiscalitate — Directiva 2006/112/CE — Articolul 11 — Legislație națională care limitează la întreprinderile din sectorul financiar și de asigurări posibilitatea de a forma un grup de persoane care pot fi considerate persoană impozabilă unică în scopuri de TVA)

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Suediei
   (Cauza C-480/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Fiscalitate - Directiva 2006/112/CE - Articolul 11 - Legislație națională care limitează la întreprinderile din sectorul financiar și de asigurări posibilitatea de a forma un grup de persoane care pot fi considerate persoană impozabilă unică în scopuri de TVA)
   2013/C 171/02
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și K. Simonsson, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk și S. Johannesson, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Irlanda (reprezentanți: D. O’Hagan, agent, asistat de G. Clohessy, SC, și de N. Travers, BL), Republica Finlanda (representant: H. Leppo, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 11 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Legislație națională care limitează aplicarea reglementărilor naționale privind grupurile de TVA numai la întreprinderile care exercită activități în sectorul financiar

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Irlanda și Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza C-489/16: Acțiune introdusă la 9 septembrie 2016 – Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               7.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 410/9

         Acțiune introdusă la 9 septembrie 2016 – Comisia Europeană/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-489/16)
   (2016/C 410/10)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Hottiaux, G. von Rintelen, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea, pană la 16 iunie 2015, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative pentru a se conforma Directivei 2012/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind instituirea spațiului feroviar unic european (JO L 343 din 14.12.3012, p. 32) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestor dispoziții Comisiei, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 64 alineatul (1) primul paragraf din directiva menționată;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului, conform articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 8 710 euro pe zi începând de la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză pentru neîndeplinirea obligației de a comunica măsurile de transpunere a Directivei 2012/34/UE;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 16 iunie 2015.
   Din diferitele răspunsuri ale Marelui Ducat al Luxemburgului, în special din răspunsul la avizul motivat, reiese că, la peste un an de la expirarea termenului de transpunere prevăzut de directivă, Marelui Ducat al Luxemburgului nu adoptase măsurile impuse.
   Determinarea sancțiunii în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE se întemeiază pe cele trei criterii aplicate în cadrul articolului 260 alineatul (2) TFUE, și anume gravitatea încălcării, durata acesteia și necesitatea asigurării unui efect disuasiv al sancțiunii pentru evitarea recidivei.


title: Cauza T-500/11: Acțiune introdusă la 23 septembrie 2011 — Germania/Comisia

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/20

         Acțiune introdusă la 23 septembrie 2011 — Germania/Comisia
   (Cauza T-500/11)
   2011/C 355/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și K. Petersen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2011) 4922 final a Comisiei din 13 iulie 2011 în procedura de ajutor de stat N 438/2010 C(2011), în măsura în care prin aceasta se constată că programul de împrumuturi subordonate intră în totalitate sub incidența Regulamentului (CE) nr. 1998/2006 al Comisiei din 15 decembrie 2006 privind aplicarea articolelor 87 și 88 din tratat ajutoarelor de minimis;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în tot a deciziei;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Acțiunea este îndreptată împotriva Deciziei Comisiei privind programul WACHSTUM de acordare a unor împrumuturi subordonate unor întreprinderi cu rating în Sachsen-Anhalt, în măsura în care prin aceasta se constată că programul de împrumuturi intră în totalitate sub incidența Regulamentului (CE) nr. 1998/2006 (1) privind ajutoarele de minimis.
   În cadrul acțiunii, reclamanta contestă poziția Comisiei potrivit căreia, pentru simplul motiv că împrumuturile sunt acordate de o instituție de credit specială, trebuie să se considere că acestea nu sunt acordate în condiții normale de piață și că, prin urmare, sunt îndeplinite cerințele Regulamentului de minimis.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 TFUE coroborat cu articolele 1 și 2 din Regulamentul nr. 1998/2006, prin reținerea în mod eronat, și respectiv, prin simpla afirmare a existenței unui avantaj
               Constatarea Comisiei potrivit căreia măsura ar intra sub incidența Regulamentului de minimis este inexactă din punct de vedere material. Destinatarii programului de împrumuturi nu au beneficiat de niciun avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, astfel încât, chiar și numai pentru acest motiv, în ceea ce privește aplicarea sa în cele mai importante cazuri, programul de împrumuturi nu trebuie considerat ajutor.

                           —

                           Comisia nu ar fi trebuit să concluzioneze în sensul existenței unui avantaj numai pe baza împrejurării că împrumuturile au fost acordate de o instituție de credit specială. În ceea ce privește împrumuturile, au importanță în special condițiile de creditare. Pentru aprecierea împrejurării dacă a fost acordat un avantaj sunt determinante rata dobânzii solicitate, garantarea împrumutului, precum și situația globală a întreprinderii care a obținut împrumutul. Astfel, trebuie stabilit dacă un investitor privat ar fi acordat un împrumut comparabil la dobânda convenită și cu garanțiile oferite.

                           —

                           Conform practicii decizionale anterioare a Comisiei, referitor la acești indicatori s-a precizat, în ceea ce privește împrumuturile subordonate prin așa-numita „metodă Brandenburg” pe baza comunicării Comisiei privind rata de referință, că nu există un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. Comisia se îndepărtează în mod neașteptat de la această practică decizională și se întemeiază numai pe natura instituției de credit care acordă împrumutul. Totuși, natura instituției în cauză ar constitui un indicator cu totul neadecvat, întrucât și instituțiile de credit speciale pot acționa în condiții de piață.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare în conformitate cu articolul 296 TFUE
               Reclamanta invocă de asemenea o încălcare a obligației de motivare care rezultă din articolul 296 TFUE, întrucât Comisia a considerat că era suficient să formuleze prezumții și concluzii generale, fără să fi explicat însă motivul pentru care condițiile de creditare nu corespundeau condițiilor normale de piață și motivul pentru care s-a îndepărtat în mod neașteptat de la practica sa decizională anterioară.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului dreptului de a fi ascultat, sub diferitele sale aspecte
               Reclamanta susține de asemenea existența unei încălcări a principiului dreptului de a fi ascultat, sub diferitele sale aspecte, întrucât Comisia nu a dezbătut cu guvernul federal modificarea poziției sale, înainte de a adopta decizia atacată.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1998/2006 al Comisiei din 15 decembrie 2006 privind aplicarea articolelor 87 și 88 din tratat ajutoarelor de minimis (JO L 379, p. 5, Ediție specială, 08/vol. 5, p. 96).


title: Cauza C-47/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Apropierea legislațiilor — Produse din cacao și din ciocolată — Etichetare — Adăugarea cuvântului pur sau a expresiei ciocolată pură la etichetarea anumitor produse)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 25 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-47/09) (1)

   (Apropierea legislațiilor - Produse din cacao și din ciocolată - Etichetare - Adăugarea cuvântului „pur” sau a expresiei „ciocolată pură” la etichetarea anumitor produse)
   2011/C 30/02
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Clotuche-Duvieusart și D. Nardi, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 3 din Directiva 2000/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iunie 2000 privind produsele din cacao și din ciocolată destinate consumului uman (JO L 197, p. 19, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 19) și a articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora (JO L 109, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 9) — Etichetarea produselor din ciocolată — Adăugarea cuvântului „puro” sau a expresiei „cioccolato puro” la etichetarea produselor din ciocolată care nu conțin alte grăsimi vegetale decât unt de cacao

      Dispozitivul

               1.

               Întrucât a prevăzut posibilitatea de a completa cu adjectivul „pur” denumirea de vânzare a produselor din ciocolată care nu conțin alte grăsimi vegetale decât untul de cacao, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul, pe de o parte, al articolului 3 punctul 5 din Directiva 2000/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iunie 2000 privind produsele din cacao și din ciocolată destinate consumului uman și, pe de altă parte, al dispozițiilor coroborate ale articolului 3 punctul 1 din directiva menționată și ale articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora.

               2.

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 4.4.2009.


title: Cauza C-152/15: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 23 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalia) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL [Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Agricultură — Organizarea comună a piețelor — Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 — Articolul 4 alineatul (1) și articolul 13 — Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 — Articolul 19 alineatul (1) litera (a) — Condiții pentru eliberarea garanției constituite pentru a asigura rambursarea avansului — Condiții pentru acordarea restituirii — Produsele exportate să fie calitativ sănătoase și să prezinte o calitate adecvată pentru comercializare — Luarea în considerare, pentru acordarea restituirii, a faptelor stabilite de autoritatea competentă în urma unui control care are loc după exportul efectiv și vămuirea produselor — Interpretarea Hotărârii Cruz & Companhia (C-128/13, EU:C:2014:2432)]

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/19

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 23 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalia) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL
   (Cauza C-152/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Agricultură - Organizarea comună a piețelor - Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 - Articolul 4 alineatul (1) și articolul 13 - Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 - Articolul 19 alineatul (1) litera (a) - Condiții pentru eliberarea garanției constituite pentru a asigura rambursarea avansului - Condiții pentru acordarea restituirii - Produsele exportate să fie calitativ sănătoase și să prezinte o calitate adecvată pentru comercializare - Luarea în considerare, pentru acordarea restituirii, a faptelor stabilite de autoritatea competentă în urma unui control care are loc după exportul efectiv și vămuirea produselor - Interpretarea Hotărârii Cruz & Companhia (C-128/13, EU:C:2014:2432)])
   (2016/C 038/28)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Cruz & Companhia Lda

      Pârâte: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL

      Dispozitivul

   Articolul 19 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 al Comisiei din 22 iulie 1985 de stabilire a normelor comune de aplicare a regimului de garanții pentru produsele agricole, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 3403/93 al Comisiei din 10 decembrie 1993, trebuie interpretat în sensul că garanția furnizată de un exportator pentru a asigura rambursarea avansului primit din restituirea la export poate fi pusă în executare în cazul în care, în urma unui control efectuat după exportul efectiv și vămuirea produselor respective, se stabilește că nu este îndeplinită una dintre celelalte condiții pentru acordarea acestei restituiri, în special cea ca produsele exportate să fie calitativ sănătoase și să prezinte o calitate adecvată pentru comercializare prevăzută la articolul 13 din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 al Comisiei din 27 noiembrie 1987 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1829/94 al Comisiei din 26 iulie 1994.

      (1)  JO C 205, 22.6.2015.


title: Cauza T-142/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 iulie 2011 — SIR/Consiliul ( „Măsuri provizorii — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Côte d'Ivoire — Înghețarea fondurilor — Cerere de suspendare a executării — Lipsa necesității de a se pronunța în procedura principală — Lipsa necesității de a se pronunța” )

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/49

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 iulie 2011 — SIR/Consiliul
   (Cauza T-142/11 R)
   (Măsuri provizorii - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Côte d'Ivoire - Înghețarea fondurilor - Cerere de suspendare a executării - Lipsa necesității de a se pronunța în procedura principală - Lipsa necesității de a se pronunța)
   2011/C 269/109
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Société ivoirienne de raffinage (SIR) (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentant: M. Ceccaldi, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și A. Vitro, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii având ca obiect, în conformitate cu articolul 278 TFUE, suspendarea executării, pe de o parte, a Deciziei 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC a Consiliului de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d'Ivoire (JO L 11, p. 36) și, pe de altă parte, a Regulamentului (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d'Ivoire] (JO L 11, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de măsuri provizorii.

               2.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-265/14: Ordonanța Tribunalului din 9 iunie 2015 – Schumacher Packaging/Comisia („Ajutoare de stat — Măsuri adoptate de Germania în favoarea energiei electrice produse din surse regenerabile de energie și a unor întreprinderi mari consumatoare de energie electrică — Decizie de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE — Adoptarea deciziei finale ulterior introducerii acțiunii — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/60

         Ordonanța Tribunalului din 9 iunie 2015 – Schumacher Packaging/Comisia
   (Cauza T-265/14) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Măsuri adoptate de Germania în favoarea energiei electrice produse din surse regenerabile de energie și a unor întreprinderi mari consumatoare de energie electrică - Decizie de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE - Adoptarea deciziei finale ulterior introducerii acțiunii - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2015/C 294/73)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Schumacher Packaging GmbH (Schwarzenberg, Germania) (reprezentanți: H. Janssen și G. R. Engel, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: Maxian Rusche și R. Sauer, agenți, asisați de A. Luke și de C. Maurer, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2013) 4424 final a Comisiei din 18 decembrie 2013 de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE cu privire la măsurile puse în aplicare de Republica Federală Germania în favoarea energiei electrice din surse regenerabile și a marilor consumatori de energie [Ajutorul de stat SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului prezentei acțiuni.

               2)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra cererii de intervenție prezentate de Autoritatea de Supraveghere AELS.

               3)

               Schumacher Packaging GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               4)

               Autoritatea de Supraveghere AELS suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014.


title: Cauza T-159/11: Hotărârea Tribunalului din 4 februarie 2013 — Marszałkowski/OAPI — Mar-Ko Fleischwaren (WALICHNOWY MARKO) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative WALICHNOWY MARKO — Marca comunitară verbală anterioară MAR-KO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/14

         Hotărârea Tribunalului din 4 februarie 2013 — Marszałkowski/OAPI — Mar-Ko Fleischwaren (WALICHNOWY MARKO)
   (Cauza T-159/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative WALICHNOWY MARKO - Marca comunitară verbală anterioară MAR-KO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 79/24
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamant: Marek Marszałkowski (Sokolniki, Polonia) (reprezentant: C. Sadkowski, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: K. Zajfert și D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG (Blankenheim, Germania) (reprezentant: O. Ruhl, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 11 ianuarie 2011 (cauza R 760/2010-4) privind o procedură de opoziție între Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG și Marek Marszałkowski

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Marek Marszałkowski este obligat la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza C-311/09: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 6 mai 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Fiscalitate — TVA — Transport internațional de persoane — Impozitarea forfetară a transportatorilor domiciliați în afara teritoriului național)

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/14

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 6 mai 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-311/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Fiscalitate - TVA - Transport internațional de persoane - Impozitarea forfetară a transportatorilor domiciliați în afara teritoriului național)
   2010/C 179/22
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă (reprezentanți: M. Dowgielewicz și M. Szpunar, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 73, 168 și 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7) — Transport internațional de persoane pe cale rutieră — Reglementare națională care impune transportatorilor domiciliați în străinătate să achite TVA potrivit unui sistem forfetar întemeiat exclusiv pe numărul de persoane transportate pe teritoriul național și care nu permite deducerea taxei aplicate în stadiul precedent

      Dispozitivul

               1.

               Prin încasarea taxei pe valoarea adăugată potrivit modalităților definite în capitolul 13 alineatul 35 punctele 1 și 3-5 din decretul Ministrului de Finanțe din 27 aprilie 2004 referitor la executarea anumitor dispoziții din legea privind taxa pe produse și servicii, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi revin în temeiul articolelor 73, 168 și 273 din Directiva 2006/12/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată.

               2.

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 256, 24.10.2009.


title: Cauza C-64/04: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Licențe de pescuit — Regulamentul (CE) nr. 3690/93 — Navele Cleopatra și Ocean Quest — Transfer definitiv al acestora în Argentina)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 martie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-64/04) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Licențe de pescuit - Regulamentul (CE) nr. 3690/93 - Navele Cleopatra și Ocean Quest - Transfer definitiv al acestora în Argentina)
   (2007/C 96/03)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: T. van Rijn și B. Doherty, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant M. Bethell, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 5 din Regulamentul (CE) nr. 3690/93 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind stabilirea unui sistem comunitar care fixează normele referitoare la informațiile minime pe care trebuie să le conțină licențele de pescuit (JO L 341, p. 93) — Neretragerea licențelor de pescuit ale navelor Cleopatra și Ocean Quest după transferul lor definitiv în Argentina
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 94, 17.4.2004.


title: Cauza C-197/12: Acțiune introdusă la 26 aprilie 2012 — Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/7

         Acțiune introdusă la 26 aprilie 2012 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-197/12)
   2012/C 217/13
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Dintilhac și C. Soulay, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin faptul că nu supune scutirea de TVA a operațiunilor menționate la articolul 262 secțiunea II punctele 2, 3, 6 și 7 din Codul general al impozitelor (code général des impôts) cerinței utilizării pentru navigația în largul mării în cazul navelor care asigură transportul de călători cu plată și a navelor utilizate pentru activități comerciale, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei TVA (1), în special în temeiul articolului 148 literele (a), (c) și (d) din această directivă:

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii formulate, Comisia susține că scutirea de TVA a operațiunilor menționate la articolul 262 secțiunea II punctele 2, 3, 6 și 7 din Codul general al impozitelor (CGI) nu era supusă cerinței utilizării pentru navigația în largul mării în cazul navelor care asigură transportul de călători cu plată și a navelor utilizate pentru activități comerciale. Astfel, în Franța, această condiție a utilizării navelor în largul mării a fost adăugată în actele cu putere de lege privind TVA ca răspuns la avizul motivat adresat de Comisie autorităților naționale. Cu toate acestea, asigurarea conformității articolului 262 secțiunea II punctul 2 din CGI cu Directiva TVA a fost lipsită de efect util din cauza unei decizii opozabile administrației, publicată ulterior modificării legislative, care nu menționează condiția utilizării pentru navigația în largul mării, prevăzută însă de lege.
   În opinia Comisiei, niciunul dintre argumentele invocate de pârâtă în cursul procedurii precontencioase privind, în special, interpretarea strictă a articolului 148 litera (a) din Directiva TVA și interpretarea excesiv de restrictivă a condiției utilizării navelor pentru navigația în largul mării nu poate justifica nerespectarea dispozițiilor acestei directive. În plus, în ceea ce privește articolul 131 din Directiva 2006/112/CE, invocat de autoritățile franceze, acesta nu poate justifica o derogare de la principiul interpretării stricte a scutirilor.

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-12/15: Acțiune introdusă la 13 ianuarie 2015 – Banco Santander și Santusa/Comisia

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/24

         Acțiune introdusă la 13 ianuarie 2015 – Banco Santander și Santusa/Comisia
   (Cauza T-12/15)
   (2015/C 081/32)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Banco Santander, SA (Santander, Spania) și Santusa Holding, SL (Boadilla del Monte, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero și J. Panero Rivas, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și admiterea motivelor de anulare formulate în această cerere;

               —

               anularea articolului 1 din decizie, în măsura în care acesta menționează că noua interpretare administrativă a articolului 12 din TRLIS [Texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (Reformarea Legii privind impozitarea societăților comerciale)] adoptată de administrația spaniolă trebuie să fie considerată drept ajutor de stat incompatibil cu piața internă;

               —

               anularea articolului 4.1 din decizie, în măsura în care prin acesta se solicită Regatului Spaniei să pună capăt practicii considerate drept schemă de ajutoare de stat, în sensul și potrivit descrierii din articolul 1;

               —

               anularea alineatelor 2, 3, 4 și 5 ale articolului 4 din decizie, în măsura în care prin acestea se impune Regatului Spaniei recuperarea sumelor considerate de Comisie drept ajutoare de stat;

               —

               cu titlu subsidiar, limitarea conținutului obligației de recuperare impuse Regatului Spaniei prin articolul 4.2 din decizie, în aceleași condiții ca cele prevăzute de prima decizie și de a doua decizie, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată din această procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în cauza T-826/14, Spania/Comisia.
   Se invocă, în particular, o eroare de drept în calificarea juridică a măsurii ca ajutor de stat, în identificarea beneficiarului măsurii și în considerarea interpretării administrative drept un ajutor distinct de cel evaluat în deciziile Comisiei; precum și încălcarea principiilor încrederii legitime, estoppel și al securității juridice.


title: Cauza T-492/17: Acțiune introdusă la 31 iulie 2017 – Fleig/SEAE

text:
               25.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 318/20

         Acțiune introdusă la 31 iulie 2017 – Fleig/SEAE
   (Cauza T-492/17)
   (2017/C 318/27)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Stephan Fleig (Berlin, Germania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei, adoptate la 19 septembrie 2019 de către directorul Direcției „Resurse umane” a Serviciului European de Acțiune Externă (SEAE), acționând în calitate de autoritate abilitată să încheie contracte de muncă, de a rezilia contractul de muncă pe durată nedeterminată al reclamantului începând cu 19 iunie 2017 (în versiunea deciziei de reziliere rezultate din respingerea reclamației reclamantului, intervenită la 19 aprilie 2017);

               —

               obligarea SEAE la plata către reclamant, cu titlu de reparare a prejudiciului moral suferit de către acesta din urmă, a unei sume adecvate, al cărei cuantum exact este lăsat la aprecierea Tribunalului;

               —

               obligarea SEAE la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere a Serviciului European de Acțiune Externă (SEAE).

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de diligență, a principiului bunei administrări (articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene), a principiului proporționalității, precum și a protecției împotriva oricărei concedieri nejustificate (articolul 30 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene).

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului de a fi ascultat consacrat la articolul 41 alineatul (1) și la articolul 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.


title: Cauza T-553/14: Acțiune introdusă la 22 iulie 2014 – Wm. Wrigley Jr./OAPI (Extra)

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/16

         Acțiune introdusă la 22 iulie 2014 – Wm. Wrigley Jr./OAPI (Extra)
   (Cauza T-553/14)
   2014/C 351/19
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Wm. Wrigley Jr. Company (Wilmington, Statele Unite) (reprezentanți: M. Kinkeldey, S. Brandstätter și C. Schmitt, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțate la 19 mai 2014 în cauza R 218/2014-5.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă de culoare negru și alb care cuprinde elementul verbal „Extra” pentru produse din clasele 3, 21 și 30 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 1 7 37  657.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară.


title: Cauza C-254/09 P: Recurs introdus la 9 iulie 2009 de Calvin Klein Trademark Trust împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 7 mai 2009 în cauza T-185/07, Calvin Klein Trademark Trust/OAPI și Zafra Marroquineros, S.L.

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/29

         Recurs introdus la 9 iulie 2009 de Calvin Klein Trademark Trust împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 7 mai 2009 în cauza T-185/07, Calvin Klein Trademark Trust/OAPI și Zafra Marroquineros, S.L.
   (Cauza C-254/09 P)
   2009/C 205/50
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Calvin Klein Trademark Trust (reprezentant: T. Andrade Boué, avocat)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale) și Zafra Marroquineros, S.L.

      Concluziile recurentei

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) din 7 mai 2009, în cauza T-185/07;

               —

               obligarea OAPI și a societății Zafra Marroquineros, S.L. la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Încălcarea jurisprudenței privind interpretarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 (1) privind marca comunitară, potrivit căreia trebuie să se țină seama de toți factorii pertinenți ai speței: nu a fost apreciat din punct de vedere juridic faptul că solicitantul mărcii comunitare a utilizat respectiva marcă pentru a copia mărcile notorii cK, și propriile acte ale solicitatului evidențiază fără îndoială că literele CK constituie partea cea mai distinctivă a mărcii comunitare atacate.
   Încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94, întrucât nu s-a analizat notorietatea mărcilor în conflict în contextul acestui articol.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-633/13: Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2013 — Reed Exhibitions/OAPI (INFOSECURITY)

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/37

         Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2013 — Reed Exhibitions/OAPI (INFOSECURITY)
   (Cauza T-633/13)
   2014/C 52/71
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Reed Exhibitions Ltd (Richmond, Regatul Unit) (reprezentant: S. Malynicz, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare in cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 septembrie 2013 în cauza R 1544/2012-5;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „INFOSECURITY” pentru produse și servicii din clasele 16, 35 și 41 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 10 155 596.

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și a articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza C-215/08: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 aprilie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — E. Friz GmbH/Carsten von der Heyden (Protecția consumatorilor — Contracte negociate în afara spațiilor comerciale — Domeniul de aplicare al Directivei 85/577/CEE — Aderare la un fond imobiliar închis constituit sub forma unei societăți de persoane — Revocare)

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 aprilie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — E. Friz GmbH/Carsten von der Heyden
   (Cauza C-215/08) (1)

   (Protecția consumatorilor - Contracte negociate în afara spațiilor comerciale - Domeniul de aplicare al Directivei 85/577/CEE - Aderare la un fond imobiliar închis constituit sub forma unei societăți de persoane - Revocare)
   2010/C 148/07
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: E. Friz GmbH

      Pârât: Carsten von der Heyden

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesgerichtshof — Interpretarea articolului 1 alineatul (1) și a articolului 5 alineatul (2) din Directiva 85/577/CEE a Consiliului din 20 decembrie 1985 privind protecția consumatorilor în cazul contractelor negociate în afara spațiilor comerciale (JO L 372, p. 31, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 188) — Domeniu de aplicare — Aderarea unui consumator la un fond imobiliar închis sub forma unei societăți de persoane, având ca obiect în special plasamentul de capital — Efectele juridice ale revocării

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 85/577/CEE a Consiliului din 20 decembrie 1985 privind protecția consumatorilor în cazul contractelor negociate în afara spațiilor comerciale se aplică în ceea ce privește un contract, încheiat în circumstanțe precum cele din acțiunea principală, ce are ca obiect aderarea unui consumator la un fond imobiliar închis constituit sub forma unei societăți de persoane în cazul în care scopul prioritar al unei astfel de aderări nu este de a deveni membru al societății în cauză, ci de a realiza un plasament de capital.

               2.

               Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 85/577 nu se opune, în circumstanțe precum cele din acțiunea principală, unei norme naționale potrivit căreia, în cazul revocării actului de aderare la un fond imobiliar închis constituit sub forma unei societăți de persoane, aderare efectuată în urma unei operațiuni realizate cu ocazia unei vizite nesolicitate la domiciliu, consumatorul are un drept de creanță împotriva acestei societăți asupra soldului lichidării calculat în funcție de valoarea participării sale la data retragerii sale din acest fond și poate, astfel, obține eventual restituirea unei sume inferioare aportului său sau poate fi obligat să participe la pierderile fondului respectiv.

      (1)  JO C 209, 15.08.2008


title: Cauza T-123/15: Acțiune introdusă la 16 martie 2015 – Unicorn/OAPI – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN-čerpací stanice)

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/29

         Acțiune introdusă la 16 martie 2015 – Unicorn/OAPI – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN-čerpací stanice)
   (Cauza T-123/15)
   (2015/C 171/34)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Unicorn a.s. (Praga, Republica Cehă) (reprezentant: L. Lorenc, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Cipru)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „UNICORN-čerpací stanice” – marca comunitară nr. 1 1 0 14  685

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 13 ianuarie 2015 în cauza R 153/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               OAPI nu a luat în considerare în mod corespunzător elementele de probă prezentate de reclamantă;

               —

               OAPI a examinat în mod eronat buna notorietate a mărcilor anterioare.


title: Cauza T-742/14: Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2016 – Alpha Calcit/EUIPO – Materis Paints Italia (CALCILITE) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene figurativă CALCILITE — Marca Uniunii Europene verbală anterioară Calcilit — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea produselor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Public relevant — Public comun produselor în cauză”]

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/20

         Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2016 – Alpha Calcit/EUIPO – Materis Paints Italia (CALCILITE)
   (Cauza T-742/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene figurativă CALCILITE - Marca Uniunii Europene verbală anterioară Calcilit - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea produselor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Public relevant - Public comun produselor în cauză”])
   (2016/C 314/27)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh (Köln, Germania) (reprezentant: F. Hauck, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Palmero Cabezas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, interveniente la Tribunal: Materis Paints Italia SpA (Novate Milanese, Italia) (reprezentanți: P. L. Roncaglia, F. Rossi și N. Parrotta, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 4 septembrie 2014 (cauza R 753/2013-4) privind o procedură de declarare a nulității între Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft și Materis Paints Italia.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 4 septembrie 2014 (cauza R 753/2013-4) în ceea ce privește produsele „coloranți, lacuri și vopsele; produse pentru prevenirea coroziunii și a deteriorării lemnului; materiale pentru vopsit; mordanți” desemnate de marca contestată.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh, EUIPO și Materis Paints Italia SpA suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 462, 22.12.2014.


title: Cauza C-118/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 307 al doilea paragraf CE — Neadoptarea unor măsuri corespunzătoare pentru a elimina incompatibilitățile dintre acordurile bilaterale încheiate cu state terțe înainte de aderarea statului membru la Uniunea Europeană și Tratatul CE — Acorduri bilaterale în domeniul investițiilor încheiate de Republica Finlanda cu Federația Rusă, cu Republica Belarus, cu Republica Populară Chineză, cu Malaysia, cu Republica Socialistă Democratică Sri Lanka și cu Republica Uzbekistan)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/3

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda
   (Cauza C-118/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 307 al doilea paragraf CE - Neadoptarea unor măsuri corespunzătoare pentru a elimina incompatibilitățile dintre acordurile bilaterale încheiate cu state terțe înainte de aderarea statului membru la Uniunea Europeană și Tratatul CE - Acorduri bilaterale în domeniul investițiilor încheiate de Republica Finlanda cu Federația Rusă, cu Republica Belarus, cu Republica Populară Chineză, cu Malaysia, cu Republica Socialistă Democratică Sri Lanka și cu Republica Uzbekistan)
   2010/C 24/03
   Limba de procedură: finlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Huttunen, H. Støvlbæk și B. Martenczuk, agenți)

      Pârâtă: Republica Finlanda (reprezentant: J. Heliskoski, agent)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma și C. Blaschke, agenți), Republica Ungară (reprezentant: J. Fazekas, agent), Republica Lituania (reprezentant: D. Kriaučiūnas, agent), Republica Austria (reprezentant: C. Pesendorfer, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 307 alineatul (2) CE — Nerecurgerea la mijloacele adecvate pentru eliminarea incompatibilităților cu tratatul, care afectează dispozițiile cu privire la transferurile cuprinse în convențiile bilaterale de investiții pe care Republica Finlanda le-a încheiat, respectiv, cu Rusia, Belarus, China, Malaysia, Sri Lanka și Uzbekistan

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că nu a recurs la mijloacele corespunzătoare pentru a elimina incompatibilitățile, în lumina tratatului, referitoare la dispozițiile în materie de transfer de capitaluri cuprinse în acordurile bilaterale privind investițiile, având ca obiect promovarea și protejarea reciprocă a investițiilor, încheiate de Republica Finlanda cu fosta Uniune a Republicilor Socialiste Sovietice, a cărei succesoare este Federația Rusă (acord semnat la 8 februarie 1989), cu Republica Belarus (acord semnat la 28 octombrie 1992), cu Republica Populară Chineză (acord semnat la 4 septembrie 1984), cu Malaysia (acord semnat la 15 aprilie 1985), cu Republica Socialistă Democratică Sri Lanka (acord semnat la 27 aprilie 1985) și, respectiv, cu Republica Uzbekistan (acord semnat la 1 octombrie 1992), Republica Finlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 307 al doilea paragraf CE.

               2.

               Obligă Republica Finlanda la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Federală Germania, Republica Lituania, Republica Ungară și Republica Austria suportă propriile cheltuieli de judecată

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza C-405/05: Hotărârea Curții (a cincea cameră) din data de 25 ianuarie 2007 — Comisie/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 91/271/CEE — Poluare și efecte negative — Tratarea apelor urbane reziduale — Lipsa măsurilor menite să asigure tratarea adecvată a apelor urbane reziduale din mai multe aglomerări)

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/10

         Hotărârea Curții (a cincea cameră) din data de 25 ianuarie 2007 — Comisie/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-405/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 91/271/CEE - Poluare și efecte negative - Tratarea apelor urbane reziduale - Lipsa măsurilor menite să asigure tratarea adecvată a apelor urbane reziduale din mai multe aglomerări)
   (2007/C 56/16)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Pardo Quintillán, X. Lewis și H. van Vliet, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant: C. White, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 4 alineatele (1) și (3) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, p. 40) — Neasigurarea unei tratări adecvate a apelor urbane reziduale din mai multe aglomerări
   Dispozitivul

               1)

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în virtutea articolului 4 alineatele (1) și (2) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale, întrucât nu a luat măsurile necesare pentru a asigura, până la data de 31 decembrie 2000, că apele urbane reziduale din aglomerările Bangor, Brighton, Broadstairs, Carrickfergus, Coleraine, Donaghadee, Larne, Lerwick, Londonderry, Margate, Newtownabbey, Omagh și Portrush fac obiectul unei tratări adecvate.

               2)

               Condamnă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 48 din 25.2.2006.


title: Cauza T-372/14: Acțiune introdusă la 26 mai 2014 – HK Intertrade/Consiliul

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/35

         Acțiune introdusă la 26 mai 2014 – HK Intertrade/Consiliul
   (Cauza T-372/14)
   2014/C 261/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Hong-Kong) (reprezentanți: J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, D. Sellers și N. Pilkington, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Consiliului cuprinse în scrisoarea din 14 martie 2014, adresată avocaților reclamantei, privind reexaminarea listei persoanelor și entităților care figurează în anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 și în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, astfel cum a fost pus în aplicare prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1264/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012, în măsura în care decizia atacată constituie un refuz de a o elimina pe reclamantă de pe lista persoanelor și entităților cărora li se aplică măsurile restrictive;

               —

               conexarea prezentei cauze cu cauza T-159/13, în conformitate cu articolul 50 alineatul (1) din Regulamentul de procedură;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive, întemeiate pe faptul că motivarea era insuficientă și că Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere.
   Reclamanta susține că, deși este o filială a societății care figurează pe listă, National Iranian Oil Company (NIOC), Consiliul nu a dovedit că acest fapt aduce un avantaj economic statului iranian care ar fi contrar obiectivului urmărit de măsurile atacate. Reclamanta susține de asemenea că Consiliul nu a desemnat-o niciodată pe reclamantă și că această eroare nu poate fi corectată printr-un corrigendum, astfel cum a făcut Consiliul.


title: Cauza T-351/14: Acțiune introdusă la 20 mai 2014 – Construlink/OAPI – Wit-Software (GATEWIT)

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/30

         Acțiune introdusă la 20 mai 2014 – Construlink/OAPI – Wit-Software (GATEWIT)
   (Cauza T-351/14)
   2014/C 261/54
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Construlink – Tecnologias de Informação, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentant: M. Lopes Rocha, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA (Coimbra, Portugalia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 6 martie 2014 în cauza R 1059/2013-1;

               —

               declararea cererii de înregistrare a mărcii nr. 1 0 1 28  262 GATEWIT ca fiind fondată în întregime;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne și a oponentului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „GATEWIT” pentru servicii din clasa 42 – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 1 0 1 28  262.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA.

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă care conține cuvintele „wit software” pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 42, precum și denumirea socială înregistrată la nivel național „Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA”.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-489/08 P: Recurs introdus la 12 noiembrie 2008 de Matthias Rath împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 8 septembrie 2008 în cauza T-374/06 — Matthias Rath/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/9

         Recurs introdus la 12 noiembrie 2008 de Matthias Rath împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 8 septembrie 2008 în cauza T-374/06 — Matthias Rath/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-489/08 P)
   (2009/C 82/17)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurent: Matthias Rath (reprezentanți: S. Ziegler, C. Kleiner și F. Dehn, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile recurentului

               —

               Anularea Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) din 8 septembrie 2008 pronunțate în cauza T-374/06;

               —

               admiterea cererilor formulate în primă instanță;

               —

               obligarea OAPI și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Tribunalul de Primă Instanță a confirmat în ordonanța atacată prin recurs decizia Camerei întâi de recurs potrivit căreia există un risc de confuzie între marca verbală „EPICAN” solicitată de recurent și marca verbală comunitară anterioară „EPIGRAN FORTE” pentru suplimente alimentare și produse dietetice de uz nemedical.
   Recurentul își întemeiază recursul pe încălcarea de către Tribunal a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94. Tribunalul s-ar fi întemeiat pe fapte inexacte pentru a aprecia similitudinea produselor și a semnelor. Dacă Tribunalul ar fi apreciat faptele în mod corect, ar fi ajuns în mod necesar la concluzia că nu există un risc de confuzie între semnele în opoziție. Acest lucru este valabil cu atât mai mult dacă produsele în litigiu pot fi privite ca beneficiind de un grad de atenție crescut al consumatorilor.


title: Cauza T-436/12: Acțiune introdusă la 28 septembrie 2012 — Deutsche Rockwool Mineralwoll/OAPI — Ceramicas del Foix (Rock & Rock)

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/25

         Acțiune introdusă la 28 septembrie 2012 — Deutsche Rockwool Mineralwoll/OAPI — Ceramicas del Foix (Rock & Rock)
   (Cauza T-436/12)
   2012/C 379/43
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Germania) (reprezentant: J. Krenzel, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ceramicas del Foix, SA (Barcelona, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțate la 10 iulie 2012 în cauza R 495/2011-2; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă „Rock & Rock”, pentru produse din clasele 2, 19 și 27 — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 3468774

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Motivarea cererii de declarare a nulității: cererea de declarare a nulității era întemeiată pe motive relative de refuz potrivit articolului 53 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului. Reclamanta a invocat următoarele drepturi anterioare: marca verbală germană „Rock” înregistrată sub numărul 30229274, pentru produse și servicii din clasele 1, 6, 7, 8, 17, 19, 37 și 42; marca verbală germană „MASTERROCK” înregistrată sub numărul 30212141, pentru produse și servicii din clasele 17, 19 și 37; marca verbală germană „FIXROCK”, înregistrată sub numărul 39920622, pentru produse din clasele 6, 17 și 19; marca verbală germană „FLEXIROCK”, înregistrată sub numărul 2078534, pentru produse din clasa 19; marca verbală germană „COVERROCK” înregistrată sub numărul 39732094, pentru produse din clasele 17 și 19; marca verbală germană „CEILROCK” înregistrată sub numărul 30306452, pentru produse din clasele 6, 17 și 19

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza T-87/15: Acțiune introdusă la 20 februarie 2015 – Aston Martin Lagonda/OAPI (Reprezentarea unui calandru poziționat în partea din față a unui autovehicul)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/59

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2015 – Aston Martin Lagonda/OAPI (Reprezentarea unui calandru poziționat în partea din față a unui autovehicul)
   (Cauza T-87/15)
   (2015/C 138/76)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aston Martin Lagonda (Gaydon, Regatul Unit) (reprezentant: D. Farnsworth, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară indicată ca „altele”, reprezentând un calandru poziționat în partea din față a unui autovehicul – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 867 215

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 11 decembrie 2014 în cauza R 1797/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care menține concluziile examinatorului potrivit cărora caracterul distinctiv al mărcii solicitate lipsea prima facie pentru produsele și serviciile în discuție;

               —

               admiterea publicării cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 867 215;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-406/13: Acțiune introdusă la 29 iulie 2013 — Gossio/Consiliul

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/28

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2013 — Gossio/Consiliul
   (Cauza T-406/13)
   2013/C 313/54
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Marcel Gossio (Casablanca, Maroc) (reprezentant: S. Zokou, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea:

                           —

                           Deciziei 2010/656/PESC și a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 al Consiliului, precum și a Deciziei de punere în aplicare 2012/144/PESC din 8 martie 2012 de stabilire a unor măsuri restrictive ca urmare a situației din Côte d’Ivoire, în măsura în care acestea îl privesc și îl vizează pe reclamant;

                           —

                           Deciziei din 17 mai 2013 de confirmare și de reînnoire a măsurilor restrictive menționate mai sus, în măsura în care stabilesc că reclamantul trebuie să continue să figureze în lista persoanelor și entităților menționate în anexa II la Decizia 2010/656/PESC și în anexa IA la Regulamentul (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive având în vedere situația din [Côte d’Ivoire].

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe un abuz de putere și pe o eroare vădită de apreciere, întrucât:

                           —

                           faptele imputate reclamantului nu ar avea niciun temei obiectiv și nu ar fi susținute de nicio dovadă tangibilă;

                           —

                           nu s-ar putea stabili o legătură obiectivă între motivele invocate pentru a justifica măsurile restrictive luate în privința reclamantului și situația generală din Côte d’Ivoire;

                           —

                           temeiurile juridice aflate la originea măsurilor restrictive luate în privința reclamantului ar fi în contradicție cu ultimele motive invocate pentru justificarea acestor măsuri;

                           —

                           deciziile Consiliului ar constitui un abuz de procedură sau de putere.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a drepturilor fundamentale ale reclamantului și în special a dreptului la prezumția de nevinovăție, a libertății de a desfășura o activitate comercială, a dreptului de proprietate, a principiului proporționalității, precum și a dreptului la respectarea vieții private și de familie și a dreptului de a nu fi supus unor tratamente inumane și degradante.