title: Cauza T-725/20: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2020 – Guangdong Haomei New Materials și Guangdong King Metal Light Alloy Technology/Comisia

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/54

      Acțiune introdusă la 14 decembrie 2020 – Guangdong Haomei New Materials și Guangdong King Metal Light Alloy Technology/Comisia
      (Cauza T-725/20)
      (2021/C 44/77)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamante: Guangdong Haomei New Materials Co. Ltd (Qingyuan, China), Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co. Ltd (Yuan Tan Town, China) (reprezentanți: M. Maresca, C. Malinconico, D. Guardamagna, M. Guardamagna, D. Maresca, A. Cerruti, A. Malinconico, G. La Malfa Ribolla, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/1428 al Comisiei din 12 octombrie 2020, publicat în Jurnalul Oficial al uniunii Europene la 13 octombrie 2020, de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de extrudate din aluminiu originare din Republica Populară Chineză efectuate de reclamante și, în subsidiar, a regulamentului de bază (Regulamentul 1036/2016), și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă opt motive..

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Tratatului FUE și a normelor de drept pentru aplicarea tratatului, pe încălcarea articolelor din regulamentul de bază referitoare la obligația de a stabili în mod specific condițiile dumpingului, pe încălcarea principiilor procedurii administrative echitabile, contradictorialității și bunei administrări, prevăzute la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, și al utilizării celor mai bune informații disponibile, pe încălcarea normelor fundamentale de procedură, pe abuzul de putere prin caracterul vag al criticilor și pe lipsa unei verificări reale a informațiilor furnizate în spirit de colaborare

                              —

                              Reclamantele susțin în această privință că regulamentul atacat este afectat de nelegalitate, în măsura în care Comisia nu a stabilit în mod concret condițiile piețelor în cauză, iar reclamantele nu și-au putut exercita efectiv dreptul la apărare. În esență, s-a reținut că societățile Haomei și King Metal sunt responsabile pentru dumping și au fost supuse unor taxe antidumping compensatorii pentru acest motiv, iar nu din cauza propriilor comportamente în exporturile în afara Chinei, în pofida unei aprecieri globale favorabile a economiei chineze și, prin urmare, în mod total generic. Conștientă de aceasta, Comisia nu a efectuat nicio examinare concretă a documentelor furnizate de întreprinderile reclamante.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea Tratatului FUE și a normelor de drept pentru aplicarea tratatului, pe inexistența unui dumping în raport cu criteriile regulamentului de bază, pe încălcarea articolelor din regulamentul de bază referitoare la stabilirea marjei de dumping [articolul 2 litera (e) și în special articolul 6a], pe stabilirea eronată a prețului „normal” al produsului supus anchetei, pe aplicarea unor taxe provizorii pe baza unei aversiuni față de structura globală a economiei chineze, iar nu în considerarea unei responsabilități personale a exportatorilor (care nici măcar nu a fost constatată), și pe abuzul de putere și pe o lipsă de investigare și de motivare

                              —

                              Reclamantele invocă în această privință nelegalitatea generată de faptul că în speță Comisia a desfășurat o investigare incompletă și, în orice caz, cu un rezultat confuz și viciat și de nelegalitatea ce decurge din Regulamentul privind înregistrarea produselor, care face obiectul unei acțiuni în fața Tribunalului, în măsura în care Comisia a inclus în investigare coduri de produs (7610 90 90), despre care admite că nu ar fi trebuit să fie incluse deoarece este vorba despre produse diferite de cele care fac obiectul anchetei. Această eroare (care a permis includerea unor produse diferite) face să fie mai puțin vizibile atât condițiile dumpingului (în măsura în care acest preț foarte mic reduce inevitabil și în mod artificial prețul mediu), cât și prejudiciul adus industriei Uniunii, întrucât este vorba despre cantități considerabile în raport cu volumul total al produsului în cauză, de natură să facă nesemnificativă incidența părții restante din produsul importat în Uniunea Europeană.

                              —

                              În al doilea rând, lipsa unei constatări specifice a situației reclamantelor ar fi incompatibilă cu tratatul (și cu normele citate), în măsura în care instaurează un regim de răspundere obiectivă sau pentru fapta altuia, care este contrară principiilor fundamentale ale securității juridice și încrederii legitime (Hotărârea din 3 decembrie 1998, Belgocodex, C-381/97, Belgocedex SA; Hotărârea din 26 aprilie 2005, C-376/02, Sticting Goed Wonen), în considerarea prețului pieței și a structurii evidente a costurilor pieței, prezentate de reclamantele în mai multe rânduri Comisiei și pe care aceasta le-a ignorat complet (după cum a ignorat și pozițiile guvernului chinez cu privire la problema economiei de piață). Acest lucru a condus la nelegalități vădite atât pe fond (cu privire la noțiunile de valoare normală, distorsiuni semnificative, acces la credit, regim fiscal, regimul falimentului, țară reprezentativă și alegerea acesteia), cât și cu caracter procedural, care sunt prezentate pe larg în acest motiv și care au produs un efect discriminatoriu vădit și prejudicial.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe lipsa prejudiciului, pe încălcarea regulamentului de bază [articolele 1, 2 și 7 alineatul (1) litera (c)], pe lipsa investigării, pe eroarea vădită și pe denaturarea faptelor cu prilejul comparării cotelor de piață, pe lipsa unei legături de cauzalitate și pe neluarea în considerare a inexistenței unei variațiuni a fluxului total al importurilor

                              —

                              Reclamantele susțin în această privință că regulamentul atacat este nelegal în măsura în care, îndepărtându-se de la finalitatea antidumpingului, vede în concurența exercitată de Haomei și King Metal un prejudiciu adus industriei Uniunii, într-un context de creștere semnificativă a consumului și a rentabilității în industria aluminiului. În schimb, nu există nicio constatare a marjele de subcotare a prețurilor indicative/efective, constatare care este necesară, potrivit jurisprudenței, pentru existența unui prejudiciu. În cazul reclamantelor, lipsa unor marje de subcotare a prețurilor indicative/efective este dovedită (prin diverse înscrisuri depuse în cadrul motivului) de prețurile de uzină ale Haomei și King Metal, care sunt comparabile cu prețurile europene (DOC. 3, raportul bauxită).

                              —

                              În plus, nu ar exista un interes pentru Uniune în impunerea taxei, ci numai un interes pentru petenți, pe care Comisia pur și simplu l-a „adoptat” ca motivare, extinzându-l, fără a efectua o analiză, la nivelul întregii Uniuni. În acest context, Comisia ar fi ignorat complet, din nou, informațiile prezentate de reclamante în cursul procedurii, informații care nu au fost examinate nici în mod contradictoriu (oral sau în scris) în timpul procedurii, nici în regulament.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa unei legături de cauzalitate între dumping și prejudiciu, pe încălcarea articolelor 1, 2 și 7 alineatul (1) litera (c) din regulamentul de bază, pe lipsa evaluării impactului COVID-19 asupra fluxurilor comerciale, asupra finalității procedurii antidumping și asupra adoptării taxelor antidumping, pe evaluarea insuficientă a efectelor altor factori și pe neanalizarea observațiilor reclamantelor

                              —

                              Reclamantele susțin în această privință că, în pofida gravității și a relevanței pandemiei pentru comerțul internațional, care a provocat deja evenimente economice fără precedent (de exemplu vânzarea de petrol la prețuri negative), Comisia nu a considerat necesar să efectueze – nu neapărat un studiu, ci – un minim de analiză documentată a efectelor Covid-19 asupra comerțului internațional, nici să o includă în investigația sa.

                              —

                              Mai mult, Comisia s-a abținut de la orice evaluare a altor facturi care influențează în mod evident analiza: pe de o parte, creșterea, chiar dacă ușoară, a importurilor din alte țări, precum Rusia, pe de altă part, creșterea exporturilor europene de aluminiu în lume (punctul 284 și următoarele). Aceste circumstanțe au avut în mod clar ca efect întreruperea legăturii de cauzalitate între dumping și prejudiciu.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe nelegalitatea rezultată din Regulamentul privind înregistrarea

                              —

                              Potrivit reclamantelor, Comisia nu a identificat cu claritate obiectul importurilor care sunt supuse anchetei și, ca justificare, a invocat un schimb de informații încă în curs de desfășurare cu DG TAXUD și o examinare în curs a anumitor date TARIC pentru a stabili dacă aceste elemente sunt relevante pentru analiză.

                              —

                              Totuși, necesitatea măsurii trebuie dovedită pe baza unor elemente tehnice indiscutabile. Lipsa unei astfel de analiza sau caracterul inadecvat al acesteia conduce totdată la o încălcare directă a liberei circulații a mărfurilor, în măsura în care înregistrarea prejudiciază în continuare comercializarea produselor importate, și după intrarea lor pe teritoriul Uniunii.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe eroarea vădită de apreciere la stabilirea nivelului măsurilor, pe încălcarea articolului 14 alineatul (5) din regulamentul de bază sub un alt aspect, pe indicarea eronată și arbitrară a cuantumului taxelor, pe lipsa de investigare, pe eroare vădită de apreciere și pe abuzul de putere

                              —

                              Reclamantele invocă în această privință erorile care afectează stabilirea nivelului măsurilor (punctul 330 și următoarele). Procentul de 30,4 % pentru Haomei și King Metal este dedus arbitrar din plângerea antidumping depusă de EA, în versiune confidențială. Comisia, care declară însă că a extras elemente de probă suficiente din informațiile care figurează în avizul de deschidere și în plângere, fixează arbitrar marja de dumping unică pentru toate produsele extrudate. Abuzul de putere este vădit în raport cu finalitatea de protecție împotriva prejudiciilor care ar putea surveni pentru industria Uniunii.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea Acordului General pentru Tarife și Comerț (GATT) și, în subsidiar, pe nelegalitatea regulamentului de bază în cazul în care acesta nu este interpretat în conformitate cu acordurile internaționale

                              —

                              Reclamantele susțin în această privință că Regulamentul 2020/1428, pe care Comisia l-a adoptat în temeiul articolului 207 TFUE, se îndepărtează de la noțiunile prevăzute în materie în dreptul internațional. În cazul în care nu aceasta ar fi situație, cu alte cuvinte, dacă nu ar exista o nelegalitatea care afectează direct Regulamentul 2020/1428, nelegalitatea ar afecta regulamentul de bază.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe încălcarea Convenției europene a drepturilor omului în ceea ce privește procedura de aplicare a unei sancțiuni echivalente unei sancțiuni penale, în considerarea efectelor produse asupra întreprinderilor exportatoare

                              —

                              Reclamantele susțin în această privință că pentru societățile reclamante aplicarea taxelor în cauză constituie un impediment în calea continuării activității lor, ceea ce conduce la un prejudiciu ireparabil și comparabil cu cel al unei sancțiuni penale, după cum a statuat Curtea Europeană a Drepturilor Omului în mai multe ocazii.


title: Cauza T-729/20: Acțiune introdusă la 15 decembrie 2020 – Aurubis/Comisia

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/56

      Acțiune introdusă la 15 decembrie 2020 – Aurubis/Comisia
      (Cauza T-729/20)
      (2021/C 44/78)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Aurubis AG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: S. Altenschmidt și J. Hoss, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei din 8 decembrie 2020 a Comisiei Europene (Ref. Ares (2020)7439507 – 08/12/2020) și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta solicită anularea Deciziei din 8 decembrie 2020, prin care Comisia a refuzat, în contextul unei proceduri privind măsuri provizorii care se află pe rolul Verwaltungsgericht Berlin [Tribunalul Administrativ din Berlin] și al unei cereri în acest sens formulate de Umweltbundesamt [Oficiul Federal pentru Mediu], să contribuie la transferul unor cote de emisii, cu titlu de măsură provizorie aferentă unui drept al reclamantei la alocarea gratuită a cotelor de emisii, în vederea asigurării efectului util al unei hotărâri a Curții în procedura preliminară ce face obiectul cauzei C-271/20.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

                  1.

                  Decizia Comisiei din 8 decembrie 2020 o privește pe reclamantă în mod direct și individual. Prin urmare, reclamanta are calitate procesuală activă.

                  2.

                  În cadrul dispunerii unor măsuri provizorii într-o procedură judiciară națională, Comisia are obligația, în temeiul principiului asigurării unei protecții jurisdicționale efective consacrat de dreptul Uniunii, să participe la garantarea drepturilor eventuale la alocarea unor cote de emisii, în prealabil stingerii acestora.

                  3.

                  Cadrul juridic pentru o asemenea contribuție și pentru transferul cotelor de emisii în conturile naționale este constituit de Directiva 2003/87/CE (1) și de Regulamentul (UE) nr. 389/2013 (2).

         (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO 2003, L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 389/2013 al Comisiei din 2 mai 2013 de creare a registrului Uniunii în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului și cu Deciziile nr. 280/2004/CE și nr. 406/2009/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (UE) nr. 920/2010 și (UE) nr. 1193/2011 ale Comisiei (JO 2013, L 122, p. 1).


title: Cauza T-730/20: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2020 – ON/Comisia

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/57

      Acțiune introdusă la 16 decembrie 2020 – ON/Comisia
      (Cauza T-730/20)
      (2021/C 44/79)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: ON (reprezentant: N. de Montigny, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei PMO.1 din 12 martie 2020 de recuperare a sumelor plătite fără a fi datorate în conformitate cu articolul 85 din statut începând de la 1 februarie 2015;

                  —

                  anularea în măsura necesară a deciziei de respingere a reclamației sale din 3 septembrie 2020;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit de reclamant, evaluat ex aequo et bono la 10 000 de euro;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 85 din statut, întrucât nu sunt îndeplinite condițiile de aplicare a acestui articol. În această privință, reclamantul consideră în special că administrația nu a demonstrat că el avea cunoștință sau ar fi trebuit să abia cunoștință că nu avea dreptul la indemnizația de expatriere de la data unicei sale angajări prealabile, mai precis în anul 2009.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe nerespectarea principiului termenului rezonabil. Reclamantul invocă în această privință faptul că respectiva nerespectare a termenului rezonabil a avut drept consecință și pierderea șansei de a demonstra existența unei reședințe obișnuite principale în afara Regatului Unit în perioada vizată, deoarece obligațiile de arhivare nu depășesc în general durata de 10 ani.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe greșeala de serviciu pe care ar fi săvârșit-o administrația și care i-ar crea obligația de reparare. Potrivit reclamantului, greșeala constă în eroarea comisă de administrație la stabilirea drepturilor sale bănești la momentul intrării în funcție.


title: Cauza T-731/20: Acțiune introdusă la 17 decembrie 2020 – ExxonMobil Production Deutschland/Comisia

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/58

      Acțiune introdusă la 17 decembrie 2020 – ExxonMobil Production Deutschland/Comisia
      (Cauza T-731/20)
      (2021/C 44/80)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: ExxonMobil Production Deutschland GmbH (Hanovra, Germania) (reprezentanți: S. Altenschmidt și J. Hoss, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei Europene din 8 decembrie 2020 (Ref. Ares (2020)7439507 – 08/12/2020) și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta solicită anularea Deciziei din 8 decembrie 2020, prin care Comisia a refuzat, în contextul unei proceduri privind măsuri provizorii care se află pe rolul Verwaltungsgericht Berlin [Tribunalul Administrativ din Berlin] și al unei cereri în acest sens formulate de Umweltbundesamt [Oficiul Federal pentru Mediu], să contribuie la transferul unor cote de emisii, cu titlu de măsură provizorie aferentă unui drept al reclamantei la alocarea gratuită a cotelor de emisii, în vederea asigurării efectului util al unei hotărâri a Curții în procedura preliminară ce face obiectul cauzei C-126/20.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

                  1.

                  Decizia Comisiei din 8 decembrie 2020 o privește pe reclamantă în mod direct și individual. Prin urmare, reclamanta are calitate procesuală activă.

                  2.

                  În cadrul dispunerii unor măsuri provizorii într-o procedură judiciară națională, Comisia are obligația, în temeiul principiului asigurării unei protecții jurisdicționale efective consacrat de dreptul Uniunii, să participe la garantarea drepturilor eventuale la alocarea unor cote de emisii, în prealabil stingerii acestora.

                  3.

                  Cadrul juridic pentru o asemenea contribuție și pentru transferul cotelor de emisii în conturile naționale este constituit de Directiva 2003/87/CE (1) și de Regulamentul (UE) nr. 389/2013 (2).

         (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO 2003, L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 389/2013 al Comisiei din 2 mai 2013 de creare a registrului Uniunii în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului și cu Deciziile nr. 280/2004/CE și nr. 406/2009/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (UE) nr. 920/2010 și (UE) nr. 1193/2011 ale Comisiei (JO 2013, L 122, p. 1).


title: Cauza T-732/20: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2020 – Freundlieb/EUIPO (CRYSTAL)

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/59

      Acțiune introdusă la 16 decembrie 2020 – Freundlieb/EUIPO (CRYSTAL)
      (Cauza T-732/20)
      (2021/C 44/81)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamant: Andreas Freundlieb (Berlin, Germania) (reprezentant: J. Vogtmeier, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală CRYSTAL – marca Uniunii Europene nr. 8 372 591

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 1 octombrie 2020 în cauza R 1056/2020-5

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și repunerea mărcii Uniunii Europene nr. 8 372 591 în situația anterioară în conformitate cu cererea formulată;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în fața Camerei de recurs.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 104 alineatul (1) din Regulamentul (EU) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-733/20: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2020 – Freundlieb/EUIPO (BANDIT)

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/59

      Acțiune introdusă la 16 decembrie 2020 – Freundlieb/EUIPO (BANDIT)
      (Cauza T-733/20)
      (2021/C 44/82)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamant: Andreas Freundlieb (Berlin, Germania) (reprezentant: J. Vogtmeier, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală BANDIT – marca Uniunii Europene nr. 1 205 061

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 1 octombrie 2020 în cauza R 730/2020-5

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și repunerea mărcii Uniunii Europene nr. 1 205 061 în situația anterioară în conformitate cu cererea formulată;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în fața Camerei de recurs.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 104 alineatul (1) din Regulamentul (EU) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-740/20: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2020 – Arnautu/Parlamentul

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/60

      Acțiune introdusă la 16 decembrie 2020 – Arnautu/Parlamentul
      (Cauza T-740/20)
      (2021/C 44/83)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Marie-Christine Arnautu (Paris, Franța) (reprezentant: F. Wagner, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea ca admisibilă a excepției de nelegalitate și ca nelegal a articolului 33 alineatele (1) și (2) din NASD;

                  —

                  în consecință, constatarea lipsei temeiului juridic al deciziei Secretarului General din 21 septembrie 2020 și anularea acesteia;
                  în principal,

                  —

                  constatarea faptului că Marie-Christine Arnautu a făcut dovada muncii asistentului său în conformitate cu articolul 33 alineatele (1) și (2) din NASD și cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene;
                  în consecință,

                  —

                  anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului European din data de 21 septembrie 2020, notificată pe cale electronică la 23 octombrie 2020, adoptată în aplicarea articolului 68 din decizia 2009/C 159/01 a Biroului Parlamentului European din 19 mai și 9 iulie 2008„privind normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European” modificată, de constatare a unei creanțe față de reclamantă în cuantum de 87 203,46 euro, cu titlul de plăți nedatorate în cadrul asistenței parlamentare, și de motivare a recuperării acesteia;

                  —

                  anularea notei de debit nr. 7000001577 din 22 octombrie 2020 de constatare a unei creanțe față de Marie-Christine Arnautu, în urma deciziei Secretarului General de restituire a plăților nedatorate, din 21 septembrie 2020, și adoptată în temeiul articolului 68 din Normele de aplicare a statutului deputaților (NASD) referitor la cheltuielile de asistență parlamentară;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe excepția de nelegalitate pentru încălcarea principiului securității juridice și a principiului încrederii legitime prin articolul 33 din Normele de aplicare a Statutului deputaților (denumite în continuare „normele de aplicare”) adoptate prin decizia din 19 mai și 9 iulie 2008 a Biroului Parlamentului European, în special din cauza lipsei de claritate și de precizie a acestora. Reclamanta susține că lipsa de precizie a dispozițiilor atacate conduce la o încadrare pretoriană a normei juridice conținute de normele de aplicare. Or, detalierea probei muncii unui asistent parlamentar nu a fost statuată de jurisprudența Bilde și Montel decât în noiembrie 2017, jurisprudența Gorostiaga din 2005 referindu-se doar la dovada plății salariilor de către agentul de plată. Astfel, dispozițiile atacate ar prezenta, din 2008, elemente de incertitudine și lipsă de claritate. Reclamanta adaugă că, în pofida riscurilor de incertitudine juridică, Parlamentul European nu a reglementat cu precizie și claritate procedura de control al asistenței parlamentare, nici nu a formalizat obligația de constituire și de conservare în sarcina deputatului, și nici măcar regimul probelor acceptabile, identificabile și datate.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea unei norme fundamentale de procedură și a dreptului la apărare. Reclamanta susține că Secretarul General a renunțat la orice audiere personală cu încălcarea articolului 68 din normele de aplicare. Reclamanta adaugă că, procedând astfel, Secretarul General a privat-o de un drept fundamental, de dezbaterea directă cu autoritatea care intenționa să adopte decizia și de o discuție în contradictoriu cu privire la probe.


title: Cauza T-749/20: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2020 – Veronese/EUIPO – Veronese Design Company (VERONESE)

text:
               8.2.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/61

      Acțiune introdusă la 22 decembrie 2020 – Veronese/EUIPO – Veronese Design Company (VERONESE)
      (Cauza T-749/20)
      (2021/C 44/84)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Veronese (Paris, Franța) (reprezentant: S. Herrburger, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Veronese Design Company Ltd (Kowloon, Hong Kong)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală VERONESE – marca Uniunii Europene nr. 8 831 844

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de anulare

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 26 octombrie 2020 în cauza R 1951/2020-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni și a anexelor sale ca admisibile;

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 72 alineatul (6) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 72 alineatul (6) coroborat cu articolul 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 60 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatele (1) și (2) și cu articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-635/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 3 iunie 2021 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Mediu – Directiva 2008/50/CE – Calitatea aerului înconjurător – Articolul 13 alineatul (1) și anexa XI – Depășire sistematică și persistentă a valorilor-limită pentru dioxidul de azot (NO2) în anumite zone și aglomerări din Germania – Articolul 23 alineatul (1) – Anexa XV – Perioadă de depășire „cât mai scurtă cu putință” – Măsuri potrivite]

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/2

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 3 iunie 2021 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania
      (Cauza C-635/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 2008/50/CE - Calitatea aerului înconjurător - Articolul 13 alineatul (1) și anexa XI - Depășire sistematică și persistentă a valorilor-limită pentru dioxidul de azot (NO2) în anumite zone și aglomerări din Germania - Articolul 23 alineatul (1) - Anexa XV - Perioadă de depășire „cât mai scurtă cu putință” - Măsuri potrivite)
      (2021/C 289/02)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes, E. Manhaeve și A. C. Becker, agenți)

         Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: inițial T. Henze și S. Eisenberg, agenți, asistați de U. Karpenstein, F. Fellenberg și K. Dingemann, Rechtsanwälte, ulterior J. Möller și S. Eisenberg, agenți, asistați de U. Karpenstein, F. Fellenberg și K. Dingemann, Rechtsanwälte)

         Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant: F. Shibli, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Republica Federală Germania,

                              —

                              prin depășirea în mod sistematic și persistent începând cu anul 2010 până în anul 2016 inclusiv, pe de o parte, a valorii-limită anuale pentru dioxidul de azot (NO2) în 26 de zone și aglomerații situate pe teritoriul german, mai precis zonele DEZBXX0001A (aglomerarea Berlin), DEZCXX0007A (aglomerarea Stuttgart), DEZCXX0043S (districtul regional Tübingen), DEZCXX0063S [districtul regional Stuttgart (fără aglomerări)], DEZCXX0004A (aglomerarea Freiburg), DEZCXX0041S [districtul regional Karlsruhe (fără aglomerări)], DEZCXX0006A (aglomerarea Mannheim/Heidelberg), DEZDXX0001A (aglomerarea München), DEZDXX0003A (aglomerarea Nürnberg/Fürth/Erlangen), DEZFXX0005S (zona III centru și nord Hessa), DEZFXX0001A [aglomerarea I (Rin-Main)], DEZFXX0002A [aglomerarea II (Kassel)], DEZGLX0001A (aglomerarea Hamburg), DEZJXX0015A [Grevenbroich (bazinul renan de lignit)], DEZJXX0004A (Köln), DEZJXX0009A (Düsseldorf), DEZJXX0006A (Essen), DEZJXX0017A (Duisburg, Oberhausen, Mülheim), DEZJXX0005A (Hagen), DEZJXX0008A (Dortmund), DEZJXX0002A (Wuppertal), DEZJXX0011A (Aachen), DEZJXX0016S (zone urbane și spațiul rural în Renania de Nord-Westfalia), DEZKXX0006S (Mainz), DEZKXX0007S (Worms/Frankenthal/Ludwigshafen), DEZKXX0004S (Koblenz/Neuwied), și pe de altă parte, a valorii-limită orare pentru NO2 în două dintre aceste zone, mai precis aglomerările DEZCXX0007A (aglomerarea Stuttgart), DEZFXX0001A [aglomerarea I (Rin-Main)], nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor coroborate ale articolului 13 și ale anexei XI la Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa,
                              și

                              —

                              întrucât nu a adoptat, începând cu 11 iunie 2010, măsuri adecvate pentru garantarea respectării valorilor-limită stabilite pentru NO2 în toate aceste zone, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 23 alineatul (1), interpretat în mod separat și coroborat cu secțiunea A din anexa XV la Directiva 2008/50, și în special, obligația prevăzută la articolul 23 alineatul (1) al doilea paragraf din aceeași directivă, de a se asigura că planurile referitoare la calitatea aerului prevăd măsuri potrivite pentru ca perioada de depășire a valorilor-limită să fie cât mai scurtă cu putință.

                  2)

                  Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 436, 3.12.2018.


title: Cauza C-243/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Warszawie (Polonia) la 14 aprilie 2021 – „TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji/Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Warszawie (Polonia) la 14 aprilie 2021 – „TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji/Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
      (Cauza C-243/21)
      (2021/C 289/35)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji

         Pârât: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (1) coroborat cu articolul 3 alineatul (5), precum și cu articolul 1 alineatele (3) și (4) din Directiva 2014/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind măsuri de reducere a costului instalării rețelelor de comunicații electronice de mare viteză (2) trebuie interpretat în sensul că se opune ca o autoritate națională de reglementare să impună unui operator care dispune de infrastructura fizică și care, în același timp, are calitatea de furnizor de acces public la serviciile sau la rețelele de comunicații electronice, dar căruia nu i s-a stabilit calitatea de operator cu o putere semnificativă pe piață, o obligație normativă sub forma aplicării unor condiții normative stabilite ex-ante de președintele UKE și care reglementează principiile accesului la infrastructura fizică a acestui operator și sub forma unor principii și proceduri de încheiere a contractelor, precum și a unor plăți stabilite pentru acces, indiferent de existența unui litigiu privind accesul la infrastructura fizică a acestui operator, precum și de existența unei concurențe efective pe piață?
                  Eventual (varianta II)

                  2)

                  Articolul 67 alineatele (1) și (3) coroborat cu articolul 68 alineatele (2) și (3) din Directiva 2018/1972 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 de instituire a Codului european al comunicațiilor electronice (3) și cu articolul 3 alineatul (5), precum și cu articolul 1 alineatul (3) și alineatul (4) din Directiva 2014/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind măsuri de reducere a costului instalării rețelelor de comunicații electronice de mare viteză trebuie interpretat în sensul că se opune ca o autoritate națională de reglementare să impună unui operator care dispune de infrastructura fizică și care, în același timp, are calitatea de furnizor de acces public la serviciile sau la rețelele de comunicații electronice, dar căruia nu i s-a stabilit calitatea de operator cu o putere semnificativă pe piață, o obligație normativă sub forma aplicării unor condiții normative stabilite ex-ante de președintele UKE și care reglementează principiile accesului la infrastructura fizică a acestui operator și sub forma unor principii și proceduri de încheiere a contractelor, precum și a unor plăți stabilite pentru acces, indiferent de existența unui litigiu privind accesul la infrastructura fizică a acestui operator, precum și de existența unei concurențe efective pe piață?

         (1)  JO 2002, L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169.

         (2)  JO 2014, L 155, p. 1.

         (3)  JO 2018, L 321, p. 36.


title: Cauza T-282/21: Acțiune introdusă la 21 mai 2021 – SS și ST/Frontex

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/40

      Acțiune introdusă la 21 mai 2021 – SS și ST/Frontex
      (Cauza T-282/21)
      (2021/C 289/57)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: SS, ST (reprezentanți: M. Van den Broeck și L. Lambert, avocați)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă (Frontex)

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea spre judecare a cauzei și pronunțarea pe fond;

                  —

                  constatarea faptului că Frontex, după ce a fost invitată să acționeze în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 265 TFUE, s-a abținut să acționeze fie prin retragerea totală sau parțială a finanțării pentru o activitate a agenției sau prin suspendarea sau încetarea totală sau parțială a activităților sale în regiunea Mării Egee [articolul 46 alineatul (4) din Regulamentul PFGC (1)], fie prin furnizarea unor motive justificate în mod corespunzător pentru neactivarea măsurilor relevante în temeiul articolului 46 alineatul (6), fie prin definirea în alt mod a poziției sale ca răspuns la cererea prealabilă a reclamanților;

                  —

                  constatarea faptului că această abținere de a acționa constituie o încălcare a tratatelor în sensul articolului 265 TFUE.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe existența unor încălcări grave sau persistente ale drepturilor fundamentale și ale obligațiilor privind protecția internațională în regiunea Mării Egee, legate de activitățile Frontex, în urma cărora directorul executiv a fost obligat să suspende sau să înceteze activitățile menționate în sensul articolului 46 din Regulamentul PFGC. Reclamanții susțin că probele colectate stabilesc că „noile tactici” din cadrul operațiunilor de control la frontiere în regiunea Mării Egee, introduse în luna martie 2020, constituie o politică de stat (a Greciei) și o politică organizațională (a Frontex) privind atacuri sistematice și larg răspândite îndreptate împotriva populațiilor civile care solicită azil în Uniune, cu încălcarea printre altele a dreptului la viață, a interdicției expulzării colective, a principiului nereturnării și a dreptului de azil.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că Frontex nu și-a îndeplinit obligațiile pozitive care îi revin în temeiul Cartei drepturilor fundamentale în ceea ce privește prevenirea încălcărilor previzibile ale drepturilor fundamentale menționate mai sus, survenite în regiunea Mării Egee în cadrul operațiunilor sale. Frontex s-a abținut să acționeze pentru îndeplinirea anumitor aspecte concrete ale obligațiilor sale pozitive, prevăzute explicit la alte articole decât articolul 46 din Regulamentul PFGC, precum obligațiile de supraveghere și de raportare, care au legătură sau sunt chiar interconectate cu aplicarea articolului 46.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că abținerea agenției de a acționa în temeiul articolului 265 TFUE îi privește în mod direct și individual pe reclamanți, întrucât situația lor a fost deja lezată în repetate rânduri de noua politică de stat și organizațională a practicilor sistematice și generalizate fie de răpire de pe teritoriul Uniunii și de transfer forțat înapoi pe mare, fie de interceptare pe mare, de abandonare pe mare în nave inadecvate care prezintă un pericol grav pentru viață, de returnare nelegală, de expulzare colectivă și de împiedecare a accesului la dreptul de azil. Abținerea persistentă a Frontex de a lua măsuri adecvate pentru prevenirea acestor încălcări – inclusiv prin suspendarea sau încetarea activităților sale în sensul articolului 46 – mărește în mod considerabil riscul ca reclamanții să fie supuși din nou, pentru cea de a șasea oară, acelorași încălcări ale tratatelor, precum și ale dreptului cutumiar și convențional internațional și european.

         (1)  Regulamentul (UE) 2019/1896 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2019 privind Poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european și de abrogare a Regulamentelor (UE) nr. 1052/2013 și (UE) 2016/1624 (JO 2019, L 295, p. 1).


title: Cauzele conexate C-682/18 și C-683/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Frank Peterson/Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18) și Elsevier Inc./Cyando AG (C-683/18) [Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală – Drept de autor și drepturi conexe – Punerea la dispoziție și gestionarea unei platforme de partajare de materiale video sau a unei platforme de stocare-hosting și de partajare de fișiere – Răspunderea operatorului pentru încălcări ale drepturilor de proprietate intelectuală săvârșite de utilizatorii platformei sale – Directiva 2001/29/CE – Articolul 3 și articolul 8 alineatul (3) – Noțiunea de „comunicare publică” – Directiva 2000/31/CE – Articolele 14 și 15 – Condiții pentru a beneficia de exonerarea de răspundere – Necunoașterea unor încălcări concrete – Notificarea unor astfel de încălcări drept condiție pentru obținerea unei ordonanțe președințiale]

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Frank Peterson/Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18) și Elsevier Inc./Cyando AG (C-683/18)
      (Cauzele conexate C-682/18 și C-683/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Drept de autor și drepturi conexe - Punerea la dispoziție și gestionarea unei platforme de partajare de materiale video sau a unei platforme de stocare-hosting și de partajare de fișiere - Răspunderea operatorului pentru încălcări ale drepturilor de proprietate intelectuală săvârșite de utilizatorii platformei sale - Directiva 2001/29/CE - Articolul 3 și articolul 8 alineatul (3) - Noțiunea de „comunicare publică” - Directiva 2000/31/CE - Articolele 14 și 15 - Condiții pentru a beneficia de exonerarea de răspundere - Necunoașterea unor încălcări concrete - Notificarea unor astfel de încălcări drept condiție pentru obținerea unei ordonanțe președințiale)
      (2021/C 320/02)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Frank Peterson (C-682/18), Elsevier Inc. (C-683/18)

         Pârâte: Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18), Cyando AG (C-683/18)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat în sensul că operatorul unei platforme de partajare de materiale video sau al unei platforme de stocare-hosting și de partajare de fișiere, pe care utilizatorii pot pune în mod nelegal la dispoziția publicului conținuturi protejate, nu realizează o „comunicare publică” a acestora în sensul dispoziției menționate, cu excepția cazului în care acesta contribuie, dincolo de simpla punere la dispoziție a platformei, la permiterea accesului public la asemenea conținuturi cu încălcarea dreptului de autor. Aceasta este situația în special atunci când acest operator are cunoștință în mod concret despre punerea la dispoziție ilicită a unui conținut protejat pe platforma sa și nu îl șterge sau nu blochează prompt accesul la acesta ori atunci când operatorul respectiv, în pofida faptului că știe sau ar trebui să știe că, în general, sunt puse la dispoziția publicului conținuturi protejate în mod nelegal prin intermediul platformei sale de utilizatorii acesteia, se abține să pună în aplicare măsurile tehnice adecvate care sunt de așteptat din partea unui operator obișnuit de diligent în situația sa pentru a contracara în mod credibil și eficient încălcările dreptului de autor pe platforma sa sau atunci când participă la selectarea de conținuturi protejate comunicate public în mod nelegal, furnizează pe platforma sa instrumente destinate în mod specific partajării ilicite a unor asemenea conținuturi ori promovează cu bună știință astfel de partajări, ceea ce poate fi confirmat de împrejurarea că operatorul a adoptat un model economic care încurajează utilizatorii platformei sale să realizeze în mod nelegal comunicarea publică a unor conținuturi protejate pe aceasta.

                  2)

                  Articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (directiva privind comerțul electronic) trebuie interpretat în sensul că activitatea operatorului unei platforme de partajare de materiale video sau a unei platforme de stocare-hosting și de partajare de fișiere intră în domeniul de aplicare al acestei dispoziții, cu condiția ca acest operator să nu joace un rol activ de natură să îi confere o cunoaștere sau un control al conținuturilor încărcate pe platforma sa.
                  Articolul 14 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2000/31 trebuie interpretat în sensul că, pentru a fi exclus, în temeiul acestei dispoziții, de la beneficiul exonerării de răspundere prevăzute la acest articol 14 alineatul (1), un astfel de operator trebuie să aibă cunoștință despre acțiunile ilicite concrete ale utilizatorilor săi, aferente unor conținuturi protejate care au fost încărcate pe platforma sa.

                  3)

                  Articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca, în temeiul dreptului național, titularul unui drept de autor sau al unui drept conex să poată obține o ordonanță președințială împotriva intermediarului al cărui serviciu a fost utilizat de un terț pentru a încălca dreptul său, fără ca acest intermediar să fi avut cunoștință despre aceasta în sensul articolului 14 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2000/31, numai dacă, înainte de inițierea procedurii judiciare, această încălcare a fost notificată prealabil intermediarului menționat, iar acesta nu a intervenit prompt pentru a elimina conținutul în discuție sau pentru a bloca accesul la acesta și pentru a asigura că nu se produc din nou astfel de încălcări. Revine însă instanțelor naționale sarcina de a se asigura, în aplicarea unei astfel de condiții, că aceasta nu conduce la întârzierea încetării efective a încălcării astfel încât să îi cauzeze prejudicii disproporționate acestui titular.

         (1)  JO C 82, 4.3.2019.


title: Cauza C-439/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Satversmes tiesa – Letonia) – Procedură inițiată de B [Trimitere preliminară – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Regulamentul (UE) 2016/679 – Articolele 5, 6 și 10 – Legislație națională care prevede accesul public la datele cu caracter personal referitoare la punctele de penalizare aplicate pentru încălcarea normelor de circulație rutieră – Legalitate – Noțiunea de „date cu caracter personal referitoare la condamnări penale și infracțiuni” – Divulgare în scopul îmbunătățirii siguranței rutiere – Acces public la documente oficiale – Libertatea de informare – Echilibru cu drepturile fundamentale la respectarea vieții private și la protecția datelor cu caracter personal – Reutilizarea datelor – Articolul 267 TFUE – Efectul în timp al unei decizii preliminare – Posibilitatea unei instanțe constituționale a unui stat membru de a menține efectele juridice ale unei legislații naționale incompatibile cu dreptul Uniunii – Principiile supremației dreptului Uniunii și securității juridice]

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Satversmes tiesa – Letonia) – Procedură inițiată de B
      (Cauza C-439/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal - Regulamentul (UE) 2016/679 - Articolele 5, 6 și 10 - Legislație națională care prevede accesul public la datele cu caracter personal referitoare la punctele de penalizare aplicate pentru încălcarea normelor de circulație rutieră - Legalitate - Noțiunea de „date cu caracter personal referitoare la condamnări penale și infracțiuni” - Divulgare în scopul îmbunătățirii siguranței rutiere - Acces public la documente oficiale - Libertatea de informare - Echilibru cu drepturile fundamentale la respectarea vieții private și la protecția datelor cu caracter personal - Reutilizarea datelor - Articolul 267 TFUE - Efectul în timp al unei decizii preliminare - Posibilitatea unei instanțe constituționale a unui stat membru de a menține efectele juridice ale unei legislații naționale incompatibile cu dreptul Uniunii - Principiile supremației dreptului Uniunii și securității juridice)
      (2021/C 320/03)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Satversmes tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: B

         cu participarea: Latvijas Republikas Saeima

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 10 din Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) trebuie interpretat în sensul că se aplică prelucrării datelor cu caracter personal referitoare la punctele de penalizare aplicate conducătorilor auto pentru încălcarea normelor de circulație rutieră.

                  2)

                  Dispozițiile Regulamentului (UE) 2016/679, în special articolul 5 alineatul (1), articolul 6 alineatul (1) litera (e) și articolul 10 din acesta, trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale care obligă organismul public responsabil cu registrul în care sunt înscrise punctele de penalizare aplicate conducătorilor auto pentru încălcarea normelor de circulație rutieră să facă aceste date accesibile publicului fără ca persoana care solicită accesul să fie ținută să justifice un interes specific în obținerea datelor menționate.

                  3)

                  Dispozițiile Regulamentului (UE) 2016/679, în special articolul 5 alineatul (1), articolul 6 alineatul (1) litera (e) și articolul 10 din acesta, trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale care autorizează organismul public responsabil cu registrul în care sunt înscrise punctele de penalizare aplicate conducătorilor auto pentru încălcarea normelor de circulație rutieră să comunice aceste date unor operatori economici în scopul reutilizării.

                  4)

                  Principiul supremației dreptului Uniunii trebuie interpretat în sensul că se opune ca instanța constituțională a unui stat membru, sesizată cu o acțiune împotriva unei legislații naționale care se dovedește, în lumina unei hotărâri a Curții pronunțate într-o trimitere preliminară, incompatibilă cu dreptul Uniunii, să decidă, în temeiul principiului securității juridice, că efectele juridice ale acestei legislații se mențin până la data la care instanța constituțională se pronunță definitiv cu privire la această acțiune constituțională.

         (1)  JO C 280, 19.8.2019.


title: Cauza C-550/19: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 24 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social n° 14 de Madrid – Spania) – EV/Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A. [Trimitere preliminară – Politica socială – Directiva 1999/70/CE – Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP – Clauza 5 – Măsuri de prevenire a abuzurilor care rezultă din folosirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive – Contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul construcțiilor denumite „fijos de obra” – Noțiunea de „motive obiective” care justifică reînnoirea unor asemenea contracte – Directiva 2001/23/CE – Articolul 1 alineatul (1) – Transfer de întreprindere – Articolul 3 alineatul (1) – Menținerea drepturilor lucrătorilor – Subrogație în contractele de muncă intervenită în temeiul prevederilor unei convenții colective – Convenție colectivă care limitează drepturile și obligațiile lucrătorilor transferați la drepturile și obligațiile care decurg din ultimul contract încheiat cu întreprinderea anterioară]

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/4

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 24 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social no 14 de Madrid – Spania) – EV/Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A.
      (Cauza C-550/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauza 5 - Măsuri de prevenire a abuzurilor care rezultă din folosirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive - Contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul construcțiilor denumite „fijos de obra” - Noțiunea de „motive obiective” care justifică reînnoirea unor asemenea contracte - Directiva 2001/23/CE - Articolul 1 alineatul (1) - Transfer de întreprindere - Articolul 3 alineatul (1) - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Subrogație în contractele de muncă intervenită în temeiul prevederilor unei convenții colective - Convenție colectivă care limitează drepturile și obligațiile lucrătorilor transferați la drepturile și obligațiile care decurg din ultimul contract încheiat cu întreprinderea anterioară)
      (2021/C 320/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Social no 14 de Madrid

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: EV

         Pârâte: Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A.

         Dispozitivul

                  1)

                  Clauza 5 punctul (1) din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că revine instanței naționale sarcina de a aprecia, conform ansamblului normelor din dreptul național aplicabile, dacă limitarea la trei ani consecutivi, cu excepția unor condiții speciale, a angajării unor lucrători pe durată determinată, în temeiul contractelor denumite „fijos de obra”, de către aceeași întreprindere pentru diferite locuri de muncă situate în aceeași provincie și acordarea unei indemnizații pentru încetarea raportului de muncă acestor lucrători, presupunând că această instanță națională constată că aceste măsuri sunt luate în mod efectiv cu privire la lucrătorii menționați, constituie măsuri adecvate – pentru prevenirea și, dacă este cazul, sancționarea abuzului care rezultă din folosirea contractelor sau a raporturilor de muncă pe durată determinată succesive – sau „măsuri legale echivalente”, în sensul clauzei 5 punctul (1). În orice caz, o astfel de legislație națională nu poate fi aplicată de autoritățile statului membru vizat în așa fel încât reînnoirea unor contracte de muncă pe durată determinată denumite „fijos de obra” succesive să fie considerată ca fiind justificată de „motive obiective”, în sensul clauzei 5 punctul (1) litera (a) din acest acord cadru, numai pentru motivul că fiecare dintre aceste contracte este încheiat în general pentru un singur șantier, independent de durata acestuia, din moment ce o astfel de legislație națională nu împiedică, în practică, angajatorul vizat să răspundă, printr o astfel de reînnoire, unor nevoi de personal permanente și durabile.

                  2)

                  Articolul 3 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia, cu ocazia unui transfer de personal în cadrul unor contracte de achiziții publice, drepturile și obligațiile lucrătorului transferat pe care întreprinderea nouă este obligată să le respecte se limitează exclusiv la cele care rezultă din ultimul contract pe care acest lucrător l a încheiat cu întreprinderea anterioară, cu condiția ca aplicarea acestei reglementări să nu aibă ca efect plasarea lucrătorului menționat într o poziție mai puțin favorabilă doar ca urmare a acestui transfer, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 77, 9.3.2020.


title: Cauza C-559/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 24 iunie 2021 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Articolul 258 TFUE – Spațiul natural protejat Doñana (Spania) – Directiva 2000/60/CE – Cadru de politică a Uniunii Europene în domeniul apei – Articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i), articolul 5 și articolul 11 alineatul (1), alineatul (3) literele (a), (c) și (e), precum și alineatul (4) – Deteriorarea corpurilor de apă subterană – Lipsa unei caracterizări suplimentare a corpurilor de apă subterană care au fost identificate ca prezentând un risc de deteriorare – Măsuri de bază și măsuri suplimentare adecvate – Directiva 92/43/CEE – Articolul 6 alineatul (2) – Deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor]

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/5

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 24 iunie 2021 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
      (Cauza C-559/19) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 258 TFUE - Spațiul natural protejat Doñana (Spania) - Directiva 2000/60/CE - Cadru de politică a Uniunii Europene în domeniul apei - Articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i), articolul 5 și articolul 11 alineatul (1), alineatul (3) literele (a), (c) și (e), precum și alineatul (4) - Deteriorarea corpurilor de apă subterană - Lipsa unei caracterizări suplimentare a corpurilor de apă subterană care au fost identificate ca prezentând un risc de deteriorare - Măsuri de bază și măsuri suplimentare adecvate - Directiva 92/43/CEE - Articolul 6 alineatul (2) - Deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor)
      (2021/C 320/05)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial C. Hermes, E. Manhaeve și E. Sanfrutos Cano, ulterior C. Hermes, E. Manhaeve și M. Jáuregui Gómez, agenți)

         Pârât: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial L. Aguilera Ruiz, ulterior J. Rodríguez de la Rúa Puig și M.-J. Ruiz Sánchez, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin:

                              —

                              în temeiul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/64/UE a Consiliului din 17 decembrie 2013, coroborat cu punctul 2.2 din anexa II la această directivă, întrucât nu a luat în considerare captarea ilegală a apei și captarea apei destinate aprovizionării urbane cu ocazia estimării captării apelor subterane din regiunea Doñana (Spania) în cadrul caracterizării suplimentare a Plan Hidrológico del Guadalquivir 2015-2021 (Planul hidrologic al Guadalquivir 2015-2021), aprobat prin Real Decreto 1/2016 por el que se aprueba la revisión de los Planes Hidrológicos de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Occidental, Guadalquivir, Ceuta, Melilla, Segura y Júcar, y de la parte española de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Oriental, Miño-Sil, Duero, Tajo, Guadiana y Ebro (Decretul regal 1/2016 de aprobare a revizuirii planurilor hidrografice ale districtelor hidrografice Cantabria Occidentală, Guadalquivir, Ceuta, Melilla, Segura și Júcar, precum și a părții spaniole a districtelor hidrografice Cantabria Orientală, Miño-Sil, Duero, Tajo, Guadiana și Ebru) din 8 ianuarie 2016;

                              —

                              în temeiul articolului 11 din Directiva 2000/60 coroborat cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) din această directivă, întrucât nu a prevăzut, în programul de măsuri stabilit în cadrul Planului hidrologic al Guadalquivir 2015-2021, nicio măsură pentru prevenirea unei perturbări a tipurilor de habitate protejate situate în zona protejată „Doñana”, cu codul ZEPA/LIC ES0000024, prin captarea apelor subterane pentru nevoile zonei turistice Matalascañas (Spania) și

                              —

                              în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, întrucât nu a luat măsurile adecvate pentru a evita perturbările semnificative ale tipurilor de habitate protejate situate în zona protejată „Doñana”, cu codul ZEPA/LIC ES0000024, în zona protejată „Doñana Norte y Oeste”, cu codul ZEPA/LIC ES6150009, și în zona protejată „Dehesa del Estero y Montes de Moguer”, cu codul ZEC ES6150012, determinate de captarea apelor subterane din spațiul natural protejat Doñana începând de la 19 iulie 2006.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Comisia Europeană și Regatul Spaniei suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 348,14.10.2019.


title: Cauza C-719/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Trimitere preliminară – Cetățenia Uniunii – Directiva 2004/38/CE – Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora – Articolul 15 – Încetarea șederii temporare a unui cetățean al Uniunii pe teritoriul statului membru gazdă – Decizie de expulzare – Plecare fizică a acestui cetățean al Uniunii de pe acest teritoriu – Efectele în timp ale deciziei de expulzare – Articolul 6 – Posibilitatea respectivului cetățean al Uniunii de a beneficia de un nou drept de ședere la întoarcerea sa pe teritoriul menționat)

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/6

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Cauza C-719/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cetățenia Uniunii - Directiva 2004/38/CE - Dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora - Articolul 15 - Încetarea șederii temporare a unui cetățean al Uniunii pe teritoriul statului membru gazdă - Decizie de expulzare - Plecare fizică a acestui cetățean al Uniunii de pe acest teritoriu - Efectele în timp ale deciziei de expulzare - Articolul 6 - Posibilitatea respectivului cetățean al Uniunii de a beneficia de un nou drept de ședere la întoarcerea sa pe teritoriul menționat)
      (2021/C 320/06)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: FS

         Pârât: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Dispozitivul

      Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, trebuie interpretat în sensul că o decizie de expulzare a unui cetățean al Uniunii de pe teritoriul statului membru gazdă, adoptată în temeiul acestei dispoziții pentru motivul că acest cetățean al Uniunii nu mai beneficiază de un drept de ședere temporară pe acest teritoriu în virtutea directivei menționate, nu este pe deplin executată prin simplul fapt că respectivul cetățean al Uniunii a părăsit în mod fizic teritoriul menționat în termenul pe care această decizie îl stabilește pentru plecarea sa voluntară. Pentru a beneficia de un nou drept de ședere pe același teritoriu în temeiul articolului 6 alineatul (1) din directiva menționată, cetățeanul Uniunii care a făcut obiectul unei astfel de decizii de expulzare trebuie nu numai să fi părăsit în mod fizic teritoriul statului membru gazdă, ci și să fi pus capăt în mod real și efectiv șederii sale pe acest teritoriu, astfel încât, cu ocazia întoarcerii sale pe teritoriul respectiv, nu se poate considera că șederea sa se înscrie, în realitate, în continuarea șederii sale anterioare pe același teritoriu. Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă aceasta este situația având în vedere ansamblul împrejurărilor concrete ce caracterizează situația specifică a cetățeanului Uniunii vizat. Dacă rezultă dintr-o astfel de verificare că cetățeanul Uniunii nu a pus capăt în mod real și efectiv șederii sale temporare pe teritoriul statului membru gazdă, acest stat membru nu este obligat să adopte o nouă decizie de expulzare pe baza acelorași fapte care au condus la decizia de expulzare adoptată deja împotriva acestui cetățean al Uniunii, ci se poate întemeia pe această din urmă decizie pentru a-l obliga să părăsească teritoriul său.

         (1)  JO C 19, 20.1.2020.


title: Cauza C-872/19 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 – Republica Bolivariană a Venezuelei /Consiliul Uniunii Europene [Recurs – Politica externă și de securitate comună (PESC) – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Venezuela – Acțiune în anulare introdusă de un stat terț – Admisibilitate – Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE – Calitate procesuală activă – Condiția potrivit căreia reclamantul trebuie să fie vizat direct de măsura care face obiectul acțiunii sale – Noțiunea de „persoană juridică” – Interesul de a exercita acțiunea – Act cu caracter normativ care nu presupune măsuri de executare]

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 iunie 2021 – Republica Bolivariană a Venezuelei /Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-872/19 P) (1)

      (Recurs - Politica externă și de securitate comună (PESC) - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Venezuela - Acțiune în anulare introdusă de un stat terț - Admisibilitate - Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE - Calitate procesuală activă - Condiția potrivit căreia reclamantul trebuie să fie vizat direct de măsura care face obiectul acțiunii sale - Noțiunea de „persoană juridică” - Interesul de a exercita acțiunea - Act cu caracter normativ care nu presupune măsuri de executare)
      (2021/C 320/07)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Republica Bolivariană a Venezuelei (reprezentanți: L. Giuliano și F. Di Gianni, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: P. Mahnič și A. Antoniadis, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 20 septembrie 2019, Venezuela/Consiliul (T-65/18, EU:T:2019:649), în măsura în care se respinge acțiunea Republicii Bolivariene a Venezuelei având ca obiect anularea articolelor 2, 3, 6 și 7 din Regulamentul (UE) 2017/2063 al Consiliului din 13 noiembrie 2017 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Venezuela.

                  2)

                  Trimite cauza Tribunalului Uniunii Europene pentru ca acesta să se pronunțe asupra fondului.

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 45, 10.2.2020.


title: Cauza C-12/20: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 24 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Germania) – DB Netz AG/Bundesrepublik Deutschland [Trimitere preliminară – Transporturi feroviare – Coridoare internaționale pentru transportul feroviar de marfă – Regulamentul (UE) nr. 913/2010 – Articolul 13 alineatul (1) – Instituirea unui ghișeu unic pentru fiecare coridor de transport de marfă – Articolul 14 – Natura cadrului pentru alocarea capacităților de infrastructură pe coridorul de transport de marfă stabilit de comitetul executiv – Articolul 20 – Organisme de control – Directiva 2012/34/UE – Articolul 27 – Procedura de depunere a cererilor de alocare a capacităților de infrastructură – Rolul administratorilor infrastructurii – Articolele 56 și 57 – Funcțiile organismului de control și cooperarea între organismele de control]

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/8

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 24 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Germania) – DB Netz AG/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-12/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Transporturi feroviare - Coridoare internaționale pentru transportul feroviar de marfă - Regulamentul (UE) nr. 913/2010 - Articolul 13 alineatul (1) - Instituirea unui ghișeu unic pentru fiecare coridor de transport de marfă - Articolul 14 - Natura cadrului pentru alocarea capacităților de infrastructură pe coridorul de transport de marfă stabilit de comitetul executiv - Articolul 20 - Organisme de control - Directiva 2012/34/UE - Articolul 27 - Procedura de depunere a cererilor de alocare a capacităților de infrastructură - Rolul administratorilor infrastructurii - Articolele 56 și 57 - Funcțiile organismului de control și cooperarea între organismele de control)
      (2021/C 320/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: DB Netz AG

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 13 alineatul (1), articolul 14 alineatul (9) și articolul 18 litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 913/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2010 privind rețeaua feroviară europeană pentru un transport de marfă competitiv, precum și articolul 27 alineatele (1) și (2) din Directiva 2012/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind instituirea spațiului feroviar unic european coroborat cu punctul 3 litera (a) din anexa IV la această directivă trebuie interpretate în sensul că administratorul infrastructurii, definit la articolul 3 punctul 2 din directiva menționată, este autoritatea competentă să adopte, în cadrul documentului de referință al rețelei naționale, normele aplicabile procedurii de depunere a cererilor de alocare a capacităților de infrastructură, inclusiv în ceea ce privește utilizarea exclusivă a unui anumit sistem electronic de înregistrare, la ghișeul unic prevăzut la acest articol 13 alineatul (1).

                  2)

                  Verificarea de către un organism național de control a normelor referitoare la procedura de depunere a cererilor de alocare a capacităților de infrastructură la ghișeul unic prevăzute în documentul de referință al rețelei este reglementată de dispozițiile articolului 20 din Regulamentul nr. 913/2010, iar aceste dispoziții trebuie interpretate în sensul că organismul de control al unui stat membru nu se poate opune acestor norme fără a se conforma obligațiilor de cooperare care rezultă din articolul 20 menționat și în special fără a consulta organismele de control ale celorlalte state membre implicate în coridorul de transport de marfă pentru a ajunge, în măsura posibilului, la o abordare comună.

                  3)

                  Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 913/2010 trebuie interpretat în sensul că nu constituie un act de drept al Uniunii cadrul pentru alocarea capacităților de infrastructură pe coridorul de transport de marfă stabilit de comitetul executiv în temeiul acestei dispoziții.

         (1)  JO C 137, 27.4.2020.


title: Cauza C-167/20 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 24 iunie 2021 – WD/Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (Recurs – Funcție publică – Agenți temporari – Contract pe durată determinată – Decizie de a nu reîncadra – Lipsa rapoartelor de evaluare – Decizie de a nu reînnoi contractul)

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/9

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 24 iunie 2021 – WD/Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară
      (Cauza C-167/20 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Agenți temporari - Contract pe durată determinată - Decizie de a nu reîncadra - Lipsa rapoartelor de evaluare - Decizie de a nu reînnoi contractul)
      (2021/C 320/09)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: WD (reprezentant: L. Levi, avocată)

         Cealaltă parte din procedură: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (reprezentanți: D. Detken și F. Volpi, agenți, asistați de D. Waelbroeck, C. Dekemexhe și A. Duron, avocați)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă WD să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată aferente recursului, pe cele efectuate de Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA).

         (1)  JO C 271, 17.8.2020.


title: Cauza C-920/19: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 18 mai 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austria) – Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI/Landespolizeidirektion Steiermark (Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Articolul 56 TFUE – Libera prestare a serviciilor – Restricții – Jocuri de noroc – Sistem dual de organizare a pieței – Monopol asupra loteriilor și cazinourilor – Autorizare prealabilă de a exploata aparate automate pentru jocuri de noroc – Practici publicitare ale titularului monopolului – Criterii de apreciere – Jurisprudență constituțională prin care s-a constatat compatibilitatea reglementării naționale cu dreptul Uniunii)

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/9

      Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 18 mai 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austria) – Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI/Landespolizeidirektion Steiermark
      (Cauza C-920/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Articolul 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Restricții - Jocuri de noroc - Sistem dual de organizare a pieței - Monopol asupra loteriilor și cazinourilor - Autorizare prealabilă de a exploata aparate automate pentru jocuri de noroc - Practici publicitare ale titularului monopolului - Criterii de apreciere - Jurisprudență constituțională prin care s-a constatat compatibilitatea reglementării naționale cu dreptul Uniunii)
      (2021/C 320/10)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI

         Pârâtă: Landespolizeidirektion Steiermark

         Cu participarea: Finanzpolizei Team 96

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 56 TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune unui sistem dual de organizare a pieței jocurilor de noroc pentru singurul motiv că practicile publicitare ale titularului monopolului asupra loteriilor și cazinourilor urmăresc să incite participarea activă la jocuri, de exemplu prin banalizarea jocului, conferindu-i o imagine pozitivă ca urmare a utilizării veniturilor în vederea unor activități de interes general, sau prin creșterea atractivității jocului pe calea unor mesaje publicitare atrăgătoare care promit câștiguri importante.

                  2)

                  Principiul supremației dreptului Uniunii trebuie interpretat în sensul că impune unei instanțe a unui stat membru să lase neaplicată o dispoziție de drept intern contrară articolului 56 TFUE, inclusiv în cazul în care o instanță superioară a aceluiași stat membru a considerat că această dispoziție era conformă cu dreptul Uniunii.

         (1)  JO C 161, 11.5.2020.


title: Cauza C-88/20: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 20 mai 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal correctionnel de Bordeaux – Franța) – Procedură penală privind pe ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ [Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții – Drepturi fundamentale – Principiul ne bis in idem – Cumul de sancțiuni administrative și penale pentru fapte identice – Telemarketing – Practică comercială înșelătoare – Justificare insuficientă a trimiterii preliminare – Inadmisibilitate vădită]

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/10

      Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 20 mai 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal correctionnel de Bordeaux – Franța) – Procedură penală privind pe ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ
      (Cauza C-88/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții - Drepturi fundamentale - Principiul ne bis in idem - Cumul de sancțiuni administrative și penale pentru fapte identice - Telemarketing - Practică comercială înșelătoare - Justificare insuficientă a trimiterii preliminare - Inadmisibilitate vădită)
      (2021/C 320/11)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal correctionnel de Bordeaux

         Părțile din procedura principală

      ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Tribunal correctionnel de Bordeaux (Franța) prin decizia din 12 decembrie 2019 este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 161, 11.5.2020.


title: Cauza C-248/20: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 18 mai 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Skatteverket/Skellefteå Industrihus AB [„Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Fiscalitate – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Deducerea taxei achitate în amonte în faza de construcție a unei clădiri – Regim de impozitare la cerere – Abandonarea activității avute în vedere inițial – Regularizarea deducerii taxei achitate în amonte – Răspuns la întrebarea preliminară care poate fi în mod clar dedus din jurisprudență”]

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/11

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 18 mai 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Skatteverket/Skellefteå Industrihus AB
      (Cauza C-248/20) (1)

      („Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Fiscalitate - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Deducerea taxei achitate în amonte în faza de construcție a unei clădiri - Regim de impozitare la cerere - Abandonarea activității avute în vedere inițial - Regularizarea deducerii taxei achitate în amonte - Răspuns la întrebarea preliminară care poate fi în mod clar dedus din jurisprudență”)
      (2021/C 320/12)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Skatteverket

         Pârâtă: Skellefteå Industrihus AB

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 137, 168, 184-187, 189 și 192 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale care prevede obligația proprietarului unui bun imobil, căruia i s a acordat beneficiul regimului impozitării la cerere cu ocazia construirii unei clădiri pe care trebuia să o închirieze și care a dedus taxa pe valoarea adăugată (TVA) achitată în amonte pentru achiziții aferente acestui proiect imobiliar, de a restitui imediat cuantumul total al acestei taxe, majorat eventual cu dobânzi, pentru motivul că proiectul avut în vedere care a dat naștere dreptului de deducere nu a determinat nicio activitate taxabilă, însă nu se opune unei reglementări naționale care prevede, într-o asemenea situație, obligația de a regulariza TVA-ul achitat în amonte.

         (1)  JO C 279, 24.8.2020.


title: Cauza C-571/20: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 mai 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Potenza – Italia) – OM/Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica „E.R. Duni” di Matera [Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții – Trimitere preliminară privind validitatea unei dispoziții a Tratatului FUE – Necompetență vădită a Curții – Libera circulație a lucrătorilor – Egalitate de tratament – Articolul 45 TFUE – Diferență de statut și de remunerare între profesori din universități și profesori care fac parte din sistemul național de studii superioare artistice și muzicale – Situație pur internă – Inadmisibilitate vădită]

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/11

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 mai 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Potenza – Italia) – OM/Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica „E.R. Duni” di Matera
      (Cauza C-571/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Trimitere preliminară privind validitatea unei dispoziții a Tratatului FUE - Necompetență vădită a Curții - Libera circulație a lucrătorilor - Egalitate de tratament - Articolul 45 TFUE - Diferență de statut și de remunerare între profesori din universități și profesori care fac parte din sistemul național de studii superioare artistice și muzicale - Situație pur internă - Inadmisibilitate vădită)
      (2021/C 320/13)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Potenza

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: OM

         Pârâți: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica „E.R. Duni” di Matera

         Dispozitivul

                  1)

                  Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la prima și la a doua întrebare preliminare adresate de Tribunale di Potenza (Tribunalul din Potenza, Italia).

                  2)

                  A treia întrebare preliminară adresată de Tribunale din Potenza (Tribunalul din Potenza) este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 28, 25.1.2021.


title: Cauza C-185/21 P: Recurs introdus la 25 martie 2021 de Turk Hava Yollari AO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 27 ianuarie 2021 în cauza T-382/19, Turk Hava Yollari/EUIPO – Sky (skylife)

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/12

      Recurs introdus la 25 martie 2021 de Turk Hava Yollari AO împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 27 ianuarie 2021 în cauza T-382/19, Turk Hava Yollari/EUIPO – Sky (skylife)
      (Cauza C-185/21 P)
      (2021/C 320/14)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Turk Hava Yollari AO (reprezentant: R. Almaraz Palmero, avocată)

         Celelalte părţi din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Sky Ltd
      Prin Ordonanța din 29 iunie 2021, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a statuat că recursul nu este admis în principiu și a dispus suportarea de către Turk Hava Yollari AO a propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-200/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bucureşti (România) la data de 31 martie 2021 – TU, SU / BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bucureşti (România) la data de 31 martie 2021 – TU, SU / BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited
      (Cauza C-200/21)
      (2021/C 320/15)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Bucureşti

         Părţile din acţiunea principală

         Apelanți: TU, SU

         Intimate: BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

         Întrebarea preliminară

      Dacă Directiva 93/13 (1) se opune unei norme de drept național precum cea care rezultă din articolul 712 și următoarele din capitolul VI din Codul de procedură civilă, care prevede un termen de 15 zile, în care debitorul poate, pe calea contestației la executarea silită, să invoce caracterul abuziv al unei clauze contractuale din titlul executoriu, în condițiile în care o acțiune în constatarea existenței unor clauze abuzive cuprinse în titlul executoriu nu este supusă niciunui termen și în cadrul acesteia este prevăzută posibilitatea debitorului de a solicita suspendarea executării silite a titlului, conform articolului 638 alineatul (2) din Codul de procedură civilă.

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului, din 5 aprilie 1993, privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993 L 95, p. 29, Ediţie specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-215/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Spania) la 6 aprilie 2021 – Zulima/Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Spania) la 6 aprilie 2021 – Zulima/Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.
      (Cauza C-215/21)
      (2021/C 320/16)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Zulima

         Pârâtă: Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

         Întrebarea preliminară

      În cadrul acțiunilor formulate de consumatori împotriva clauzelor abuzive în temeiul Directivei 93/13/CE (1) și în cazul satisfacerii extrajudiciare a pretențiilor, articolul 22 din Ley de Enjuiciamiento Civil (Codul de procedură civilă) prevede că consumatorii trebuie să suporte cheltuielile de judecată fără să se ia în considerare comportamentul anterior al profesionistului care nu a dat curs punerilor în întârziere. Această reglementare procedurală spaniolă constituie un obstacol semnificativ care poate descuraja consumatorii să exercite dreptul la un control jurisdicțional efectiv cu privire la caracterul potențial abuziv al clauzei contractuale, contrar principiului efectivității și articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din Directiva 93/13?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 93, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-216/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Ploieşti (România) la data de 6 aprilie 2021 – Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România”, YN / Consiliul Superior al Magistraturii

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Ploieşti (România) la data de 6 aprilie 2021 – Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România”, YN / Consiliul Superior al Magistraturii
      (Cauza C-216/21)
      (2021/C 320/17)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Ploieşti

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamanți: Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România”, YN

         Pârât: Consiliul Superior al Magistraturii

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Mecanismul de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006 (1), trebuie considerat un act adoptat de o instituție a Uniunii Europene, în sensul articolului 267 TFUE, care poate fi supus interpretării Curții de Justiție a Uniunii Europene? Conținutul, caracterul și întinderea [OR. 58] temporală a MCV instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006 se circumscriu Tratatului privind aderarea Republicii Bulgaria și a României la Uniunea Europeană, semnat de România la Luxemburg la 25 aprilie 2005? Cerințele formulate în rapoartele întocmite în cadrul MCV au caracter obligatoriu pentru Statul român?

                  2)

                  Poate fi interpretat principiul independenței judecătorilor, consacrat de articolul 19 [alineatul] (1) al doilea [paragraf] din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale, precum și în jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene, cu referire la articolul 2 TUE, în sensul că privește și procedurile privind promovarea judecătorilor în funcție?

                  3)

                  Se aduce atingere acestui principiu prin instituirea unui sistem de promovare la instanța superioară bazat exclusiv pe o evaluare sumară a activității și a conduitei realizată de o comisie compusă din președintele instanței de control judiciar și judecători ai acesteia, care realizează, separat, pe lângă evaluarea periodică a judecătorilor, atât evaluarea judecătorilor pentru promovare, cât și controlul judiciar al hotărârilor pronunțate de aceștia?

                  4)

                  Se aduce atingere principiului independenței judecătorilor, consacrat de articolul 19 [alineatul] (1) al doilea [paragraf] din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale, precum și în jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene, cu referire la articolul 2 TUE, în situația în care statul român nesocotește predictibilitatea și securitatea juridică a dreptului Uniunii Europene, acceptând MCV și rapoartele sale și conformându-se acestora vreme de peste 10 ani, iar apoi schimbând inopinat procedura de promovare a judecătorilor în funcții de execuție, împotriva recomandărilor MCV?

         (1)  Decizia Comisiei din 13 decembrie 2006 de stabilire a unui mecanism de cooperare și de verificare a progresului realizat de România în vederea atingerii anumitor obiective de referință specifice în domeniul reformei sistemului judiciar și al luptei împotriva corupției (JO 2006 L 354, p. 56, Ediţie specială 11/vol. 51, p. 55).


title: Cauza C-219/21 P: Recurs introdus la 1 aprilie 2021 de Olimp Laboratories sp. z o.o. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 27 ianuarie 2021 în cauza T-817/19, Olimp Laboratories/EUIPO

text:
               9.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/14

      Recurs introdus la 1 aprilie 2021 de Olimp Laboratories sp. z o.o. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 27 ianuarie 2021 în cauza T-817/19, Olimp Laboratories/EUIPO
      (Cauza C-219/21 P)
      (2021/C 320/18)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Olimp Laboratories sp. z o.o. (reprezentant: M. Kondrat, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 24 iunie 2021, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a statuat că recursul nu este admis în principiu și a dispus suportarea de către Olimp Laboratories sp. z o.o. a propriilor cheltuieli de judecată.