title: Cauza C-196/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 11 martie 2022 – IB/Regione Lombardia, Provincia di Pavia

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 11 martie 2022 – IB/Regione Lombardia, Provincia di Pavia
      (Cauza C-196/22)
      (2022/C 213/44)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurent: IB

         Intimate: Regione Lombardia, Provincia di Pavia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 2080/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 de instituire a unui regim de ajutoare comunitare pentru măsuri silvicole în agricultură (1), fără însă a prevedea un regim de decădere și de sancțiuni, se opun, ținând seama totodată de dispozițiile Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (2), aplicării unei dispoziții de drept intern care, în punerea în aplicare a dispozițiilor Regulamentului 2080/92, prevede, în cazul unei neregularități constatate în ceea ce privește acordarea ajutoarelor, decăderea din dreptul la acestea și restituirea sumelor primite cu acest titlu?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la [prima întrebare], dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 2080/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 de instituire a unui regim de ajutoare comunitare pentru măsuri silvicole în agricultură se opun, ținând seama totodată de dispozițiile Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 și de principiile echității și proporționalității enunțate în al optulea considerent al acestuia din urmă, aplicării unei dispoziții de drept intern care, în punerea în aplicare a dispozițiilor Regulamentului 2080/92, prevede, în cazul unei neregularități constatate în ceea ce privește acordarea ajutoarelor, decăderea din dreptul la acestea și restituirea sumelor primite cu acest titlu, în situația în care suprafața reîmpădurită sau ameliorată este mai mică de 20 % din cea eligibilă pentru acordarea ajutorului și pentru care s a plătit ajutorul?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la [prima întrebare], dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 2080/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 de instituire a unui regim de ajutoare comunitare pentru măsuri silvicole în agricultură se opun, ținând seama totodată de dispozițiile Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995, aplicării retroactive a unei dispoziții de drept intern care, în punerea în aplicare a dispozițiilor Regulamentului 2080/92, prevede, în cazul unei neregularități constatate în ceea ce privește acordarea ajutoarelor, decăderea din dreptul la acestea și restituirea sumelor primite cu acest titlu?

                  4)

                  În cazul unui răspuns negativ la [prima întrebare], dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 2080/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 de instituire a unui regim de ajutoare comunitare pentru măsuri silvicole în agricultură se opun, ținând seama totodată de dispozițiile Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995, interpretării unei dispoziții de drept intern, care, în punerea în aplicare a dispozițiilor Regulamentului 2080/92, prevede, în cazul unei neregularități constatate în ceea ce privește acordarea ajutoarelor, decăderea din dreptul la acestea și restituirea sumelor primite cu acest titlu, în sensul că beneficiarul trebuie să restituie integral sumele primite cu acest titlu, iar nu, mai degrabă, să restituie doar sumele aferente anului pentru care a fost constatată neregularitatea în ceea ce privește acordarea ajutoarelor?

         (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2080/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 de instituire a unui regim de ajutoare comunitare pentru măsuri silvicole în agricultură (JO 1992, L 215, p. 96).

         (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO 1995, L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).


title: Cauza C-209/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Lukovit (Bulgaria) la 18 martie 2022 – Procedură penală

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Lukovit (Bulgaria) la 18 martie 2022 – Procedură penală
      (Cauza C-209/22)
      (2022/C 213/45)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Rayonen sad Lukovit

         Partea din procedura principală

      Rayonna prokuratura Lovech, TO Lukovit

         Întrebările preliminare

                  „1)

                     Situațiile de fapt în care, la anchetarea unei infracțiuni în legătură cu deținerea de substanțe stupefiante împotriva unui cetățean în privința căruia poliția dispune de informații că se află în posesia unor substanțe stupefiante, au fost aplicate măsuri de constrângere sub forma percheziției corporale și a sechestrului intră în domeniul de aplicare al Directivei 2013/48/UE (1) privind dreptul de a avea acces la un avocat în cadrul procedurilor penale și al procedurilor privind mandatul european de arestare, precum și dreptul ca o persoană terță să fie informată în urma privării de libertate și dreptul de a comunica cu persoane terțe și cu autorități consulare în timpul privării de libertate, precum și al Directivei 2012/13/UE (2) privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, care este calitatea unei astfel de persoane în sensul directivelor, atunci când dreptul național nu prevede calitatea procesuală de «persoană suspectată», iar persoanei nu i-a fost atribuită calitatea de «persoană acuzată» prin notificare oficială și unei astfel de persoane trebuie să îi fie asigurate dreptul la informare și dreptul de a avea acces la un avocat?

                  3)

                  Principiile legalității și interzicerii arbitrarului permit o dispoziție națională precum articolul 219 alineatul (2) din Nakazatelno-protsesualen kodeks (Codul de procedură penală, denumit în continuare «NPK»), care prevede că autoritatea de anchetă
                        poate
                      să atribuie persoanei calitatea de persoană acuzată și prin întocmirea procesului-verbal privind prima acțiune de anchetare îndreptată împotriva acesteia, în cazul în care dreptul național nu prevede calitatea procesuală de «persoană suspectată», iar drepturile la apărare iau naștere, în temeiul dreptului național, numai de la data atribuirii formale a calității de «persoană acuzată» care e lăsată la aprecierea autorității de anchetă? O astfel de procedură națională aduce atingere exercitării efective și substanței dreptului de a avea acces la un avocat în temeiul articolului 3 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2013/48/UE?

                  4)

                  Principiul efectivității dreptului Uniunii permite o practică națională potrivit căreia controlul jurisdicțional al măsurilor de constrângere pentru strângerea de probe, inclusiv percheziția corporală și sechestrul în cadrul urmăririi penale, nu permite să se verifice dacă s-a săvârșit o încălcare suficient de gravă a drepturilor fundamentale ale persoanelor suspectate și acuzate, garantate de articolele 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, de Directiva 2013/48/UE și de Directiva 2012/13/UE?

                  5)

                  Principiile statului de drept permit o reglementare și o jurisprudență naționale în temeiul cărora instanța nu este competentă să verifice atribuirea calității de persoană acuzată unei persoane, în condițiile în care tocmai și exclusiv de acest act formal depinde asigurarea drepturilor la apărare unui cetățean atunci când, împotriva acestuia, sunt aplicate măsuri de constrângere în scopul desfășurării anchetei?”

         (1)  JO 2013, L 294, p. 1.

         (2)  JO 2012, L 142, p. 1.


title: Cauza C-237/22 P: Recurs introdus la 4 aprilie 2022 de Mylan IRE Healthcare Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 26 ianuarie 2022 în cauza T-303/16, Mylan IRE Healthcare/Comisia

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/35

      Recurs introdus la 4 aprilie 2022 de Mylan IRE Healthcare Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 26 ianuarie 2022 în cauza T-303/16, Mylan IRE Healthcare/Comisia
      (Cauza C-237/22 P)
      (2022/C 213/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Mylan IRE Healthcare Ltd (reprezentanți: I. Vernimme și L. Bidaine, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, UAB VVB

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  declararea recursului ca fiind admisibil și fondat;

                  —

                  anularea în tot a hotărârii atacate;

                  —

                  dacă Curtea consideră că litigiul este în stare de judecată, anularea Deciziei de punere în aplicare C(2016) 2083 final a Comisiei din 4 aprilie 2016 privind, în cadrul articolului 29 din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului, autorizațiile de introducere pe piață a medicamentelor „Tobramicină VVB și denumirile asociate”, medicamente de uz uman care conțin substanța activă „tobramicină” (denumită în continuare „decizia atacată”) sau, în caz contrar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în cadrul atât al prezentei proceduri, cât și al celei în primă instanță;

                  —

                  obligarea UAB VVB la plata propriilor cheltuieli de judecată efectuate în cadrul atât al prezentei proceduri, cât și al celei în primă instanță.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă două motive.
      Primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept în cadrul interpretării sintagmei „superior din punct de vedere clinic”, în sensul articolului 8 alineatul (3) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 141/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 1999 privind produsele medicamentoase orfane (1), în special în lumina interpretării date de Tribunal noțiunii de „folos semnificativ”, în sensul articolului 3 din regulamentul menționat.
      Al doilea motiv, întemeiat pe o motivare insuficientă din partea Tribunalului pentru fundamentarea concluziei sale că TOBI / Tobramycin VVB este mai sigur decât Tobi Podhaler pentru o parte substanțială a populației țintă, în special în lumina conținutului deciziei atacate.

         (1)  JO 2000 L 18, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 233.


title: Cauza C-251/22 P: Recurs introdus la 8 aprilie 2022 de Scania AB, Scania CV AB, Scania Deutschland GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea extinsă) din 2 februarie 2022 în cauza T-799/17, Scania și alții/Comisia

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/35

      Recurs introdus la 8 aprilie 2022 de Scania AB, Scania CV AB, Scania Deutschland GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea extinsă) din 2 februarie 2022 în cauza T-799/17, Scania și alții/Comisia
      (Cauza C-251/22 P)
      (2022/C 213/47)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Scania AB, Scania CV AB, Scania Deutschland GmbH (reprezentanți: D. Arts, avocat, F. Miotto, avocat, N. De Backer, avocat, C.E. Schillemans, avocat, C. Langenius, S. Falkner, L. Ulrichs, P. Hammarskiöld, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  anularea în tot sau în parte a hotărârii atacate;

                  —

                  anularea în tot sau în parte a Deciziei C(2017) 6467 final din 27 septembrie 2017 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.39824 – Camioane) și/sau reducerea amenzilor relevante

                  —

                  sau trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare și

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în primă instanță și prezentului recurs.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurentele invocă următoarele patru motive:

                  1.

                  În cadrul primului motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când nu a recunoscut că Comisia, prin faptul că a adoptat Decizia de tranzacție (1) și că și-a continuat ulterior investigația împotriva Scania făcând apel la aceeași echipă însărcinată cu soluționarea cazului, a încălcat articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, astfel cum a fost interpretat în jurisprudența Curții de Justiție.

                  2.

                  În cadrul celui de al doilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a calificat domeniul de aplicare geografic al comportamentului la nivel german ca extinzându-se la întregul SEE, în condițiile în care acesta era limitat la Germania.

                  3.

                  În cadrul celui de al treilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a calificat seriile de acte la trei niveluri diferite ca o încălcare unică.

                  4.

                  Cu titlu subsidiar, în cadrul celui de al patrulea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a menținut o amendă în legătură cu un comportament care este supus prescripției.

         (1)  Decizia Comisiei C(2016) 4673 final din 19.07.2016 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.39824 – Camioane).


title: Cauza C-62/21: Ordonanța președintelui Camerei a cincea a Curții din 11 ianuarie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG/E. Leinfelder GmbH, TL, SW, WL

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/36

      Ordonanța președintelui Camerei a cincea a Curții din 11 ianuarie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG/E. Leinfelder GmbH, TL, SW, WL
      (Cauza C-62/21) (1)

      (2022/C 213/48)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 189, 17.5.2021.


title: Cauza T-277/21: Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Daimler/EUIPO (Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru I) [„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene de motiv – Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru I – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/37

      Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Daimler/EUIPO (Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru I)
      (Cauza T-277/21) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene de motiv - Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru I - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2022/C 213/49)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Daimler AG (Stuttgart, Germania) (reprezentant: N. Siebertz, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Schäfer și E. Markakis, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 martie 2021 (cauza R 1895/2020-5), privind o cerere de înregistrare a unui semn de motiv reprezentând stele cu trei colțuri pe fond negru I ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Daimler AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 278, 12.7.2021.


title: Cauza T-278/21: Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Daimler/EUIPO (Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru II) [„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene de motiv – Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru II – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/37

      Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Daimler/EUIPO (Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru II)
      (Cauza T-278/21) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene de motiv - Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru II - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2022/C 213/50)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Daimler AG (Stuttgart, Germania) (reprezentant: N. Siebertz, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Schäfer și E. Markakis, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 martie 2021 (cauza R 1896/2020-5), privind o cerere de înregistrare a unui semn de motiv reprezentând stele cu trei colțuri pe fond negru II ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Daimler AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 278, 12.7.2021.


title: Cauza T-279/21: Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Daimler/EUIPO (Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru IV) [„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene de motiv – Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru IV – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/38

      Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Daimler/EUIPO (Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru IV)
      (Cauza T-279/21) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene de motiv - Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru IV - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2022/C 213/51)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Daimler AG (Stuttgart, Germania) (reprezentant: N. Siebertz, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Schäfer și E. Markakis, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 martie 2021 (cauza R 1898/2020-5), privind o cerere de înregistrare a unui semn de motiv reprezintând stele cu trei colțuri pe fond negru IV ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Daimler AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 278, 12.7.2021.


title: Cauza T-280/21: Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Daimler/EUIPO (Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru III) [„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene de motiv – Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru III – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/38

      Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022 – Daimler/EUIPO (Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru III)
      (Cauza T-280/21) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene de motiv - Reprezentarea unor stele cu trei colțuri pe fond negru III - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2022/C 213/52)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Daimler AG (Stuttgart, Germania) (reprezentant: N. Siebertz, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Schäfer și E. Markakis, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 martie 2021 (cauza R 1897/2020-5), privind o cerere de înregistrare a unui semn de motiv reprezentând stele cu trei colțuri pe fond negru III ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Daimler AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 278, 12.7.2021.


title: Cauza C-116/20: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Timişoara – România) – SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central [Trimitere preliminară – Agricultură – Politica agricolă comună – Scheme de sprijin direct – Norme comune – Schemă de plată unică pe suprafață – Regulamentul (CE) nr. 73/2009 – Articolul 2 litera (c) – Noțiunea de „activitate agricolă” – Articolul 35 – Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 – Reglementare națională care impune prezentarea unui titlu juridic care dovedește dreptul de folosință asupra parcelei agricole puse la dispoziția agricultorului în cadrul unui contract de concesiune și care condiționează validitatea unui astfel de contract de calitatea de crescător sau de proprietar de animale a viitorului concesionar – Concesionar al unei pășuni care a încheiat un contract de colaborare cu crescători de animale – Autoritate de lucru judecat]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/2

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Timişoara – România) – SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central
      (Cauza C-116/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Agricultură - Politica agricolă comună - Scheme de sprijin direct - Norme comune - Schemă de plată unică pe suprafață - Regulamentul (CE) nr. 73/2009 - Articolul 2 litera (c) - Noțiunea de „activitate agricolă” - Articolul 35 - Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 - Reglementare națională care impune prezentarea unui titlu juridic care dovedește dreptul de folosință asupra parcelei agricole puse la dispoziția agricultorului în cadrul unui contract de concesiune și care condiționează validitatea unui astfel de contract de calitatea de crescător sau de proprietar de animale a viitorului concesionar - Concesionar al unei pășuni care a încheiat un contract de colaborare cu crescători de animale - Autoritate de lucru judecat)
      (2022/C 213/02)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Timişoara

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SC Avio Lucos SRL

         Pârâte: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Dispozitivul

                  1)

                  Regulamentul nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 1310/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013, și Regulamentul nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 73/2009 în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care condiționează obținerea unui ajutor din cadrul schemei de plată unică pe suprafață de obligația solicitantului de a dovedi că deține un „drept de folosință” asupra suprafeței agricole care face obiectul acestei cereri, cu condiția să fie respectate obiectivele urmărite de reglementarea în cauză a Uniunii și principiile generale ale dreptului Uniunii, în special principiul proporționalității.

                  2)

                  Regulamentul nr. 73/2009, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1310/2013, și Regulamentul nr. 1122/2009 trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun, în cazul particular în care dreptul de exploatare a unei suprafețe agricole a fost justificat de beneficiarul unui ajutor din cadrul schemei de plată unică pe suprafață prin prezentarea unui contract de concesiune a unei pășuni care aparține domeniului public al unei unități administrativ-teritoriale, unei reglementări naționale care condiționează validitatea unui astfel de contract de calitatea de crescător sau de proprietar de animale a viitorului concesionar.

                  3)

                  Articolul 2 litera (c) din Regulamentul nr. 73/2009, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1310/2013, trebuie să fie interpretat în sensul că noțiunea de „activitate agricolă” acoperă o activitate prin care o persoană ia în concesiune o pășune și încheie ulterior un contract de colaborare cu crescători de animale, în temeiul căruia acești crescători aduc animalele la pășunat pe terenul concesionat, concesionarul păstrând dreptul de folosință asupra terenului, dar obligându-se să nu îngrădească activitatea de pășunat și să realizeze lucrările de curățire a pășunii, în măsura în care aceste lucrări îndeplinesc condițiile prevăzute de standardul opțional menționat în anexa III la acest regulament.

                  4)

                  Dreptul Uniunii trebuie să fie interpretat în sensul că se opune aplicării în ordinea juridică a unui stat membru a principiului autorității de lucru judecat care, în cadrul unui litigiu între aceleași părți privind legalitatea unui act de recuperare a unor sume plătite solicitantului unui ajutor din cadrul unei scheme de plată unică pe suprafață, împiedică examinarea de către instanța sesizată a conformității cu dreptul Uniunii a unor cerințe naționale referitoare la legalitatea titlului de exploatare a suprafeței agricole care a făcut obiectul cererii de ajutor, pentru motivul că acest act de recuperare se întemeiază pe aceleași fapte între aceleași părți și pe aceeași reglementare națională precum cele care au fost analizate într-o hotărâre judecătorească anterioară rămasă definitivă.

         (1)  JO C 279, 24.8.2020.


title: Cauza C-140/20: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court – Irlanda) – G. D./The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources, Attorney General [Trimitere preliminară – Prelucrarea datelor personale în sectorul comunicațiilor electronice – Confidențialitatea comunicațiilor – Furnizori de servicii de comunicații electronice – Păstrarea generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare – Acces la datele păstrate – Control jurisdicțional a posteriori – Directiva 2002/58/CE – Articolul 15 alineatul (1) – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 7, 8 și 11, precum și articolul 52 alineatul (1) – Posibilitatea unei instanțe naționale de a limita efectele în timp ale unei declarații de nevaliditate privind o legislație națională incompatibilă cu dreptul Uniunii – Excludere]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court – Irlanda) – G. D./The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources, Attorney General
      (Cauza C-140/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Prelucrarea datelor personale în sectorul comunicațiilor electronice - Confidențialitatea comunicațiilor - Furnizori de servicii de comunicații electronice - Păstrarea generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare - Acces la datele păstrate - Control jurisdicțional a posteriori - Directiva 2002/58/CE - Articolul 15 alineatul (1) - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 7, 8 și 11, precum și articolul 52 alineatul (1) - Posibilitatea unei instanțe naționale de a limita efectele în timp ale unei declarații de nevaliditate privind o legislație națională incompatibilă cu dreptul Uniunii - Excludere)
      (2022/C 213/03)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: G. D.

         Pârâți: The Commissioner of An Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources, Attorney General

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009, citit în lumina articolelor 7, 8 și 11, precum și a articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că se opune unor măsuri legislative care prevăd, cu titlu preventiv, în scopul combaterii criminalității grave și al prevenirii amenințărilor grave împotriva siguranței publice, o păstrare generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare. În schimb, articolul 15 alineatul (1) menționat, interpretat în lumina articolelor 7, 8 și 11, precum și a articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, nu se opune unor măsuri legislative care prevăd, în scopul combaterii criminalității grave și al prevenirii amenințărilor grave împotriva siguranței publice,

                              —

                              o păstrare direcționată a datelor de transfer și a datelor de localizare care să fie delimitată, pe baza unor elemente obiective și nediscriminatorii, în funcție de categoriile de persoane vizate sau prin intermediul unui criteriu geografic, pentru o perioadă limitată la strictul necesar, dar care poate fi reînnoită;

                              —

                              o păstrare generalizată și nediferențiată a adreselor IP atribuite sursei unei conexiuni, pentru o perioadă limitată la strictul necesar;

                              —

                              o păstrare generalizată și nediferențiată a datelor referitoare la identitatea civilă a utilizatorilor de mijloace de comunicații electronice și

                              —

                              impunerea unei obligații furnizorilor de servicii de comunicații electronice, prin intermediul unei decizii a autorității competente supuse unui control jurisdicțional efectiv, de a efectua, pentru o perioadă determinată, păstrarea rapidă a datelor de transfer și a datelor de localizare de care dispun acești furnizori de servicii,

                        din moment ce aceste măsuri garantează, prin norme clare și precise, că păstrarea datelor în cauză este subordonată respectării condițiilor materiale și procedurale aferente și că persoanele vizate dispun de garanții efective împotriva riscurilor de abuz.

                  2)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, citit în lumina articolelor 7, 8, 11 și a articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale în temeiul căreia prelucrarea centralizată a cererilor de acces la date păstrate de furnizorii de servicii de comunicații electronice, care provin de la poliție în cadrul investigării și al urmăririi penale a infracțiunilor grave, revine unui funcționar al poliției, asistat de o unitate instituită în cadrul poliției care beneficiază de un anumit grad de autonomie în exercitarea misiunii sale și ale cărui decizii pot face ulterior obiectul unui control jurisdicțional.

                  3)

                  Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că se opune ca o instanță națională să limiteze în timp efectele unei declarații de nevaliditate pe care are obligația să o efectueze în temeiul dreptului național, în ceea ce privește o legislație națională care impune furnizorilor de servicii de comunicații electronice o păstrare generalizată și nediferențiată a datelor de transfer și a datelor de localizare, din cauza incompatibilității acestei legislații cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, citit în lumina Cartei drepturilor fundamentale. Admisibilitatea elementelor de probă obținute prin intermediul unei asemenea păstrări intră în sfera de aplicare a dreptului național, în conformitate cu principiul autonomiei procedurale a statelor membre, sub rezerva respectării printre altele a principiilor echivalenței și efectivității.

         (1)  JO C 247, 27.7.2020.


title: Cauza C-161/20: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 aprilie 2022 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare – Decizie a Consiliului conținută în actul Comitetului Reprezentanților Permanenți (Coreper) din 5 februarie 2020 prin care se autorizează contribuția adresată Organizației Maritime Internaționale (OMI) în ceea ce privește introducerea de orientări referitoare la ciclul de viață pentru estimarea emisiilor de gaze cu efect de seră ale combustibililor alternativi durabili „de la sursa combustibililor la rezervor” – Articolul 17 alineatul (1) TUE – Reprezentarea externă a Uniunii Europene – Transmitere a acestei contribuții la OMI de către statul membru care deținea președinția Consiliului, în numele statelor membre și al Comisiei]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/5

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 aprilie 2022 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-161/20) (1)

      (Acțiune în anulare - Decizie a Consiliului conținută în actul Comitetului Reprezentanților Permanenți (Coreper) din 5 februarie 2020 prin care se autorizează contribuția adresată Organizației Maritime Internaționale (OMI) în ceea ce privește introducerea de orientări referitoare la ciclul de viață pentru estimarea emisiilor de gaze cu efect de seră ale combustibililor alternativi durabili „de la sursa combustibililor la rezervor” - Articolul 17 alineatul (1) TUE - Reprezentarea externă a Uniunii Europene - Transmitere a acestei contribuții la OMI de către statul membru care deținea președinția Consiliului, în numele statelor membre și al Comisiei)
      (2022/C 213/04)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J.–F. Brakeland, S. L. Kalėda, W. Mölls și E. Georgieva, ulterior J.–F. Brakeland, S. L. Kalėda și E. Georgieva, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: N. Rouam, K. Michoel, T. Haas și A. Norberg, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtului: Regatul Belgiei (reprezentanți: S. Baeyens și P. Cottin, agenți, asistați de V. Van Thuyne și W. Timmermans, advocaten), Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová și L. Březinová, agenți), Regatul Danemarcei (reprezentanți: inițial J. Nymann-Lindegren, M. Jespersen, V. Pasternak Jørgensen și M. Søndahl Wolff, ulterior V. Pasternak Jørgensen și M. Søndahl Wolff, agenți), Republica Federală Germania (reprezentanți: D. Klebs și J. Möller, agenți), Republica Elenă (reprezentant: S. Chala, agent), Republica Franceză (reprezentanți: J.-L. Carré, T. Stéhelin și A.-L. Desjonquères, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: M. K. Bulterman, M. H. S. Gijzen și M. J. M. Hoogveld, agenți), Republica Finlanda (reprezentant: H. Leppo, agent), Regatul Suediei (reprezentanți: O. Simonsson, J. Lundberg, C. Meyer-Seitz, A. M. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, H. Shev, H. Eklinder și R. Shahsavan Eriksson, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Regatul Belgiei, Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Elenă, Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos, Republica Finlanda și Regatul Suediei vor suporta propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 209, 22.6.2020.


title: Cauza C-176/20: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Alba Iulia – România) – SC Avio Lucos SRL/Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură – Centrul județean Dolj, Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central [Trimitere preliminară – Agricultură – Politica agricolă comună – Scheme de sprijin direct – Norme comune – Schemă de plată unică pe suprafață – Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 – Articolul 4 alineatul (1) literele (a) și (c) și alineatul (2) litera (b) – Reglementare națională care condiționează sprijinul direct de deținerea de către fermier a unor animale proprii – Articolul 9 alineatul (1) – Noțiunea de „fermier activ” – Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 – Articolul 60 – Clauză de eludare – Noțiunea de „condiții create în mod artificial”]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/5

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Alba Iulia – România) – SC Avio Lucos SRL/Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură – Centrul județean Dolj, Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central
      (Cauza C-176/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Agricultură - Politica agricolă comună - Scheme de sprijin direct - Norme comune - Schemă de plată unică pe suprafață - Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 - Articolul 4 alineatul (1) literele (a) și (c) și alineatul (2) litera (b) - Reglementare națională care condiționează sprijinul direct de deținerea de către fermier a unor animale proprii - Articolul 9 alineatul (1) - Noțiunea de „fermier activ” - Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 - Articolul 60 - Clauză de eludare - Noțiunea de „condiții create în mod artificial”)
      (2022/C 213/05)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SC Avio Lucos SRL

         Pârâte: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură – Centrul județean Dolj, Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) și alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin care intră în domeniul politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 637/2008 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede că activitatea minimă pe suprafețele agricole menținute în mod natural într-o stare adecvată pentru pășunat sau pentru cultivare, menționată de aceste dispoziții, trebuie să fie efectuată de fermier cu animalele pe care le deține el însuși.

                  2)

                  Articolul 4 alineatul (1) literele (a) și (c), precum și articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1307/2013 trebuie interpretate în sensul că intră sub incidența noțiunii de „fermier activ”, în sensul celei de a doua dispoziții, o persoană juridică ce a încheiat un contract de concesiune privind o suprafață de pășune aparținând unei comune și care asigură pășunatul pe aceasta cu animale care i-au fost împrumutate cu titlu gratuit de persoane fizice care sunt proprietarele lor, cu condiția ca persoana respectivă să desfășoare pe suprafața de pășune menționată o „activitate minimă”, în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) din acest regulament.

                  3)

                  Articolul 60 din Regulamentul nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1200/2005 și nr. 485/2008 ale Consiliului trebuie interpretat în sensul că o situație în care solicitantul unui sprijin financiar în cadrul schemei de plată unică pe suprafață prezintă în susținerea cererii sale un contract de concesiune privind suprafețe de pășunat și contracte de împrumut de folosință cu titlu gratuit privind animalele destinate să asigure pășunatul pe aceste suprafețe poate intra sub incidența noțiunii de „condiții create în mod artificial”, în sensul acestei dispoziții, în măsura în care, pe de o parte, rezultă dintr-un ansamblu de împrejurări obiective că, în pofida unei respectări formale a condițiilor prevăzute de reglementarea relevantă, obiectivul urmărit de această reglementare nu a fost atins și, pe de altă parte, este stabilită voința de a obține un avantaj rezultat din reglementarea Uniunii prin crearea în mod artificial a condițiilor necesare pentru obținerea sa.

         (1)  JO C 297,7.9.2020.


title: Cauza C-228/20: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Niedersächsisches Finanzgericht – Germania) – I GmbH/Finanzamt H [Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 132 alineatul (1) litera (b) – Scutiri pentru anumite activități de interes general – Scutirea spitalizării și a îngrijirilor medicale – Spital privat – Instituții recunoscute în mod corespunzător – Condiții sociale comparabile]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/6

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Niedersächsisches Finanzgericht – Germania) – I GmbH/Finanzamt H
      (Cauza C-228/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 132 alineatul (1) litera (b) - Scutiri pentru anumite activități de interes general - Scutirea spitalizării și a îngrijirilor medicale - Spital privat - Instituții recunoscute în mod corespunzător - Condiții sociale comparabile)
      (2022/C 213/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Niedersächsisches Finanzgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: I GmbH

         Pârâtă: Finanzamt H

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 132 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale care, prin faptul că prevede că serviciile de îngrijiri medicale furnizate de un spital privat sunt scutite de taxa pe valoarea adăugată dacă această instituție este autorizată în conformitate cu dispozițiile naționale referitoare la sistemul general de asigurări de sănătate, ca urmare a integrării în planul spitalicesc al unui land sau a încheierii unor contracte de îngrijiri medicale cu casele de asigurări de sănătate sau de asigurări de rezervă legale, are drept consecință faptul că spitalele private comparabile care furnizează servicii similare în condiții sociale comparabile cu cele ale organismelor de drept public sunt tratate în mod diferit în ceea ce privește scutirea prevăzută de această dispoziție.

                  2)

                  Articolul 132 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă serviciile de îngrijiri medicale furnizate de un spital privat sunt asigurate în condiții sociale comparabile cu cele aplicabile organismelor de drept public, autoritățile competente ale unui stat membru pot lua în considerare, atunci când urmăresc să atingă obiectivul de reducere a costurilor îngrijirilor medicale și de a face îngrijirile de bună calitate mai accesibile particularilor, condițiile normative aplicabile serviciilor furnizate de spitalele de drept public, precum și indicatorii de performanță ai acestui spital privat în ceea ce privește personalul, spațiile și echipamentele, precum și eficiența economică a administrării sale, din moment ce acești indicatori sunt aplicabili și spitalelor de drept public. Pot fi luate de asemenea în considerare modalitățile de calcul al tarifelor zilnice, precum și suportarea, în temeiul sistemului de securitate socială sau al contractelor încheiate cu autoritățile publice, a serviciilor furnizate de spitalul de drept privat menționat, astfel încât costul suportat de pacient să se apropie de cel suportat, pentru servicii similare, de pacientul unui spital de drept public.

         (1)  JO C 271, 17.8.2020.


title: Cauza C-236/20: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna – Italia) – PG/Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri (Trimitere preliminară – Politica socială – Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP – Clauzele 2 și 4 – Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat între CES, UNICE și CEEP – Clauza 4 – Principiul nediscriminării – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă – Judecători de pace și magistrați de drept comun – Clauza 5 – Măsuri prin care se urmărește sancționarea utilizării abuzive a contractelor pe durată determinată – Directiva 2003/88/CE – Articolul 7 – Concediu anual plătit)

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/7

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna – Italia) – PG/Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri
      (Cauza C-236/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauzele 2 și 4 - Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauza 4 - Principiul nediscriminării - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Judecători de pace și magistrați de drept comun - Clauza 5 - Măsuri prin care se urmărește sancționarea utilizării abuzive a contractelor pe durată determinată - Directiva 2003/88/CE - Articolul 7 - Concediu anual plătit)
      (2022/C 213/07)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Emilia Romagna

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: PG

         Pârâte: Ministero della Giustizia, CSM – Consiglio Superiore della Magistratura, Presidenza del Consiglio dei Ministri

         cu participarea: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa), TR, PV, Associazione Nazionale Giudici di Pace – ANGDP, RF, GA, GOT Non Possiamo Più Tacere, Unione Nazionale Italiana Magistrati Onorari – UNIMO

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru, clauza 4 din Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat la 6 iunie 1997, care figurează în anexa la Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat între CES, UNICE și CEEP, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/23/CE a Consiliului din 7 aprilie 1998, precum și clauza 4 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care nu prevede pentru judecătorii de pace niciun drept de a beneficia de un concediu anual plătit de 30 de zile, de un sistem de securitate socială și de asigurări sociale care depinde de raportul de muncă, cum este cel prevăzut pentru magistrații de drept comun, în cazul în care acest judecător de pace intră în sfera noțiunii de „lucrător pe fracțiune de normă”, în sensul Acordului-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă și/sau de „lucrător pe durată determinată”, în sensul Acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată, și se află într-o situație comparabilă cu cea a unui magistrat de drept comun.

                  2)

                  Clauza 5 alineatul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70, trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia un raport de muncă pe durată determinată poate face obiectul a cel mult trei reînnoiri succesive, de patru ani fiecare, pentru o durată totală care nu depășește 16 ani, și care nu prevede posibilitatea de a sancționa în mod efectiv și disuasiv reînnoirea abuzivă a unor raporturi de muncă.

         (1)  JO C 271, 17.8.2020.


title: Cauza C-333/20: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel București – România) – Berlin Chemie A. Menarini SRL/Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii București – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București [Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 44 – Locul de prestare a serviciilor – Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 – Articolul 11 alineatul (1) – Prestare de servicii – Loc de impozitare – Noțiunea de „sediu fix” – Societate dintr-un stat membru afiliată unei societăți localizate în alt stat membru – Structură adecvată ca resurse umane și tehnice – Aptitudinea de a primi și de a utiliza serviciile pentru necesitățile proprii ale sediului fix – Prestări de servicii de marketing, reglementare, publicitate și reprezentare furnizate societății destinatare de o societate afiliată]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/8

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel București – România) – Berlin Chemie A. Menarini SRL/Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii București – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București
      (Cauza C-333/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 44 - Locul de prestare a serviciilor - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 - Articolul 11 alineatul (1) - Prestare de servicii - Loc de impozitare - Noțiunea de „sediu fix” - Societate dintr-un stat membru afiliată unei societăți localizate în alt stat membru - Structură adecvată ca resurse umane și tehnice - Aptitudinea de a primi și de a utiliza serviciile pentru necesitățile proprii ale sediului fix - Prestări de servicii de marketing, reglementare, publicitate și reprezentare furnizate societății destinatare de o societate afiliată)
      (2022/C 213/08)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel București

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Berlin Chemie A. Menarini SRL

         Pârâtă: Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii București – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București

         cu participarea: Berlin Chemie AG

         Dispozitivul

      Articolul 44 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/8/CE a Consiliului din 12 februarie 2008, și articolul 11 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului din 15 martie 2011 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2006/112 trebuie interpretate în sensul că o societate care are sediul social într-un stat membru nu dispune de un sediu fix într-un alt stat membru pentru motivul că societatea respectivă deține în acest din urmă stat o filială care îi pune la dispoziție resurse umane și tehnice în temeiul unor contracte prin care această filială îi furnizează, în mod exclusiv, servicii de marketing, reglementare, publicitate și reprezentare care pot influența în mod direct volumul vânzărilor sale.

         (1)  JO C 339, 12.10.2020.


title: Cauza C-342/20: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Helsingin hallinto-oikeus – Finlanda) – A SCPI (Trimitere preliminară – Fiscalitate – Articolele 63 și 65 TFUE – Libera circulație a capitalurilor – Restricții – Impozit pe venitul persoanelor juridice – Scutirea fondurilor de investiții – Condiții privind scutirea – Condiție referitoare la forma contractuală a fondului)

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/9

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Helsingin hallinto-oikeus – Finlanda) – A SCPI
      (Cauza C-342/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Articolele 63 și 65 TFUE - Libera circulație a capitalurilor - Restricții - Impozit pe venitul persoanelor juridice - Scutirea fondurilor de investiții - Condiții privind scutirea - Condiție referitoare la forma contractuală a fondului)
      (2022/C 213/09)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Helsingin hallinto-oikeus

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: A SCPI

         cu participarea: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Dispozitivul

      Articolele 63 și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care, prin acordarea scutirii veniturilor locative și a profiturilor obținute din vânzarea de imobile sau de acțiuni ale unor societăți proprietare de imobile doar fondurilor de investiții constituite sub formă contractuală, exclude de la beneficiul acestei scutiri un fond de investiții alternativ nerezident constituit sub formă statutară, în condițiile în care acesta, întrucât beneficiază în statul membru în care are sediul de un regim de transparență fiscală, nu este supus impozitului pe venit în acest stat membru.

         (1)  JO C 339, 12.10.2020.


title: Cauza C-385/20: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia n° 49 de Barcelona – Spania) – EL, TP/Caixabank SA (Trimitere preliminară – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Directiva 93/13/CEE – Principiul efectivității – Principiul echivalenței – Procedură jurisdicțională prin care se urmărește constatarea caracterului abuziv al unei clauze contractuale – Competență de control din oficiu a instanței naționale – Procedură națională de stabilire a cheltuielilor de judecată – Cheltuieli de judecată rambursabile cu titlu de onorarii de avocat)

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/9

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona – Spania) – EL, TP/Caixabank SA
      (Cauza C-385/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Directiva 93/13/CEE - Principiul efectivității - Principiul echivalenței - Procedură jurisdicțională prin care se urmărește constatarea caracterului abuziv al unei clauze contractuale - Competență de control din oficiu a instanței naționale - Procedură națională de stabilire a cheltuielilor de judecată - Cheltuieli de judecată rambursabile cu titlu de onorarii de avocat)
      (2022/C 213/10)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: EL, TP

         Pârâtă: Caixabank SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, citite în lumina principiului efectivității, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care prevede, în cadrul stabilirii cheltuielilor de judecată în legătură cu o acțiune referitoare la caracterul abuziv al unei clauze contractuale, un plafon aplicabil onorariilor de avocat recuperabile de consumatorul care a avut câștig de cauză pe fond de la profesionistul obligat la plata cheltuielilor de judecată, cu condiția ca acest plafon să permită consumatorului să obțină, în acest temei, rambursarea unui cuantum rezonabil și proporțional în raport cu cheltuielile pe care a trebuit să le efectueze în mod obiectiv pentru a introduce o astfel de acțiune.

                  2)

                  Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13, citite în lumina principiului efectivității, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale potrivit căreia valoarea litigiului, care constituie baza pentru calcularea cheltuielilor de judecată recuperabile de consumatorul care a avut câștig de cauză în cadrul unei acțiuni referitoare la o clauză contractuală abuzivă, trebuie stabilită în cererea introductivă sau, în caz contrar, este stabilită de reglementarea respectivă, fără ca această informație să poată fi modificată ulterior, cu condiția ca instanța însărcinată in fine cu stabilirea cheltuielilor de judecată să rămână liberă să determine valoarea reală a litigiului pentru consumator, asigurându-se că acesta beneficiază de dreptul la rambursarea unui cuantum rezonabil și proporțional în raport cu cheltuielile pe care a trebuit în mod obiectiv să le efectueze pentru a introduce o astfel de acțiune.

         (1)  JO C 423, 7.12.2020.


title: Cauza C-429/20 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 7 aprilie 2022 – Solar Ileias Bompaina AE/Comisia Europeană [Recurs – Ajutoare de stat – Piața energiei electrice produse din surse de energie regenerabilă – Legislație națională care are un pretins efect de acordare a unui avantaj ilegal furnizorilor de energie electrică – Plângere adresată Comisiei Europene – Decizie de respingere fără deschiderea procedurii oficiale de investigare – Acțiune în anulare – Regulamentul (UE) 2015/1589 – Articolul 1 litera (h) – Noțiunea de „persoană interesată” – Inadmisibilitate]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/10

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 7 aprilie 2022 – Solar Ileias Bompaina AE/Comisia Europeană
      (Cauza C-429/20 P) (1)

      (Recurs - Ajutoare de stat - Piața energiei electrice produse din surse de energie regenerabilă - Legislație națională care are un pretins efect de acordare a unui avantaj ilegal furnizorilor de energie electrică - Plângere adresată Comisiei Europene - Decizie de respingere fără deschiderea procedurii oficiale de investigare - Acțiune în anulare - Regulamentul (UE) 2015/1589 - Articolul 1 litera (h) - Noțiunea de „persoană interesată” - Inadmisibilitate)
      (2022/C 213/11)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Solar Ileias Bompaina AE (reprezentanți: A. Metaxas, dikigoros, A. Bartosch, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și K. Herrmann, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Solar Ileias Bompaina AE la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 359, 26.10.2020.


title: Cauzele conexate C-447/20 și C-448/20: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/LM (C-447/20), BD, Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20) [Trimitere preliminară – Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 – Resurse proprii ale Uniunii Europene – Protecția intereselor financiare ale Uniunii – Urmărirea în justiție a abaterilor – Articolul 4 – Adoptarea de măsuri administrative – Articolul 3 alineatul (1) – Termenul de prescripție a acțiunii – Expirare – Invocabilitate în cadrul procedurii de recuperare silită – Articolul 3 alineatul (2) – Termen de aplicare – Aplicabilitate – Momentul de la care începe să curgă termenul – Întrerupere și suspendare – Marja de apreciere a statelor membre]

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/11

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/LM (C-447/20), BD, Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20)
      (Cauzele conexate C-447/20 și C-448/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 - Resurse proprii ale Uniunii Europene - Protecția intereselor financiare ale Uniunii - Urmărirea în justiție a abaterilor - Articolul 4 - Adoptarea de măsuri administrative - Articolul 3 alineatul (1) - Termenul de prescripție a acțiunii - Expirare - Invocabilitate în cadrul procedurii de recuperare silită - Articolul 3 alineatul (2) - Termen de aplicare - Aplicabilitate - Momentul de la care începe să curgă termenul - Întrerupere și suspendare - Marja de apreciere a statelor membre)
      (2022/C 213/12)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Intimate: LM (C-447/20), BD, Autoridade Tributária e Aduaneira (C-448/20)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale [Uniunii Europene] trebuie interpretat în sensul că, sub rezerva respectării principiilor echivalenței și efectivității, nu se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia, pentru a contesta o decizie de recuperare a unor sume plătite în mod nejustificat, adoptată după scurgerea termenului de prescripție a acțiunii prevăzut de această dispoziție, destinatarul său este obligat să invoce nelegalitatea acestei decizii într-un anumit termen în fața instanței administrative competente, sub sancțiunea decăderii, și nu se mai poate opune executării deciziei menționate invocând aceeași nelegalitate în cadrul procedurii judiciare de recuperare silită inițiate împotriva sa.

                  2)

                  Articolul 3 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 2988/95 trebuie interpretat în sensul că are un efect imediat în ordinile juridice naționale, fără a fi necesar ca autoritățile naționale să adopte măsuri de aplicare. Rezultă că destinatarul unei decizii de recuperare a sumelor primite în mod nejustificat trebuie, în orice caz, să poată invoca expirarea termenului de aplicare prevăzut la articolul 3 alineatul (2) primul paragraf din acest regulament sau, dacă este cazul, a unui termen de aplicare prelungit, în temeiul articolului 3 alineatul (3) din regulamentul menționat, pentru a se opune recuperării silite a acestor sume.

                  3)

                  Articolul 3 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 2988/95 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care prevede că termenul de aplicare pe care îl instituie începe să curgă de la adoptarea unei decizii prin care se impune rambursarea sumelor primite în mod nejustificat, acest termen trebuind să curgă de la data la care această decizie devine definitivă, și anume de la data expirării termenelor de introducere a căilor de atac sau a epuizării căilor de atac.

                  4)

                  Articolul 3 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 2988/95 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia termenul de aplicare prevăzut la primul paragraf al acestui alineat este întrerupt prin citarea în recuperarea silită a datoriei care face obiectul unei decizii de recuperare.

         (1)  JO C 443, 21.12.2020.


title: Cauza C-489/20: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – UB/Kauno teritorinė muitinė (Trimitere preliminară – Codul vamal al Uniunii – Stingerea datoriei vamale – Mărfuri introduse ilegal pe teritoriul vamal al Uniunii – Reținerea și confiscarea – Directiva 2008/118/CE – Accize – Directiva 2006/112/CE – Taxa pe valoarea adăugată – Fapt generator – Exigibilitate)

text:
               30.5.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/12

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – UB/Kauno teritorinė muitinė
      (Cauza C-489/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Codul vamal al Uniunii - Stingerea datoriei vamale - Mărfuri introduse ilegal pe teritoriul vamal al Uniunii - Reținerea și confiscarea - Directiva 2008/118/CE - Accize - Directiva 2006/112/CE - Taxa pe valoarea adăugată - Fapt generator - Exigibilitate)
      (2022/C 213/13)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Recurent: UB

         Intimată: Kauno teritorinė muitinė

         cu participarea: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos Finansų ministerijos

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 124 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii trebuie interpretat în sensul că datoria vamală se stinge în cazul în care mărfurile importate ilegal sunt reținute și ulterior confiscate după ce au fost deja introduse ilegal pe teritoriul vamal al Uniunii Europene.

                  2)

                  Articolul 2 litera (b) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE, precum și articolul 2 alineatul (1) litera (d) și articolul 70 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că stingerea datoriei vamale din motivul prevăzut la articolul 124 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul nr. 952/2013 nu determină stingerea datoriei legate de accize și, respectiv, de taxa pe valoarea adăugată pentru mărfurile introduse ilegal pe teritoriul vamal al Uniunii Europene.

         (1)  JO C 433, 14.12.2020.


title: Cauza C-180/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 9 martie 2022 – Finanzamt Hamm/Harry Mensing

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 9 martie 2022 – Finanzamt Hamm/Harry Mensing
      (Cauza C-180/22)
      (2022/C 222/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă-pârâtă: Finanzamt Hamm

         Intimat-reclamant: Harry Mensing

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În împrejurări precum cele din procedura principală, în care, în temeiul Hotărârii Mensing (1), o persoană impozabilă se întemeiază pe faptul că și livrarea de obiecte de artă pe care le-a achiziționat în amonte, în cadrul unei livrări intracomunitare scutite, de la autor (sau de la succesorii în drepturi ai acestuia), este supusă regimului marjei, prevăzut la articolul 311 și următoarele din Directiva 2006/112/CE (2), baza impozabilă trebuie stabilită exclusiv în conformitate cu dreptul Uniunii, potrivit punctului 49 din această hotărâre, astfel încât nu este admisibilă interpretarea, de către instanța națională de ultim grad de jurisdicție, a unei dispoziții de drept național [în speță, articolul 25a alineatul (3) a treia teză din Umsatzsteuergesetz (Legea privind impozitul pe cifra de afaceri)] potrivit căreia impozitul datorat pentru achiziția intracomunitară nu face parte din baza impozabilă?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: articolul 311 și următoarele din Directiva 2006/112/CE trebuie înțelese în sensul că, în cazul în care regimul marjei se aplică livrărilor de obiecte de artă achiziționate anterior de la autor (sau de la succesorii în drepturi ai acestuia) în cadrul unei livrări intracomunitare, impozitul datorat pentru achiziția intracomunitară reduce marja comercială sau există în această privință, în dreptul Uniunii, o lacună contrară obiectivului urmărit, care nu poate fi remediată de jurisprudență prin intermediul dezvoltării pe cale pretoriană a dreptului, ci numai de către legiuitor?

         (1)  Hotărârea din 29 noiembrie 2018 (C-264/17, EU:C:2018:968).

         (2)  Directiva Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-192/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 11 martie 2022 – FI/Bayerische Motoren Werke AG

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 11 martie 2022 – FI/Bayerische Motoren Werke AG
      (Cauza C-192/22)
      (2022/C 222/28)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurent: FI

         Intimată: Bayerische Motoren Werke AG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE (1) sau articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opune interpretării unei reglementări naționale precum articolul 7 alineatul (3) din Legea federală privind concediile, potrivit căruia dreptul unui lucrător la concediu anual plătit, obținut în etapa de muncă aferentă unui contract cu regim de muncă cu timp parțial în vederea pregătirii pensionării și neexercitat încă, se stinge în etapa de scutire a lucrătorului de obligația de a desfășura activitatea la expirarea anului aferent concediului sau la un moment ulterior?
                  În cazul unui răspuns negativ al Curții la această întrebare:

                  2)

                  Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE sau articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opune interpretării unei reglementări naționale precum articolul 7 alineatul (3) din Legea federală privind concediile, potrivit căruia dreptul la concediu anual plătit neexercitat al unui lucrător care, în anul aferent concediului, trece de la etapa de muncă la cea de scutire a lucrătorului de obligația de a desfășura activitatea, în cadrul unui contract cu regim de muncă cu timp parțial în vederea pregătirii pensionării, se stinge la expirarea anului aferent concediului sau la un moment ulterior, dacă angajatorul – fără a-și fi îndeplinit anterior obligațiile de cooperare în ceea ce privește realizarea dreptului la concediu – i-a acordat lucrătorului în întregime concediul anual conform cererii pentru o perioadă chiar înainte de începerea etapei de scutire a lucrătorului de obligația de a desfășura activitatea, dar exercitarea dreptului la concediu nu a putut fi realizată – cel puțin parțial – deoarece lucrătorul s-a îmbolnăvit după aprobarea concediului, aflându-se în incapacitate de muncă?

         (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-200/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 14 martie 2022 – Vantage Logistics S.R.L. / Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L., CH Insolvency I.P.U.R.L. în calitate de administrator judiciar al debitoarei de S.C. Nedo Auto Service S.R.L.

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 14 martie 2022 – Vantage Logistics S.R.L. / Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L., CH Insolvency I.P.U.R.L. în calitate de administrator judiciar al debitoarei de S.C. Nedo Auto Service S.R.L.
      (Cauza C-200/22)
      (2022/C 222/29)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Părţile din acţiunea principală

         Apelantă: Vantage Logistics S.R.L.

         Celelalte părți din procedură: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L., CH Insolvency I.P.U.R.L. en qualité de liquidateur judiciaire de S.C. Nedo Auto Service S.R.L.

         Întrebările preliminare

      Dreptul Uniunii, principiul respectării și protecției dreptului de proprietate privată tras din articolul 17 din Carta [drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], principiul prevalenței dreptului Uniunii față de cel național și în special articolul 9 alineatul (6) prima teză din Directiva (UE) 2019/1023 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iunie 2019 privind cadrele de restructurare preventivă, remiterea de datorie și decăderile, precum și măsurile de sporire a eficienței procedurilor de restructurare, de insolvență și de remitere de datorie și de modificare a Directivei (UE) 2017/1132 (Directiva privind restructurarea și insolvența) (1) pot fi interpretate astfel încât să se opună unei reglementări interne precum cea în discuție în litigiul principal [articolul 139 alineatul (1) [punctul] C din Legea nr. 85/2014], care, în cadrul procedurii aplicabile în caz de insolvență, [permite] a se considera acceptat planul de reorganizare/restructurare în cazul în care, dacă sunt două sau patru categorii de creanțe, este votat de cel puțin jumătate din numărul de categorii, cu condiția ca una dintre categoriile defavorizate să accepte planul și ca cel puțin 30 % din totalul valoric al masei credale să accepte planul?

         (1)  JO 2019 L 172, p. 18.


title: Cauza C-203/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wien (Austria) la 16 martie 2022 – CK

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wien (Austria) la 16 martie 2022 – CK
      (Cauza C-203/22)
      (2022/C 222/30)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Wien

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: CK

         Celelalte părți la procedură: Dun & Bradstreet Austria GmbH, Magistrat der Stadt Wien

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Care sunt cerințele de fond pe care trebuie să le îndeplinească informațiile furnizate pentru a fi calificate drept suficient de „pertinente” în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul general privind protecția datelor (denumit în continuare „RGPD”) (1)?
                  În cazul unei creări de profiluri, în cadrul furnizării de informații cu privire la „logica utilizată”, operatorul trebuie, în principiu, să divulge – respectând, în orice caz, un secret profesional existent – inclusiv informațiile esențiale pentru a permite trasabilitatea rezultatului deciziei automatizate în cazul concret, care includ, în special: 1) divulgarea datelor prelucrate ale persoanei vizate; 2) divulgarea părților algoritmului pe care este bazată crearea profilului, care sunt necesare pentru a permite trasabilitatea și 3) informațiile relevante pentru stabilirea legăturii dintre informațiile prelucrate și evaluarea efectuată?
                  În cazurile care au ca obiect o creare de profiluri, pentru a-i permite să își protejeze drepturile care îi revin în temeiul articolului 22 alineatul (3) din RGPD, titularul dreptului de acces în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD trebuie să primească – inclusiv în cazul obiecției întemeiate pe secretul profesional – următoarele informații cu privire la prelucrarea concretă care îl privește:

                              a)

                              comunicarea tuturor informațiilor, eventual într-o formă pseudonimizată, în special cu privire la modalitatea prelucrării datelor persoanei vizate, care permite verificarea conformității cu RGPD;

                              b)

                              punerea la dispoziție a datelor de intrare utilizate pentru crearea profilului;

                              c)

                              parametrii și variabilele de intrare utilizate în determinarea evaluării;

                              d)

                              influența acestor parametri și variabile de intrare asupra evaluării calculate;

                              e)

                              informații privind definirea parametrilor, respectiv a variabilelor de intrare;

                              f)

                              explicarea motivului pentru care titularului dreptului de acces în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD i-a fost atribuit un anumit rezultat al evaluării și prezentarea declarației care a fost asociată cu această evaluare;

                              g)

                              enumerarea categoriilor de profiluri și furnizarea de explicații cu privire la declarația de evaluare care este asociată fiecăreia dintre categoriile de profiluri?

                  2.

                  Dreptul de acces prevăzut la articolul 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD este legat de drepturile garantate la articolul 22 alineatul (3) din RGPD de a-și exprima punctul de vedere și de a se opune unui proces decizional automatizat în sensul articolului 22 din RGPD în sensul că întinderea informațiilor furnizate pe baza unei cereri de informații în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD este suficient de „pertinentă” numai atunci când persoanei care solicită informații și persoanei vizate în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD i se dă posibilitatea de a-și exercita în mod efectiv, pe deplin și cu șanse de succes drepturile care îi sunt garantate prin articolul 22 alineatul (3) din RGPD, și anume dreptul de a-și exprima punctul de vedere și dreptul de a se opune unui proces decizional automatizat care o privește, în sensul articolului 22 din RGPD?

                  3.

                              a)

                              Articolul 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD trebuie interpretat în sensul că trebuie să se considere că există o „informație pertinentă” în sensul acestei dispoziții numai atunci când această informație este atât de amplă încât titularul dreptului de acces, în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD, poate să constate dacă această informație furnizată corespunde într-adevăr faptelor, și anume dacă decizia automatizată solicitată în mod expres s-a bazat efectiv pe informațiile divulgate?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ: cum trebuie să se procedeze în cazul în care exactitatea informațiilor furnizate de un operator poate fi verificată numai dacă datele unor terți, protejate de RGPD, trebuie, de asemenea, aduse la cunoștința titularului dreptului de acces în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD [cutie neagră (black box)]?
                              Acest conflict între dreptul de acces în sensul articolului 15 alineatul (1) din RGPD și drepturile terților la protecția datelor poate fi rezolvat, de asemenea, prin dezvăluirea exclusiv autorității sau instanței judecătorești a datelor terților necesare pentru verificarea exactității, care au fost supuse aceleiași creări de profiluri, astfel încât autoritatea sau instanța judecătorească să verifice în mod autonom dacă datele divulgate ale acestor terți corespund faptelor?

                              c)

                              În cazul unui răspuns afirmativ: care sunt drepturile care trebuie, în orice caz, să fie acordate titularului dreptului de acces, în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD, în cazul cerinței de garantare a protecției drepturilor altor persoane, prevăzută la articolul 15 alineatul (4) din RGPD prin crearea cutiei negre menționate la punctul 3 litera b)?
                              În acest caz, datele altor persoane care trebuie să fie divulgate de operator pentru a permite verificarea exactității procesului decizional, în sensul articolului 15 alineatul (1) din RGPD, trebuie să fie divulgate titularului dreptului de acces, în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD, în orice caz în formă pseudonimizată?

                  4.

                              a)

                              Cum trebuie să se procedeze în cazul în care informațiile care trebuie furnizate în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD îndeplinesc, de asemenea, cerințele unui secret comercial în sensul articolului 2 punctul 1 din Directiva privind know-how-ul (2)?
                              Conflictul dintre dreptul de acces garantat prin articolul 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD și dreptul la nedivulgarea unui secret comercial, protejat prin Directiva privind know-how-ul, poate fi rezolvat prin dezvăluirea exclusiv autorității sau instanței judecătorești a informațiilor clasificate ca secret comercial în sensul articolului 2 punctul 1 din Directiva privind know-how ul, astfel încât autoritatea sau instanța judecătorească să verifice în mod autonom dacă există un secret comercial în sensul articolului 2 punctul 1 din Directiva privind know-how-ul și dacă informațiile furnizate de operator în sensul articolului 15 alineatul (1) din RGPD corespund faptelor?

                              b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ: care sunt drepturile care trebuie, în orice caz, să fie acordate titularului dreptului de acces, în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD, în cazul cerinței de garantare a protecției drepturilor altor persoane, prevăzută la articolul 15 alineatul (4) din RGPD, prin crearea cutiei negre menționate la punctul 4 litera a)?
                              (Inclusiv) în acest caz de neconcordanță între informațiile care trebuie divulgate autorității sau instanței judecătorești și informațiile care trebuie divulgate titularului dreptului de acces în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD, în cazurile care au ca obiect o creare de profiluri, titularului dreptului de acces în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD trebuie să i se divulge, în orice caz, următoarele informații cu privire la prelucrarea concretă care îl privește, pentru a-i permite pe deplin să își protejeze drepturile care îi revin în temeiul articolului 22 alineatul (3) din RGPD:

                                          a)

                                          comunicarea tuturor informațiilor, eventual într-o formă pseudonimizată, în special cu privire la modalitatea prelucrării datelor persoanei vizate, care permite verificarea conformității cu RGPD;

                                          b)

                                          punerea la dispoziție a datelor de intrare utilizate pentru crearea profilului;

                                          c)

                                          parametrii și variabilele de intrare utilizate în determinarea evaluării;

                                          d)

                                          influența acestor parametri și variabile de intrare asupra evaluării calculate;

                                          e)

                                          informații privind definirea parametrilor, respectiv a variabilelor de intrare;

                                          f)

                                          explicarea motivului pentru care titularului dreptului de acces în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD i-a fost atribuit un anumit rezultat al evaluării și prezentarea declarației care a fost asociată cu această evaluare;

                                          g)

                                          enumerarea categoriilor de profiluri și furnizarea de explicații cu privire la declarația de evaluare care este asociată fiecăreia dintre categoriile de profiluri?

                  5)

                  Dispoziția articolului 15 alineatul (4) din RGPD limitează în vreun fel întinderea informațiilor care trebuie furnizate în temeiul articolului 15 alineatul (1) litera (h) din RGPD?
                  În cazul unui răspuns afirmativ, în ce mod este limitat acest drept de acces prin articolul 15 alineatul (4) din RGPD și cum se determină întinderea acestei limitări în cazul respectiv?

                  6)

                  Dispoziția articolului 4 alineatul (6) din Datenschutzgesetz [Legea privind protecția datelor, Austria], potrivit căreia „fără a aduce atingere altor limitări prevăzute de lege, dreptul de acces al persoanei vizate, prevăzut la articolul 15 din RGPD, nu există (în general) față de un operator atunci când, prin furnizarea acestei informații ar fi pus în pericol un secret comercial sau profesional al operatorului sau al unor terți” este compatibilă cu cerințele prevăzute la articolul 15 alineatul (1) coroborat cu articolul 22 alineatul (3) din RGPD? În cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții există o astfel de compatibilitate?

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (JO 2016, L 119, p. 1).

         (2)  Directiva (UE) 2016/943 a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția know-how-ului și a informațiilor de afaceri nedivulgate (secrete comerciale) împotriva dobândirii, utilizării și divulgării ilegale (JO 2016, L 157, p. 1).


title: Cauza C-217/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale ordinario di Bologna (Italia) la 24 martie 2022 – OV/Ministero dell’Interno – Unità Dublino

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale ordinario di Bologna (Italia) la 24 martie 2022 – OV/Ministero dell’Interno – Unità Dublino
      (Cauza C-217/22)
      (2022/C 222/31)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale ordinario di Bologna

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: OV

         Pârât: Ministero dell’Interno – Unità Dublino

         Întrebarea preliminară

                  1)

                  Articolele 4 și 5 din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 (1), inclusiv în lumina dreptului la o cale de atac efectivă prevăzut la articolul 27 din același regulament, trebuie interpretate în sensul că reclamantul care a introdus la instanța statului solicitant o contestație împotriva deciziei de transfer adoptate de Unitatea Dublin din acest din urmă stat în cadrul unei proceduri de reprimire în temeiul articolului 18 alineatul (1) litera (b) este îndreptățit sau nu să invoce încălcarea de către statul solicitat a obligației de informare prevăzute la articolul 4 sau a obligației de a efectua un interviu individual cu solicitantul în temeiul articolului 5 din regulamentul menționat și, în cazul unui răspuns afirmativ, ce relevanță ar trebui să aibă o asemenea încălcare?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (JO 2013, L 180, p. 31.).


title: Cauza C-240/22 P: Recurs introdus la 5 aprilie 2022 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 26 ianuarie 2022 în cauza T-286/09 RENV, Intel Corporation/Comisia

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/21

      Recurs introdus la 5 aprilie 2022 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 26 ianuarie 2022 în cauza T-286/09 RENV, Intel Corporation/Comisia
      (Cauza C-240/22 P)
      (2022/C 222/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, N. Khan, M. Kellerbauer și C. Sjödin, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Intel Corporation Inc., Association for Competitive Technology, Inc., Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate, cu excepția punctului 3 din dispozitiv;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

                  —

                  soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta invocă șase motive de recurs.
      Primul motiv de recurs: examinarea în hotărârea atacată a întinderii analizei din decizie (1) privind criteriile de acoperire și durata este ultra petita. În plus, hotărârea atacată săvârșește o eroare de drept prin faptul că respinge orice apreciere generală a capacității practicilor Intel de a exclude concurența, având în vedere toate împrejurările relevante ale speței, și interpretează eronat indicațiile furnizate în această privință în Hotărârea Curții din 6 septembrie 2017, Intel/Comisia, C-413/14 P, EU:C:2017:632.
      Al doilea motiv de recurs: examinarea de către hotărârea atacată a criteriului concurentului la fel de eficient (criteriul AEC) utilizat în decizie încalcă dreptul la apărare al Comisiei.
      Al treilea motiv de recurs: examinarea de către hotărârea atacată a criteriului AEC din decizie în raport cu Dell săvârșește o eroare în ceea ce privește nivelul probatoriu, denaturează sensul clar al elementelor de probă, aplică un raționament contradictoriu și încalcă dreptul la apărare al Comisiei.
      Al patrulea motiv de recurs: examinarea de către hotărârea atacată a criteriului AEC în raport cu Hewlett-Packard Company săvârșește o eroare în ceea ce privește nivelul probatoriu, încalcă dreptul la apărare al Comisiei și cuprinde mai multe alte erori de drept.
      Al cincilea motiv de recurs: examinarea de către hotărârea atacată a criteriului AEC din decizie în raport cu Lenovo săvârșește o eroare în ceea ce privește interpretarea criteriului AEC și a articolului 102 TFUE, denaturează elementele de probă și încalcă dreptul la apărare al Comisiei.
      Al șaselea motiv de recurs: în măsura în care hotărârea atacată se bazează pe examinarea de către aceasta a criteriului AEC din decizie în scopul anulării în parte a deciziei, această hotărâre nu ține seama în mod corespunzător de implicațiile constatărilor deciziei asupra criteriului AEC.

         (1)  Decizia C(2009) 3726 final a Comisiei din 13 mai 2009 privind o procedură inițiată în temeiul articolului [102 TFUE] și al articolului 54 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/C-3/37.990 – Intel).