title: Cauza T-259/20: Acțiune introdusă la 8 mai 2020 – Ryanair/Comisia

text:
               29.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/59

      Acțiune introdusă la 8 mai 2020 – Ryanair/Comisia
      (Cauza T-259/20)
      (2020/C 215/68)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Ryanair DAC (Swords, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida, F. Laprévote, S. Rating și I. Metaxas-Maranghidis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) a Comisiei Europene din 31 martie 2020 privind ajutorul de stat SA.56765 (1) și

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

                  —

                  Reclamanta a solicitat de asemenea ca acțiunea sa să fie judecată potrivit procedurii accelerate, în conformitate cu articolul 23a din Statutul Curții de Justiție.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea, prin decizia Comisiei Europene, a anumitor prevederi ale TFUE și a principiilor generale ale dreptului Uniunii privind interzicerea discriminării pe motive de cetățenie și libera circulație a serviciilor, care au stat la baza liberalizării transportului aerian în Uniune de la sfârșitul anilor '80. Liberalizarea pieței transporturilor aeriene în Uniune a permis dezvoltarea unor companii aeriene paneuropene cu prețuri cu adevărat scăzute. Decizia Comisiei Europene ignoră rolul unor asemenea companii aeriene paneuropene în structura pieței statelor membre ale Uniunii prin faptul că permite Franței să acorde ajutor numai companiilor aeriene din Uniune cărora Franța le-a emis licențe de operare la nivelul Uniunii. Articolul 107 alineatul (2) litera (b) TFUE menționează o excepție de la interzicerea ajutoarelor de stat prevăzută la articolul 107 alineatul (1) TFUE, însă nu menționează nicio excepție de la celelalte norme și principii ale TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisia Europeană a unei erori vădite de apreciere în evaluarea sa privind proporționalitatea ajutorului în raport cu prejudiciul cauzat de criza COVID-19.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe neinițierea de către Comisia Europeană a unei proceduri oficiale de investigare, în pofida unor dificultăți grave și pe încălcarea de către aceasta a drepturilor procedurale ale reclamantei.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisia Europeană, în decizia adoptată, a obligației sale de motivare.

         (1)  Decizia (UE) a Comisiei Europene din 31 martie 2020 privind ajutorul de stat SA.56765 (2020/N) – Franța COVID-19 – Moratoire sur le paiement de taxes aéronautiques en faveur des entreprises de transport public aérien (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).


title: Cauza T-260/20: Acțiune introdusă la 1 mai 2020 – Da Silva Carreira/Comisia

text:
               29.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/60

      Acțiune introdusă la 1 mai 2020 – Da Silva Carreira/Comisia
      (Cauza T-260/20)
      (2020/C 215/69)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: José Da Silva Carreira (Olhos de Água, Portugalia) (reprezentanţi: S. Orlandi şi T. Martin, avocaţi)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 26 iulie 2019 prin care Comisia a refuzat revizuirea pentru viitor a pensiei pentru limită de vârstă a reclamantului;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un singur motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 21 și 22 din anexa XIII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”). Acesta susține printre altele că refuzul Comisiei de a revizui pentru viitor pensia sa pentru limită de vârstă este contrară articolului 41 din anexa VIII la statut și principiului legalității.


title: Cauza T-263/20: Acțiune introdusă la 6 mai 2020 – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (R.T.S. ROCHEM Technical Services)

text:
               29.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/60

      Acțiune introdusă la 6 mai 2020 – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (R.T.S. ROCHEM Technical Services)
      (Cauza T-263/20)
      (2020/C 215/70)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Rochem Group AG (Zug, Elveţia) (reprezentant: K. Guridi Sedlak, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Rochem Marine Srl (Genova, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „R.T.S. ROCHEM Technical Services” – marca Uniunii Europene nr. 12 313 797

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 2 martie 2020 în cauza R 1545/2019-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO să adopte o nouă decizie de respingere a cererii de declarare a nulității formulate împotriva mărcii Uniunii Europene nr. 12 313 797, precum și a claselor 11 și 40;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei, în cazul în care cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs se prezintă în fața Tribunalului, la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 18 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 64 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-282/20: Acțiune introdusă la 13 mai 2020 – Apologistics/EUIPO – Kerckhoff (APO)

text:
               29.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/61

      Acțiune introdusă la 13 mai 2020 – Apologistics/EUIPO – Kerckhoff (APO)
      (Cauza T-282/20)
      (2020/C 215/71)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Apologistics GmbH (Markkleeberg, Germania) (reprezentant: H. Hug, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Markus Kerckhoff (Bergisch Gladbach, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „APO” – marca Uniunii Europene nr. 9 273 103

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 25 februarie 2020 în cauza R 982/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului.


title: Cauzele conexate T-103/19, T 110/19 – T 113/19 şi T 116/19 – T 124/19: Ordonanța Tribunalului din 17 aprilie 2020 – Mende Omalanga şi alţii/Consiliul

text:
               29.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/62

      Ordonanța Tribunalului din 17 aprilie 2020 – Mende Omalanga şi alţii/Consiliul
      (Cauzele conexate T-103/19, T 110/19 – T 113/19 şi T 116/19 – T 124/19) (1)

      (2020/C 215/72)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a şaptea a dispus radierea cauzelor T-103/19 şi T 112/19.

         (1)  JO C 139, 15.4.2019.


title: Cauza C-716/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Timişoara – România) – CT/Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Caraş-Severin – Serviciul Inspecţie Persoane Fizice, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1 [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 288 primul paragraf punctul 4 – Regimul special pentru întreprinderile mici – Metoda de calcul al cifrei de afaceri anuale ce servește drept referință în scopul aplicării regimului special pentru întreprinderile mici – Noțiunea de „operațiune imobiliară accesorie” – Închirierea unui bun imobil de către o persoană fizică ce exercită mai multe profesii liberale]

text:
               31.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/5

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Timişoara – România) – CT/Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Caraş-Severin – Serviciul Inspecţie Persoane Fizice, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1
      (Cauza C-716/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 288 primul paragraf punctul 4 - Regimul special pentru întreprinderile mici - Metoda de calcul al cifrei de afaceri anuale ce servește drept referință în scopul aplicării regimului special pentru întreprinderile mici - Noțiunea de „operațiune imobiliară accesorie” - Închirierea unui bun imobil de către o persoană fizică ce exercită mai multe profesii liberale)
      (2020/C 287/06)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Timişoara

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: CT

         Pârâte: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Caraş-Severin – Serviciul Inspecţie Persoane Fizice, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

         Dispozitivul

      Articolul 288 primul paragraf punctul 4 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/162/UE a Consiliului din 22 decembrie 2009, trebuie interpretat în sensul că, în ceea ce privește o persoană impozabilă în calitate de persoană fizică a cărei activitate economică constă în exercitarea mai multor profesii liberale, precum și în închirierea unui bun imobil, o astfel de închiriere nu constituie o „operațiune accesorie”, în sensul dispoziției menționate, atunci când această operațiune este efectuată în cadrul unei activități profesionale obișnuite a persoanei impozabile.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019.


title: Cauza C-257/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 iulie 2020 – Comisia Europeană/Irlanda [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Principii care reglementează investigarea accidentelor din sectorul de transport maritim – Directiva 2009/18/CE – Articolul 8 alineatul (1) – Părți ale căror interese ar putea veni în conflict cu sarcina ce a fost încredințată organului de anchetă – Membri ai organului de anchetă care exercită, în paralel, alte funcții – Neinstituirea unui organ de anchetă independent]

text:
               31.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/10

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 iulie 2020 – Comisia Europeană/Irlanda
      (Cauza C-257/19) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Principii care reglementează investigarea accidentelor din sectorul de transport maritim - Directiva 2009/18/CE - Articolul 8 alineatul (1) - Părți ale căror interese ar putea veni în conflict cu sarcina ce a fost încredințată organului de anchetă - Membri ai organului de anchetă care exercită, în paralel, alte funcții - Neinstituirea unui organ de anchetă independent)
      (2020/C 287/14)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. L. Kalėda și N. Yerrell, agenți)

         Pârâtă: Irlanda (reprezentanți: M. Browne, G. Hodge și A. Joyce, agenți, asistați de N. J. Travers, SC și de B. Doherty, BL)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin neinstituirea unui organ de anchetă independent din punct de vedere organizațional și al luării deciziilor față de orice parte ale cărei interese ar putea veni în conflict cu sarcina ce i a fost încredințată, Irlanda nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2009/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 de instituire a principiilor fundamentale care reglementează investigarea accidentelor din sectorul de transport maritim și de modificare a Directivei 1999/35/CE a Consiliului și a Directivei 2002/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului.

                  2)

                  Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauza C-61/20 P: Recurs introdus la 4 februarie 2020 de Billa AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 4 decembrie 2019 în cauza T-524/18, Billa AG/EUIPO

text:
               31.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/27

      Recurs introdus la 4 februarie 2020 de Billa AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 4 decembrie 2019 în cauza T-524/18, Billa AG/EUIPO
      (Cauza C-61/20 P)
      (2020/C 287/41)
      Limba de procedură: engleza
      Prin Ordonanța din 28 mai 2020, Curtea (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a declarat că recursul nu se admite în principiu și a obligat Billa AG să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-282/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 26 iunie 2020 – Procedură penală privind pe ZX

text:
               31.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 26 iunie 2020 – Procedură penală privind pe ZX
      (Cauza C-282/20)
      (2020/C 287/46)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Partea din procedura principală

      ZX

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O dispoziție națională, și anume articolul 248 alineatul (3) din Nakazatelno protsesualen kodeks (Codul de procedură penală) al Republicii Bulgaria, potrivit căreia, după încheierea primei ședințe de judecată într-o procedură penală (ședința preliminară), nu este prevăzută nicio măsură procedurală pentru remedierea neclarităților și lacunelor din conținutul rechizitoriului care încalcă dreptul inculpatului de a fi informat cu privire la acuzațiile ce i se aduc este conformă cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 2012/13/UE (1) și cu articolul 47 din cartă?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la această întrebare: Corespunde prevederilor susmenționate, precum și articolului 47 din cartă, o interpretare a dispoziției naționale privind modificarea acuzației care permite procurorului în cadrul ședinței să remedieze neclaritățile și lacunele din conținutul rechizitoriului într-un mod care să țină cont în mod efectiv și eficient de dreptul acuzatului de a cunoaște acuzațiile ce i se aduc, sau, în conformitate cu prevederile susmenționate, ar trebui lăsată neaplicată interdicția națională privind suspendarea procedurii judiciare și trimiterea cauzei la procuror pentru întocmirea unui nou rechizitoriu?

         (1)  Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale (JO L 142, 2012, p. 1)


title: Cauza T-553/19: Ordonanța Tribunalului din 11 iunie 2020 – Perfect Bar/EUIPO (PERFECT BAR) [„Acțiune în anulare – Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale PERFECT BAR – Motive absolute de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Caracter descriptiv – Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Decizie adoptată în urma anulării de către Tribunal a unei decizii anterioare – Articolul 72 alineatul (6) din Regulamentul 2017/1001 – Acțiune vădit nefondată”]

text:
               31.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/32

      Ordonanța Tribunalului din 11 iunie 2020 – Perfect Bar/EUIPO (PERFECT BAR)
      (Cauza T-553/19) (1)

      („Acțiune în anulare - Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale PERFECT BAR - Motive absolute de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Decizie adoptată în urma anulării de către Tribunal a unei decizii anterioare - Articolul 72 alineatul (6) din Regulamentul 2017/1001 - Acțiune vădit nefondată”)
      (2020/C 287/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Perfect Bar LLC (San Diego, California, Statele Unite) (reprezentanți: F. Miazzetto, J. L. Gracia Albero, R. Seoane Lacayo și E. Cebollero González, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Capostagno, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 22 mai 2019 (cauza R 371/2019-5) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal PERFEECT BAR ca marcă a Uniunii Europene.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca fiind vădit nefondată.

                  2)

                  Obligă Perfect Bar LLC la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 337, 7.10.2019.


title: Cauza T-456/20: Acțiune introdusă la 16 iulie 2020 – LA/Comisia

text:
               31.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/43

      Acțiune introdusă la 16 iulie 2020 – LA/Comisia
      (Cauza T-456/20)
      (2020/C 287/63)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: LA (reprezentant: M. Velardo, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului anularea următoarelor decizii:

                  —

                  decizia din 20 iunie 2019, prin care reclamanta nu a fost inclusă pe lista candidaților admiși în etapa următoare, desfășurată la centrul de evaluare, a concursului EPSO/AD/371/19;

                  —

                  decizia din 24 septembrie 2019, prin care a fost respinsă cererea de reexaminare;

                  —

                  decizia din 6 aprile 2020, prin care a fost respinsă calea de atac administrativă formulată în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor.

            Aceasta solicită de asemenea obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere.

                              —

                              Se invocă în această privință încălcarea anunțului de concurs [articolul 5 alineatul (1) din anexa III la statut], în măsura în care Comisia de evaluare nu a ținut seama de calitățile profesionale în contradicție flagrantă cu prevederile anunțului de concurs și cu funcțiile atribuite laureaților.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității.

                              —

                              Se arată în această privință că, în faza de „Talent Screener”, comisia de evaluare nu a respectat criteriile de evaluare prevăzute de anunț și, prin urmare, nu a fost asigurată egalitatea de tratament între candidați.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare și a principiului conex al egalității părților din proces (articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale).

                              —

                              Reclamanta invocă în această privință nemotivarea pe fond a deciziilor atacate, ceea ce a afectat dreptul său la apărare și egalitatea părților din proces.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o excepție privind nelegalitatea anunțului de concurs în sensul articolului 277 TFUE.

                              —

                              Se arată în această privință că, în mod contrar articolului 1 litera (e) din anexa III la statut, care rezervă AIPN stabilirea naturii examenelor, a tipului de examene și a modului în care vor fi notate, în prezenta procedură stabilirea „weighting factors” a fost efectuată de comisia de evaluare, în condițiile în care era de competența AIPN, conform dispoziției menționate.


title: Cauza T-458/20: Acțiune introdusă la 17 iulie 2020 – SBG/EUIPO – VF International (GEØGRAPHICAL NØRWAY)

text:
               31.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/44

      Acțiune introdusă la 17 iulie 2020 – SBG/EUIPO – VF International (GEØGRAPHICAL NØRWAY)
      (Cauza T-458/20)
      (2020/C 287/64)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Super Brand Licencing (SBG) (Villeurbanne, Franța) (reprezentanți: T. de Haan și A. Sion, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: VF International Sagl (Stabio, Elveția)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale GEØGRAPHICAL NØRWAY – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 933 206

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 6 aprilie 2020 în cauza R 1178/2019-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate de reclamantă în cadrul procedurii care s-a aflat pe rolul Camerei întâi de recurs a Oficiului.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului întemeiată pe aprecierea eronată a existenței relei credințe la depunerea cererii de înregistrare a mărcii.


title: Cauza T-461/20: Acțiune introdusă la 17 iulie 2020 – SBG/EUIPO – VF International (GEOGRAPHICAL NORWAY)

text:
               31.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/46

      Acțiune introdusă la 17 iulie 2020 – SBG/EUIPO – VF International (GEOGRAPHICAL NORWAY)
      (Cauza T-461/20)
      (2020/C 287/67)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Super Brand Licencing (SBG) (Villeurbanne, Franța) (reprezentanți: T. de Haan și A. Sion, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: VF International Sagl (Stabio, Elveția)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală GEOGRAPHICAL NORWAY – marca Uniunii Europene nr. 11 048 147

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 6 aprilie 2020 în cauza R 661/2019-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate de reclamantă în cadrul procedurii care s-a aflat pe rolul Camerei întâi de recurs a Oficiului.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului întemeiată pe aprecierea eronată a existenței relei credințe la depunerea cererii de înregistrare a mărcii.


title: Cauza C-378/16 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2020 – Inclusion Alliance for Europe GEIE/Comisia Europeană [Recurs – Clauză compromisorie – Acorduri de grant încheiate în cadrul celui de Al șaptelea program cadru al activităților de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013), precum și al Programului cadru pentru inovare și competitivitate (2007-2013) – Proiectele MARE, Senior și ECRN – Decizie a Comisiei de recuperare a sumelor plătite fără a fi datorate – Competența instanței Uniunii]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/2

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2020 – Inclusion Alliance for Europe GEIE/Comisia Europeană
      (Cauza C-378/16 P) (1)

      (Recurs - Clauză compromisorie - Acorduri de grant încheiate în cadrul celui de Al șaptelea program cadru al activităților de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013), precum și al Programului cadru pentru inovare și competitivitate (2007-2013) - Proiectele MARE, Senior și ECRN - Decizie a Comisiei de recuperare a sumelor plătite fără a fi datorate - Competența instanței Uniunii)
      (2020/C 297/02)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Inclusion Alliance for Europe GEIE (reprezentanți: A. D'Amico și S. Famiani, avvocati)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Moro, S. Delaude și L. Di Paolo, ulterior F. Moro și S. Delaude, agenți, asistați de D. Gullo, avvocato)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 21 aprilie 2016, Inclusion Alliance for Europe/Comisia (T-539/13, nepublicată, EU:T:2016:235).

                  2)

                  Trimite cauza T-539/13 spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 326, 5.9.2016.


title: Cauza C-517/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Milkiyas Addis/Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Politica privind azilul – Proceduri comune de acordare și de retragere a protecției internaționale – Directiva 2013/32/UE – Articolele 14 și 34 – Obligația de a da solicitantului protecției internaționale posibilitatea de a avea un interviu personal înainte de adoptarea unei decizii de inadmisibilitate – Încălcarea obligației în timpul procedurii în primă instanță – Consecințe)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/2

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Milkiyas Addis/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-517/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Politica privind azilul - Proceduri comune de acordare și de retragere a protecției internaționale - Directiva 2013/32/UE - Articolele 14 și 34 - Obligația de a da solicitantului protecției internaționale posibilitatea de a avea un interviu personal înainte de adoptarea unei decizii de inadmisibilitate - Încălcarea obligației în timpul procedurii în primă instanță - Consecințe)
      (2020/C 297/03)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamant, apelant și recurent: Milkiyas Addis

         Pârâtă, intimată în apel și intimată în recurs: Bundesrepublik Deutschland

         Dispozitivul

      Articolele 14 și 34 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale potrivit căreia încălcarea obligației de a da solicitantului unei protecții internaționale posibilitatea de a avea un interviu personal înainte de adoptarea unei decizii de respingere întemeiate pe articolul 33 alineatul (2) litera (a) din această directivă nu duce la anularea acestei decizii și la trimiterea cauzei spre soluționare la autoritatea decizională, cu excepția cazului în care această reglementare permite solicitantului, în cadrul procedurii căii de atac împotriva unei astfel de decizii, să prezinte în persoană toate argumentele sale împotriva deciziei menționate, cu ocazia unei audieri care respectă condițiile și garanțiile fundamentale aplicabile, prevăzute la articolul 15 din directiva menționată, iar aceste argumente nu sunt susceptibile să modifice respectiva decizie.

         (1)  JO C 392, 20.11.2017.


title: Cauza C-584/17 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2020 – ADR Center SpA/Comisia Europeană (Recurs – Clauză compromisorie – Acorduri de grant încheiate în cadrul programului specific „Justiție civilă” pentru perioada 2007-2013 – Rapoarte de audit care pun în discuție caracterul eligibil al anumitor costuri – Decizie a Comisiei Europene de a recupera sumele plătite fără să fie datorate – Articolul 299 TFUE – Competența Comisiei de a adopta o decizie care constituie titlu executoriu în cadrul unor raporturi contractuale – Competența instanței Uniunii – Protecție jurisdicțională efectivă)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/3

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2020 – ADR Center SpA/Comisia Europeană
      (Cauza C-584/17 P) (1)

      (Recurs - Clauză compromisorie - Acorduri de grant încheiate în cadrul programului specific „Justiție civilă” pentru perioada 2007-2013 - Rapoarte de audit care pun în discuție caracterul eligibil al anumitor costuri - Decizie a Comisiei Europene de a recupera sumele plătite fără să fie datorate - Articolul 299 TFUE - Competența Comisiei de a adopta o decizie care constituie titlu executoriu în cadrul unor raporturi contractuale - Competența instanței Uniunii - Protecție jurisdicțională efectivă)
      (2020/C 297/04)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: ADR Center SpA (reprezentanți: A. Guillerme și T. Bontinck, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Estrada de Solà și A Katsimerou, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  ADR Center SpA suportă două treimi din propriile cheltuieli de judecată, precum și două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată, precum și o treime din cheltuielile de judecată efectuate de ADR Center SpA.

         (1)  JO C 5, 8.1.2018.


title: Cauza C-549/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 – Comisia Europeană/România [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Articolul 258 TFUE – Prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului – Directiva (UE) 2015/849 – Lipsa transpunerii și/sau a comunicării măsurilor de transpunere – Articolul 260 alineatul (3) TFUE – Cerere de obligare la plata unei sume forfetare]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/5

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 – Comisia Europeană/România
      (Cauza C-549/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 258 TFUE - Prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului - Directiva (UE) 2015/849 - Lipsa transpunerii și/sau a comunicării măsurilor de transpunere - Articolul 260 alineatul (3) TFUE - Cerere de obligare la plata unei sume forfetare)
      (2020/C 297/06)
      Limba de procedură: româna

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Scharf, L. Flynn, G. von Rintelen, L. Nicolae și L. Radu Bouyon, agenți)

         Pârâtă: România (reprezentanți: inițial C.-R. Canţăr, E. Gane, L. Liţu și R. I. Haţieganu, ulterior ultimele trei, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Belgiei (reprezentanți: C. Pochet, P. Cottin și J.-C. Halleux, agenți), Republica Estonia (reprezentant: N. Grünberg, agent), Republica Franceză (reprezentanți: A.-L. Desjonquères, B. Fodda și J.-L. Carré, agenți), Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Întrucât nu a adoptat, la expirarea termenului stabilit în avizul motivat din 8 decembrie 2017, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei (UE) 2015/849 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 2015 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului, de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului și de abrogare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului și a Directivei 2006/70/CE a Comisiei și, prin urmare, întrucât nu a comunicat aceste dispoziții Comisiei Europene, România nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 67 din Directiva 2015/849.

                  2)

                  Obligă România la plata către Comisia Europeană a unei sume forfetare de 3 000 000 de euro.

                  3)

                  Obligă România la plata cheltuielilor de judecată.

                  4)

                  Regatul Belgiei, Republica Estonia, Republica Franceză și Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 381, 22.10.2018.


title: Cauza C-550/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 – Comisia Europeană/Irlanda [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Articolul 258 TFUE – Prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului – Directiva (UE) 2015/849 – Lipsa transpunerii și/sau a comunicării măsurilor de transpunere – Articolul 260 alineatul (3) TFUE – Cerere de obligare la plata unei sume forfetare]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/6

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 – Comisia Europeană/Irlanda
      (Cauza C-550/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 258 TFUE - Prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului - Directiva (UE) 2015/849 - Lipsa transpunerii și/sau a comunicării măsurilor de transpunere - Articolul 260 alineatul (3) TFUE - Cerere de obligare la plata unei sume forfetare)
      (2020/C 297/07)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Scharf, L. Flynn și G. von Rintelen, agenți)

         Pârâtă: Irlanda (reprezentanți: G. Hodge, M. Browne și A. Joyce, agenți, asistați de G. Gilmore, BL, și de P. McGarry, SC)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Estonia (reprezentant: N. Grünberg, agent), Republica Franceză (reprezentanți: A.-L. Desjonquères, B. Fodda și J.-L. Carré, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Întrucât nu a adoptat, la expirarea termenului stabilit în avizul motivat din 8 martie 2018, toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei (UE) 2015/849 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 2015 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului, de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului și de abrogare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului și a Directivei 2006/70/CE a Comisiei și, prin urmare, întrucât nu a comunicat aceste dispoziții Comisiei Europene, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 67 din Directiva 2015/849.

                  2)

                  Obligă Irlanda la plata către Comisia Europeană a unei sume forfetare de 2 000 000 de euro.

                  3)

                  Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

                  4)

                  Republica Estonia și Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 436, 3.12.2018.


title: Cauza C-686/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – OC și alții, Adusbef, Federconsumatori, PB și alții, QA și alții/Banca d'Italia, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze [Trimitere preliminară – Admisibilitate – Articolul 63 și următoarele TFUE – Libera circulație a capitalurilor – Articolul 107 și următoarele TFUE – Ajutoare de stat – Articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Libertatea de a desfășura o activitate comercială – Drept de proprietate – Regulamentul (UE) nr. 575/2013 – Cerințe prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiți – Articolul 29 – Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 – Articolul 6 alineatul (4) – Supraveghere prudențială a instituțiilor de credit – Atribuții specifice conferite Băncii Centrale Europene (BCE) – Regulamentul delegat (UE) nr. 241/2014 – Standarde tehnice de reglementare pentru cerințele de fonduri proprii în cazul instituțiilor – Reglementare națională care impune un plafon al activelor băncilor populare constituite sub formă de organizații cooperatiste de credit și care permite limitarea dreptului la răscumpărarea acțiunilor asociaților care se retrag]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/9

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – OC și alții, Adusbef, Federconsumatori, PB și alții, QA și alții/Banca d'Italia, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Cauza C-686/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Admisibilitate - Articolul 63 și următoarele TFUE - Libera circulație a capitalurilor - Articolul 107 și următoarele TFUE - Ajutoare de stat - Articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Libertatea de a desfășura o activitate comercială - Drept de proprietate - Regulamentul (UE) nr. 575/2013 - Cerințe prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiți - Articolul 29 - Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 - Articolul 6 alineatul (4) - Supraveghere prudențială a instituțiilor de credit - Atribuții specifice conferite Băncii Centrale Europene (BCE) - Regulamentul delegat (UE) nr. 241/2014 - Standarde tehnice de reglementare pentru cerințele de fonduri proprii în cazul instituțiilor - Reglementare națională care impune un plafon al activelor băncilor populare constituite sub formă de organizații cooperatiste de credit și care permite limitarea dreptului la răscumpărarea acțiunilor asociaților care se retrag)
      (2020/C 297/11)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: OC și alții, Adusbef, Federconsumatori, PB și alții, QA și alții

         Pârâți: Banca d'Italia, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         Cu participarea: Banca Popolare di Sondrio ScpA, Veneto Banca ScpA, Banco Popolare – Società Cooperativa, Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (Codacons), Banco BPM SpA, Unione di Banche Italiane – Ubi Banca SpA, Banca Popolare di Milano, Amber Capital Italia SGR SpA, RZ și alții, Amber Capital UK LLP, Unione di Banche Italiane – Ubi Banca ScpA, Banca Popolare di Vicenza ScpA, Banca Popolare dell’Etruria e del Lazio SC

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 29 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012, articolul 10 din Regulamentul delegat (UE) nr. 241/2014 al Comisiei din 7 ianuarie 2014 de completare a Regulamentului nr. 575/2013 cu privire la standardele tehnice de reglementare pentru cerințele de fonduri proprii în cazul instituțiilor, precum și articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru care interzice băncilor populare cu sediul în acesta să refuze răscumpărarea instrumentelor de fonduri proprii, dar care permite acestor bănci să amâne pentru o perioadă nedeterminată răscumpărarea părții asociatului care se retrage și să limiteze cuantumul acestei răscumpărări în tot sau în parte, în măsura în care limitările privind răscumpărarea decise în cadrul exercitării acestei posibilități nu depășesc ceea ce este necesar, în raport cu situația prudențială a băncilor menționate, pentru a asigura că instrumentele de capital pe care acestea le emit sunt eligibile ca instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, ținând seama, printre altele, de elementele menționate la articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul delegat nr. 241/2014, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 63 și următoarele TFUE trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru care fixează un plafon al activelor pentru exercitarea de activități bancare de către băncile populare cu sediul în acest stat membru și care sunt constituite sub formă de organizații cooperatiste de credit cu răspundere limitată pe acțiuni, de la care se impune ca aceste bănci să se transforme în societăți pe acțiuni, să își reducă activele pentru a le aduce sub acest plafon sau să fie lichidate, cu condiția ca această reglementare să fie de natură să garanteze realizarea obiectivelor de interes general pe care le urmărește și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestora, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 35, 28.1.2019.


title: Cauza C-771/18: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 16 iulie 2020 – Comisia Europeană/Ungaria [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Piețe interne a energiei electrice și a gazelor naturale – Rețele de transport al energiei electrice și al gazelor naturale – Condiții de acces – Regulamentul (CE) nr. 714/2009 – Articolul 14 alineatul (1) – Regulamentul (CE) nr. 715/2009 – Articolul 13 alineatul (1) – Costuri – Stabilire a tarifelor de acces la rețele – Directiva 2009/72/CE – Articolul 37 alineatul (17) – Directiva 2009/73/CE – Articolul 41 alineatul (17) – Căi de atac interne – Principiul protecției jurisdicționale efective]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/10

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 16 iulie 2020 – Comisia Europeană/Ungaria
      (Cauza C-771/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Piețe interne a energiei electrice și a gazelor naturale - Rețele de transport al energiei electrice și al gazelor naturale - Condiții de acces - Regulamentul (CE) nr. 714/2009 - Articolul 14 alineatul (1) - Regulamentul (CE) nr. 715/2009 - Articolul 13 alineatul (1) - Costuri - Stabilire a tarifelor de acces la rețele - Directiva 2009/72/CE - Articolul 37 alineatul (17) - Directiva 2009/73/CE - Articolul 41 alineatul (17) - Căi de atac interne - Principiul protecției jurisdicționale efective)
      (2020/C 297/13)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și K. Talabér-Ritz, agenți)

         Pârâtă: Ungaria (reprezentanți: inițial M. Z. Fehér și Z. Wagner, ulterior M. Z. Fehér, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin neasigurarea unui drept la o cale de atac efectivă împotriva regulamentelor autorității naționale de reglementare de stabilire a tarifelor de acces la rețele, Ungaria nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 37 alineatul (17) din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE, precum și al articolului 41 alineatul (17) din Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Comisia Europeană și Ungaria suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 139, 15.4.2019.


title: Cauza C-73/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Antwerpen – Belgia) – Belgische Staat, reprezentat de Minister van Werk, Economie en Consumenten, responsabil pentru Buitenlandse handel, și de Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, devenită Algemene Directie Economische Inspectie, Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, devenită Algemene Directie Economische Inspectie/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 – Articolul 1 alineatul (1) – Domeniu de aplicare – Noțiunea de „materie civilă și comercială” – Acțiune în încetare a practicilor comerciale neloiale introdusă de o autoritate publică în vederea protejării intereselor consumatorilor]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/11

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Antwerpen – Belgia) – Belgische Staat, reprezentat de Minister van Werk, Economie en Consumenten, responsabil pentru Buitenlandse handel, și de Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, devenită Algemene Directie Economische Inspectie, Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, devenită Algemene Directie Economische Inspectie/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV
      (Cauza C-73/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 - Articolul 1 alineatul (1) - Domeniu de aplicare - Noțiunea de „materie civilă și comercială” - Acțiune în încetare a practicilor comerciale neloiale introdusă de o autoritate publică în vederea protejării intereselor consumatorilor)
      (2020/C 297/14)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van beroep te Antwerpen

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: Belgische Staat, reprezentat de Minister van Werk, Economie en Consumenten, responsabil pentru Buitenlandse handel, și de Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, devenită Algemene Directie Economische Inspectie, Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, devenită Algemene Directie Economische Inspectie

         Intimate: Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii de „materie civilă și comercială”, care figurează în această dispoziție, o acțiune între autoritățile unui stat membru și profesioniști stabiliți în alt stat membru în cadrul căreia aceste autorități solicită, cu titlu principal, să se constate existența unor încălcări care constituie practici comerciale neloiale pretins nelegale și să se dispună încetarea acestora, precum și, cu titlu accesoriu, să fie dispuse măsuri de publicitate și să se aplice o penalitate cu titlu cominatoriu.

         (1)  JO C 139, 15.4.2019.


title: Cauza C-129/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV [Trimitere preliminară – Directiva 2004/80/CE – Articolul 12 alineatul (2) – Sisteme naționale de despăgubire a victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență care garantează o despăgubire echitabilă și corespunzătoare – Domeniu de aplicare – Victimă care are reședința pe teritoriul statului membru în care a fost săvârșită prin violență infracțiunea intenționată – Obligația de a include această victimă în sfera de aplicare a sistemului național de despăgubire – Noțiunea de „despăgubire echitabilă și corespunzătoare” – Răspunderea statelor membre în cazul încălcării dreptului Uniunii]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/13

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV
      (Cauza C-129/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2004/80/CE - Articolul 12 alineatul (2) - Sisteme naționale de despăgubire a victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență care garantează o despăgubire echitabilă și corespunzătoare - Domeniu de aplicare - Victimă care are reședința pe teritoriul statului membru în care a fost săvârșită prin violență infracțiunea intenționată - Obligația de a include această victimă în sfera de aplicare a sistemului național de despăgubire - Noțiunea de „despăgubire echitabilă și corespunzătoare” - Răspunderea statelor membre în cazul încălcării dreptului Uniunii)
      (2020/C 297/17)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Intimată: BV

         cu participarea: Procura della Repubblica di Torino

         Dispozitivul

                  1)

                  Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că regimul răspunderii extracontractuale a unui stat membru pentru prejudiciul cauzat prin încălcarea acestui drept are vocația de a se aplica, pentru motivul că acest stat membru nu a transpus în timp util articolul 12 alineatul (2) din Directiva 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2014 privind despăgubirea victimelor infracționalității, în privința unor victime care au reședința în statul membru menționat, pe teritoriul căruia a fost săvârșită prin violență infracțiunea intenționată.

                  2)

                  Articolul 12 alineatul (2) din Directiva 2004/80 trebuie interpretat în sensul că o despăgubire forfetară acordată victimelor unei violențe sexuale în temeiul unui sistem național de despăgubire a victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență nu poate fi calificată drept „echitabilă și corespunzătoare”, în sensul acestei dispoziții, dacă este stabilită fără a se ține seama de gravitatea consecințelor, pentru victime, ale infracțiunii săvârșite și nu reprezintă, așadar, o contribuție adecvată la repararea prejudiciului material și moral suferit.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauzele conexate C-133/19, C-136/19 și C-137/19: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Conseil d'État – Belgia) – B. M. M. (C-133/19 și C-136/19), B. S. (C-133/19), B. M. (C-136/19), B. M. O. (C-137/19)/État belge (Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Politica privind imigrarea – Dreptul la reîntregirea familiei – Directiva 2003/86/CE – Articolul 4 alineatul (1) – Noțiunea de „copil minor” – Articolul 24 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Interesul superior al copilului – Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale – Dreptul la o cale de atac efectivă – Copii ai susținătorului reîntregirii deveniți majori în cursul procedurii decizionale sau al procedurii jurisdicționale împotriva deciziei de respingere a cererii de reîntregire a familiei)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/14

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 iulie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Conseil d'État – Belgia) – B. M. M. (C-133/19 și C-136/19), B. S. (C-133/19), B. M. (C-136/19), B. M. O. (C-137/19)/État belge
      (Cauzele conexate C-133/19, C-136/19 și C-137/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Politica privind imigrarea - Dreptul la reîntregirea familiei - Directiva 2003/86/CE - Articolul 4 alineatul (1) - Noțiunea de „copil minor” - Articolul 24 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Interesul superior al copilului - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale - Dreptul la o cale de atac efectivă - Copii ai susținătorului reîntregirii deveniți majori în cursul procedurii decizionale sau al procedurii jurisdicționale împotriva deciziei de respingere a cererii de reîntregire a familiei)
      (2020/C 297/18)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: B. M. M. (C-133/19 și C-136/19), B. S. (C-133/19), B. M. (C-136/19), B. M. O. (C-137/19).

         Pârât: État belge

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 4 alineatul (1) primul paragraf litera (c) din Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei trebuie interpretat în sensul că data de referință pentru a se stabili dacă un resortisant dintr-o țară terță sau un apatrid necăsătorit este un copil minor, în sensul acestei dispoziții, este cea la care este depusă cererea de intrare și de ședere în scopul reîntregirii familiei pentru copii minori, iar nu cea la care autoritățile competente din acest stat membru pronunță decizia cu privire la această cerere, eventual după o acțiune îndreptată împotriva unei decizii de respingere a unei astfel de cereri.

                  2)

                  Articolul 18 din Directiva 2003/86, citit în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că se opune ca acțiunea îndreptată împotriva respingerii unei cereri de reîntregire a familiei cu un copil minor să fie respinsă ca inadmisibilă pentru singurul motiv că respectivul copil a devenit major în cursul procedurii jurisdicționale.

         (1)  JO C 164, 13.05.2019


title: Cauza C-249/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Bucureşti – România) – JE/KF [Trimitere preliminară – Regulamentul (UE) nr. 1259/2010 – Cooperare consolidată în domeniul legii aplicabile divorțului și separării de corp – Norme uniforme – Articolul 10 – Aplicarea legii forului]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/16

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Bucureşti – România) – JE/KF
      (Cauza C-249/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (UE) nr. 1259/2010 - Cooperare consolidată în domeniul legii aplicabile divorțului și separării de corp - Norme uniforme - Articolul 10 - Aplicarea legii forului)
      (2020/C 297/20)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Tribunalul Bucureşti

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: JE

         Pârât: KF

         Dispozitivul

      Articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 1259/2010 al Consiliului din 20 decembrie 2010 de punere în aplicare a unei forme de cooperare consolidată în domeniul legii aplicabile divorțului și separării de corp trebuie interpretat în sensul că termenii „[î]n cazul în care legea aplicabilă în temeiul articolelor 5 sau 8 nu prevede divorțul” vizează numai situațiile în care legea străină aplicabilă nu prevede sub nicio formă divorțul.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauza C-411/19: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italia) – WWF Italia o.n.l.u.s. și alții/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS) (Trimitere preliminară – Mediu – Directiva 92/43/CEE – Articolul 6 – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Arii speciale de conservare – Realizarea unui tronson rutier – Evaluarea efectelor acestui proiect asupra ariei speciale de conservare vizate – Autorizare – Motive cruciale de interes public major)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/17

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italia) – WWF Italia o.n.l.u.s. și alții/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)
      (Cauza C-411/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Directiva 92/43/CEE - Articolul 6 - Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică - Arii speciale de conservare - Realizarea unui tronson rutier - Evaluarea efectelor acestui proiect asupra ariei speciale de conservare vizate - Autorizare - Motive cruciale de interes public major)
      (2020/C 297/22)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: WWF Italia o.n.l.u.s., Lega Italiana Protezione Uccelli o.n.l.u.s., Gruppo di Intervento Giuridico o.n.l.u.s., Italia Nostra o.n.l.u.s., Forum Ambientalista, FC e.a.

         Pârâte: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 6 din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite continuarea, din motive cruciale de interes public major, a procedurii de autorizare a unui plan sau a unui proiect ale cărui efecte asupra unei arii speciale de conservare nu pot fi atenuate și cu privire la care autoritatea publică competentă a dat deja un aviz negativ, cu excepția cazului în care există o soluție alternativă care implică inconveniente mai reduse pentru integritatea ariei vizate, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                  2)

                  Atunci când un plan sau un proiect a făcut, în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43, obiectul unei evaluări defavorabile a efectelor sale asupra unei arii speciale de conservare, iar statul membru în cauză a decis, cu toate acestea, în temeiul alineatului (4) al acestui articol, să îl realizeze din motive cruciale de interes public major, articolul 6 din această directivă trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care permite ca, după evaluarea sa defavorabilă conform alineatului (3) al acestui articol și înainte de adoptarea sa definitivă în temeiul alineatului (4) al articolului menționat, acest plan sau acest proiect să fie completat cu măsuri de atenuare a efectelor asupra acestei arii și ca evaluarea respectivelor efecte să fie continuată. În schimb, articolul 6 din Directiva 92/43 nu se opune, în aceeași ipoteză, unei reglementări naționale care permite definirea măsurilor de compensare în cadrul aceleiași decizii, cu condiția ca celelalte condiții de aplicare a articolului 6 alineatul (4) din această directivă să fie de asemenea îndeplinite.

                  3)

                  Directiva 92/43 trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede că autorul cererii realizează un studiu privind efectele planului sau ale proiectului în cauză asupra ariei speciale de conservare vizate, pe baza căruia autoritatea competentă procedează la evaluarea acestor efecte. Directiva menționată se opune, în schimb, unei reglementări naționale care permite ca autorul cererii să fie însărcinat să includă, în planul sau în proiectul definitiv, condiții, observații și recomandări cu caracter peisagistic și de mediu după ce acesta a făcut obiectul unei evaluări negative de către autoritatea competentă, fără ca planul sau proiectul astfel modificat să trebuiască să facă obiectul unei noi evaluări de către această autoritate.

                  4)

                  Directiva 92/43 trebuie interpretată în sensul că, deși lasă statelor membre competența de a desemna autoritatea competentă să evalueze efectele unui plan sau ale unui proiect asupra unei arii speciale de conservare cu respectarea criteriilor enunțate de jurisprudența Curții, ea se opune în schimb ca vreo autoritate să continue sau să completeze această evaluare, odată ce a fost realizată.

         (1)  JO C 328, 30.9.2019.


title: Cauza C-424/19: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti – România) – Cabinet de avocat UR/Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice, MJ, NK [Trimitere preliminară – Directiva 2006/112/CE – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Articolul 9 alineatul (1) – Noțiunea de „persoană impozabilă” – Persoană care exercită profesia de avocat – Hotărâre judecătorească definitivă – Principiul autorității de lucru judecat – Domeniul de aplicare al acestui principiu în ipoteza în care hotărârea menționată este incompatibilă cu dreptul Uniunii]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/18

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti – România) – Cabinet de avocat UR/Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice, MJ, NK
      (Cauza C-424/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2006/112/CE - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Articolul 9 alineatul (1) - Noțiunea de „persoană impozabilă” - Persoană care exercită profesia de avocat - Hotărâre judecătorească definitivă - Principiul autorității de lucru judecat - Domeniul de aplicare al acestui principiu în ipoteza în care hotărârea menționată este incompatibilă cu dreptul Uniunii)
      (2020/C 297/23)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Bucureşti

         Părțile din procedura principală

         Recurent-reclamant: Cabinet de avocat UR

         Intimați-pârâți: Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice, MJ, NK

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că o persoană care exercită profesia de avocat trebuie considerată o „persoană impozabilă”, în sensul acestei dispoziții.

                  2)

                  Dreptul Uniunii se opune ca, în cadrul unui litigiu privind taxa pe valoarea adăugată (TVA), o instanță națională să aplice principiul autorității de lucru judecat atunci când acest litigiu nu privește o perioadă de impozitare identică cu cea care era în discuție în litigiul în care s-a pronunțat hotărârea judecătorească ce a dobândit respectiva autoritate și nici nu are același obiect ca acesta, iar aplicarea principiului menționat ar împiedica luarea în considerare, de către instanța amintită, a reglementării Uniunii în materie de TVA.

         (1)  JO C 288, 26.8.2019.


title: Cauza C-496/19: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria regionale della Campania – Italia) – Antonio Capaldo SpA/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno [Trimitere preliminară – Uniunea vamală – Codul vamal comunitar – Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 – Controlul mărfurilor – Cerere de revizuire a declarației vamale – Control ulterior]

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/19

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria regionale della Campania – Italia) – Antonio Capaldo SpA/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno
      (Cauza C-496/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Uniunea vamală - Codul vamal comunitar - Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Controlul mărfurilor - Cerere de revizuire a declarației vamale - Control ulterior)
      (2020/C 297/24)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione tributaria regionale della Campania

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și apelantă: Antonio Capaldo SpA

         Intimată: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

         Dispozitivul

      Articolul 78 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar trebuie interpretat în sensul că nu se opune inițierii procedurii de revizuire a declarației vamale pe care o prevede, chiar atunci când, la un import precedent, marfa respectivă a fost supusă fără contestație unei verificări fizice care a confirmat clasificarea sa tarifară.

         (1)  JO C 257, 21.10.2019.


title: Cauza C-686/19: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa (Senāts) – Letonia) – SIA „Soho Group”/Patērētāju tiesību aizsardzības centrs (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Contracte de credit pentru consumatori – Directiva 2008/48/CE – Noțiunea de „cost total al creditului pentru consumatori” – Costuri legate de prelungirea creditului)

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/19

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa (Senāts) – Letonia) – SIA „Soho Group”/Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Cauza C-686/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Contracte de credit pentru consumatori - Directiva 2008/48/CE - Noțiunea de „cost total al creditului pentru consumatori” - Costuri legate de prelungirea creditului)
      (2020/C 297/25)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă în primă instanță și recurentă în recurs: SIA „Soho Group”

         Intimată în procedura de recurs: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Dispozitivul

      Noțiunea de „cost total al creditului pentru consumatori” care figurează la articolul 3 litera (g) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului trebuie interpretată în sensul că această noțiune cuprinde costurile unei eventuale prelungiri a creditului, în măsura în care, pe de o parte, condițiile concrete și precise ale eventualei sale prelungiri, inclusiv durata acesteia, fac parte din clauzele și condițiile convenite între creditor și debitor în contractul de credit și, pe de altă parte, costurile menționate sunt cunoscute de către creditor.

         (1)  JO C 399, 25.11.2019.


title: Cauza C-176/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 7 aprilie 2020 – SC Avio Lucos SRL / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 7 aprilie 2020 – SC Avio Lucos SRL / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central
      (Cauza C-176/20)
      (2020/C 297/27)
      Limba de procedură: româna

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Părţile din acţiunea principală

         Recurentă: SC Avio Lucos SRL

         Intimate: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dacă Regulamentul (UE) nr. 1307 din 17.12.2013 de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin în cadrul politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 637/2008 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului (1) se opune unei reglementări naționale prin care se stabilește că activitatea minimă care trebuie efectuată pe suprafețele agricole menținute în mod obișnuit într-o stare adecvată pentru pășunat constă în pășunatul cu animalele pe care fermierul le exploatează?

                  2)

                  În măsura în care dreptul [Uniunii Europene] arătat mai sus nu se opune reglementării naționale indicate la prima întrebare, dispozițiile articolului 4 alineatul (l) literele (a) și (c), respectiv ale articolului 9 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1307 din 17.12.2013 pot fi interpretate în sensul că poate fi considerat un „fermier activ” persoana juridică ce are încheiat un contract de concesiune în împrejurări precum cele din litigiul principal și care deține animale în baza unor contracte de împrumut de folosință încheiate cu persoane fizice, contracte prin care împrumutătorii încredințează împrumutaților, cu titlu gratuit, animalele pe care le dețin în calitate de proprietari, în scopul folosirii pentru pășunat, pe suprafețele de pășune puse la dispoziție de împrumutați și în intervalele de timp negociate?

                  3)

                  Dacă dispozițiile articolului 60 din Regulamentul (UE) nr. 1306 din 17.12.2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (2) se interpretează în sensul că prin condiții artificiale s-ar înțelege inclusiv situația unui contract de concesiune și a unor contracte de împrumut de folosință precum cele în discuție în litigiul principal?

         (1)  JO 2013 L 347, p. 608.

         (2)  JO 2013 L 347, p. 549.


title: Cauza C-179/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 7 aprilie 2020 – Fondul Proprietatea SA / Guvernul României, SC Complexul Energetic Hunedoara SA, în insolvență, Compania Naţională de Transport a Energiei Electrice Transelectrica SA, SC Complexul Energetic Oltenia SA

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 7 aprilie 2020 – Fondul Proprietatea SA / Guvernul României, SC Complexul Energetic Hunedoara SA, în insolvență, Compania Naţională de Transport a Energiei Electrice Transelectrica SA, SC Complexul Energetic Oltenia SA
      (Cauza C-179/20)
      (2020/C 297/28)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Bucureşti

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: Fondul Proprietatea SA

         Pârâți: Guvernul României, SC Complexul Energetic Hunedoara SA, în insolvență, Compania Naţională de Transport a Energiei Electrice Transelectrica SA, SC Complexul Energetic Oltenia SA

         Intervenient: Ministerul Economiei, Energiei și Mediului de Afaceri

         Întrebările preliminare

                  a)

                  Adoptarea de către statul român a unei reglementări care prevede în favoarea a două societăți cu capital majoritar de stat:

                              a.1.

                              acordarea de acces prioritar la dispecerizare și obligația operatorului de transport și sistem de a achiziționa servicii tehnologice de sistem de la aceste societăți și

                              a.2.

                              acordarea de acces garantat la rețelele electrice pentru energia electrică produsă de cele două societăți care să asigure funcționarea continuă a acestora,
                              reprezintă ajutor de stat în înțelesul articolului 107 TFUE, adică reprezintă o măsură finanțată de stat sau prin intermediul resurselor de stat, respectiv dacă are caracter selectiv și dacă poate afecta schimburile comerciale între statele membre[?] În ipoteza unui răspuns afirmativ, acest ajutor de stat era supus notificării prevăzute de articolul 108 alineatul (3) din TFUE?

                  b)

                  Acordarea de către statul român a unui drept de acces garantat la rețeaua electrică pentru două societăți cu capital majoritar de stat, care să asigure funcționarea continuă a acestora, este conformă cu dispozițiile articolului 15 alineatul (4) din Directiva nr. 2009/72/CE (1)?

         (1)  Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piaţa internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/C (JO 2009 L 211, p. 55).


title: Cauza C-182/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Suceava (România) la data de 23 aprilie 2020 – BE, DT / Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi, Accer Ipurl Suceva – lichidator judiciar al BE, EP

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Suceava (România) la data de 23 aprilie 2020 – BE, DT / Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi, Accer Ipurl Suceva – lichidator judiciar al BE, EP
      (Cauza C-182/20)
      (2020/C 297/29)
      Limba de procedură: româna

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Suceava

         Părţile din acţiunea principală

         Revizuienți: BE, DT

         Intimați: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi, Accer Ipurl Suceva – lichidator judiciar al BE, EP

         Întrebarea preliminară

      Directiva 2006/112/CE (1), precum și principiile neutralității fiscale, dreptului de deducere a TVA și certitudinii impunerii fiscale se opun, în împrejurări ca acelea din litigiul principal, unei legislații naționale prin care, odată cu deschiderea procedurii falimentului operatorului economic, i se impune în mod automat și fără alte verificări ajustarea TVA prin refuzul deducerii TVA-ului aferent unor operațiuni taxabile anterioare intrării în procedura falimentului și obligarea operatorului economic la plata TVA deductibilă? Principiul proporționalității se opune, în împrejurări precum cele din litigiul principal, unei astfel de norme de drept național, în condițiile consecințelor economice asupra operatorului economic și ale caracterului definitiv al unei astfel de ajustări?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului, din 28 noiembrie 2006, privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. l, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-217/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de rechtbank Overijssel (Țările de Jos) la 25 mai 2020 – XXXX/Staatssecretaris van Financiën

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de rechtbank Overijssel (Țările de Jos) la 25 mai 2020 – XXXX/Staatssecretaris van Financiën
      (Cauza C-217/20)
      (2020/C 297/30)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Overijssel

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: XXXX

         Pârât: Staatssecretaris van Financiën

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că lucrătorul nu își pierde salariul sau o parte din acesta din cauza exercitării dreptului său la concediul anual? Sau această dispoziție trebuie interpretată în sensul că lucrătorul își menține salariul pe durata exercitării dreptului său la concediul anual, indiferent de motivul lipsei activității în timpul concediului?

                  2)

                  Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88 […] trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții și practici naționale potrivit cărora, atunci când își ia concediul anual, unui lucrător aflat în incapacitate de muncă din motive de boală i se menține salariul la nivelul salariului primit imediat înainte de a-și lua concediul anual, chiar dacă acest salariu, din cauza duratei prelungite a incapacității sale de muncă, este mai mic decât salariul avut în cazul capacității totale de muncă?

                  3)

                  Dreptul oricărui lucrător la concediu anual plătit, în temeiul articolului 7 din Directiva 2003/88 […] și în temeiul jurisprudenței constante a Curții, trebuie interpretat în sensul că reducerea acestui salariu în perioada concediului luat pe durata incapacității de muncă încalcă acest drept?

         (1)  JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3.


title: Cauza C-233/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 4 iunie 2020 – WD/job-medium GmbH, în lichidare

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 4 iunie 2020 – WD/job-medium GmbH, în lichidare
      (Cauza C-233/20)
      (2020/C 297/33)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant și recurent: WD

         Pârâtă și intimată în recurs: job-medium GmbH, în lichidare

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este compatibilă cu articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și cu articolul 7 din Directiva 2003/88/CE (1) o reglementare națională potrivit căreia nu se acordă o indemnizație financiară pentru concediul anual plătit neefectuat aferent anului de muncă în curs (ultimului an de muncă) atunci când, fără un motiv serios, lucrătorul încetează anticipat și unilateral raportul de muncă („demisionează”)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la această întrebare:

                              2.1)

                              Trebuie să se verifice, în plus, dacă efectuarea concediului a fost imposibilă pentru lucrător?

                              2.2)

                              Care sunt criteriile pe baza cărora trebuie efectuată această verificare?

         (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-245/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de rechtbank Midden-Nederland (Țările de Jos) la 29 mai 2020 – X, Z/Autoriteit Persoonsgegevens

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de rechtbank Midden-Nederland (Țările de Jos) la 29 mai 2020 – X, Z/Autoriteit Persoonsgegevens
      (Cauza C-245/20)
      (2020/C 297/36)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Midden-Nederland

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: X, Z

         Pârâtă: Autoriteit Persoonsgegevens

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 55 alineatul (3) din RGPD (1) trebuie interpretat în sensul că prin „operațiunile de prelucrare ale instanțelor care acționează în exercițiul funcției lor judiciare” se poate înțelege permiterea accesului de către o instanță la acte de procedură care conțin date cu caracter personal, atunci când acest acces este acordat prin punerea la dispoziția unui jurnalist a unor copii ale acestor acte de procedură, precum în situația descrisă în prezenta decizie de trimitere?

                              a.

                              Pentru răspunsul la această întrebare, este important dacă supravegherea acestei forme de prelucrare a datelor de către autoritatea națională de supraveghere afectează independența de judecată a instanței în cauze concrete?

                              b.

                              Pentru răspunsul la această întrebare, este important faptul că, potrivit autorității judiciare, natura și scopul prelucrării datelor sunt informarea unui jurnalist pentru a-i permite acestuia să relateze mai bine despre ședința publică dintr-o procedură judiciară, urmărindu-se interesul caracterului public și al transparenței justiției?

                              c.

                              Pentru răspunsul la această întrebare, este important dacă prelucrarea datelor se bazează pe un temei legal explicit în dreptul național?

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (JO 2016, L 119, p. 1).


title: Cauza C-246/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Belgia) la 3 iunie 2020 – Openbaar Ministerie/EA

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Belgia) la 3 iunie 2020 – Openbaar Ministerie/EA
      (Cauza C-246/20)
      (2020/C 297/37)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent

         Părțile din procedura principală

         Apelant: Openbaar Ministerie

         Intimat: EA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2006/126/CE (1) trebuie interpretat în sensul că un permis de conducere trebuie neapărat recunoscut de statele membre, chiar și în cazul în care emiterea acestui document se bazează pe preschimbarea unui permis de conducere care în țara de emitere a fost înregistrat drept pierdut și care și-a pierdut valabilitatea în această țară?

                  2)

                  Un stat membru poate refuza să recunoască permisul de conducere preschimbat, în temeiul articolului 11 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2006/126/CE, în cazul în care preschimbarea a avut loc într-un moment în care statul membru care a eliberat permisul inițial retrăsese dreptul de a conduce până la momentul susținerii examenelor de redobândire?

                  3)

                  Un stat membru poate refuza oricum să recunoască permisul de conducere preschimbat, în cazul în care statul membru pe teritoriul căruia se pune problema recunoașterii permisului de conducere poate stabili, pe baza unor date concrete și fiabile, că dreptul de a conduce nu mai exista la momentul preschimbării permisului de conducere?

                  4)

                  Un stat membru poate refuza oricum să recunoască permisul de conducere preschimbat, în cazul în care cererea de recunoaștere privește un resortisant al statului membru în care se pune problema recunoașterii, iar acest stat membru stabilește, pe baza unor date concrete și fiabile, că, la momentul preschimbării și/sau la momentul cererii de recunoaștere, persoana în cauză nu îndeplinea normele minime pentru obținerea unui permis de conducere în acest stat membru?

                  5)

                  Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2006/126/CE trebuie interpretat în sensul că acesta creează o inegalitate între un resortisant al unui stat membru care își redobândește dreptul de a conduce numai după susținerea examenelor de redobândire și resortisantul căruia i se impun, de asemenea, examene de redobândire, însă obține între timp un permis de conducere străin, eventual cu ignorarea cerinței privind reședința sau printr-o preschimbare bazată pe un permis de conducere care și-a pierdut valabilitatea în statul membru emitent?

         (1)  Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (JO 2006, L 403, p. 18, Ediție specială, 07/vol. 17, p. 216).


title: Cauza C-251/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 10 iunie 2020 – Gtflix Tv/DR

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 10 iunie 2020 – Gtflix Tv/DR
      (Cauza C-251/20)
      (2020/C 297/38)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Gtflix Tv

         Intimat: DR

         Întrebarea preliminară

      Dispozițiile articolului 7 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 (1) trebuie interpretate în sensul că persoana care, considerând că drepturile sale au fost încălcate prin difuzarea unor afirmații denigratoare pe internet, exercită o acțiune atât în scopul rectificării informațiilor și al eliminării conținuturilor, cât și pentru repararea prejudiciilor moral și economic care rezultă din acestea, poate solicita, în fața instanțelor din fiecare stat membru pe teritoriul căruia un conținut încărcat pe internet este sau a fost accesibil, repararea prejudiciului cauzat pe teritoriul acestui stat membru, în conformitate cu Hotărârea eDate Advertising (punctele 51 și 52) sau dacă, în temeiul Hotărârii Svensk Handel (punctul 48), trebuie să formuleze această cerere de despăgubiri în fața instanței competente să dispună rectificarea informațiilor și ștergerea comentariilor denigratoare?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1)


title: Cauza C-253/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de hof van beroep te Brussel (Belgia) la 9 iunie 2020 – Impexeco N.V./Novartis AG

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de hof van beroep te Brussel (Belgia) la 9 iunie 2020 – Impexeco N.V./Novartis AG
      (Cauza C-253/20)
      (2020/C 297/39)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van beroep te Brussel

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Impexeco N.V.

         Intimată: Novartis AG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 34-36 TFUE trebuie interpretate în sensul că, dacă un medicament de marcă (medicament de referință) și un medicament generic sunt introduse pe piață în SEE de întreprinderi legate din punct de vedere economic, opoziția unui titular al mărcii față de comercializarea ulterioară a medicamentului generic de către un importator paralel după reambalarea acestui medicament generic prin aplicarea mărcii medicamentului de marcă (a medicamentului de referință) în țara de import, poate conduce la o împărțire artificială a piețelor între statele membre?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare, opoziția titularului mărcii față de acest remarcaj trebuie verificată prin raportare la condițiile BMS?

                  3)

                  Este relevant, pentru răspunsul la aceste întrebări, faptul că medicamentul generic și medicamentul de marcă (medicamentul de referință) fie sunt identice fie au același efect terapeutic, în sensul articolului 3 alineatul 2 din Decretul regal din 19 aprilie 2001 privind importul paralel?


title: Cauza C-254/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de hof van beroep te Brussel (Belgia) la 9 iunie 2020 – PI Pharma NV/Novartis AG, Novartis Pharma NV

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de hof van beroep te Brussel (Belgia) la 9 iunie 2020 – PI Pharma NV/Novartis AG, Novartis Pharma NV
      (Cauza C-254/20)
      (2020/C 297/40)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van beroep te Brussel

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: PI Pharma NV

         Intimate: Novartis AG, Novartis Pharma NV

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 34-36 TFUE trebuie interpretate în sensul că, dacă un medicament de marcă (medicament de referință) și un medicament generic sunt introduse pe piață în SEE de întreprinderi legate din punct de vedere economic, opoziția unui titular al mărcii față de comercializarea ulterioară a medicamentului generic de către un importator paralel după reambalarea acestui medicament generic prin aplicarea mărcii medicamentului de marcă (a medicamentului de referință) în țara de import, poate conduce la o împărțire artificială a piețelor între statele membre?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare, opoziția titularului mărcii față de acest remarcaj trebuie verificată prin raportare la condițiile BMS?

                  3)

                  Este relevant, pentru răspunsul la aceste întrebări, faptul că medicamentul generic și medicamentul de marcă (medicamentul de referință) fie sunt identice fie au același efect terapeutic, în sensul articolului 3 alineatul 2 din Decretul regal din 19 aprilie 2001 privind importul paralel?


title: Cauza C-269/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 18 iunie 2020 – Finanzamt T/S

text:
               7.9.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 18 iunie 2020 – Finanzamt T/S
      (Cauza C-269/20)
      (2020/C 297/41)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Pârât și recurent: Finanzamt T

         Reclamantă și intimată în recurs: S

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Autorizarea statelor membre, prevăzută la articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (1), de a trata ca persoană impozabilă unică persoanele stabilite pe teritoriul unei țări care, deși sunt independente din punct de vedere juridic, sunt strâns legate între ele prin raporturi financiare, economice sau la nivel de organizație, trebuie să fie exercitată astfel încât:

                              a)

                              tratarea ca persoană impozabilă unică se aplică în privința uneia dintre aceste persoane care va fi persoana impozabilă pentru toate operațiunile efectuate de persoanele respective sau astfel încât

                              b)

                              tratarea ca persoană impozabilă unică trebuie să conducă în mod necesar – și, prin urmare, luând în considerare pierderi fiscale importante – la un grup TVA distinct de persoanele strâns legate între ele, care este o entitate fictivă creată ea însăși în scopuri de TVA?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul corect la prima întrebare este cel de la litera a): Rezultă din jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene referitoare la [utilizarea în] alte scopuri decât cele de întreprindere în sensul articolului 6 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene VNLTO din 12 februarie 2009, C-515/07, EU:C:2009:88) că unei persoane impozabile care

                              a)

                              pe de o parte, exercită o activitate economică în cadrul căreia efectuează cu titlu oneros prestări de servicii în sensul articolului 2 punctul 1 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri și

                              b)

                              pe de altă parte, exercită și o activitate în cadrul exercitării funcțiilor sale publice, pentru care nu este considerată persoană impozabilă conform articolului 4 alineatul (5) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri

                        nu trebuie să îi fie impozitată, în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) litera (b) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri, prestarea cu titlu gratuit a unor servicii din domeniul activității sale economice pentru sfera funcțiilor sale publice?

         (1)  JO 1977, L 145, p. 1.