title: Cauzele conexate C-274/16, C-447/16 și C-448/16: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Düsseldorf și Bundesgerichtshof – Germania) – flightright GmbH/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan și alții/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16) [Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Competență judiciară în materie civilă și comercială — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 5 punctul 1 — Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 — Articolul 7 punctul 1 — Noțiunea „materie contractuală” — Contract de prestare de servicii — Zbor cu legătură deservit de diferiți operatori de transport aerian — Noțiunea „locul de executare” — Regulamentul (CE) nr. 261/2004 — Dreptul pasagerilor aerieni la compensație pentru refuzul la îmbarcare și pentru întârzierea prelungită a unui zbor — Acțiune în despăgubire îndreptată împotriva operatorului efectiv de transport aerian care nu are domiciliul pe teritoriul unui stat membru sau cu care pasagerii aerieni nu au niciun raport contractual]

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Düsseldorf și Bundesgerichtshof – Germania) – flightright GmbH/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan și alții/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)
   (Cauzele conexate C-274/16, C-447/16 și C-448/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Competență judiciară în materie civilă și comercială - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 5 punctul 1 - Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 - Articolul 7 punctul 1 - Noțiunea „materie contractuală” - Contract de prestare de servicii - Zbor cu legătură deservit de diferiți operatori de transport aerian - Noțiunea „locul de executare” - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Dreptul pasagerilor aerieni la compensație pentru refuzul la îmbarcare și pentru întârzierea prelungită a unui zbor - Acțiune în despăgubire îndreptată împotriva operatorului efectiv de transport aerian care nu are domiciliul pe teritoriul unui stat membru sau cu care pasagerii aerieni nu au niciun raport contractual])
   (2018/C 161/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Düsseldorf, Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: flightright GmbH (C-274/16), Roland Becker (C-447/16), Mohamed Barkan, Souad Asbai, Assia Barkan, Zakaria Barkan, Nousaiba Barkan (C-448/16)

      Pârâte: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 5 punctul 1 litera (b) a doua liniuță din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că nu se aplică unui pârât domiciliat într-un stat terț, precum pârâtul din litigiul principal.

               2)

               Articolul 5 punctul 1 litera (a) din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că noțiunea „materie contractuală”, în sensul acestei dispoziții, acoperă acțiunea în despăgubire a pasagerilor aerieni pentru întârzierea prelungită a unui zbor cu legătură, îndreptată, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91, împotriva unui operator efectiv de transport aerian care nu este cocontractantul pasagerului în cauză.

               3)

               Articolul 5 punctul 1 litera (b) a doua liniuță din Regulamentul nr. 44/2001 și articolul 7 punctul 1 litera (b) a doua liniuță din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretate în sensul că, în cazul unui zbor cu legătură, constituie „locul de executare” a zborului respectiv, în sensul acestor dispoziții, locul de sosire a celui de al doilea zbor, atunci când transportul pe ambele zboruri se efectuează de către doi operatori de transport aerian diferiți, iar acțiunea în despăgubire pentru întârzierea prelungită a acestui zbor cu legătură în sensul Regulamentului nr. 261/2004, se întemeiază pe un incident care a avut loc în timpul primului dintre zborurile respective, efectuat de un operator de transport aerian care nu este cocontractantul pasagerilor în cauză.

      (1)  JO C 343, 19.9.2016

      JO C 428, 21.11.2016


title: Cauza T-168/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Numbi/Consiliul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/63

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Numbi/Consiliul
   (Cauza T-168/18)
   (2018/C 161/76)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: John Numbi (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menţine numele reclamantului la poziţia nr. 5 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC şi la poziţia nr. 5 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalităţii dispoziţiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC şi ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive, care sunt în esenţă identice sau similare cu cele invocate în cauza T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza C-123/18 P: Recurs introdus la 15 februarie 2018 de HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 13 decembrie 2017 în cauza T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Consiliul Uniunii Europene

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/37

         Recurs introdus la 15 februarie 2018 de HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 13 decembrie 2017 în cauza T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-123/18 P)
   (2018/C 161/41)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (reprezentant: M. Schlingmann, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:
   anularea în tot a Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 13 decembrie 2017 în cauza T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Consiliul Uniunii Europene, susținut de Comisia Europeană,
   și obligarea Consiliului:

               1.

               la plata către recurentă de daune interese în valoare de 2 516 221,50 euro pentru repararea prejudiciilor material și moral suferite ca urmare a includerii recurentei în lista persoanelor, a entităților și a organismelor din anexa V la Regulamentul (CE) nr. 423/2007 (1) și din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 (2);

               2.

               la plata către recurentă de dobânzi de întârziere la rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, majorată cu 2 puncte procentuale, începând cu 17 octombrie 2015 și până la plata integrală a sumei menționate la punctul 2;

               3.

               la suportarea cheltuielilor de judecată, în special a cheltuielilor efectuate de recurentă.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta își întemeiază recursul pe încălcarea dreptului Uniunii de către Tribunal.
   Mai precis, aceasta invocă următoarele încălcări ale dreptului Uniunii:

               —

               Întrucât a luat în considerare, în favoarea Consiliului, împrejurări și informații pe care Consiliul nu le-a prezentat decât după adoptarea măsurilor ilegale și, în parte, decât în procedura de recurs, Tribunalul a reținut în mod eronat o dată de apreciere incorectă.

               —

               Tribunalul a ajuns în mod eronat la concluzia că există indicii care lasă să pară cel puțin plauzibil că recurenta era „deținută sau controlată de o altă entitate [în speță, IRISL]”. În special, Tribunalul a aplicat un criteriu de apreciere greșit și a integrat în mod eronat informații prezentate de Consiliu pe care acesta nu le-ar fi deținut la data aprecierii. În plus, acesta nu a determinat gradul de apartenență (pretinsă) sau intensitatea controlului și a efectuat o apreciere eronată a indiciilor.

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că Regulamentul nr. 668/2010 (3), în măsura în care o privea pe reclamantă, era licit.

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că motivarea insuficientă a măsurilor adoptate împotriva recurentei nu poate, în principiu, să angajeze răspunderea Uniunii Europene, și a omis în mod eronat să examineze existența unei încălcări a dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului din 19 aprilie 2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2007, L 103, p. 1).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007, JO 2010, L 281, p. 1.

      (3)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2010, L 195, p. 25).


title: Cauza T-160/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Kibelisa Ngambasai/Consiliiul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/64

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Kibelisa Ngambasai/Consiliiul
   (Cauza T-160/18)
   (2018/C 161/77)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Roger Kibelisa Ngambasai (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliiul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menține numele reclamantului la poziția nr. 6 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC și la poziția nr. 6 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalității dispozițiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC și ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 1183/2005/CE;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza C-132/18 P: Recurs introdus la 15 februarie 2018 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 decembrie 2017 în cauza T-728/16, Tuerck/Comisia

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/38

         Recurs introdus la 15 februarie 2018 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 decembrie 2017 în cauza T-728/16, Tuerck/Comisia
   (Cauza C-132/18 P)
   (2018/C 161/42)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Gattinara, B. Mongin, L. Radu Bouyon, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Sabine Tuerck

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 decembrie 2017 în cauza T-728/16, Tuerck/Comisia;

               —

               respingerea acțiunii în primă instanță;

               —

               obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente cauzei în primă instanță;

               —

               obligarea doamnei Tuerck la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În ceea ce privește procedurile de transfer al drepturilor de pensie constituite la o casă națională către sistemul de pensii al funcționarilor Uniunii Europene, astfel cum este prevăzut la articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statutul funcționarilor Uniunii, primul motiv de recurs este întemeiat pe neluarea în considerare de către Tribunal a jurisprudenței Curții în cauza Radek Časta (Hotărârea din 5 decembrie 2013, C-166/12, punctele 24, 28 și 31) potrivit căreia operațiunea care consta în a converti capitalul reprezentând drepturile de pensie dobândite în sistemul național în ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii care trebuie luați în calcul în sistemul de pensii al Uniunii este reglementată de dreptul Uniunii. Această operațiune includerea luarea în calcul a aprecierii capitalului intervenite între momentul cererii și data transferului efectiv prevăzută de statut. Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a reținut că Comisia nu avea puterea de a efectua o deducere asupra aprecierii capitalului între data înregistrării cererii de transfer și transferul efectiv al capitalului. Atunci când a reținut că Comisia nu avea competența de a efectua asemenea deduceri, Tribunalul a încălcat articolul 11 alineatul (2) al doilea paragraf din anexa VIII la statut, a ignorat competență recunoscută Comisiei prin acest articol și a săvârșit o eroare de drept.
   Al doilea motiv de recurs este întemeiat pe o eroare de drept care constă în a considera că deducerea aplicată la aprecierea capitalului se putea face la o altă rată decât cea prevăzută de statut și numai pe baza capitalului transferabil. Or, deducerea aplicată la aprecierea capitalului trebuie efectuată în conformitate cu statutul care impune respectarea echilibrului actuarial și prevede, pentru aceasta, aplicarea unei rate de 3,1 %. În plus, referindu-se la cuantumul „transferabil”, în timp ce articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut menționează că transformarea sumelor reprezentând drepturile de pensie ale persoanei interesate în ani de plată a contribuțiilor la sistemul actual trebuie să se efectueze pe baza transferului efectiv, Tribunalul a încălcat acest text și nu a luat în considerare Hotărârea Tribunalului pronunțată în recurs la 13 octombrie 2015 în cauza Comisia/Verile și Gjergij (T-104/14 P).
   Al treilea motiv de recurs este întemeiat pe o eroare de drept constând în face să prevaleze dispozițiile generale de punere în aplicare adoptate de Comisie pentru aplicarea statutului asupra statutului însuși, ierarhic superior, și pe o încălcare a obligației de motivare. Prin intermediul primului aspect al celui de al treilea motiv, Comisia susține că Tribunalul a dat dispozițiilor generale de punere în aplicare o interpretare contrară modului de redactare a dispoziției statutare pe care DGA ar trebui să o transpună și a contravenit principiului potrivit căruia statutul, astfel cum a fost interpretat prin Hotărârea Curții Radek Časta, nu permite să se transforme în ani de contribuții la sistemul actual de pensii sume care nu reprezintă din punct de vedere material drepturi de pensie. Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, Comisia susține că Tribunalul a încălcat obligația de motivare, reținând, prin motive contradictorii, că respectiva casă națională a demonstrat aprecierea capitalului între data depunerii cererii și cea a transferului efectiv.
   Cel de al patrulea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o încălcare a obligației de motivare săvârșite de Tribunal atunci când a identificat o îmbogățire fără justă cauză care este inexistentă. În primul rând, Tribunalul consideră că ar exista o îmbogățire fără justă cauză dacă se convertește în ani de contribuții la sistemul de pensii numai o parte din capitalul transferat, deși transferul se apreciază la data depunerii cererii de transfer și urmează apoi regimul fondului „noțional” bazat pe un sistem de capitalizare. Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al patrulea motiv, Comisia invocă o încălcare a obligației de motivare constând în faptul că Tribunalul a reținut o îmbogățire fără justă cauză fără a explica temeinicia acestei concluzii în lumina argumentului Comisiei potrivit căruia suma care exceda aplicarea ratei de 3,1 % fusese rambursată funcționarului respectiv.


title: Cauza T-170/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Kande Mupompa/Consiliul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/64

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Kande Mupompa/Consiliul
   (Cauza T-170/18)
   (2018/C 161/78)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Alex Kande Mupompa (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menține numele reclamantului la poziția nr. 10 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC și la poziția nr. 10 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalității dispozițiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC și ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 1183/2005/CE;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza C-284/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Slowakische Republik/Achmea BV (Trimitere preliminară — Tratat bilateral de investiții încheiat în 1991 între Regatul Țărilor de Jos și Republica Federală Cehă și Slovacă și aplicabil în continuare între Regatul Țărilor de Jos și Republica Slovacă — Dispoziție care permite unui investitor al unei părți contractante să sesizeze un tribunal arbitral în caz de litigiu cu cealaltă parte contractantă — Compatibilitate cu articolele 18, 267 și 344 TFUE — Noțiunea „instanță” — Autonomia dreptului Uniunii)

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/7

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Slowakische Republik/Achmea BV
   (Cauza C-284/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Tratat bilateral de investiții încheiat în 1991 între Regatul Țărilor de Jos și Republica Federală Cehă și Slovacă și aplicabil în continuare între Regatul Țărilor de Jos și Republica Slovacă - Dispoziție care permite unui investitor al unei părți contractante să sesizeze un tribunal arbitral în caz de litigiu cu cealaltă parte contractantă - Compatibilitate cu articolele 18, 267 și 344 TFUE - Noțiunea „instanță” - Autonomia dreptului Uniunii))
   (2018/C 161/07)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă și apelantă: Slowakische Republik

      Pârâtă și intimată: Achmea BV

      Dispozitivul

   Articolele 267 și 344 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții cuprinse într-un acord internațional încheiat între statele membre, precum articolul 8 din Acordul privind promovarea și protecția reciprocă a investițiilor între Regatul Țărilor de Jos și Republica Federală Cehă și Slovacă, potrivit căruia un investitor din unul dintre aceste state membre, în cazul unui litigiu referitor la investiții în celălalt stat membru, poate introduce o procedură împotriva acestui din urmă stat membru în fața unui tribunal arbitral, a cărui competență acest stat membru s-a obligat să o accepte.

      (1)  JO C 296, 16.8.2016.


title: Cauza C-142/18: Cerere de decizie preliminară formulată de Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) la 23 februarie 2018 – Skype Communications Sàrl/Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/39

         Cerere de decizie preliminară formulată de Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) la 23 februarie 2018 – Skype Communications Sàrl/Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
   (Cauza C-142/18)
   (2018/C 161/43)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d’appel de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Skype Communications Sàrl

      Pârât: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

      Întrebările preliminare

               1)

               Definiția serviciului de comunicații electronice, prevăzută la articolul 2 litera (c) din Directiva 2002/21/CE din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (1), cu modificările ulterioare, trebuie interpretată în sensul că un serviciu de voice over IP [VoIP] oferit printr-o aplicație cu terminare în rețeaua telefonică publică, comutat către un număr fix sau mobil din planul național de numerotare (sub forma E.164) trebuie calificat drept serviciu de comunicații electronice, în pofida faptului că serviciul de acces la internet prin intermediul căruia un utilizator accesează serviciul de voice over IP reprezintă în sine un serviciu de comunicații electronice, dar atunci când furnizorul aplicației oferă acest serviciu contra cost și încheie acorduri cu furnizorii de servicii de telecomunicații autorizați în mod corespunzător să transmită și să termine apelurile către rețeaua telefonică publică comutată care permit terminarea apelurilor către un număr fix sau mobil din planul național de numerotare?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, răspunsul rămâne neschimbat dacă se ține cont de faptul că funcționalitatea aplicației care permite apelul vocal reprezintă doar o funcționalitatea a acesteia, aplicația putând fi folosită fără aceasta?

               3)

               În caz de răspuns pozitiv la primele două întrebări, răspunsul la prima întrebare rămâne neschimbat dacă se ține cont de faptul că furnizorul de servicii prevede, în condițiile generale, că aceasta își declină responsabilitatea față de clientul final pentru transmiterea de semnale?

               4)

               În caz de răspuns pozitiv la primele trei întrebări, răspunsul la prima întrebare rămâne neschimbat dacă se ia în considerare faptul că serviciul prestat corespunde, de asemenea, definiției „serviciului societății informaționale”?

      (1)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195).


title: Cauza T-171/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Boshab/Consiliul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/65

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Boshab/Consiliul
   (Cauza T-171/18)
   (2018/C 161/79)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Évariste Boshab (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menține numele reclamantului la poziția nr. 8 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC și la poziția nr. 8 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalității dispozițiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC și ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 1183/2005/CE;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza T-115/18: Acțiune introdusă la 26 februarie 2018 – Tomasz Kawałko Trofeum/EUIPO – Ferrero (KINDERPRAMS)

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/54

         Acțiune introdusă la 26 februarie 2018 – Tomasz Kawałko Trofeum/EUIPO – Ferrero (KINDERPRAMS)
   (Cauza T-115/18)
   (2018/C 161/61)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

      Părțile

      Reclamantă: Tomasz Kawałko Trofeum (Gdynia, Polonia) (reprezentant: P. Moksa, consilier juridic)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ferrero SpA (Alba, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamantul

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „KINDERPRAMS” – cererea de înregistrare nr. 12 916 961

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 14 decembrie 2017 în cauza R 1112/2017-4

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001.


title: Cauza T-172/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Akili Mundos/Consiliul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/65

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Akili Mundos/Consiliul
   (Cauza T-172/18)
   (2018/C 161/80)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Muhindo Akili Mundos (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menţine numele reclamantului la poziţia nr. 13 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC şi la poziţia nr. 13 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalităţii dispoziţiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC şi ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive, care sunt în esenţă identice sau similare cu cele invocate în cauza T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza C-395/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – DOCERAM GmbH/CeramTec GmbH [Trimitere preliminară — Proprietate intelectuală și industrială — Regulamentul (CE) nr. 6/2002 — Desen sau model industrial comunitar — Articolul 8 alineatul (1) — Caracteristicile aspectului unui produs care sunt impuse exclusiv de funcția tehnică a acestuia — Criterii de apreciere — Existența unor desene sau modele industriale alternative — Luarea în considerare a punctului de vedere al unui „observator obiectiv”]

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/8

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – DOCERAM GmbH/CeramTec GmbH
   (Cauza C-395/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală și industrială - Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Desen sau model industrial comunitar - Articolul 8 alineatul (1) - Caracteristicile aspectului unui produs care sunt impuse exclusiv de funcția tehnică a acestuia - Criterii de apreciere - Existența unor desene sau modele industriale alternative - Luarea în considerare a punctului de vedere al unui „observator obiectiv”])
   (2018/C 161/08)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: DOCERAM GmbH

      Pârâtă: CeramTec GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare trebuie interpretat în sensul că, pentru a se aprecia dacă unele caracteristici ale aspectului unui produs sunt impuse exclusiv de funcția tehnică a acestuia, trebuie stabilit că această funcție tehnică este singurul factor care a determinat aceste caracteristici, existența unor desene sau modele industriale alternative nefiind determinantă în această privință.

               2)

               Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002 trebuie interpretat în sensul că, pentru a determina dacă caracteristicile aspectului unui produs sunt impuse exclusiv de funcția tehnică a acestuia, în sensul acestei dispoziții, instanța națională trebuie să țină seama de toate circumstanțele obiective relevante ale fiecărei spețe. Pentru aceasta, nu este necesar să se întemeieze pe percepția unui „observator obiectiv”.

      (1)  JO C 419, 14.11.2016


title: Cauza C-95/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 9 februarie 2018 – Sociale Verzekeringsbank, celelelte părți: F. van den Berg și H.D. Giesen

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 9 februarie 2018 – Sociale Verzekeringsbank, celelelte părți: F. van den Berg și H.D. Giesen
   (Cauza C-95/18)
   (2018/C 161/24)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Sociale Verzekeringsbank (Svb)

      Celelalte părți: F. van den Berg, H.D. Giesen

      Întrebările preliminare

               1)

                           a.

                           Articolele 45 și 48 TFUE trebuie interpretate în sensul că, în cazuri precum cele din speță, aceste dispoziții se opun unei reglementări naționale precum articolul 6a teza introductivă și litera b din AOW (1)? Această reglementare implică faptul că un rezident al Țărilor de Jos nu este afiliat la sistemul de asigurări sociale din acest stat de reședință dacă acest rezident lucrează în alt stat membru și, în temeiul articolului 13 din Regulamentul 1408/71 (2), este supus legislației privind securitatea socială a statului de angajare. Prezentele cazuri se caracterizează prin faptul că, în temeiul legislației statului de angajare, persoanele în cauză nu au dreptul la o pensie pentru limită de vârstă din cauza volumului redus al activităților lor desfășurate în acest stat.

                           b.

                           Pentru a răspunde la întrebarea 1a, este important aspectul că un rezident al unui stat de reședință necompetent în temeiul articolului 13 din Regulamentul 1408/71 nu are obligația de a plăti contribuții la sistemul de asigurări sociale din acest stat de reședință? Astfel, pentru perioadele în care rezidentul lucrează într-un alt stat membru, acesta intră, în temeiul articolului 13 din Regulamentul 1408/71, prin excludere, sub incidența sistemului de securitate socială din statul de angajare, iar legislația națională neerlandeză nu prevede o obligativitate a contribuției într-un astfel de caz.

               2)

               Pentru a răspunde la întrebarea 1, este important aspectul că persoanele în cauză au avut posibilitatea de a încheia o asigurare voluntară în temeiul AOW sau de a solicita SVB să încheie un acord în sensul articolului 17 din Regulamentul 1408/71?

               3)

               Articolul 13 din Regulamentul 1408/71 se opune ca o persoană precum soția domnului Giesen care, înainte de 1 ianuarie 1989, în temeiul exclusiv al legislației naționale a fost asigurată în temeiul AOW în statul său de reședință, Țările de Jos, să fi dobândit dreptul la prestații pentru limită de vârstă pe baza acelei asigurări, în măsura în care este vorba despre perioade în care, în temeiul acestei dispoziții din regulament, din cauza activităților desfășurate într-un alt stat membru, ea era supusă legislației acelui stat de angajare? Sau dreptul la o prestație în temeiul AOW trebuie să fie considerat un drept la prestație care în legislația națională nu este supus unor condiții de angajare în muncă sau de asigurare, în sensul Hotărârii Bosmann (3), astfel încât raționamentul care a stat la baza acestei hotărâri poate fi aplicat și în cazul ei?

      (1)  Legea privind sistemul general al asigurării pentru limită de vârstă.

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară o activitate independentă și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO 1971, L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).

      (3)  EU:C:2008:290.


title: Cauza C-494/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale civile di Trapani – Italia) – Giuseppa Santoro/Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri (Trimitere preliminară — Politica socială — Muncă pe durată determinată — Contracte încheiate cu un angajator din sectorul public — Măsuri menite să sancționeze recurgerea abuzivă la contracte pe durată determinată — Principiile echivalenței și efectivității)

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale civile di Trapani – Italia) – Giuseppa Santoro/Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri
   (Cauza C-494/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Politica socială - Muncă pe durată determinată - Contracte încheiate cu un angajator din sectorul public - Măsuri menite să sancționeze recurgerea abuzivă la contracte pe durată determinată - Principiile echivalenței și efectivității))
   (2018/C 161/09)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale civile di Trapani

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Giuseppa Santoro

      Pârâte: Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Dispozitivul

   Clauza 5 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, anexat la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care, pe de o parte, nu sancționează folosirea abuzivă de către un angajator din sectorul public a unor contracte pe durată determinată succesive prin plata către lucrătorul în cauză a unei indemnizații menite să compenseze netransformarea raportului de muncă pe durată determinată într-un raport de muncă pe durată nedeterminată, dar, pe de altă parte, prevede acordarea unei indemnizații cuprinse între 2,5 și 12 salarii lunare corespunzătoare ultimei remunerații a lucrătorului respectiv, cu posibilitatea acestuia din urmă de a obține repararea integrală a prejudiciului prin demonstrarea, pe cale de prezumție, a pierderii unor oportunități de a găsi un loc de muncă sau a faptului că, în cazul în care ar fi fost organizat în mod legal un concurs de recrutare, el l-ar fi promovat, cu condiția ca respectiva reglementare să fie însoțită de un mecanism sancționatoriu efectiv și disuasiv, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

      (1)  JO C 454, 5.12.2016


title: Cauza C-145/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 23 februarie 2018 – Regards Photographiques SARL/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/40

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 23 februarie 2018 – Regards Photographiques SARL/Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Cauza C-145/18)
   (2018/C 161/44)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Regards Photographiques SARL

      Pârât: Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Întrebările preliminare

               —

               Dispozițiile articolelor 103 și 311 din Directiva 2006/112/CE din 28 noiembrie 2006 (1) și ale punctului 7 din partea A din anexa IX la aceasta trebuie interpretate în sensul că impun numai realizarea fotografiilor de către autorul acestora, imprimarea lor de acesta sau sub controlul său, semnarea și numerotarea lor în limita a 30 de exemplare, în toate formatele și pe toate suporturile, pentru a putea beneficia de cota redusă a taxei pe valoarea adăugată?

               —

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, este totuși permis statelor membre să excludă de la beneficiul cotei reduse a taxei pe valoarea adăugată fotografii care nu au, în plus, un caracter artistic?

               —

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, ce alte condiții trebuie să îndeplinească fotografiile pentru a putea beneficia de cota redusă a taxei pe valoarea adăugată? Trebuie acestea să aibă în special un caracter artistic?

               —

               Aceste condiții trebuie interpretate în mod uniform în cadrul Uniunii Europene sau fac trimitere la dreptul fiecărui stat membru, în special în materie de proprietate intelectuală?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediţie specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-173/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Ramazani Shadary/Consiliul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/66

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Ramazani Shadary/Consiliul
   (Cauza T-173/18)
   (2018/C 161/81)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Emmanuel Ramazani Shadary (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menţine numele reclamantului la poziţia nr. 15 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC şi la poziţia nr. 15 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalităţii dispoziţiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC şi ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive, care sunt în esenţă identice sau similare cu cele invocate în cauza T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza T-129/18: Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – HMV (Brands)/EUIPO – Our Price Records (OUR PRICE)

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/54

         Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – HMV (Brands)/EUIPO – Our Price Records (OUR PRICE)
   (Cauza T-129/18)
   (2018/C 161/62)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: HMV (Brands) Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Hicks și N. Zweck, Barristers)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Our Price Records Ltd (Londra)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „OUR PRICE” – cererea de înregistrare nr. 13 636 998

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 15/12/2017 în cauza R 838/2017-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată

               —

               obligarea Our Price Records Limited la plata cheltuielilor de judecată (în cazuș în care intervine în cauză)
               ȘI FIE

               —

               admiterea în totalitate a opoziției HMV,
               FIE

               —

               trimiterea cauzei la EUIPO spre reexaminare în lumina anulării deciziei atacate.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (4) Regulamentul nr. 2017/1001.


title: Cauza T-174/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Mutondo/Consiliul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/67

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Mutondo/Consiliul
   (Cauza T-174/18)
   (2018/C 161/82)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Kalev Mutondo (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menţine numele reclamantului la poziţia nr. 16 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC şi la poziţia nr. 16 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalităţii dispoziţiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC şi ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive, care sunt în esenţă identice sau similare cu cele invocate în cauza T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza C-96/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 9 februarie 2018 – Sociale Verzekeringsbank, cealaltă parte: C.E. Franzen

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 9 februarie 2018 – Sociale Verzekeringsbank, cealaltă parte: C.E. Franzen
   (Cauza C-96/18)
   (2018/C 161/25)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Sociale Verzekeringsbank (Svb)

      Cealaltă parte: C.E. Franzen

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 45 și 48 TFUE trebuie interpretate în sensul că, într-un caz precum cel din speță, aceste dispoziții se opun unei reglementări naționale precum articolul 6a teza introductivă și litera b din AKW (1)? Această reglementare implică faptul că un rezident al Țărilor de Jos nu este afiliat la sistemul de asigurări sociale din acest stat de reședință dacă acest rezident lucrează în alt stat membru și, în temeiul articolului 13 din Regulamentul 1408/71 (2), este supus legislației privind securitatea socială a statului de angajare. Prezentul caz se caracterizează prin faptul că, în temeiul legislației statului de angajare, persoana interesată nu are dreptul la o alocație familială din cauza volumului redus al activităților sale desfășurate în acest stat.

               2)

               Pentru a răspunde la întrebarea precedentă, este important aspectul că persoana interesată a avut posibilitatea de a solicita SVB să încheie un acord în sensul articolului 17 din Regulamentul 1408/17?

      (1)  Legea generală privind alocațiile familiale.

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară o activitate independentă și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO 1971, L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).


title: Cauza T-140/18: Acțiune introdusă la 28 februarie 2018 – LMP Lichttechnik Vertriebs/EUIPO (LITECRAFT)

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/55

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2018 – LMP Lichttechnik Vertriebs/EUIPO (LITECRAFT)
   (Cauza T-140/18)
   (2018/C 161/63)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: LMP Lichttechnik Vertriebs GmbH (Ibbenbüren, Germania) (reprezentant: R. Plegge, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „LITECRAFT” – cererea de înregistrare nr. 15 282 635

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 8 ianuarie 2018 în cauza R 699/2017-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) şi (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-175/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Ruhorimbere/Consiliul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/67

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Ruhorimbere/Consiliul
   (Cauza T-175/18)
   (2018/C 161/83)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Éric Ruhorimbere (Mbujimayi, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menţine numele reclamantului la poziţia nr. 14 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC şi la poziţia nr. 14 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalităţii dispoziţiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC şi ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive, care sunt în esenţă identice sau similare cu cele invocate în cauza T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza T-143/18: Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – Société générale/BCE

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/56

         Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – Société générale/BCE
   (Cauza T-143/18)
   (2018/C 161/64)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Société générale (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și P. Kupka, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 5 din Decizia BCE nr. ECB/SSM/2017 – O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 din 19 decembrie 2017 și a articolului 3 din Anexa A la aceasta, în măsura în care dispun măsuri care trebuie luate cu privire la angajamentele de plată irevocabile referitoare la sistemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

               —

               obligarea BCE la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe lipsa temeiului legal pentru adoptarea deciziei atacate. Potrivit reclamantei, BCE nu are competența de a impune o cerință prudențială generală și nu a efectuat o evaluare individuală și detaliată a situației reclamantei, astfel cum impun textele aplicabile.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe eroarea de drept care ar afecta decizia atacată, prin faptul că BCE ar fi interpretat în mod greșit textele de drept al Uniunii care instituie posibilitatea instituțiilor de credit de a recurge la angajamentele de plată irevocabile și, prin urmare, ar fi privat aceste dispoziții de efect util.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată ar fi afectată de o eroare vădită în aprecierea riscurilor pretins induse de angajamentele de plată irevocabile, în lumina articolului 16 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63).

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa unei motivări, întrucât BCE ar fi supusă unei obligații de motivare sporite, iar decizia atacată s-ar întemeia pe o motivare insuficientă.


title: Cauza C-149/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação de Lisboa (Portugalia) la 26 februarie 2018 – Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/41

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal da Relação de Lisboa (Portugalia) la 26 februarie 2018 – Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA
   (Cauza C-149/18)
   (2018/C 161/45)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Părțile din procedura principală

      Apelant și reclamant: Agostinho da Silva Martins

      Intimată și pârâtă: Dekra Claims Services Portugal SA

      Întrebările preliminare

               a)

               Trebuie să se considere că regimul în vigoare în Portugalia prevalează, ca dispoziție imperativă derogatorie, în sensul articolului 16 din Regulamentul „Roma II” (1)?

               b)

               Respectiva dispoziție constituie o dispoziție a dreptului Uniunii care reglementează conflictul de legi, în sensul articolului 27 din Regulamentul „Roma II”?

               c)

               Din perspectiva articolului 28 din Directiva 2009/103/CE (2), trebuie să se considere că unui cetățean portughez care a suferit un accident rutier în Spania trebuie să i se aplice regimul prescripției prevăzut la articolul 498 alineatul 3 din Codul Civil portughez?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European şi al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligaţiilor necontractuale („Roma II”)

      JO 2007, L 199, p. 40

      (2)  Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi

      JO 2009, L 263, p. 11


title: Cauza C-560/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší soud České republiky – Republica Cehă) – E.ON Czech Holding AG/Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda [Trimitere preliminară — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Competența judiciară în materie civilă și comercială — Competențe exclusive — Articolul 22 punctul 2 — Validitatea deciziilor organelor societăților sau ale persoanelor juridice care au sediul pe teritoriul unui stat membru — Competența exclusivă a instanțelor din acest stat membru — Decizia adunării generale a unei societăți prin care se ordonă transferul obligatoriu al titlurilor acționarilor minoritari ai acestei societăți către acționarul majoritar al acesteia și prin care se stabilește cuantumul compensației care trebuie să le fie plătită de acesta din urmă — Procedură judiciară având ca obiect verificarea caracterului rezonabil al acestei compensații]

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 martie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší soud České republiky – Republica Cehă) – E.ON Czech Holding AG/Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda
   (Cauza C-560/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Competența judiciară în materie civilă și comercială - Competențe exclusive - Articolul 22 punctul 2 - Validitatea deciziilor organelor societăților sau ale persoanelor juridice care au sediul pe teritoriul unui stat membru - Competența exclusivă a instanțelor din acest stat membru - Decizia adunării generale a unei societăți prin care se ordonă transferul obligatoriu al titlurilor acționarilor minoritari ai acestei societăți către acționarul majoritar al acesteia și prin care se stabilește cuantumul compensației care trebuie să le fie plătită de acesta din urmă - Procedură judiciară având ca obiect verificarea caracterului rezonabil al acestei compensații])
   (2018/C 161/10)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší soud České republiky

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: E.ON Czech Holding AG

      Pârâți: Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda

      cu participarea: Jihočeská plynárenská, a.s.

      Dispozitivul

   Articolul 22 punctul 2 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o acțiune precum acțiunea principală în discuție, care are ca obiect verificarea caracterului rezonabil al compensației pe care trebuie să o plătească acționarul principal al unei societăți acționarilor minoritari ai acesteia în cazul unui transfer obligatoriu al acțiunilor lor către acest acționar principal, este de competența exclusivă a instanțelor din statul membru pe teritoriul căruia are sediul această societate.

      (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza T-144/18: Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – Crédit Agricole și alții/BCE

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/57

         Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – Crédit Agricole și alții/BCE
   (Cauza T-144/18)
   (2018/C 161/65)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Crédit Agricole SA (Montrouge, Franța) și alte 69 de reclamante (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și P. Kupka, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 9 din decizia BCE nr. ECB/SSM/2017 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/380 din 19 decembrie 2017 și a articolului 3 din anexa A la aceasta, în măsura în care prevăd măsuri care trebuie luate cu privire la angajamentele de plată irevocabile referitoare la sistemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

               —

               obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-143/18, Société générale/BCE.


title: Cauza C-152/18 P: Recurs introdus la 23 februarie 2018 de Crédit mutuel Arkéa împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 13 decembrie 2017 în cauza T-712/15, Crédit mutuel Arkéa/Banca Centrală Europeană

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/41

         Recurs introdus la 23 februarie 2018 de Crédit mutuel Arkéa împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 13 decembrie 2017 în cauza T-712/15, Crédit mutuel Arkéa/Banca Centrală Europeană
   (Cauza C-152/18 P)
   (2018/C 161/46)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Crédit mutuel Arkéa (reprezentant: H. Savoie, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Banca Centrală Europeană, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea Hotărârii din 13 decembrie 2017 (T-712/15) prin care Tribunalul a respins cererea formulată de Crédit mutuel Arkéa privind anularea Deciziei Băncii Centrale Europene din 5 octombrie 2015 (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B84NLR5984/28) de stabilire a cerințelor prudențiale care sunt aplicabile grupului Crédit mutuel

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă două motive, întemeiate pe:

               —

               eroarea de drept întrucât Tribunalul a considerat că articolul 2 alineatul (21) litera (c) din Regulamentul-cadru privind MUS permite BCE să organizeze o supraveghere prudențială consolidată a instituțiilor afiliate la un organism central chiar dacă acesta nu are calitatea de instituție de credit;

               —

               eroarea în calificarea juridică a faptelor întrucât Tribunalul a considerat că Crédit mutuel constituie un grup supus supravegherii prudențiale în măsura în care îndeplinește condițiile enunțate la articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 575/2013 (1).

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1).


title: Cauza T-176/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Mende Omalanga/Consiliul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/68

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Mende Omalanga/Consiliul
   (Cauza T-176/18)
   (2018/C 161/84)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Lambert Mende Omalanga (Kinshasa, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menţine numele reclamantului la poziţia nr. 12 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC şi la poziţia nr. 12 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalităţii dispoziţiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC şi ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive, care sunt în esenţă identice sau similare cu cele invocate în cauza T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza T-145/18: Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – Confédération nationale du Crédit mutuel și alții/BCE

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/57

         Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – Confédération nationale du Crédit mutuel și alții/BCE
   (Cauza T-145/18)
   (2018/C 161/66)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Confédération nationale du Crédit mutuel (Paris, Franța) și alte 37 de reclamante (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și P. Kupka, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 8 din decizia BCE nr. ECB/SSM/2017 – 9695000CG7B84NLR5984/207 din 19 decembrie 2017 în măsura în care prevede măsuri care trebuie luate cu privire la angajamentele de plată irevocabile referitoare la sistemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

               —

               obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-143/18, Société générale/BCE.


title: Cauza C-100/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 12 februarie 2018 – Línea Directa Aseguradora S.A./Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 12 februarie 2018 – Línea Directa Aseguradora S.A./Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros
   (Cauza C-100/18)
   (2018/C 161/26)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Línea Directa Aseguradora S.A.

      Intimată: Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

      Întrebările preliminare

               1)

               O interpretare care include în acoperirea asigurării obligatorii pagubele cauzate de incendiul produs la bordul unui vehicul oprit în cazul în care incendiul își are originea în mecanismele necesare pentru îndeplinirea funcției de transport a vehiculului este contrară articolului 3 din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi (1)?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, o interpretare care include în acoperirea asigurării obligatorii pagubele cauzate de incendiul produs la bordul unui vehicul în cazul în care incendiul nu poate fi asociat cu o deplasare anterioară, astfel încât nu se poate considera că acest incendiu are legătură cu un traseu, este contrară articolului 3 din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, o interpretare care include în acoperirea asigurării obligatorii pagubele cauzate de incendiul produs la bordul unui vehicul în cazul în care vehiculul staționează într-un garaj privat închis, este contrară articolului 3 din Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi?

      (1)
         JO 2009 L 263, p. 11.


title: Cauza T-146/18: Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – BPCE și alții/BCE

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/58

         Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – BPCE și alții/BCE
   (Cauza T-146/18)
   (2018/C 161/67)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: BPCE (Paris, Franța) și alte 36 de reclamante (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și P. Kupka, avocați)

      Pârâtă: BCE

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 4 din decizia BCE nr. ECB/SSM/2017 – 9695005MSX1OYEMGDF46/338 (împreună cu anexa la aceasta) din 19 decembrie 2017 și a articolului 3 din anexa A la aceasta, în măsura în care prevede măsuri care trebuie luate cu privire la angajamentele de plată irevocabile referitoare la sistemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

               —

               obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-143/18, Société générale/BCE.


title: Cauza C-153/18 P: Recurs introdus la 23 februarie 2018 de Crédit mutuel Arkéa împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 13 decembrie 2017 în cauza T-52/16, Crédit mutuel Arkéa/Banca Centrală Europeană

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/42

         Recurs introdus la 23 februarie 2018 de Crédit mutuel Arkéa împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 13 decembrie 2017 în cauza T-52/16, Crédit mutuel Arkéa/Banca Centrală Europeană
   (Cauza C-153/18 P)
   (2018/C 161/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Crédit mutuel Arkéa (reprezentant: H. Savoie, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Banca Centrală Europeană, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea Hotărârii din 13 decembrie 2017 (T-52/16) prin care Tribunalul a respins cererea formulată de Crédit mutuel Arkéa privind anularea Deciziei Băncii Centrale Europene din 4 decembrie 2015 (ECB/SSM/2015 – 9695000CG 7B84NLR5984/40) de stabilire a cerințelor prudențiale care sunt aplicabile grupului Crédit mutuel

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă două motive, întemeiate pe:

               —

               eroarea de drept întrucât Tribunalul a considerat că articolul 2 alineatul (21) litera (c) din Regulamentul-cadru privind MUS permite BCE să organizeze o supraveghere prudențială consolidată a instituțiilor afiliate la un organism central chiar dacă acesta nu are calitatea de instituție de credit;

               —

               eroarea în calificarea juridică a faptelor întrucât Tribunalul a considerat că Crédit mutuel constituie un grup supus supravegherii prudențiale în măsura în care îndeplinește condițiile enunțate la articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 575/2013 (1).

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1).


title: Cauza T-149/18: Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – Arkéa Direct Bank și alții/BCE

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/58

         Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – Arkéa Direct Bank și alții/BCE
   (Cauza T-149/18)
   (2018/C 161/68)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Arkéa Direct Bank (Puteaux, Franța), Caisse de Bretagne de Crédit Mutuel Agricole (Le Relecq Kerhuon, Franța), Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq Kerhuon), Crédit foncier et communal d’Alsace et de Lorraine-banque (Strasburg, Franța), Fédéral Finance (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Home Loans SFH (Brest, Franța), Arkéa Banking Services (Paris, Franța), Arkéa Public Sector SCF (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Banque Entreprises et Institutionnels (Le Relecq Kerhuon), Keytrade Bank Luxembourg SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și P. Kupka, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 8 din decizia BCE nr. ECB/SSM/2017 – 9695000CG7B84NLR5984/207 din 19 decembrie 2017 în măsura în care prevede măsuri care trebuie luate cu privire la angajamentele de plată irevocabile referitoare la sistemele de garantare a depozitelor sau la fondurile de rezoluție;

               —

               obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanele invocă patru motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-143/18, Société générale/BCE.


title: Cauza C-579/16 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 martie 2018 – Comisia Europeană/FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S (Recurs — Ajutoare de stat — Noțiunea „ajutor” — Noțiunea „avantaj economic” — Principiul operatorului privat în economia de piață — Condiții de aplicabilitate și de aplicare — Criză financiară — Intervenții succesive de salvare a unei bănci — Luare sau neluare în considerare, în cadrul celei de a doua intervenții, a riscurilor care decurg din angajamentele luate de statul membru în cadrul primei intervenții)

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/10

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 martie 2018 – Comisia Europeană/FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S
   (Cauza C-579/16 P) (1)

   ((Recurs - Ajutoare de stat - Noțiunea „ajutor” - Noțiunea „avantaj economic” - Principiul operatorului privat în economia de piață - Condiții de aplicabilitate și de aplicare - Criză financiară - Intervenții succesive de salvare a unei bănci - Luare sau neluare în considerare, în cadrul celei de a doua intervenții, a riscurilor care decurg din angajamentele luate de statul membru în cadrul primei intervenții))
   (2018/C 161/11)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouchagiar, L. Flynn și K. Blanck-Putz, agenți)

      Celelalte părți din procedură: FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S (reprezentant: O. Koktvedgaard, advokat)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 15 septembrie 2016, FIH Holding și FIH Erhvervsbank/Comisia (T-386/14, EU:T:2016:474).

               2)

               Respinge primul motiv al acțiunii în fața Tribunalului Uniunii Europene.

               3)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene pentru a se pronunța asupra celui de al doilea motiv.

               4)

               Cererile privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 14, 16.1.2017.


title: Cauza C-202/18: Acțiune introdusă la 16 martie 2018 – Ilmārs Rimšēvičs/Republica Letonia

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/43

         Acțiune introdusă la 16 martie 2018 – Ilmārs Rimšēvičs/Republica Letonia
   (Cauza C-202/18)
   (2018/C 161/48)
   Limba de procedură: letona

      Părțile

      Reclamant: Ilmārs Rimšēvičs (reprezentanți: S. Vārpiņš, I. Pazare, M. Kvēps, avocați)

      Pârâtă: Republica Letonia

      Concluziile reclamantului

   Reclamantul solicită Curții:

               —

               declararea faptului că a fost suspendat în mod nelegal din funcția de guvernator al Băncii Letoniei prin decizia adoptată de Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (Biroul pentru Prevenirea și Combaterea Corupției) în numele Republicii Letonia la 19 februarie 2018 privind aplicarea unor măsuri de siguranță;

               —

               declararea nelegalității măsurii de siguranță a interzicerii exercitării anumitor activități profesionale — prin care i s-a interzis îndeplinirea funcțiilor de guvernator al Băncii Letoniei și exercitarea drepturilor care îi reveneau ca atare — care i-a fost impusă în temeiul deciziei adoptate de Biroul pentru Prevenirea și Combaterea Corupției în numele Republicii Letonia la 19 februarie 2018 privind aplicarea unor măsuri de siguranță;

               —

               declararea nelegalității restricțiilor privind exercitarea funcțiilor de membru al Consiliului guvernatorilor Băncii Centrale Europene și a drepturilor care îi reveneau ca atare, care i-au fost impuse ca urmare a deciziei adoptate de Biroul pentru Prevenirea și Combaterea Corupției în numele Republicii Letonia la 19 februarie 2018 privind aplicarea unor măsuri de siguranță.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Reclamantul contestă decizia nelegală adoptată la 19 februarie 2018 de către autoritatea statului leton însărcinată cu investigațiile — Biroul pentru Prevenirea și Combaterea Corupției, care este inclus în structura puterii executive — prin intermediul căreia a fost suspendat din funcția de guvernator al Băncii Letoniei pe durată nedeterminată. Decizia suspendării sale a fost adoptată în numele statului leton. Prin faptul că a fost suspendat din funcția de guvernator al Băncii Letoniei, reclamantul a pierdut de asemenea ex officio funcția de membru al Consiliului guvernatorilor Băncii Centrale Europene.

               2.

               Prin suspendarea reclamantului s-au săvârșit cel puțin încălcările care sunt prezentate în continuare.

               3.

               În primul rând, prin suspendarea reclamantului din funcțiile sale de guvernator al Băncii Letoniei și de membru al Consiliului guvernatorilor Băncii Centrale Europene, s-a încălcat articolul 14.2 din Protocolul nr. 4 la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene privind Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, întrucât, la momentul suspendării sale, nu era îndeplinită niciuna dintre cerințele menționate în articolul respectiv pentru demiterea guvernatorilor băncilor centrale naționale (guvernatorul să fi încetat să îndeplinească cerințele necesare pentru îndeplinirea funcțiilor sale sau să fi săvârșit o abatere gravă).

               4.

               În al doilea rând, prin suspendarea reclamantului din funcția sa de guvernator al Băncii Letoniei, s-a încălcat de asemenea articolul 22 din likums „Par Latvijas Banku” (Legea privind Banca Letoniei), și anume actul juridic prin care se realizează punerea în aplicare a Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene. La momentul adoptării deciziei menționate, nu erau îndeplinite niciuna dintre cerințele prevăzute la articolul respectiv pentru suspendarea guvernatorului Băncii Letoniei (în primul rând, demisia persoanei interesate; în al doilea rând, cerința prevăzută la articolul 14.2 din Statutele Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene referitoare la săvârșirea unei abateri grave, în cazul căreia Parlamentul poate decide cu privire la demiterea guvernatorului Băncii Letoniei după ce hotărârea de condamnare a devenit definitivă sau, în al treilea rând, celelalte cerințe prevăzute la articolul 14.2 menționat). În plus, deși în conformitate cu legea respectivă unicul abilitat să îl suspende pe guvernatorul Băncii Letoniei este Parlamentul Republicii Letonia, nu acesta a fost cel care l-a suspendat pe reclamant, ci autoritatea Republicii Letonia însărcinată cu investigațiile, care este inclusă în structura puterii executive.

               5.

               În al treilea rând, prin suspendarea reclamantului din funcția sa de guvernator al Băncii Letoniei, Biroul pentru Prevenirea și Combaterea Corupției a adoptat o interpretare eronată a dreptului Uniunii, întrucât a afirmat că reclamantul nu acționa în cadrul Consiliului guvernatorilor Băncii Centrale Europene în mod independent și în interesul Băncii Centrale Europene, ci exercita competențele guvernatorului Băncii Letoniei și acționa în interesul acestei din urmă bănci. Cu toate acestea, articolul 13 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prevede că Banca Centrală Europeană este o instituție a Uniunii Europene.
               În exercitarea funcțiilor lor, funcționarii instituțiilor Uniunii Europene pot exercita numai competențele prevăzute în legislația Uniunii și pot acționa numai în interesul instituțiilor menționate. Nu este de competenţa legislaţiei naționale să stabilească activitățile care revin funcționarilor instituțiilor Uniunii Europene și, prin urmare, în cadrul îndeplinirii funcțiilor unui funcționar al instituțiilor Uniunii Europene, nu este posibilă exercitarea unor competențe conferite prin intermediul unor acte juridice naționale.
               Articolul 130 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, care garantează independența Băncii Centrale Europene, exclude posibilitatea ca, în exercitarea funcțiilor sale de membru al Consiliului guvernatorilor Băncii Centrale Europene, guvernatorul Băncii Letoniei să acționeze ca reprezentant al Băncii Letoniei și să desfășoare activități (strict) în interesul acesteia sau al Republicii Letonia.


title: Cauza T-177/18: Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Kazembe Musonda/Consiliul

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/68

         Acțiune introdusă la 8 martie 2018 – Kazembe Musonda/Consiliul
   (Cauza T-177/18)
   (2018/C 161/85)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Jean-Claude Kazembe Musonda (Lubumbashi, Republica Democrată Congo) (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/2282 a Consiliului din 11 decembrie 2017 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo în măsura în care aceasta menține numele reclamantului la poziția nr. 11 din anexa II la Decizia 2010/788/PESC și la poziția nr. 11 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005;

               —

               constatarea nelegalității dispozițiilor articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Decizia 2010/788/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2016/2231/PESC și ale articolului 2b alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 1183/2005/CE;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive, care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-163/18, Amisi Kumba/Consiliul.


title: Cauza C-238/18: Acțiune introdusă la 3 aprilie 2018 – Banca Centrală Europeană/Republica Letonă

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/44

         Acțiune introdusă la 3 aprilie 2018 – Banca Centrală Europeană/Republica Letonă
   (Cauza C-238/18)
   (2018/C 161/49)
   Limba de procedură: letona

      Părțile

      Reclamantă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: C. Zilioli, C. Kroppenstedt, K. Kaiser, agenți, D. Sarmiento Ramírez-Escudero, avocat)

      Pârâtă: Republica Letonă

      Concluziile reclamantei

   Banca Centrală Europeană solicită Curții:

               —

               Să oblige Republica Letonă, în temeiul articolului 24 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție al Uniunii Europene și al articolului 62 din Regulamentul de procedură al Curții, să prezinte toate informațiile pertinente în legătură cu investigația în curs efectuată de Biroul de prevenire și combatere a corupției împotriva guvernatorului Latvijas Banka; și

               —

               Să constate, în temeiul articolului 14.2 din Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, că Republica Letonă a încălcat al doilea paragraf al acestei dispoziții:

                           —

                           în măsura în care guvernatorul Latvijas Banka a fost revocat din funcție înainte ca o hotărâre de condamnare să fie pronunțată pe fond de o instanță independentă și

                           —

                           în măsura în care nu există, dacă elementele de fapt prezentate de Republica Letonă confirmă acest fapt, nicio împrejurare excepțională care să justifice revocarea din funcție a persoanei în cauză; și

               —

               Obligarea Republicii Letone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   BCE consideră că Republica Letonă a încălcat articolul 14.2 al doilea paragraf din Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene în măsura în care, în aplicarea unei măsuri de siguranță temporare, guvernatorul Latvijas Banka a fost revocat din funcție înainte ca o hotărâre de condamnare să fie pronunțată pe fond de o instanță independentă.


title: Cauza C-103/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid (Spania) la 13 februarie 2018 – Domingo Sánchez Ruiz/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Spania) la 13 februarie 2018 – Domingo Sánchez Ruiz/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)
   (Cauza C-103/18)
   (2018/C 161/27)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Domingo Sánchez Ruiz

      Pârâtă: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

      Întrebările preliminare

               1)

               O situație precum cea descrisă în prezenta cauză (în care angajatorul public încalcă limitele temporale impuse de lege și, prin aceasta, permite o succesiune de contracte de muncă pe durată determinată sau menține caracterul temporar al acestora prin schimbarea tipului de numire din numire cu caracter ocazional în numire interimară sau în regim de suplinire) poate fi considerată utilizare abuzivă de numiri succesive și, prin urmare, inclusă în ipoteza prevăzută de clauza 5 din acordul cadru, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE (1)?

               2)

               Dispozițiile Acordului cadru privind munca pe durată determinată, care figurează în anexă la Directiva 1999/70[/CE], coroborate cu principiul efectivității, trebuie interpretate în sensul că se opun unor norme procedurale naționale care impun lucrătorului pe durată determinată să manifeste un comportament activ de contestare sau de atacare în justiție (a tuturor numirilor și încetărilor succesive), numai astfel putând beneficia de protecția directivei comunitare și valorifica drepturile conferite de ordinea juridică a Uniunii?

               3)

               Luând în considerare faptul că, în sectorul public și pentru prestarea unor servicii esențiale, necesitatea de ocupare a posturilor vacante și de asigurare a suplinirii în perioada concediilor medicale sau a vacanțelor […] este, în esență, „permanentă”, și având în vedere că se impune delimitarea noțiunii „motiv obiectiv”, care ar justifica angajarea cu contract pe durată determinată:

                           a)

                           se poate considera că ar fi contrar Directivei 1999/70/CE [clauza 5 punctul 1 litera (a)], și, prin urmare, că nu există motiv obiectiv, atunci când lucrătorul pe durată determinată este angajat, fără întreruperi, cu contracte succesive de „interinidad” (muncă temporară) și lucrează toate sau aproape toate zilele anului în temeiul unor numiri/solicitări consecutive și succesive, care se perpetuează, cu stabilitate deplină, de a lungul anilor, motivul pentru care a fost angajat subzistând în permanență?

                           b)

                           se poate considera că necesitatea este permanentă, iar nu temporară și, prin urmare, că ea nu intră sub incidența noțiunii „motiv obiectiv” prevăzută de clauza 5 punctul 1 [litera] (a), având în vedere atât parametrii descriși, și anume existența a nenumărate numiri și solicitări, care se perpetuează pe parcursul mai multor ani, cât și existența unui defect structural, reflectat în procentul contractelor de „interinidad” din sectorul în cauză, [și/sau] având în vedere că aceste necesități, întotdeauna și cu titlu de regulă, sunt acoperite cu lucrători pe durată determinată, devenind în mod stabil un element esențial în prestarea serviciului public?

                           c)

                           sau se poate considera că, în esență, pentru a determina care este limita admisă a caracterului temporar al contractului de muncă, este necesar să se analizeze numai modul de redactare a dispoziției care permite utilizarea lucrătorilor pe durată determinată, atunci când prevede că aceștia pot [OR 2] fi numiți din motive de necesitate, de urgență sau pentru desfășurarea unor programe cu caracter temporar, conjunctural sau extraordinar, în definitiv, utilizarea acestora pentru a fi considerată motiv obiectiv, trebuie să fie în acord cu aceste împrejurări excepționale, iar în cazul în care nu mai este punctuală, ocazională sau circumstanțială, nu mai constituie un motiv obiectiv și, astfel, dă naștere unui abuz[?]

               4)

               Este conform cu acordul cadru, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE, să se considere motive obiective pentru angajarea de informaticieni statutari temporari și pentru reînnoirea succesivă a contractelor de muncă ale acestora motivele de necesitate, de urgență [sau] pentru desfășurarea unor programe cu caracter temporar, conjunctural sau extraordinar, atunci când acești angajați publici ocupă în mod permanent și stabil funcții obișnuite specifice angajaților statutari pe durată nedeterminată, fără ca administrația angajatoare să impună limite maxim[e] în ceea ce privește aceste numiri și fără să respecte obligațiile legale pentru ocuparea posturilor și acoperirea necesităților respective de către funcționari pe durată nedeterminată și fără să prevadă vreo măsură echivalentă pentru a preveni abuzurile în ceea ce privește raportul de muncă temporar succesiv, menținând serviciile prestate de informaticienii statutari temporari pe o perioadă îndelungată, în prezenta cauză fiind vorba de 17 ani de muncă neîntreruptă?

               5)

               Prevederile acordului cadru cu privire la munca pe durată determinată care figurează în anexa la Directiva 1999/70[/CE] și interpretarea pe care Curtea a dat-o acestora sunt compatibile cu jurisprudența Tribunal Supremo [Curtea Supremă], în măsura în care aceasta stabilește, fără să țină seama de alți parametri, că există un motiv obiectiv de numire prin trimitere la limitele temporale ale acesteia sau consideră că nu poate exista nicio comparație cu funcționarul de carieră din cauza faptului că sunt guvernați de un regim juridic diferit și de un sistem de acces distinct sau a faptului că funcționarii de carieră sunt numiți pe perioadă nedeterminată, în timp ce funcționarii interimari sunt numiți pe perioadă determinată?

               6)

               În cazul în care instanța națională constată săvârșirea unui abuz în ceea ce privește angajarea succesivă a unui funcționar public statutar temporar interimar în cadrul SERMAS [Serviciul de Sănătate al Comunității Madrid], care are scopul de a acoperi necesități permanente și structurale de prestări de servicii de către angajați statutari pe durată nedeterminată, având în vedere că nu există vreo măsură efectivă în ordinea juridică națională pentru sancționarea abuzului respectiv și pentru eliminarea consecințelor încălcării reglementării comunitare, clauza 5 din acordul cadru, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE, trebuie interpretată în sensul că obligă instanța națională să adopte măsuri efective și disuasive, care să asigure efectul util al acordului cadru și, prin urmare, să sancționeze abuzul respectiv și să elimine consecințele încălcării normei europene menționate, înlăturând aplicarea normei naționale care împiedică acest lucru?
               În cazul unui răspuns afirmativ și astfel cum reține Curtea de Justiție a Uniunii Europene la punctul 41 din Hotărârea din 14 septembrie 2016, cauzele C-184/15 și C-197/15 (2):
               Transformarea raportului de muncă statutar temporar interimar/ocazional/în regim de suplinire într-un raport de muncă statutar stabil, începând chiar cu denumirea de angajat public permanent sau pe durată nedeterminată, care beneficiază de un loc de muncă la fel de stabil precum cel al angajaților statutari permanenți comparabili, ar fi conformă cu obiectivele urmărite de Directiva 1999/70/CE, ca măsură de prevenire și de sancționare a abuzului de raporturi de muncă temporare succesive și de eliminare a consecințelor încălcării dreptului Uniunii?

               7)

               În cazul unui abuz de raporturi de muncă temporare succesive, transformarea raportului de muncă statutar temporar interimar în unul pe durată nedeterminată sau permanent poate fi considerată conformă cu obiectivele Directivei 1999/70/CE și cu acordul cadru anexat la aceasta numai dacă angajatul statutar temporar care a fost afectat de abuz beneficiază de aceleași condiții de muncă ca personalul statutar pe durată nedeterminată (în ceea ce privește protecția socială, promovarea profesională, ocuparea posturilor vacante, formarea profesională, concediile, situațiile administrative, situațiile în care raportul de muncă este suspendat, drepturile privind pensia și desființarea locurilor de muncă, precum și participarea la concursurile organizate pentru ocuparea posturilor vacante și pentru promovarea profesională), în conformitate cu principiile permanenței și inamovibilității, cu toate drepturile și obligațiile inerente, în regim de egalitate cu informaticienii statutari pe durată nedeterminată?

               8)

               Dreptul comunitar prevede obligația de a reexamina hotărârile judecătorești/actele administrative definitive în împrejurările descrise, atunci când sunt îndeplinite cele patru condiții impuse în [Hotărârea pronunțată în] cauza Kühne & Heitz NV (C-453/00 din 13 ianuarie 2004 (3)): 1) în dreptul național spaniol, administrația și instanțele dispun de competența de reexaminare, însă cu restricțiile menționate, care fac exercitarea sa foarte dificilă sau chiar imposibilă, 2) deciziile în litigiu au rămas definitive ca urmare a unei hotărâri pronunțate de către o instanță națională de ultim/unic grad, 3) hotărârea respectivă este întemeiată pe o interpretare a dreptului comunitar care este contrară jurisprudenței Curții și a fost adoptată fără sesizarea cu titlu preliminar a Curții, și [4]) persoana interesată s a adresat organului administrativ imediat după ce a luat cunoștință de jurisprudența menționată?

               9)

               Instanțele naționale, în calitate de instanțe europene care trebuie să asigure efectul deplin al dreptului Uniunii în statele membre, pot și trebuie să solicite și să oblige autoritățile administrative naționale ale statelor membre să adopte, în limitele competențelor lor, dispozițiile relevante pentru eliminarea normelor naționale incompatibile cu dreptul Uniunii, în general, și cu Directiva 1999/70/CE și cu acordul cadru, care figurează în anexa la aceasta, în special?

      (1)  Directiva 1999/70/CE din 28 iunie 1999 privind acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).

      (2)  Hotărârea din 14 septembrie 2016, Martínez Andrés și Castrejana López (C-184/15 și C-197/15, EU:C:2016:680).

      (3)  Hotărârea din 13 ianuarie 2004, Kühne & Heitz (C-453/00, EU:C:2004:17).


title: Cauza T-150/18: Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – BNP Paribas/BCE

text:
               7.5.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/59

         Acțiune introdusă la 1 martie 2018 – BNP Paribas/BCE
   (Cauza T-150/18)
   (2018/C 161/69)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: BNP Paribas (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și P. Kupka, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a articolului 9 din Decizia BCE nr. ECB/SSM/2017 – R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 din 19 decembrie 2017, în măsura în care prin aceasta se impune o deducere a angajamentelor de plată irevocabile subscrise la Fondul unic de rezoluție, la fondurile naționale de rezoluție și la schemele naționale de garantare a depozitelor de fonduri proprii de bază de categoria 1, pe bază individuală, subconsolidată și consolidată, în special alineatele 9.1, 9.2 și 9.3;

               —

               obligarea BCE la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată ar fi lipsită de temei juridic, în sensul că BCE ar fi recurs la prerogativele sale în materia supravegherii prudențiale pentru a impune o măsură cu aplicabilitate generală care este de competența legiuitorului și ar fi depășit prerogativele pe care i le conferă articolul 4 alineatul (1) litera (f) și articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată ar fi afectată de o eroare de drept, în sensul că BCE ar fi interpretat contrar intenției legiuitorului textele de drept al Uniunii care autorizează instituțiile de credit să recurgă la angajamente de plată irevocabile pentru a executa o parte din obligațiile care le revin în raport cu fondurile naționale de rezoluție, cu Fondul unic de rezoluție și cu schemele de garantare a depozitelor, lipsind astfel dispozițiile respective de efectul lor util. În plus, BCE și-a întemeiat decizia pe o interpretare eronată a cadrului juridic european și național de transpunere aplicabil angajamentelor de plată irevocabile.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată ar conține o eroare de apreciere și ar încălca principiul bunei administrări.