title: Cauza T-492/10: Acțiune introdusă la 7 octombrie 2010 — Melli Bank/Consiliul

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/53

         Acțiune introdusă la 7 octombrie 2010 — Melli Bank/Consiliul
   (Cauza T-492/10)
   ()
   2010/C 328/82
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Melli Bank plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Gadhia, S. Ashley, Solicitors, D. Anderson, QC și R. Blakeley, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea punctului 5 din tabelul B din anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului (1) în măsura în care se referă la reclamantă;

               —

               anularea punctului 3 din tabelul B din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului (2) în măsura în care se referă la reclamantă;

               —

               declararea articolului 7 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului (3) ca fiind inaplicabil reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză, reclamanta solicită anularea în parte a Regulamentului de punere în aplicare nr. 668/2010 al Consiliului și a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului în măsura în care reclamanta este înscrisă în lista persoanelor fizice și juridice, entităților și organismelor ale căror fonduri și resurse economice sunt înghețate în conformitate cu această dispoziție. În plus, reclamanta solicită inaplicabilitatea articolului 7 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului, potrivit articolului 277 TFUE.
   În susținerea cererii reclamantul invocă următoarele motive:

               În primul rând, reclamanta afirmă că regulamentul și decizia atacate au fost adoptate cu încălcarea dreptului reclamantei la apărare și al dreptului acesteia la o protecție jurisdicțională efectivă în măsura în care motivele invocate de Consiliu nu sunt suficiente pentru a permite reclamantei să înțeleagă justificarea înscrierii sale în listă și a înghețării activelor care îi aparțin. În plus, reclamanta susține că, în speță, Consiliul nu a prezentat probe și/sau documente din dosarul pe care s-a întemeiat Consiliul și, în consecință, reclamanta nu a putut să aibă o reprezentare reală a motivului înscrierii sale în listă.

               În al doilea rând, reclamanta susține că nu sunt întrunite criteriile materiale pentru înscrierea sa în listă sa și/sau Consiliul a comis o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește stabilirea îndeplinirii sau neîndeplinirii acestor criterii. Reclamanta afirmă că nu „aparține” și nici nu „este controlată” de o entitate ce ar fi fost identificată că participă, ar fi asociată în mod direct sau ar susține proliferarea nucleară în sensul dat acestei expresii în Hotărârea Curții din 9 iulie 2009, Melli Bank/Consiliul (T-492/10) (4).

               În al treilea rând, reclamanta susține că în măsura în care articolul 7 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului și/sau articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului sunt obligatorii și impun Consiliului să includă în listă orice dezmembrământ al unei societăți-mamă înscrise, acesta sunt totodată ilegale.

               În al patrulea rând, reclamanta susține că nu ar fi întrunite criteriile materiale pentru înscrierea în listă a societății-mamă și, în consecință, a reclamantei și/sau Consiliul a săvârșit o eroare de apreciere în stabilirea îndeplinirii sau neîndeplinirii acestor criterii. Reclamanta afirmă că, din moment ce societatea-mamă a îndeplinit cerințele din Regulamentul (CE) nr. 110/2009 al Consiliului (5) (cauza T-35/10 (6)) și ale Deciziei 2008/475/CE a Consiliului (7) (cauza T-390/08 (8)), Regulamentul (CE) nr. 1100/2009 al Consiliului și Decizia 2010/413/PESC trebuie să fie anulate în măsura în care se referă la reclamantă.

               În al cincilea rând, reclamanta susține că înscrierea sa în listă și înghețarea tuturor activelor sale de peste tot în lume nu au o legătură rațională cu obiectivul urmărit de Consiliu și încalcă dreptul său de proprietate. În plus, aceasta afirmă că măsurile restrictive impuse sunt disproporționate întrucât produc un prejudiciu considerabil reclamantului și nu reprezintă mijlocul cel mai puțin restrictiv care s-ar fi putut recurge.

      (1)  Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 195, p. 25).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului din 19 aprilie 2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 103, p. 1).

      (4)  Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2009, Melli Bank/Consiliul (T-246/08 și T-332/08, Rep., p. II-2629), în prezent în recurs (Melli Bank/Consiliul, C-380/09 P, JO C 282, p. 30).

      (5)  Regulamentul (CE) nr. 1100/2009 al Consiliului din 17 noiembrie 2009 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Deciziei 2008/475/CE (JO L 303, p. 31).

      (6)  Cauza T-35/10, Bank Melli Iran/Consiliul, JO C 100, p. 47.

      (7)  Decizia Consiliului din 23 iunie 2008 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 163, p. 29).

      (8)  Hotărârea Tribunalului din 14 octombrie 2009 Bank Melli Iran/Consiliul (T-390-08, Rep., p. II-3967), în prezent în recurs (Bank Melli Iran/Consiliul, C-548/09 P, JO C 80, p. 10).


title: Cauza T-276/15: Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2017 – Edison/EUIPO – Eolus Vind (e) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene figurative — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/16

         Hotărârea Tribunalului din 14 martie 2017 – Edison/EUIPO – Eolus Vind (e)
   (Cauza T-276/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene figurative - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 129/26)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Edison SpA (Milano, Italia) (reprezentanţi: D. Martucci, F. Boscariol de Roberto și I. Gatto, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanţi: D. Hanf și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Eolus Vind AB (publ) (Hässleholm, Suedia)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 24 februarie 2015 (cauza R 2358/2013-1) privind o procedură de opoziție între Edison și Eolus Vind

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Edison SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 236, 20.7.2015.


title: Cauza T-321/07: Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2010 — Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH/OAPI — Applus Servicios Tecnológicos (A+) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative A+ — Marcă comunitară verbală anterioară AirPlus International — Motive relative de refuz — Inexistența riscului de confuzie — Lipsa similitudinii semnelor — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Articolul 8 alineatul (1) litera (b), articolul 8 alineatul (5), articolele 73, 74 și 79 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolele 88 alineatul (1) litera (b), articolul 8 alineatul (5), articolele 75, 76 și 83 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/38

         Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2010 — Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH/OAPI — Applus Servicios Tecnológicos (A+)
   (Cauza T-321/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative A+ - Marcă comunitară verbală anterioară AirPlus International - Motive relative de refuz - Inexistența riscului de confuzie - Lipsa similitudinii semnelor - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b), articolul 8 alineatul (5), articolele 73, 74 și 79 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolele 88 alineatul (1) litera (b), articolul 8 alineatul (5), articolele 75, 76 și 83 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2010/C 100/58
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH (Neu-Isenburg, Germania) (reprezentanți: G. Würtenberger, R. Kunze și T. Wittmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Applus Servicios Tecnológicos, SL (Barcelona, Spania) (reprezentant: E. Torner Lasalle, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 7 iunie 2007 (cauza R 310/2006-2) privind o procedură de opoziție dintre Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH și Applus Servicios Tecnológicos, SL

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007


title: Cauza C-535/10 P: Ordonanța președintelui Curții din 14 noiembrie 2011 — 4care AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Laboratorios Diafarm, SA

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/21

         Ordonanța președintelui Curții din 14 noiembrie 2011 — 4care AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Laboratorios Diafarm, SA
   (Cauza C-535/10 P) (1)

   2012/C 49/37
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauza C-126/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België la 10 martie 2011 — INNO NV/Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België la 10 martie 2011 — INNO NV/Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA
   (Cauza C-126/11)
   2011/C 152/26
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België.

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: INNO NV

      Pârâte: Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

      Întrebarea preliminară

   Directiva 2005/29/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 149, p. 22) și în special articolul 1, articolul 2 litera (d), articolul 3 alineatul (1) și articolul 5 trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale, precum articolul 53 alineatul (1) primul și al treilea paragraf din Legea din 14 iulie 1991 privind practicile comerciale, informarea și protecția consumatorilor care interzice comercianților, în sectoarele menționate la articolul 52 alineatul 1 din această lege, să efectueze, în perioadele de interdicție 15 noiembrie — 2 ianuarie și 15 mai — 30 iunie, în orice loc și prin orice mijloace de comunicare, anunțuri privind reduceri de prețuri și anunțuri care sugerează reduceri de prețuri de natura celor menționate la articolul 42, precum și să efectueze înaintea unei perioade de interdicție anunțuri privind reduceri de prețuri și anunțuri care sugerează reduceri de prețuri ce produc efecte în cursul respectivei perioade de interdicție, chiar dacă măsura în cauză, fără a ține seama de dublul obiectiv urmărit de legiuitorul național, și anume, pe de o parte, protecția intereselor consumatorilor și, pe de altă parte, reglementarea raporturilor concurențiale între comercianți, urmărește în realitate reglementarea raporturilor concurențiale între comercianți și, având în vedere celelalte garanții prevăzute de lege, nu promovează în mod eficient protecția consumatorilor?

      (1)  JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260


title: Cauza T-648/13: Hotărârea Tribunalului din 10 februarie 2015 – IOIP Holdings/OAPI (GLISTEN) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GLISTEN — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/18

         Hotărârea Tribunalului din 10 februarie 2015 – IOIP Holdings/OAPI (GLISTEN)
   (Cauza T-648/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GLISTEN - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 096/22)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: IOIP Holdings LLC (Fort Wayne, Statele Unite) (reprezentanți: H. Dhondt și S. Kinart, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 11 septembrie 2013 (cauza R 1028/2013-2) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal GLISTEN ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă IOIP Holdings LLC la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza T-309/07: Acțiune introdusă la 15 august 2007 — Regatul Țărilor de Jos/Comisia Comunităților Europene

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/24

         Acțiune introdusă la 15 august 2007 — Regatul Țărilor de Jos/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-309/07)
   (2007/C 235/45)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C. Wissels, M. de Grave și Y. de Vries, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea Deciziei 2007/395 în măsura în care Comisia a considerat, în cuprinsul acestei decizii, că aprobarea sa este necesară, conform articolului 95 alineatul (6) CE, pentru menținerea actelor olandeze cu putere de lege privind utilizările parafinelor clorurate cu catenă scurtă care nu sunt citate în Directiva 2002/45/CE;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și argumentele susținute sunt similare cu cele invocate în cauza T-234/04, Țările de Jos/Comisia (anterior cauza C-103/04) (1).

      (1)  JO 2004 C 94, p. 30.


title: Cauza C-430/16 P: Recurs introdus la 2 august 2016 de Bank Mellat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 iunie 2016 în cauza T-160/13, Bank Mellat/Consiliul

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/7

         Recurs introdus la 2 august 2016 de Bank Mellat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 iunie 2016 în cauza T-160/13, Bank Mellat/Consiliul
   (Cauza C-430/16 P)
   (2016/C 371/09)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Bank Mellat (reprezentanți: S. Zaiwalla P. Reddy, Z. Burbeza, solicitors, M. Brindle QC, R. Blakeley, J. MacLeod, barristers)

      Celelalte părți din procedură:Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii;

               —

               anularea articolului 1 punctul 15 din Regulamentul nr 1263/2012 (1), în totalitate sau în măsura în care se aplică recurentei;

               —

               declararea inaplicabilității în privința recurentei a articolului 1 punctul 6 din Decizia 2012/635/PESC (2); și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului și procedurii aflate pe rolul Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Recurenta, Bank Mellat (denumită în continuare „banca”), declară recurs împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 iunie 2016 în cauza T-160/13, Bank Mellat/Consiliul (denumită în continuare „hotărârea”). Pe scurt, banca susține că Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că nu i-a admis acțiunea având ca obiect anularea sau declararea inaplicabilității în privința sa a diferitor dispoziții care constituie un „embargo financiar” asupra băncii, și anume:

                           1)

                           articolul 1 punctul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1263/2012 al Consiliului;

                           2)

                           articolul 1 punctul 6 din Decizia 2012/635/PESC.

               2.

               Mai exact, banca a identificat trei motive privind erori de drept în aprecierea de către Tribunal a fondului acțiunii pe care aceasta a formulat-o:

                           1)

                           Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în interpretarea și aplicarea cerinței privind „necesitatea” prevăzută la articolul 215 din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”) (primul motiv);

                           2)

                           Tribunalul a săvârșit o eroare prin aprecierea că embargoul financiar a fost proporțional, atrăgând o serie de alte erori juridice specifice (al doilea motiv); și

                           3)

                           Tribunalul a săvârșit o eroare prin concluzia că embargoul financiar era conform altor principii generale ale dreptului Uniunii (al treilea motiv).

               3.

               Banca a identificat, de asemenea, două motive extensive de recurs privind erori de drept în aprecierea de către Tribunal a admisibilității anumitor părți ale cererii băncii:

                           1)

                           Tribunalul a disociat în mod eronat elemente ale embargoului financiar și a declarat acțiunea Băncii în privința acestora drept inadmisibilă (al patrulea motiv);

                           2)

                           Tribunalul a săvârșit o eroare în aprecierea, printre altele, a faptului că nu era competent, în temeiul articolului 275 TFUE, să se pronunțe asupra contestației formulate de bancă împotriva articolului 1 punctul 6 din Decizia 2012/635/PESC (al cincilea motiv).

               4.

               Banca solicită Curții anularea hotărârii și admiterea concluziilor sale.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1263/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului, JO L 356, p. 34.

      (2)  Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului, JO L 282, p. 58.


title: Cauza T-681/15: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2015 – Environmental Manufacturing/OAPI – Société Elmar Wolf (Reprezentarea unui cap de lup)

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/67

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2015 – Environmental Manufacturing/OAPI – Société Elmar Wolf (Reprezentarea unui cap de lup)
   (Cauza T-681/15)
   (2016/C 038/90)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Environmental Manufacturing LLP (Stowmarket, Regatul Unit) (reprezentant: S. Malynicz, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Société Elmar Wolf SA (Wissembourg, Franța)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă (Reprezentarea unui cap de lup) – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 4 971 511

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 3 septembrie 2015 în cauza R 1252/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI și a celeilalte părți la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-6/09: Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/24

         Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-6/09)
   (2009/C 69/43)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Peere și P. Dejmek, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului (1) și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2005/60/CE a expirat la 15 decembrie 2007. Or, la data introducerii prezentei acțiuni, pârâtul nu luase încă toate măsurile necesare pentru transpunerea directivei sau, în orice caz, nu le comunicase Comisiei.

      (1)  JO L 309, p. 15, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 214.


title: Cauza C-410/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 1 august 2011 — Pedro Espada Sánchez și alții/Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

text:
               1.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 290/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 1 august 2011 — Pedro Espada Sánchez și alții/Iberia Líneas Aéreas de España S.A.
   (Cauza C-410/11)
   2011/C 290/11
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial de Barcelona

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Pedro Espada Sánchez și alții

      Pârâtă: Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

      Întrebările preliminare

               1.

               Limita de 1 000 de drepturi speciale de tragere pe pasager, prevăzută la articolul 22 alineatul (2) din Convenția de la Montreal pentru unificarea anumitor norme referitoare la transportul aerian internațional, cu privire la răspunderea transportatorului în caz de distrugere, pierdere sau deteriorare a bagajului, coroborat cu articolul 3 alineatul (3) din aceeași convenție, trebuie interpretată ca limită maximă pentru fiecare dintre pasageri, în cazul în care mai mulți călători înregistrează împreună bagajul comun, indiferent dacă numărul articolelor de bagaj înregistrate este inferior celui al călătorilor?

               2.

               Sau, dimpotrivă, limita de despăgubire menționată prevăzută la această dispoziție trebuie interpretată în sensul că pentru fiecare articol de bagaj înregistrat poate exista numai un pasager care are dreptul să solicite despăgubire și, prin urmare, limita maximă se stabilește pentru un singur pasager, deși este confirmat faptul că bagajul pierdut și înregistrat cu o singură etichetă aparține mai multor pasageri?


title: Cauza C-20/16: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 22 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel/Finanzamt Offenburg (Trimitere preliminară — Libera circulație a lucrătorilor — Venituri obținute în alt stat membru decât statul membru de reședință — Metodă de exonerare cu rezervă de progresivitate în statul membru de reședință — Contribuții la asigurările de pensii și la asigurările de sănătate reținute din veniturile obținute în alt stat membru decât statul membru de reședință — Deducerea acestor contribuții — Condiție privind lipsa unei legături directe cu veniturile scutite)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/12

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 22 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel/Finanzamt Offenburg
   (Cauza C-20/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a lucrătorilor - Venituri obținute în alt stat membru decât statul membru de reședință - Metodă de exonerare cu rezervă de progresivitate în statul membru de reședință - Contribuții la asigurările de pensii și la asigurările de sănătate reținute din veniturile obținute în alt stat membru decât statul membru de reședință - Deducerea acestor contribuții - Condiție privind lipsa unei legături directe cu veniturile scutite))
   (2017/C 277/15)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți-recurenți: Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel

      Pârât-intimat: Finanzamt Offenburg

      Dispozitivul

   Articolul 45 TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru cum este cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia un contribuabil care are reședința în acest stat membru, dar lucrează în administrația publică a unui alt stat membru nu poate deduce din baza de calcul al impozitului pe venit în statul membru de reședință contribuțiile la asigurările de pensii și la asigurările de sănătate reținute din salariul său în statul membru al locului de muncă, spre deosebire de contribuțiile comparabile plătite la sistemul de asigurări sociale al statului membru de reședință, în cazul în care, în temeiul convenției privind evitarea dublei impuneri încheiate între cele două state membre, salariul nu trebuie să fie impozitat în statul membru de reședință al lucrătorului și conduce numai la majorarea cotei de impozitare aplicabile celorlalte venituri.

      (1)  JO C 118, 4.4.2016.


title: Cauza C-269/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libera circulație a lucrătorilor — Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 — Prime pentru pensie facultativă — Supunere integrală la plata impozitului]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-269/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libera circulație a lucrătorilor - Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 - Prime pentru pensie facultativă - Supunere integrală la plata impozitului)
   2009/C 267/16
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: R. Lyal și W. Mölls, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: C. Blaschke și M. Lumma, agenți, W Wellisch, Rechtsanwalt)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 12, 18 și 39 CE precum și a articolului 7 din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (JO L 257, p. 2; Ediție specială, 05/vol. 1, p. 11) — Reglementare națională privind primele de încurajare pentru pensie facultativă, care condiționează acordarea acestor prime de statutul de persoană plătitoare de impozit integral în statul membru, care prevede restituirea primei de pensie facultativă din momentul în care încetează statutul de persoană plătitoare de impozit integral și care nu permite utilizarea capitalului constituit în cadrul acestui regim pentru achiziționarea unei locuințe ocupate de proprietar, decât dacă aceasta se situează pe teritoriul național

      Dispozitivul

               1.

               Prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a prevederilor privind pensia facultativă pentru limită de vârstă cuprinse în articolele 79-99 din Legea federală privind impozitul pe venit (Einkommensteuergesetz), Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 39 CE și al articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității, precum și în temeiul articolului 18 CE, în măsura în care aceste prevederi:

                           —

                           nu recunosc lucrătorilor frontalieri și soțului/soției acestora dreptul la prima pentru pensie facultativă, în cazul în care aceștia nu sunt integral supuși la plata impozitului în acest stat membru;

                           —

                           nu permit lucrătorilor frontalieri folosirea capitalului subvenționat pentru achiziționarea sau pentru construirea unei locuințe în scopul utilizării ca locuință proprie, în cazul în care aceasta nu se situează în Germania, și

                           —

                           prevăd obligația de a restitui prima menționată în cazul în care încetează supunerea integrală la plata impozitului în acest stat membru.

               2.

               Obligă Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 199, 25.8.2007.


title: Cauza C-323/15 P: Recurs introdus la 30 iunie 2015 de Polynt SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 30 aprilie 2015 în cauza T-134/13, Polynt SpA și Sitre Srl/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/24

         Recurs introdus la 30 iunie 2015 de Polynt SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 30 aprilie 2015 în cauza T-134/13, Polynt SpA și Sitre Srl/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)
   (Cauza C-323/15 P)
   (2015/C 311/30)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Polynt SpA (reprezentant: C. Mereu, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA), Sitre Srl, New Japan Chemical, REACh ChemAdvice GmbH, Regatul Ţărilor de Jos, Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-134/13;

               —

               anularea deciziei în litigiu sau, în subsidiar, trimiterea spre rejudecare a cauzei la Tribunal pentru a statua în privința cererii de anulare formulată de recurentă și

               —

               obligarea intimatei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în aceste proceduri, inclusiv cheltuielile de judecată efectuate în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că, prin respingerea cererii de anulare a deciziei în litigiu, Tribunalul a încălcat dreptul Uniunii. În special, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit un număr de erori în cadrul aprecierii sale și în interpretarea cadrului legal astfel cum acesta este aplicabil situației recurentei. Prin urmare, Tribunalul a săvârșit următoarele erori de drept:

               —

               Tribunalul a făcut constatări contradictorii și eronate cu privire la necesitatea de a ține seama de evaluarea de risc efectuată conform articolului 57 litera (f) din REACH (1), conducând la o interpretare eronată a acestuia.

               —

               Tribunalul a făcut constatări contradictorii și a încălcat jurisprudența constantă privind statutul legal și valoarea documentelor orientative în cadrul interpretării a ceea ce se înțelege prin „nivel de îngrijorare echivalent” în temeiul articolului 57 litera (f) din același regulament.

               —

               Întemeierea eronată a Tribunalului pe articolul 60 alineatul (2) din REACH a condus la o motivare insuficientă.

               —

               Tribunalul a aplicat textul legal greșit la respingerea argumentelor referitoare la expunerea lucrătorilor și a consumatorilor, prin aceasta aplicând eronat articolul 57 litera (f).

         Pentru aceste motive, recurenta solicită anularea hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-134/13 și anularea deciziei în litigiu.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396 p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3, rectificare în JO 2009, L 36, p. 84).


title: Cauza C-108/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 6 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Mac GmbH/Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt (Libera circulație a mărfurilor — Restricții cantitative — Măsuri cu efect echivalent — Produse fitosanitare — Autorizație de introducere pe piață — Import paralel — Cerința unei autorizații de introducere pe piață eliberate în conformitate cu Directiva 91/414/CEE în statul membru de export)

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/5

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 6 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Mac GmbH/Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt
   (Cauza C-108/13) (1)

   ((Libera circulație a mărfurilor - Restricții cantitative - Măsuri cu efect echivalent - Produse fitosanitare - Autorizație de introducere pe piață - Import paralel - Cerința unei autorizații de introducere pe piață eliberate în conformitate cu Directiva 91/414/CEE în statul membru de export))
   (2015/C 007/06)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Mac GmbH

      Pârât: Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

      Dispozitivul

   Articolele 34 TFUE și 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care exclude eliberarea unei autorizații de import paralel pentru un produs fitosanitar care nu beneficiază în statul membru de export de o autorizație de introducere pe piață eliberată în temeiul Directivei 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar, deși produsul respectiv beneficiază de o autorizație de import paralel și poate fi considerat identic cu un produs care beneficiază de o autorizație de introducere pe piață eliberată în conformitate cu directiva menționată în statul membru de import.

      (1)  JO C 141, 18.5.2013.


title: Cauza C-144/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Kammergericht Berlin (Germania) la 18 martie 2010 — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts/JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Kammergericht Berlin (Germania) la 18 martie 2010 — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts/JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch
   (Cauza C-144/10)
   2010/C 148/26
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Kammergericht Berlin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts

      Pârâtă: JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch.

      Întrebările preliminare

               1.

               Domeniul de aplicare al articolului 22 punctul 2 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) cuprinde și litigiile în care o societate sau o persoană juridică invocă în apărare, în cadrul unei acțiuni formulate împotriva sa în temeiul unui act juridic, nevaliditatea deciziilor organelor sale care au condus la încheierea acestui act, ca urmare a încălcării statutului său?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: articolul 22 punctul 2 din Regulamentul nr. 44/2001 se aplică de asemenea persoanelor juridice de drept public în situația în care validitatea deciziilor organelor acestora trebuie verificată de instanța civilă?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare: instanța unui stat membru ultima sesizată cu un litigiu în temeiul articolului 27 din Regulamentul nr. 44/2001 are de asemenea obligația de a suspenda judecata în cazul în care se invocă împotriva unei convenții atributive de jurisdicție faptul că și această convenție este lipsită de efecte ca urmare a nevalidității deciziei organelor sale, conform statutului uneia dintre părți?

      (1)  JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74.


title: Cauza T-405/16: Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2017 – The Regents of the University of California/OCSP – Nador Cott Protection și CVVP (Tang Gold)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/56

         Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2017 – The Regents of the University of California/OCSP – Nador Cott Protection și CVVP (Tang Gold)
   (Cauza T-405/16) (1)

   (2017/C 283/88)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 14, 16.1.2017.


title: Cauza C-372/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Polymeles Protodikeio Athinon (Grecia) la 2 iulie 2013 — Warner-Lambert Company LLC și Pfizer Ellas AE/Sieger Pharma Anonymi Farmakeftiki Etaireia

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Polymeles Protodikeio Athinon (Grecia) la 2 iulie 2013 — Warner-Lambert Company LLC și Pfizer Ellas AE/Sieger Pharma Anonymi Farmakeftiki Etaireia
   (Cauza C-372/13)
   2014/C 78/02
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Polymeles Protodikeio Athinon

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Warner-Lambert Company LLC și Pfizer Ellas AE

      Pârâtă: SiegerPharma Anonymi Farmakeftiki Etaireia
   Curtea (Camera a treia) s-a pronunțat prin Ordonanța motivată din 30 ianuarie 2014.


title: Cauza T-196/09 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 10 iulie 2009 — TerreStar Europe/Comisia ( Măsuri provizorii — Decizie privind selectarea unor operatori de sisteme paneuropene care furnizează servicii mobile de comunicații prin satelit — Cerere de suspendare a executării și de măsuri provizorii — Lipsa urgenței )

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/18

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 10 iulie 2009 — TerreStar Europe/Comisia
   (Cauza T-196/09 R)
   („Măsuri provizorii - Decizie privind selectarea unor operatori de sisteme paneuropene care furnizează servicii mobile de comunicații prin satelit - Cerere de suspendare a executării și de măsuri provizorii - Lipsa urgenței”)
   2009/C 233/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: TerreStar Europe Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: R. Olofsson, avocat, și J. Killick, barrister)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Braun și A. Nijenhuis, asistați de K. Platteau și de D. Van Liedekerke, avocați)

      Obiectul

   În esență, cerere de suspendare a executării Deciziei 2009/449/CE a Comisiei din 13 mai 2009 privind selectarea unor operatori de sisteme paneuropene care furnizează servicii mobile de comunicații prin satelit (MSS) (JO L 149, p. 65)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-505/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 8 noiembrie 2012 — Antje Wilke/Land Berlin

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/30

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 8 noiembrie 2012 — Antje Wilke/Land Berlin
   (Cauza C-505/12)
   2013/C 26/57
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Antje Wilke

      Pârât: Land Berlin

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul european primar și/sau derivat, în special, în speță, Directiva 2000/78/CE, trebuie interpretat, în ceea ce privește interdicția completă a discriminării nejustificate pe motive de vârstă, în sensul că vizează și normele naționale privind remunerația funcționarilor landului?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: din interpretarea dreptului european primar și/sau derivat rezultă că reprezintă o discriminare directă sau indirectă pe motive de vârstă o dispoziție națională conform căreia nivelul salariului de bază al unui funcționar la momentul intrării în funcția publică depinde în mod decisiv de vârsta funcționarului, iar apoi creșterea salariului depinde în special în raport cu vechimea în funcția publică?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: interpretarea dreptului european primar și/sau derivat se opune justificării unei astfel de dispoziții naționale prin obiectivul legislativ de a recompensa experiența în muncă?

               4.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare: atât timp cât nu s-a pus în aplicare o legislație nediscriminatorie privind remunerația, din interpretarea dreptului european primar și/sau derivat poate rezulta o altă consecință juridică decât aceea care constă în a remunera în mod retroactiv persoanele discriminate în conformitate cu treapta de salarizare cea mai înaltă din cadrul gradului lor?
               Consecința juridică a încălcării principiului nediscriminării rezultă, așadar, direct din dreptul european primar și/sau derivat, în special, în speță, din Directiva 2000/78/CE, sau dreptul persoanei discriminate aplicarea principiului, recunoscut în dreptul Uniunii, al răspunderii statelor membre pentru transpunerea incorectă a prevederilor dreptului Uniunii?

               5.

               Interpretarea dreptului european primar și/sau derivat se opune unei măsuri naționale conform căreia dreptul la plată (cu titlu retroactiv, sub forma unor diferențe) sau la o compensație depinde de invocarea în timp util a acestui drept de către funcționari?

               6.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima, la a doua și la a treia întrebare: din interpretarea dreptului primar și/sau derivat rezultă că o lege tranzitorie conform căreia funcționarii deja numiți sunt încadrați într-o treaptă a noului sistem numai în funcție de cuantumul salariului de bază obținut conform vechii legislații (discriminatorii) la data stabilită pentru trecerea la noul sistem, iar la avansarea în treptele superioare se va ține seama numai de vechimea în muncă acumulată după intrarea în vigoare a legii tranzitorii, indiferent de vechimea în muncă acumulată anterior de funcționar reprezintă — până în momentul la care funcționarul ajunge la treapta cea mai înaltă — o perpetuare a discriminării pe motive de vârstă deja existente?

               7.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare: interpretarea dreptului primar și/sau derivat privind justificarea acestui tratament diferențiat continuu se opune obiectivului legislativ [OR 3] conform căruia prin intermediul legii tranzitorii se urmărește nu (numai) protejarea funcționarilor angajați în ziua reîncadrării, ci (și) așteptările funcționarilor deja numiți în ceea ce privește perspectiva obținerii venitului preconizat conform vechii legislații, în cadrul gradului lor?
               Perpetuarea discriminării funcționarilor deja angajați poate fi justificată prin faptul că alternativa legislativă (încadrarea individuală în treaptă a funcționarilor deja angajați pe criteriul vechimii în funcție) implică sarcini administrative considerabile?

               8.

               În cazul unui răspuns negativ în ceea ce privește justificarea de la întrebarea a șaptea: atât timp cât nu s-a pus în aplicare o legislație nediscriminatorie privind remunerația și pentru funcționarii deja numiți, din interpretarea dreptului primar și/sau derivat poate rezulta o altă consecință juridică decât aceea care constă în a remunera în mod retroactiv și continuu funcționarii deja numiți în conformitate cu treapta de salarizare cea mai înaltă din cadrul gradului lor?
               Consecința juridică a încălcării principiului nediscriminării rezultă, așadar, direct din dreptul european primar și/sau derivat, în special, în speță, din Directiva 2000/78/CE, sau dreptul persoanei discriminate aplicarea principiului, recunoscut în dreptul Uniunii, al răspunderii statelor membre pentru transpunerea incorectă a prevederilor dreptului Uniunii?


title: Cauza C-601/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 17 noiembrie 2015 – J. N./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/34

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 17 noiembrie 2015 – J. N./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
   (Cauza C-601/15)
   (2016/C 038/47)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Apelant: J. N.

      Intimat: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Întrebarea preliminară

   Articolul 8 alineatul (3) litera (e) din Directiva 2013/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională (JO L 180, p. 96) este conform cu articolul 6 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO 2007, C 303, p. 1):

               1)

               într-o situație în care un resortisant al unei țări terțe a fost plasat în custodie publică în temeiul articolului 8 alineatul (3) litera (e) din această directivă și are dreptul, în temeiul articolului 9 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO L 180, p. 60), de a rămâne într-un stat membru până la adoptarea unei decizii în primă instanță cu privire la cererea sa de azil, și

               2)

               ținând seama de Explicațiile cu privire la cartă (JO 2007, C 303, p. 2) potrivit cărora restrângerile la care pot fi supuse drepturile prevăzute la articolul 6 nu le pot depăşi pe cele permise chiar de articolul 5 alineatul (1) litera (f) din CEDO [Convenția europeană a drepturilor omului] și de interpretarea dată de Curtea Europeană a Drepturilor Omului acestei din urmă dispoziții, în special în Hotărârea din 22 septembrie 2015, Nabil și alții împotriva Ungariei, 62116/12, potrivit căreia luarea în custodie publică a unui solicitant de azil este contrară dispoziției citate anterior a CEDO în cazul în care această măsură nu a fost impusă în scopul îndepărtării?


title: Cauza C-584/10 P: Recurs introdus la 13 decembrie 2010 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 30 septembrie 2010 în cauza T-85/09, Yassin Abdullah Kadi/Comisia Europeană

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/9

         Recurs introdus la 13 decembrie 2010 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 30 septembrie 2010 în cauza T-85/09, Yassin Abdullah Kadi/Comisia Europeană
   (Cauza C-584/10 P)
   2011/C 72/15
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, S. Boelaert, E. Paasivirta și M. Konstantinidis, agenți)

      Celelalte părți în proces: Yassin Abdullah Kadi, Consiliul Uniunii Europene, Republica Franceză, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în totalitate a hotărârii atacate;

               —

               respingerea ca neîntemeiată a cererii domnului Yassin Abdullah Kadi de anulare a Regulamentului nr. 1190/2008 (1) al Comisiei în măsura în care îl vizează pe acesta;

               —

               obligarea domnului Yassin Abdullah Kadi la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisie în cadrul prezentului recurs și al procedurii desfășurate în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit Comisiei, constatările Tribunalului sunt afectate de erori de drept, întrucât sunt întemeiate pe un nivel al controlului jurisdicțional eronat din punct de vedere juridic.Motivele invocate de Comisie sunt următoarele:
   1.   Motive referitoare la constatările Tribunalului privind nivelul controlului jurisdicțional aplicabil: Comisia arată că nivelul controlului jurisdicțional reținut de Tribunal este eronat din punct de vedere juridic întrucât Curtea nu a stabilit nivelul exact al controlului jurisdicțional aplicabil în această cauză și întrucât nivelul controlului jurisdicțional specific reținut de Tribunal nu poate fi aplicabil Uniunii Europene (partea 4.3).
   2.   Motive referitoare la constatările Tribunalului privind încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă, precum și încălcarea principiului proporționalității:: Comisia susține că s-a considerat în mod eronat de către Tribunal că procedurile puse în aplicare de Comisie nu îndeplineau cerințele aplicabile în materia drepturilor fundamentale pentru acest tip de sistem de măsuri restrictive, că s-a respins în mod nejustificat de Tribunal argumentul Comisiei privind procedura națională inițiată de domnul Kadi în Statele Unite și s au respins în mod eronat de Tribunal argumentele Comisiei privind procedurile de revizuire administrativă și de reexaminare stabilite în temeiul Rezoluțiilor 1822(2008) și 1904(2009) ale Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite – inclusiv procedura privind punctul central și Oficiul Ombudsmanului.

      (1)  JO L 322, p. 25.


title: Cauza T-369/06: Acțiune introdusă la data de 7 decembrie 2006 — Holland Malt BV/Comisie

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/23

         Acțiune introdusă la data de 7 decembrie 2006 — Holland Malt BV/Comisie
   (Cauza T-369/06)
   (2007/C 42/42)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Holland Malt BV (Lieshout, Olanda) (reprezentanți: O.W.Brower și D. Mes, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților europene
   Pretențiile reclamantei

               —

               anularea, totală sau parțială, a articolelor 1,2,3 și 4 ale deciziei atacate;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               luarea oricăror altor măsuri considerate necesare de către Curte.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2006) 4196 final (1) a Comisiei din data de 26 septembrie 2006 prin care aceasta a declarat că o subvenție pe care Olanda a acordat-o în mod condiționat reclamantei constituie un ajutor de stat, incompatibil cu piața comună.
   Reclamanta contestă dreptul Comisiei de a considera subvenția ca fiind un ajutor de stat incompatibil cu piața comună, arătând că pârâta a încălcat articolul 87 CE și câteva principii ale dreptului comunitar. Aceste încălcări privesc următoarele:

               1)

               Încălcarea articolului 87 (1) CE prin neîndeplinirea obligației de a stabili că subvenția constituia un ajutor de stat în sensul acestei prevederi și prin greșita interpretare și aplicare a jurisprudenței comunitare în materie;

               2)

               Încălcarea articolului 87 (3) CE referitor la:

                           a)

                           greșita interpretare și aplicare a Ghidului (2) comunitar asupra ajutoarelor de stat din sectorul agricol;

                           b)

                           omisiunea de a evalua în mod corespunzător efectele benefice ale subvenției și impactul acesteia asupra desfășurării comerțului în interiorul Comunității;

                           c)

                           omisiunea de a aprecia și de a stabili în mod corespunzător impactul subvenției asupra capacității industriei malțului;

                           d)

                           omisiunea de a lua în considerare evenimentele și evoluțiile care au avut loc între momentul în care guvernul olandez a decis să acorde, în mod condiționat, subvenția și momentul în care Comisia a adoptat hotărârea sa.

               3)

               Încălcarea principiului bunei administrări, în considerarea absenței unei investigații corespunzătoare a tuturor aspectelor și avantajelor pe care le implică acordarea subvenției, inclusiv evenimentele și evoluțiile care au avut loc între momentul în care guvernul olandez a decis să acorde, în mod condiționat, subvenția și momentul în care Comisia a adoptat hotărârea sa.

               4)

               Încălcarea obligației de a motiva așa cum aceasta este prevăzută de articolul 253 CE.

      (1)  C 14/2005 (ex N 149/2004) Holland Malt BV.

      (2)  Ghidul comunitar pentru ajutorul de stat din sectorul agricol (JO 2000 C 28, p. 2).


title: Cauza C-100/11 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 mai 2012 — Helena Rubinstein, L'Oréal SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Allergan Inc. [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (5) — Mărcile comunitare verbale BOTOLIST și BOTOCYL — Mărcile figurative și verbale comunitare și naționale BOTOX — Declararea nulității — Motive relative de refuz — Atingere adusă renumelui]

text:
               30.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 mai 2012 — Helena Rubinstein, L'Oréal SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Allergan Inc.
   (Cauza C-100/11 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (5) - Mărcile comunitare verbale BOTOLIST și BOTOCYL - Mărcile figurative și verbale comunitare și naționale BOTOX - Declararea nulității - Motive relative de refuz - Atingere adusă renumelui)
   2012/C 194/05
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Helena Rubinstein, L'Oréal SA (reprezentant: A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent), Allergan Inc. (reprezentant: F. Clark, barrister)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 16 decembrie 2010 pronunțate în cauzele conexate T-345/08 și T-357/08, Rubinstein și l’Oréal/OAPI — Allergan (Botolist și Botocyl), prin care Tribunalul a respins o acțiune în anulare formulată de titularul mărcii verbale comunitare „BOTOLIST”, pentru produse din clasa 3, împotriva Deciziei R 863/2007-1 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 28 mai 2008 prin care a fost anulată decizia diviziei de anulare care a respins cererea de constatare a nulității mărcii menționate, prezentată de titularul mărcii figurative și verbale, comunitare și naționale „BOTOX” pentru produse din clasele 5 și 16 și pentru serviciile din clasa 42 — Interpretarea și aplicarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Motive relative de refuz — Atingere adusă renumelui — Interpretarea și aplicarea articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94 (devenit articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009) — Obligația de motivare

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Helena Rubinstein SNC și L’Oréal SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza C-392/16: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 6 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti – România) – Marcu Dumitru/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti [Trimitere preliminară — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Articolul 199 alineatul (1) litera (c) — Neînregistrare în scopuri de TVA — Taxare inversă — Caracter ipotetic al întrebării preliminare — Inadmisibilitatea cererii de decizie preliminară]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/10

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 6 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti – România) – Marcu Dumitru/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti
   (Cauza C-392/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 199 alineatul (1) litera (c) - Neînregistrare în scopuri de TVA - Taxare inversă - Caracter ipotetic al întrebării preliminare - Inadmisibilitatea cererii de decizie preliminară])
   (2017/C 283/14)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Bucureşti

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Marcu Dumitru

      Pârâți: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF) și Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

      Dispozitivul

   Cererea de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel București (România) este inadmisibilă.

      (1)  JO C 350, 26.9.2016


title: Cauza T-827/14: Acțiune introdusă la 24 decembrie 2014 – Deutsche Telekom/Comisia

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/21

         Acțiune introdusă la 24 decembrie 2014 – Deutsche Telekom/Comisia
   (Cauza T-827/14)
   (2015/C 096/27)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Telekom AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: K. Apel și D. Schroeder, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în tot sau în parte, în măsura în care o privește pe reclamantă, a Deciziei C (2014) 7465 final a Comisiei din 15 octombrie 2014 (cazul AT.39523 – Slovak Telekom) astfel cum a fost modificată prin Decizia C(2014) 10119 final a Comisiei din 16 decembrie 2014;

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea amenzilor aplicate reclamantei; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe erori vădite de apreciere a situației de fapt, pe erori de drept și pe încălcarea dreptului reclamantei de a fi ascultată anterior constatării unui comportament abuziv

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia nu a constatat conform procedurilor legale un refuz de a livra, deoarece nu a examinat caracterul indispensabil al serviciilor anterioare relevante.

                           —

                           De asemenea, reclamanta susține că Comisia a încălcat dreptul reclamantei de a fi ascultată cu privire la faptele și metodele prin care Comisia a constatat o diminuare a marjei („margin squeeze”) a întreprinderii în cauză.

                           —

                           În plus, aceasta susține că Comisia a utilizat o metodologie incorectă în ceea ce privește diminuarea marjei și a calculat eronat costul marginal mediu pe termen lung.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe erori vădite de apreciere a situației de fapt și pe erori de drept în stabilirea duratei încălcării

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că Comisia nu ar fi trebuit să stabilească începutul încălcării de la momentul publicării ofertei de referință și că, în orice caz, nu trebuia să includă anul 2005 în perioada de încălcare.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe erori vădite de apreciere a situației de fapt și pe o eroare de drept în imputarea încălcării în sarcina reclamantei, deoarece Comisia nu a dovedit că reclamanta a exercitat efectiv o influență decisivă asupra întreprinderii în cauză

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia nu trebuia să impute în sarcina reclamantei comportamentul anticoncurențial al întreprinderii în cauză, deoarece reclamanta și întreprinderea în cauză nu constituiau o unitate economică.

                           —

                           Mai exact, Comisia nu a dovedit că reclamanta a exercitat efectiv o influență decisivă asupra întreprinderii în cauză. În plus, reclamanta nu avea cunoștință de comportamentul abuziv prezumtiv al întreprinderii în cauză.

                           —

                           În plus, reclamanta susține că, atunci când a încercat să dovedească exercitarea efectivă a unei influențe decisive, Comisia a încălcat în special prezumția de nevinovăție în interpretarea situației de fapt.

                           —

                           În cele din urmă, se susține, printre altele, că Comisia nu a dovedit că presupusa exercitare a unei influențe decisive a fost semnificativă.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe o eroare de drept prin aplicarea în mod specific a unei amenzi distincte reclamantei

                           —

                           Potrivit Comisiei, întreprinderea în cauză și reclamanta făceau parte dintr-o întreprindere unică atât pe întreaga durată a încălcării, cât și la data stabilirii cuantumului amenzii, dar și anterior, în momentul în care reclamanta a săvârșit încălcarea care a fost sancționată de Comisie în anul 2003 și care a fost invocată în susținerea recidivei. Prin urmare, Comisia nu ar fi trebuit să impună în mod specific reclamantei o amendă distinctă, deoarece principiul individualizării pedepselor și sancțiunilor privește doar întreprinderea în sine, iar nu persoanele juridice care fac parte din aceasta.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe erori vădite de apreciere a situației de fapt și pe o eroare de drept în stabilirea cuantumului amenzii

                           —

                           În această privință, se susține că la calcularea cuantumului de bază, Comisia nu ar fi trebuit să utilizeze cifra de afaceri a întreprinderii în cauză aferentă produselor relevante pentru anul 2010, ci să utilizeze cifra de afaceri medie anuală pentru anii 2005-2010.

                           —

                           În plus, atunci când a luat în considerare durata încălcării, Comisia nu ar fi trebuit în nici un caz să includă anul 2005.


title: Cauza C-378/13: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Republica Elenă [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 75/442/CEE — Gestionarea deșeurilor — Hotărâre a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor de către un stat membru — Neexecutare — Articolul 260 alineatul (2) TFUE — Sancțiuni pecuniare — Sumă forfetară și penalitate cu titlu cominatoriu]

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/10

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-378/13) (1)

   ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 75/442/CEE - Gestionarea deșeurilor - Hotărâre a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor de către un stat membru - Neexecutare - Articolul 260 alineatul (2) TFUE - Sancțiuni pecuniare - Sumă forfetară și penalitate cu titlu cominatoriu])
   (2015/C 046/13)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Patakia, E. Sanfrutos Cano și A. Alcover San Pedro, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: E. Skandalou, asistat de M. V. Liogkas, expert tehnic)

      Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pe care le implică executarea Hotărârii Comisia/Grecia (C-502/03, EU:C:2005:592), Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, începând de la data pronunțării prezentei hotărâri și până la executarea Hotărârii Comisia/Grecia (C-502/03, EU:C:2005:592), în cazul în care neîndeplinirea obligațiilor constatată la punctul 1 al dispozitivului prezentei hotărâri persistă la data respectivă, a unei penalități cu titlu cominatoriu semestriale calculate, în ceea ce privește primul semestru după pronunțarea menționată, la sfârșitul acestuia, pornind de la un cuantum inițial stabilit la 1 4 5 20  000 de euro, din care se va deduce un cuantum de 40  000 de euro pentru fiecare spațiu de eliminare necontrolată a deșeurilor vizat de neîndeplinirea obligațiilor constatată care a făcut obiectul fie al unei dezafectări, fie al unei reabilitări după data de 13 mai 2014, precum și un cuantum de 80  000 de euro pentru acelea dintre spațiile vizate care au fost deopotrivă dezafectate și reabilitate după aceeași dată. Pentru toate semestrele ulterioare, penalitatea cu titlu cominatoriu datorată pentru fiecare semestru se va calcula, la sfârșitul acestuia, pornind de la cuantumul penalității cu titlu cominatoriu stabilite pentru semestrul precedent, efectuându-se aceleași deduceri în funcție de dezafectările și de reabilitările spațiilor vizate de neîndeplinirea obligațiilor constatată intervenite în cursul semestrului în cauză.

               3)

               Obligă Republica Elenă la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a sumei forfetare de 10 milioane de euro.

               4)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 260, 7.9.2013.


title: Cauza F-71/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 iunie 2012 — Cantisani/Comisia (Funcție publică — Agenți contractuali — Interpret de conferință — Articolele 12a și 24 din statut — Hărțuire morală — Conflict de interese — Cerere de despăgubire)

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/30

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 iunie 2012 — Cantisani/Comisia
   (Cauza F-71/10) (1)

   (Funcție publică - Agenți contractuali - Interpret de conferință - Articolele 12a și 24 din statut - Hărțuire morală - Conflict de interese - Cerere de despăgubire)
   2012/C 217/63
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Nicola Cantisani (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: S. de Lannoy, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul cauzei

   Cerere de anulare a deciziei pârâtei de respingere a cererii de asistență formulate de reclamantă în legătură cu o faptă de hărțuire morală și a cererii de reparare a prejudiciului suferit.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Cantisani suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010, p. 49.


title: Cauza C-306/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Brussel – Belgia) – LVP NV/Belgische Staat (Trimitere preliminară — Organizarea comună a piețelor — Banane — Regimul importurilor — Taxe vamale aplicabile)

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/6

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Brussel – Belgia) – LVP NV/Belgische Staat
   (Cauza C-306/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Organizarea comună a piețelor - Banane - Regimul importurilor - Taxe vamale aplicabile))
   (2015/C 065/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: LVP NV

      Pârât: Belgische Staat

      Dispozitivul

   Dispozițiile Acordului General pentru Tarife și Comerț 1994, care figurează în anexa 1A la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului (OMC), semnat la Marrakech la 15 aprilie 1994 și aprobat prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene, referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda Uruguay (1986-1994), nu sunt de natură să creeze pentru particulari drepturi de care aceștia se pot prevala direct în fața unei instanțe naționale în scopul de a se opune aplicării taxei vamale de 176 de euro pe tonă stabilite la articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1964/2005 al Consiliului din 29 noiembrie 2005 privind taxele vamale aplicabile bananelor.

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauza T-383/16: Acțiune introdusă la 20 iulie 2016 – Tri Ocean Energy/Consiliul

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/21

         Acțiune introdusă la 20 iulie 2016 – Tri Ocean Energy/Consiliul
   (Cauza T-383/16)
   (2016/C 350/27)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tri Ocean Energy (Cairo, Egipt) (reprezentanți: P. Saini, QC, R. Mehta, barrister și N. Sheikh, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2016, L 141, p. 125), în măsura în care aceasta se aplică reclamantei;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/840 al Consiliului din 27 mai 2016 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care acesta se aplică reclamantei, și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe nerespectarea motivului de includere în anexa la decizia și la regulamentul atacate, astfel cum este precizat la articolul 28 alineatul (1) din Decizia 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei („decizia iniţială”) și la articolul 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 36/2012 al Consiliului privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria („regulamentul inițial”).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul nu și-a îndeplinit obligația de motivare, atât în decizia atacată, cât și în regulamentul atacat.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o limitare nejustificată și disproporționată a dreptului de proprietate și a dreptului la reputație al reclamantei.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere.


title: Cauza C-524/14 P: Recurs introdus la 20 noiembrie 2014 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 septembrie 2014 în cauza T-461/12, Hansestadt Lübeck/Comisia Europeană

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/16

         Recurs introdus la 20 noiembrie 2014 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 9 septembrie 2014 în cauza T-461/12, Hansestadt Lübeck/Comisia Europeană
   (Cauza C-524/14 P)
   (2015/C 026/21)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche, R. Sauer, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Hansestadt Lübeck, anterior Flughafen Lübeck GmbH

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               declararea acțiunii formulate în prima instanță ca fiind inadmisibilă;

                           —

                           cu titlu subsidiar: declararea acțiunii formulate în prima instanță ca fiind rămasă fără obiect;

                           —

                           cu titlu subsidiar: declararea aspectului cuprins în al patrulea motiv al acțiunii, referitor o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE în legătură cu criteriul selectivității, ca fiind nefondat, iar în ceea ce privește celelalte aspecte ale celui de al patrulea motiv, precum și primul-al treilea motiv și al cincilea motiv, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

               —

               obligarea reclamantei în prima instanță la plata cheltuielilor de judecată din prima instanță și din recurs, respectiv, cu titlu subsidiar, în cazul trimiterii cauzei spre rejudecare la Tribunal, amânarea pronunțării deciziei referitoare la cheltuielile de judecată din prima instanță și din recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Primul motiv: lipsa vizării individuale

   În opinia Tribunalului, Hansestadt Lübeck, în calitate de succesor în drepturi al întreprinderii publice care a operat aeroportul din Lübeck până la 1 ianuarie 2013, a fost vizat individual de decizia atacată, întrucât, prin acordarea unor ajutoare de stat, întreprinderea publică a exercitat competențe care i-ar fi fost delegate în mod exclusiv. Această concluzie se întemeiază pe următoarea situație de fapt: întreprinderea publică prezintă o propunere de regulament referitor la taxe unei autorități de reglementare de la nivelul landului, aceasta din urmă având competența să îl aprobe sau să îl respingă (punctele 29-34 din hotărârea în litigiu).
   În opinia Comisiei, deși Tribunalul a stabilit în mod corect situația de fapt, cu toate acestea, a considerat în mod eronat că întreprinderea publică ce a operat aeroportul din Lübeck până la 1 ianuarie 2013 este o autoritate care acordă ajutorul și care a exercitat în nume propriu, în mod exclusiv, competențele care i-au fost delegate. Potrivit jurisprudenței Curții, în cadrul examinării chestiunii dacă un organism public sau privat care pune în aplicare o schemă de ajutor (precum întreprinderea publică ce a operat aeroportul din Lübeck până la 1 ianuarie 2013) este decisiv să se stabilească dacă acesta poate să își stabilească singur sau statul este acela care îi stabilește administrarea și politica (1). Situația de fapt stabilită de Tribunal denotă că această competență este exercitată de stat, pentru două motive. Regulamentul referitor la taxe necesită autorizarea prealabilă din partea autorității de reglementare a landului. La rândul ei, autoritatea de reglementare trebuie să respecte dispozițiile federale privind taxele aeroportuare. Prin urmare, simpla împrejurare că operatorul aeroportuar trebuie să prezinte propunerea de regulament referitor la taxe nu are semnificația că își poate stabili el însuși administrarea și scopurile urmărite prin acest regulament.
   Prin faptul că a constatat că această competență de realizare a unei etape pregătitoare pentru acordarea ajutoarelor (în speță, prezentarea propunerii de regulament referitor la taxe autorității de reglementare) reprezintă exercitarea unei competențe proprii de acordare a ajutorului, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, întrucât a interpretat foarte larg noțiunea „vizat individual”.

      Al doilea motiv: lipsa interesului de a exercita acțiunea

   Tribunalul consideră că Hansestadt Lübeck, în calitate de succesor în drepturi al întreprinderii publice care a operat aeroportul din Lübeck până la 1 ianuarie 2013, continuă să aibă interes de a exercita acțiunea și după vânzarea aeroportului din Lübeck unui investitor privat. Tribunalul nu a considerat necesar să constate dacă obligația de suspendare a schemei de ajutor a încetat la 1 ianuarie 2013, întrucât regulamentul referitor la taxe nu mai reprezenta un ajutor de stat din cauza faptului că nu mai fusese mobilizată nicio resursă de stat. Chiar într-o asemenea situație, în opinia Tribunalului, reclamanta în prima instanță și-a menținut interesul de a exercita acțiunea, întrucât procedura oficială de investigare nu fusese încă încheiată și, în consecință, decizia atacată producea încă efecte juridice.
   Primul argument prezentat de Tribunal este neîntemeiat, întrucât și în lipsa unei decizii finale la încheierea procedurii oficiale de investigare, decizia atacată își poate pierde unicul efect juridic, și anume obligația de suspendare a măsurii de ajutor pe durata investigației, atunci când măsura de ajutor încetează pentru motive care nu au nicio legătură cu procedura oficială de investigare (în acest caz, privatizarea aeroportului).
   Al doilea argument prezentat de Tribunal este în contradicție cu jurisprudența care impune un interes născut și actual. În speță, riscul unei suspendări a măsurii înainte de 1 ianuarie 2013 nu s-a produs, întrucât aeroportul a fost privatizat. Hansestadt Lübeck nu a dovedit că și-a menținut interesul de a exercita acțiunea după privatizarea aeroportului.
   Pentru aceste motive, Tribunalul a constatat în mod eronat că reclamanta în prima instanță are un interes actual.

      Al treilea motiv de recurs: interpretarea eronată a noțiunii de selectivitate în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE

   Pentru a putea să se stabilească dacă regulamentul referitor la taxe emis de o întreprindere publică este selectiv, în opinia Tribunalului trebuie să se examineze dacă acesta este nediscriminatoriu față de toți utilizatorii și utilizatorii potențiali ai mărfurilor sau ai serviciilor puse la dispoziție de această întreprindere (punctul 53 din hotărâre).
   Această considerație este în contradicție flagrantă cu jurisprudența Curții, potrivit căreia o măsură nu reprezintă o măsură generală de politică fiscală sau de politică economică și, prin urmare, este selectivă numai atunci când se aplică numai unui anumit sector economic sau numai anumitor întreprinderi din acest sector economic (2). Astfel, Curtea s-a pronunțat în sensul că prețurile preferențiale stabilite de întreprinderile publice pentru mărfuri și servicii sunt selective și atunci când ar fi putut fi luați în considerare toți utilizatorii și utilizatorii potențiali (3). În Concluziile prezentate în cauza Deutsche Lufthansa, avocatul general Mengozzi a aplicat această jurisprudență tocmai într-o situație similară celei din prezenta cauză, și anume regulamentul referitor la taxele practicate de un aeroport care prevede reduceri pentru unii utilizatori mari, și a confirmat caracterul selectiv al măsurii (4).

      Al patrulea motiv: nemotivarea și motivarea contradictorie

   Motivarea Tribunalului este eronată. În primul rând, lipsește o parte esențială a examinării caracterului selectiv, și anume stabilirea obiectivului urmărit prin regulamentul referitor la taxe, întrucât, luând în considerare acest sistem, trebuie stabilită întreprinderea care se află într-o situație comparabilă din punct de vedere juridic și factual. În al doilea rând, motivarea Tribunalului este contradictorie, întrucât, mai întâi, în aceasta se face aplicarea jurisprudenței referitoare la caracterul selectiv al măsurilor fiscale (punctele 51 și 53 din hotărârea în litigiu), iar ulterior în aceasta se constată că jurisprudența respectivă nu este relevantă (punctul 57 din hotărârea atacată).

      Al cincilea motiv: aplicarea eronată a unui criteriu strict privind controlul jurisdicțional în cazul unei decizii de deschidere a procedurii

   Deși Tribunalul menționează în mod corect criteriul juridic, în schimb, în motivarea acestuia, neglijează complet faptul că în speță este vorba despre o decizie de deschidere a procedurii oficiale de investigare, care este supusă unui control jurisdicțional redus, în special în ceea ce privește motivarea acesteia (5). În hotărârea în litigiu, nu există nicio motivare a constatării că regulamentul referitor la taxe a fost atât de vădit neselectiv încât Comisia trebuia să se abțină să inițieze o procedură oficială de investigare.

      (1)  Hotărârea din 10 iulie 1986, DEFI/Comisia, Rec., p. 2649, punctul 18.

      (2)  Hotărârile din 15 decembrie 2005, Italia/Comisia, C-66.02, Rec., p. I-10901, punctul 99, și Unicredito, C-148/04, Rec., p. I-11137, punctul 45.

      (3)  A se vedea în special Hotărârea din 20 noiembrie 2003, GEMO, C-126/01, Rec., p. I-13769, punctele 35-39.

      (4)  Concluziile prezentate la 27 iunie 2013 în cauza C-284/12, Deutsche Lufthansa, punctele 47-55.

      (5)  A se vedea în ultimul rând Ordonanța Tribunalului din 10 iunie 2014, Stahlwerk Bous/Comisia, T-172/14 R, punctele 39-78 și jurisprudența citată.


title: Cauza C-117/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 decembrie 2013 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Articolul 88 alineatele (1) și (2) CE — Ajutor acordat de Republica Polonă pentru achiziționarea de terenuri agricole — Competența Consiliului Uniunii Europene — Schemă de ajutoare existentă — Aderarea Republicii Polone la Uniunea Europeană — Ajutor acordat înainte de aderare — Măsuri adecvate — Caracterul indisociabil a două scheme de ajutoare — Schimbarea împrejurărilor — Împrejurări excepționale — Criză economică — Eroare vădită de apreciere — Principiul proporționalității]

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 decembrie 2013 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-117/10) (1)

   (Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Articolul 88 alineatele (1) și (2) CE - Ajutor acordat de Republica Polonă pentru achiziționarea de terenuri agricole - Competența Consiliului Uniunii Europene - Schemă de ajutoare existentă - Aderarea Republicii Polone la Uniunea Europeană - Ajutor acordat înainte de aderare - Măsuri adecvate - Caracterul indisociabil a două scheme de ajutoare - Schimbarea împrejurărilor - Împrejurări excepționale - Criză economică - Eroare vădită de apreciere - Principiul proporționalității)
   2014/C 45/03
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová și B. Stromsky, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți:E. Sitbon și F. Florindo Gijón, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Republica Lituania (reprezentanți: D. Kriaučiūnas și L. Liubertaitė, agenți), Ungaria (reprezentanți: G. Koós și M. Fehér, precum și K. Szíjjártó, agenți), Republica Polonă (reprezentanți: M. Szpunar și B. Majczyna, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în anulare — Anularea Deciziei 2010/10/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2009 privind acordarea unui ajutor de stat de către autoritățile din Republica Polonă în vederea achiziționării de terenuri agricole în perioada 1 ianuarie 2010-31 decembrie 2013 (JO L 4, p. 89) — Lipsă de competență — Abuz de putere — Încălcarea principiului cooperării loiale între statele membre și instituții — Eroare vădită de apreciere

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Lituania, Ungaria și Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza T-299/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 31 august 2010 — Babcock Noell/Întreprinderea comună Fusion for Energy ( „Măsuri provizorii — Achiziții publice — Procedură de cerere de ofertă — Respingerea unei oferte — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni iuris — Urgență — Evaluare comparativă a intereselor” )

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/31

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 31 august 2010 — Babcock Noell/Întreprinderea comună Fusion for Energy
   (Cauza T-299/10 R)
   (Măsuri provizorii - Achiziții publice - Procedură de cerere de ofertă - Respingerea unei oferte - Cerere de suspendare a executării - Fumus boni iuris - Urgență - Evaluare comparativă a intereselor)
   2010/C 301/53
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Babcock Noell GmbH (Würzburg, Germania) (reprezentanți: M. Werner și C. Elbreht, avocați)

      Pârâtă: Întreprinderea comună europeană pentru ITER și pentru dezvoltarea energiei de fuziune (reprezentanți: A. Verpont, agent, asistat de C. Kennedy-Loest, K. Wilson și C. Thomas, solicitors și N. Pourbaix, avocat)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării deciziilor adoptate de pârâtă în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă prin care s-au respins ofertele reclamantei și s-a atribuit unui alt ofertant lotul D din contractul de achiziții publice de miezuri pentru bobine de câmp toroidal pentru ITER

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-12/05 P: Ordonanța Curții (camera a șasea) din 14 decembrie 2006 — Herbert Meister/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (Recurs — Post — Reîncadrarea unui șef de serviciu ca și consilier juridic în cadrul cabinetului vice-președintelui responsabil de problemele juridice — Recurs respins în parte ca vădit inadmisibil și în parte ca vădit nefondat)

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/8

         Ordonanța Curții (camera a șasea) din 14 decembrie 2006 — Herbert Meister/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-12/05 P) (1)

   (Recurs - Post - Reîncadrarea unui șef de serviciu ca și consilier juridic în cadrul cabinetului vice-președintelui responsabil de problemele juridice - Recurs respins în parte ca vădit inadmisibil și în parte ca vădit nefondat)
   (2007/C 82/15)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Herbert Meister (reprezentant: P. Goergen, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: I. de Medrano Caballero, agent)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) din 28 octombrie 2004, Meister/OAPI, prin care acesta a respins acțiunea în anulare îndreptată împotriva deciziei OAPI din 22 aprilie 2002 privitoare la desemnarea recurentului, în interesul serviciului, împreună cu postul său, în calitate de consilier juridic în cadrul cabinetului vice-președintelui responsabil de problemele juridice
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul principal și recursul incident.

               2)

               Obligă recurentul Meister la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului principal.

               3)

               Obligă Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului incident.

      (1)  JO C 93, 16.4.2005.


title: Cauza T-267/15: Ordonanța Tribunalului din 7 octombrie 2015 – db-Technologies Deutschland/OAPI – MIP Metro (Sigma)

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/65

         Ordonanța Tribunalului din 7 octombrie 2015 – db-Technologies Deutschland/OAPI – MIP Metro (Sigma)
   (Cauza T-267/15) (1)

   (2015/C 389/74)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza C-591/15: Hotărârea Curții (Marea cameră) din 13 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit) – The Queen, la cererea: The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury [Trimitere preliminară — Articolul 355 alineatul (3) TFUE — Statutul Gibraltarului — Articolul 56 TFUE — Libera prestare a serviciilor — Situație pur internă — Inadmisibilitate]

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/7

         Hotărârea Curții (Marea cameră) din 13 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court) – Regatul Unit) – The Queen, la cererea: The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury
   (Cauza C-591/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 355 alineatul (3) TFUE - Statutul Gibraltarului - Articolul 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Situație pur internă - Inadmisibilitate])
   (2017/C 277/08)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: The Queen, la cererea: The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited

      Pârâți: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury

      Dispozitivul

   Articolul 355 alineatul (3) TFUE coroborat cu articolul 56 TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că furnizarea de servicii de către operatori stabiliți în Gibraltar unor persoane stabilite în Regatul Unit constituie, din perspectiva dreptului Uniunii, o situație în care toate elementele se limitează la interiorul unui singur stat membru.

      (1)  JO C 27, 25.1.2016


title: Cauza T-35/15: Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2015 – Alkarim for Trade and Industry/Consiliul

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/39

         Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2015 – Alkarim for Trade and Industry/Consiliul
   (Cauza T-35/15)
   (2015/C 089/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Alkarim for Trade and Industry LLC (Tal Kurdi, Siria) (reprezentanți: J.-P. Buyle și L. Cloquet, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1105/2014 al Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în ceea ce o privește pe reclamantă;

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare 2014/730/PESC a Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în ceea ce o privește pe reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurii, inclusiv a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o încălcare a dreptului la apărare și a dreptului la un proces echitabil, în măsura în care reclamanta nu ar fi fost niciodată ascultată înainte de adoptarea sancțiunilor în litigiu.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere a faptelor.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o încălcare disproporționată a dreptului de proprietate și a dreptului de a exercita o activitate profesională.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe nelegalitatea deciziilor criticate, în măsura în care nu ar fi îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 32 din Decizia 2013/255/PESC (1) și la articolele 14 și 26 din Regulamentul nr. 36/2012 (2), întrucât reclamanta nu a participat niciodată cu bună știință și intenționat la operațiuni care să vizeze eludarea sancțiunilor europene sau internaționale.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe un abuz de putere, în măsura în care s-ar putea crede, pe baza unor indicii obiective, pertinente și concordante, că măsurile în litigiu au fost luate în scopul determinant de a atinge alte obiective decât cele declarate (excluderea de pe piață – favorizarea altor actori).

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe o încălcare a obligației de motivare.

      (1)  Decizia 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 147, p. 14).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 (JO L 16, p. 1).