title: Cauza T-795/17: Hotărârea Tribunalului din 14 mai 2019 — Moreira/EUIPO — Da Silva Santos Júnior (NEYMAR) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marcă a Uniunii Europene verbală NEYMAR — Declararea nulității — Rea-credință — Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/33

      Hotărârea Tribunalului din 14 mai 2019 — Moreira/EUIPO — Da Silva Santos Júnior (NEYMAR)
      (Cauza T-795/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marcă a Uniunii Europene verbală NEYMAR - Declararea nulității - Rea-credință - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2019/C 230/40)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Carlos Moreira (Guimarães, Portugalia) (reprezentant: T. Soares Faria, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: J. Crespo Carrillo și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Neymar Da Silva Santos Júnior (Barcelona, Spania) (reprezentanți: inițial T. de Haan, H. Abraham și P. Péters, ulterior T. de Haan și P. Péters, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 6 septembrie 2017 (cauza R 80/2017-2) privind o procedură de declarare a nulității între domnul Da Silva Santos Júnior și domnul Moreira

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Domnul Carlos Moreira este obligat la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 63, 19.2.2018.


title: Cauza C-324/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 19 aprilie 2019 — eurocylinder systems AG/Hauptzollamt Hamburg

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 19 aprilie 2019 — eurocylinder systems AG/Hauptzollamt Hamburg
      (Cauza C-324/19)
      (2019/C 255/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: eurocylinder systems AG

         Pârât: Hauptzollamt Hamburg

         Întrebarea preliminară

      Este valid Regulamentul (CE) nr. 926/2009 al Consiliului din 24 septembrie 2009 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile anumitor țevi și tuburi fără sudură, din fier sau oțel, originare din Republica Populară Chineză (1)?

         (1)  JO 2009, L 262, p. 19.


title: Cauza T-355/19: Acțiune introdusă la 13 iunie 2019 — CE/Comitetul Regiunilor

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/56

      Acțiune introdusă la 13 iunie 2019 — CE/Comitetul Regiunilor
      (Cauza T-355/19)
      (2019/C 255/69)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: CE (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

         Pârât: Comitetul Regiunilor

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  să declare că prezenta cerere este admisibilă și întemeiată;

                  —

                  să anuleze decizia din 16 aprilie 2019 și, în subsidiar, să anuleze decizia din 16 mai 2019;

                  —

                  să dispună repararea prejudiciului material care se ridică la suma de 19 200 de euro fără TVA și repararea prejudiciului moral estimat la suma de 83 208,24 euro;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe un abuz de procedură și pe o încălcare a articolelor 47 și 49 din Regimul aplicabil celorlalți agenți și a articolelor 23 și 24 din anexa IX la Statutul funcționarilor Uniunii Europene.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la condiții de muncă juste și echitabile și pe încălcarea principiului bunei administrări și al interzicerii tuturor formelor de hățuire morală.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe o inexactitate substanțială și pe existența unei erori vădite de apreciere.


title: Cauza C-38/17: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 5 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Budai Központi Kerületi Bíróság — Ungaria) — GT/HS (Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii — Directiva 93/13/CEE — Articolul 3 alineatul (1) — Articolul 4 alineatul (2) — Articolul 6 alineatul (1) — Contract de împrumut exprimat în monedă străină — Comunicare către consumator a cursului de schimb aplicabil sumei puse la dispoziție în monedă națională după încheierea contractului)

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/3

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 5 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Budai Központi Kerületi Bíróság — Ungaria) — GT/HS
      (Cauza C-38/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Directiva 93/13/CEE - Articolul 3 alineatul (1) - Articolul 4 alineatul (2) - Articolul 6 alineatul (1) - Contract de împrumut exprimat în monedă străină - Comunicare către consumator a cursului de schimb aplicabil sumei puse la dispoziție în monedă națională după încheierea contractului)
      (2019/C 263/03)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Budai Központi Kerületi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: GT

         Pârât: HS

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (1), articolul 4 alineatul (2) și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru, astfel cum a fost interpretată de instanța supremă a acestui stat membru, în temeiul căreia nu este lovit de nulitate un contract de împrumut exprimat în monedă străină care, deși precizează suma exprimată în monedă națională corespunzătoare cererii de finanțare a consumatorului, nu indică cursul de schimb care se aplică acestei sume în scopul de a stabili valoarea definitivă a împrumutului în monedă străină, stipulând în același timp, în una dintre clauzele sale, că respectivul curs va fi stabilit de împrumutător într-un document separat după încheierea contractului,

                  —

                  în cazul în care această clauză a fost redactată în mod clar și inteligibil în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13, în măsura în care mecanismul de calcul al sumei totale împrumutate, precum și cursul de schimb aplicabil sunt prezentate în mod transparent, astfel încât un consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat să poată evalua, pe baza unor criterii precise și inteligibile, consecințele economice care îl privesc și care decurg din contract, printre care în special costul total al împrumutului său, ori, în cazul în care rezultă că respectiva clauză nu este exprimată în mod clar și inteligibil,

                  —

                  în cazul în care clauza respectivă nu este abuzivă în sensul articolului 3 alineatul (1) din această directivă sau, dacă este abuzivă, contractul în cauză poate continua să existe fără aceasta conform articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13.

         (1)  JO C 178, 6.6.2017.


title: Cauza C-58/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Justice de Paix du canton de Visé — Belgia) — Michel Schyns/Belfius Banque SA (Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Directiva 2008/48/CE — Obligații precontractuale — Articolul 5 alineatul (6) — Obligația creditorului de a identifica creditul cel mai bine adaptat — Articolul 8 alineatul (1) — Obligația creditorului de a se abține de la încheierea contractului de împrumut în cazul unor îndoieli referitoare la bonitatea consumatorului — Obligația creditorului de a aprecia oportunitatea creditului)

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Justice de Paix du canton de Visé — Belgia) — Michel Schyns/Belfius Banque SA
      (Cauza C-58/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2008/48/CE - Obligații precontractuale - Articolul 5 alineatul (6) - Obligația creditorului de a identifica creditul cel mai bine adaptat - Articolul 8 alineatul (1) - Obligația creditorului de a se abține de la încheierea contractului de împrumut în cazul unor îndoieli referitoare la bonitatea consumatorului - Obligația creditorului de a aprecia oportunitatea creditului)
      (2019/C 263/14)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Justice de Paix du canton de Visé

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Michel Schyns

         Pârâtă: Belfius Banque SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 5 alineatul (6) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale cum este cea în discuție în litigiul principal, care impune creditorilor sau intermediarilor de credit obligația de a identifica, în cadrul contractelor de credit pe care le oferă în mod uzual, tipul și cuantumul creditului cele mai bine adaptate, ținând cont de situația financiară a consumatorului la data încheierii contractului și de scopul creditului.

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (6) și articolul 8 alineatul (1) din Directiva 2008/48 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale cum este cea în discuție în litigiul principal, care impune creditorului să se abțină de la încheierea unui contract de credit în cazul în care nu poate estima în mod rezonabil, în urma controlului bonității consumatorului, că acesta din urmă va fi în măsură să respecte obligațiile care decurg din contractul preconizat.

         (1)  JO C 166, 14.5.2018.


title: Cauza T-236/19: Acțiune introdusă la 8 aprilie 2019 — Le Comité de Douzelage de Houffalize/Comisia și EACEA

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/30

      Acțiune introdusă la 8 aprilie 2019 — Le Comité de Douzelage de Houffalize/Comisia și EACEA
      (Cauza T-236/19)
      (2019/C 270/32)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Comité de Douzelage de Houffalize (Houffalize, Belgia) (reprezentant: A. Kettels, avocat)

         Pârâte: Comisia Europeană și Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACA)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea și/sau reformarea actului atacat;

                  —

                  constatarea dreptului Comitetului reclamant de a i se valida formularul „entitate legală” și de a obține, în consecință, finanțarea în litigiu.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii împotriva Deciziei C(2019) 527 final a Comisiei din 4 februarie 2019 de respingere a acțiunii în contencios administrativ formulate de reclamant împotriva Deciziei EACEA din 25 iunie 2018 de a nu acorda o subvenție candidaturii prezentate de acesta din urmă în cadrul invitației de depunere a candidaturilor „Înfrățirea orașelor 2017, al doilea termen” (EACEA 36/2014), reclamantul invocă un motiv unic. Acest motiv este întemeiat pe:

                  —

                  încălcarea articolului 131.2 din Regulamentul nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului, adoptat la 25 octombrie 2012;

                  —

                  încălcarea principiului încrederii legitime și securității juridice;

                  —

                  încălcarea principiului proporționalității și interzicerii arbitrariului;

                  —

                  eroarea vădită de apreciere;

                  —

                  și pe lipsa unei motivări adecvate, suficiente și pertinente, întrucât în decizia atacată se apreciază că încrederea legitimă și securitatea juridică ale Comitetului reclamant nu au fost încălcate.

            În condițiile în care, potrivit reclamantului, această decizie nu răspunde contestației precise, dezvoltate în această privință de acesta din urmă. Astfel, răspunsurile formulate sunt fie fără legătură cu argumentul dezvoltat de Comisie în cadrul cererii sale de reexaminare, fie vădit insuficiente pentru a justifica respingerea argumentului întemeiat pe încălcarea principiului încrederii legitime și securității juridice, fie, în orice caz, contrare conținutului acestui principiu.
      Reclamantul apreciază că poate invoca încrederea legitimă întrucât a fost recunoscut ca entitate fără personalitate juridică eligibilă pentru subvențiile care i-au fost însă refuzate. El își întemeiază această încredere legitimă pe deciziile de acordare a subvențiilor care i-au fost notificate, într-o vreme în care avea deja aceeași formă juridică, și anume aceea de asociație de fapt, că situația sa de fapt și de drept era identică și că normele care reglementau admisibilitatea entităților fără personalitate juridică nu au fost modificate de atunci. Nu ar exista, așadar, niciun motiv pentru a reveni asupra acestei încrederi legitime și a adopta o poziție diferită de cea care a fost adoptată în trecut.


title: Cauza T-297/19: Acțiune introdusă la 6 mai 2019 — Dragomir/Comisia

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/31

      Acțiune introdusă la 6 mai 2019 — Dragomir/Comisia
      (Cauza T-297/19)
      (2019/C 270/33)
      Limba de procedură: româna

         Părțile

         Reclamant: Daniel Dragomir (București, România) (reprezentant: R. Chiriță, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  Constatarea încălcării obligației Comisiei Europene cu privire la asigurarea respectării de către România a obligației cuprinse în Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date;

                  —

                  Constatarea încălcării obligației Comisiei Europene cu privire la asigurarea respectării de către România a obligației cuprinse în Directiva (UE) 2016/680 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritățile competente în scopul prevenirii, depistării, investigării sau urmăririi penale a infracțiunilor sau al executării pedepselor și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Deciziei-cadru 2008/977/JAI a Consiliului;

                  —

                  Constatarea încălcării obligației Comisiei Europene cu privire la asigurarea respectării de către România a obligației cuprinse în Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor);

                  —

                  Constatarea încălcării obligației Comisiei Europene cu privire la asigurarea respectării de către România a regulilor statului de drept, a independenței instanțelor de judecată și a drepturilor fundamentale ale persoanelor aflate sub jurisdicția sa;

                  —

                  Obligarea pârâtei la plata prejudiciului moral produs în sumă de 2 euro;

                  —

                  Obligarea pârâtei de a remedia pe viitor omisiunile existente.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe omisiunea Comisiei Europene de a-și îndeplini obligațiile legate de independența justiției cuprinse în hotărârea de instituire a Mecanismului de cooperare și verificare, în Tratate și în Cartă

                              —

                              Comisia Europeană a omis cu intenție să-și îndeplinească obligațiile ce țin de protecția statului de drept, a independenței justiției din România în fața asaltului Serviciului Român de Informații asupra sa și a dreptului reclamantului la un proces echitabil;

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe omisiunea Comisiei Europene de a-și îndeplini obligațiile privind protecția datelor cu caracter personal

                              —

                              Comisia Europeană fie nu și-a îndeplinit, fie și-a îndeplinit de o manieră pur formală obligația de a verifica modul de respectare a directivelor și regulamentelor europene în materie de protecție a datelor cu caracter personal.


title: Cauza T-330/19: Acțiune introdusă la 31 mai 2019 — PNB Banka și alții/BCE

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/32

      Acțiune introdusă la 31 mai 2019 — PNB Banka și alții/BCE
      (Cauza T-330/19)
      (2019/C 270/34)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: PNB Banka AS (Riga, Letonia), CR și CT (reprezentanți: O. Behrends și M. Kirchner, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei BCE din 21 martie 2019 privind proiectul de achiziție de către reclamanți a unor participații calificate la banca țintă;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă opt motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe faptul că termenul de evaluare de către BCE în conformitate cu articolul 22 alineatul (2) din Directiva 2013/36 (1) a expirat înainte de adoptarea deciziei atacate și, prin urmare, BCE nu se mai putea opune proiectului de achiziție.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către BCE a procedurii prevăzute la articolul 15 din Regulamentul nr. 1024/2013 (2) și la articolele 85-87 din Regulamentul-cadru nr. 468/2014 (3).

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia atacată se întemeiază pe o interpretare și o aplicare eronate ale criteriilor de evaluare în conformitate cu articolul 23 din Directiva 2013/36 și cu transpunerea acestuia în dreptul leton.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea de către BCE a principiului proporționalității.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe neluarea în considerare de către BCE a naturii discreționare a deciziei de a se opune la proiectul de achiziție.

                  6.

                  Al șaselea motiv este întemeiat pe denaturarea de către BCE a faptelor relevante ale speței.

                  7.

                  Al șaptelea motiv este întemeiat pe încălcarea de către BCE a principiilor încrederii legitime și securității juridice.

                  8.

                  Al optulea motiv este întemeiat pe încălcarea de către BCE a principiului nemo auditor prin neluarea în considerare a propriei responsabilități pentru pierderea încrederii în procesul de reglementare.

         (1)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO 2013, L 176, p. 338).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63).

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul-cadru privind MUS) (BCE/2014/17) (JO 2014, L 141, p. 1).


title: Cauza T-344/19: Acțiune introdusă la 10 iunie 2019 — Front Polisario/Consiliul

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/33

      Acțiune introdusă la 10 iunie 2019 — Front Polisario/Consiliul
      (Cauza T-344/19)
      (2019/C 270/35)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (reprezentant: G. Devers, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea admisibilității acțiunii în anulare;

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii împotriva Deciziei (UE) 2019/441 a Consiliului din 4 martie 2019 privind încheierea Acordului de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil dintre Uniunea Europeană și Regatul Maroc, a protocolului său de punere în aplicare și a schimbului de scrisori care însoțește acordul (JO 2019, L 77, p. 4), reclamantul invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe lipsa competenței Consiliului de a adopta decizia atacată, în măsura în care Uniunea și Regatul Maroc nu au competența de a încheia un acord internațional aplicabil în Sahara Occidentală, în locul poporului sahrawi, reprezentat de Front Polisario.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de a examina problema respectării drepturilor fundamentale și a dreptului internațional umanitar, în măsura în care Consiliul nu a examinat această problemă înainte de adoptarea deciziei atacate.

                  3.

                  Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea de către Consiliu a obligației de a executa hotărârile Curții, în măsura în care decizia atacată ignoră motivarea Hotărârii din 27 februarie 2018, Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118).

                  4.

                  Al patrulea motiv se întemeiază pe încălcarea principiilor și valorilor esențiale care ghidează acțiunea Uniunii pe scena internațională, în măsura în care:

                              —

                              în primul rând, cu încălcarea dreptului popoarelor la respectarea unității lor naționale, decizia atacată neagă existența poporului sahrawi, substituindu-l cu termenii „populația Saharei Occidentale” și „populațiile vizate”;

                              —

                              în al doilea rând, întrucât a încălcat dreptul popoarelor de a dispune liber de resursele lor naturale, decizia atacată privește încheierea unui acord internațional care organizează, fără consimțământul poporului sahrawi, exploatarea resurselor piscicole ale acestuia de către navele Uniunii;

                              —

                              în al treilea rând, decizia atacată privește încheierea unui acord internațional cu Regatul Maroc, aplicabil Saharei Occidentale ocupate în cadrul politicii sale anexioniste în privința teritoriului, și încălcarea sistematică a drepturilor fundamentale pe care menținerea acestei politici o impune.

                  5.

                  Al cincilea motiv se întemeiază pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime, în măsura în care decizia atacată este contrară declarațiilor Uniunii care, în mod reiterat, nu a încetat să afirme necesitatea respectării principiilor autodeterminării și efectului relativ al tratatelor.

                  6.

                  Al șaselea motiv se întemeiază pe aplicarea eronată a principiului proporționalității, în măsura în care, având în vedere statutul separat și distinct al Saharei Occidentale, caracterul intangibil al dreptului la autodeterminare și calitatea de subiect terț a poporului sahrawi, sarcina de a opera un raport de proporționalitate între presupusele „beneficii” generate de acordul privind pescuitul și repercusiunile sale asupra resurselor naturale din Sahara Occidentală nu revenea Consiliului.

                  7.

                  Al șaptelea motiv se întemeiază pe caracterul contrar politicii comune în domeniul pescuitului, în măsura în care, în aplicarea acordului încheiat prin decizia atacată, navele Uniunii Europene vor putea avea acces la resursele piscicole ale poporului sahrawi, fără consimțământul său, în schimbul unei contribuții financiare plătite de autoritățile marocane, deși apele din Sahara Occidentală nu sunt „ape” marocane în sensul articolelor 61 și 62 din Convenția Națiunilor Unite privind dreptul mării.

                  8.

                  Al optulea motiv se întemeiază pe dreptul la autodeterminare, în măsura în care:

                              —

                              în primul rând, substituindu-i termenii „populația Saharei Occidentale” și „populațiile vizate”, decizia atacată neagă unitatea națională a poporului sahrawi ca subiect al dreptului la autodeterminare;

                              —

                              în al doilea rând, cu încălcarea dreptului poporului sahrawi de a dispune liber de resursele naturale, decizia atacată organizează, fără consimțământul său, exploatarea resurselor piscicole ale acestuia de către navele Uniunii;

                              —

                              în al treilea rând, cu încălcarea dreptului poporului sahrawi la respectarea integrității teritoriale a teritoriului său național, decizia atacată neagă statutul separat și distinct al Saharei Occidentale și confirmă divizarea sa ilegală de către „Berma” marocană.

                  9.

                  Al nouălea motiv se întemeiază pe încălcarea principiului efectului relativ al tratatelor, în măsura în care decizia atacată neagă calitatea de subiect terț a poporului sahrawi în cadrul relațiilor UE-Maroc și îi impune obligații internaționale referitoare la teritoriul național și la resursele naturale, fără consimțământul acestuia.

                  10.

                  Al zecelea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului internațional umanitar și a dreptului penal internațional în măsura în care:

                              —

                              în primul rând, decizia atacată privește încheierea unui acord internațional aplicabil Saharei Occidentale, în condițiile în care forțele de ocupație marocane nu beneficiază de jus tractatus față de acest teritoriu și le este interzis să îi exploateze resursele naturale;

                              —

                              în al doilea rând, în aplicarea acordului încheiat prin decizia atacată, Uniunea va subvenționa infrastructurile marocane pe teritoriul ocupat al Saharei Occidentale, pentru ca Regatul Maroc să își poată integra în mod durabil populația civilă și forțele armate;

                              —

                              în al treilea rând, prin utilizarea termenilor „populația Saharei Occidentale” și „populațiile vizate”, decizia atacată contribuie la transferul ilegal al coloniștilor marocani pe teritoriul ocupat al Saharei Occidentale.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv se întemeiază pe încălcarea obligațiilor Uniunii privind dreptul răspunderii internaționale, în măsura în care, prin încheierea unui acord internațional cu Regatul Maroc, aplicabil în Sahara Occidentală, decizia atacată confirmă încălcările grave ale dreptului internațional săvârșite de forțele de ocupație marocane împotriva poporului sahrawi și sprijină menținerea situației rezultate din aceste încălcări.


title: Cauza T-356/19: Acțiune introdusă la 12 iunie 2019 — Front Polisario/Consiliul

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/35

      Acțiune introdusă la 12 iunie 2019 — Front Polisario/Consiliul
      (Cauza T-356/19)
      (2019/C 270/36)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (reprezentant: G. Devers, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii sale în anulare admisibilă;

                  —

                  anularea regulamentului atacat;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii împotriva Regulamentului (UE) 2019/440 al Consiliului din 29 noiembrie 2018 privind alocarea posibilităților de pescuit în temeiul Acordului de parteneriat în domeniul pescuitului sustenabil dintre Uniunea Europeană și Regatul Maroc și al protocolului său de punere în aplicare (JO 2019, L 77, p. 1), reclamantul invocă un motiv unic, întemeiat pe lipsa unui temei juridic al regulamentului menționat din cauza nelegalității Deciziei 2019/441.
      Acest motiv cuprinde patru aspecte care sunt, în esență, identice cu cele 11 motive invocate în cauza T-344/19, Front Polisario/Consiliul.


title: Cauza T-358/19: Acțiune introdusă la 13 iunie 2019 — Groupe Canal +/Comisia

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/35

      Acțiune introdusă la 13 iunie 2019 — Groupe Canal +/Comisia
      (Cauza T-358/19)
      (2019/C 270/37)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Groupe Canal + (Issy-les-Moulineaux, Franța) (reprezentanți: P. Wilhelm, P. Gassenbach și O. de Juvigny, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii ca fiind admisibilă și întemeiată;

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 7 martie 2019 în cauza AT.40023 în ceea ce privește piața franceză și contractele existente sau viitoare ale Groupe Canal + în temeiul articolului 263 TFUE;

                  —

                  punerea în sarcina Comisiei a tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de societatea Groupe Canal +.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe un abuz de putere săvârșit de Comisie, întrucât angajamentele pe care le-a făcut obligatorii pentru a pune capăt geoblocării în sectorul cinematografiei interferează cu reformele legislative recent adoptate de legiuitorul european.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe eroarea vădită de apreciere a articolului 101 alineatul (1) TFUE de către Comisie întrucât a considerat că angajamentele propuse de NBCUniversal, Sony Pictures, Warner Bros și Sky nu afectează diversitatea culturală și, mai general, finanțarea și exploatarea filmelor în Spațiul Economic European.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, întrucât Comisia a făcut obligatorii angajamente vădit disproporționate în raport cu preocupările privind concurența invocate și care încalcă interesele terților.


title: Cauza T-368/19: Acțiune introdusă la 18 iunie 2019 — Datenlotsen Informationssysteme/Comisia

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/37

      Acțiune introdusă la 18 iunie 2019 — Datenlotsen Informationssysteme/Comisia
      (Cauza T-368/19)
      (2019/C 270/39)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Datenlotsen Informationssysteme GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentant: T. Lübbig, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că pârâta și-a încălcat obligațiile în temeiul articolului 108 TFUE, întrucât nu a închis procedura oficială de investigare în cazul SA.34402 (2015/C ex 2012/NN) printr-o decizie adoptată într-un termen rezonabil, în conformitate cu articolul 108 alineatul (2) TFUE și cu articolul 9 alineatul 1 din Regulamentul 2015/1589 (1);

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Acțiunea se întemeiază pe următoarele motive.

                  1.

                  Încălcarea articolului 108 TFUE din cauza neînchiderii procedurii formale de investigare

                              —

                              În cadrul primului motiv se reproșează că durata de peste șapte ani a procedurii trebuie să fie declarată disproporționată. Reclamanta arată în această privință că, având în vedere cunoștințele vaste de care dispune pârâta și importanța redusă a aspectelor nesoluționate, ar fi trebuit să fi fost adoptată deja o decizie. În plus, este necesară adoptarea rapidă a unei decizii având în vedere nevoile economice urgente ale reclamantei.

                  2.

                  Încălcarea dreptului la o durată rezonabilă a procedurii, ca parte a dreptului la bună administrare, reglementat de articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene

                              —

                              În cadrul celui de al doilea motiv sunt prezentate argumente care sunt în esență identice sau similare cu argumentele susținute în cadrul primului motiv.

                  3.

                  Încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene raportat la articolul 20 din această cartă

                              —

                              În cadrul celui de al treilea motiv se susține în principal că pârâta a încălcat Codul celor mai bune practici de desfășurare a procedurilor de control al ajutoarelor de stat prin diverse măsuri de întârziere a procedurii.

                  4.

                  Încălcarea dreptului de a-i fi prezentate motivele, ca parte a dreptului la o cale de atac efectivă, reglementat de articolul 47 și de articolul 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene

                              —

                              În cadrul celui de al patrulea motiv se reproșează că pârâta nu ar putea să susțină în mod general că sunt necesare investigații suplimentare, ci ar trebui să le indice în mod justificat și clar.

         (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 248 din 24.9.2015, p. 9).


title: Cauza T-375/19: Acțiune introdusă la 20 iunie 2019 — Pisoni/Parlamentul

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/39

      Acțiune introdusă la 20 iunie 2019 — Pisoni/Parlamentul
      (Cauza T-375/19)
      (2019/C 270/40)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant Ferruccio Pisoni (Trento, Italia) (reprezentant: M. Paniz, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea comunicatului Direcției Generale a Finanțelor a Parlamentului European care a reluat deliberarea nr. 14/2018 din 12.7.2018 a Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Oficiul președinției Camerei Deputaților, Italia) și/sau deliberarea nr. 6/2018 a Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica (Consiliul președinției Senatului, Italia) și, în orice caz

                  —

                  anularea noii stabiliri și a noului calcul al alocației viagere acordate de Parlamentul European;

                  —

                  pe cale de consecință, declararea faptului că reclamantul are dreptul la menținerea alocației viagere în discuție la valoarea sumelor dobândite și scadente în temeiul reglementării în vigoare anterior deliberării nr. 14/2018 a Oficiului președinției Camerei Deputaților (Italia) și/sau deliberării nr. 6/2018 a Consiliului președinției Senatului (Italia) și obligarea Parlamentului European la plata tuturor sumelor reținute în mod nejustificat, majorate cu revalorizarea monetară și cu dobânzi legale începând cu data reținerii la sursă practicate și

                  —

                  obligarea Parlamentului European să execute hotărârea care va fi pronunțată și să restabilească imediat și integral alocația viageră la valoarea sa inițială, precum și să repare toate prejudiciile eventuale care îi dau reclamantului dreptul la despăgubire;

                  —

                  în orice ipoteză, obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a onorariilor de avocat majorate cu TVA, a taxelor și a impozitelor și a cheltuielilor forfetare.

         Motivele și principalele argumente

      Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-345/19, Santini/Parlamentul.


title: Cauza T-377/19: Acțiune introdusă la 21 iunie 2019 — Topcart/EUIPO — Carl International (TC CARL)

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/39

      Acțiune introdusă la 21 iunie 2019 — Topcart/EUIPO — Carl International (TC CARL)
      (Cauza T-377/19)
      (2019/C 270/41)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Topcart GmbH (Wiesbaden, Germania) (reprezentant: M. Gail, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Carl International (Limonest, Franța)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală TC CARL — Cerere de înregistrare nr. 14 957 542

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 aprilie 2019 în cauza R 1826/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 60 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-378/19: Acțiune introdusă la 21 iunie 2019 — Topcart/EUIPO — Carl International (TC CARL)

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/40

      Acțiune introdusă la 21 iunie 2019 — Topcart/EUIPO — Carl International (TC CARL)
      (Cauza T-378/19)
      (2019/C 270/42)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Topcart GmbH (Wiesbaden, Germania) (reprezentant: M. Gail, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Carl International (Limonest, Franța)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală TC CARL — Cerere de înregistrare nr. 15 048 556

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 aprilie 2019 în cauza R 1617/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 60 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-379/19: Acțiune introdusă la 21 iunie 2019 — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation/EUIPO (Serviceplan)

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/41

      Acțiune introdusă la 21 iunie 2019 — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation/EUIPO (Serviceplan)
      (Cauza T-379/19)
      (2019/C 270/43)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co KG (München, Germania) (reprezentanți: B. Koch și P. Schmitz, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Serviceplan — cererea de înregistrare nr. 15 234 669

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 martie 2019 în cauza R 1424/2018-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate, în măsura în care prin aceasta se respinge calea de atac;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-380/19: Acțiune introdusă la 21 iunie 2019 — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation/EUIPO (Serviceplan Solutions)

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/42

      Acțiune introdusă la 21 iunie 2019 — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation/EUIPO (Serviceplan Solutions)
      (Cauza T-380/19)
      (2019/C 270/44)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co KG (München, Germania) (reprezentanți: B. Koch și P. Schmitz, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Serviceplan Solutions — cererea de înregistrare nr. 15 244 742

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 25 martie 2019 în cauza R 1427/2018-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate, în măsura în care prin aceasta se respinge calea de atac;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-680/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Obvodní soud pro Prahu 5 (Republica Cehă) la 5 noiembrie 2018 — HJ/II

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Obvodní soud pro Prahu 5 (Republica Cehă) la 5 noiembrie 2018 — HJ/II
      (Cauza C-680/18)
      (2019/C 280/17)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere:

      Obvodní soud pro Prahu 5

         Părțile din procedura principală:

         Reclamant: HJ

         Pârâtă: II
      Prin Ordonanța din 11 aprilie 2019, Curtea de Justiție (Camera a opta) a declarat cererea de decizie preliminară inadmisibilă.


title: Cauza C-525/18 P: Ordonanța Curții (Camera a patra) din 21 mai 2019 — Marion Le Pen/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene (Recurs — Parlamentul European — Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European — Indemnizație pentru asistență parlamentară — Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat)

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/7

      Ordonanța Curții (Camera a patra) din 21 mai 2019 — Marion Le Pen/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-525/18 P) (1)

      (Recurs - Parlamentul European - Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Indemnizație pentru asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat)
      (2019/C 288/07)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Marion Le Pen (reprezentant: R. Bosselut, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Parlamentul European (reprezentanți: S. Seyr și C. Burgos, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. F. Jensen, M. Bauer și R. Meyer, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul ca fiind, în parte, vădit inadmisibil și, în parte, vădit nefondat.

                  2)

                  O obligă pe doamna Marion Le Pen la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 381, 22.10.2018.


title: Cauza T-366/18: Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2019 — Pet King Brands/EUIPO — Virbac (SUIMOX) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SUIMOX — Marca Uniunii Europene verbală anterioară ZYMOX — Obligația de motivare — Notificarea deciziei camerei de recurs — Buna-credință și diligența destinatarului — Articolul 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001”)

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/50

      Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2019 — Pet King Brands/EUIPO — Virbac (SUIMOX)
      (Cauza T-366/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SUIMOX - Marca Uniunii Europene verbală anterioară ZYMOX - Obligația de motivare - Notificarea deciziei camerei de recurs - Buna-credință și diligența destinatarului - Articolul 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001”)
      (2019/C 288/63)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Pet King Brands, Inc. (Bartlett, Illinois, Statele Unite) (reprezentanți: T. Schmidpeter și S. Bauer, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: L. Rampini și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Virbac SA (Carros, Franța) (reprezentant: D. I. Tayer, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 21 martie 2018 (cauza R 1835/2017-5) privind o procedură de opoziție între Pet King Brands și Virbac

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 21 martie 2018 (cauza R 1835/2017-5) în ceea ce privește „produsele veterinare, cu excepția picăturilor auriculare pentru animale”, „preparatele veterinare și produsele de îngrijire a sănătății animalelor, inclusiv antibioticele pentru animale, cu excepția picăturilor auriculare pentru animale” și „preparatele pentru distrugerea dăunătorilor, cu excepția picăturilor auriculare pentru animale”.

                  2)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                     Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza T-330/17: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Ceobus și alții/Comisia („Ajutoare de stat — Schemă de ajutor pusă în aplicare de Franța între 1994 și 2008 — Subvenții pentru investiții acordate de regiunea Île-de-France — Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă — Noțiunea de «ajutor existent» și de «ajutor nou» — Articolul 107 TFUE — Articolul 108 TFUE — Articolul 1 litera (b) punctele (i) și (v) din Regulamentul (UE) 2015/1589 — Termen de prescripție — Articolul 17 din Regulamentul 2015/1589”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/43

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Ceobus și alții/Comisia
      (Cauza T-330/17) (1)

      („Ajutoare de stat - Schemă de ajutor pusă în aplicare de Franța între 1994 și 2008 - Subvenții pentru investiții acordate de regiunea Île-de-France - Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă - Noțiunea de «ajutor existent» și de «ajutor nou» - Articolul 107 TFUE - Articolul 108 TFUE - Articolul 1 litera (b) punctele (i) și (v) din Regulamentul (UE) 2015/1589 - Termen de prescripție - Articolul 17 din Regulamentul 2015/1589”)
      (2019/C 328/47)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Ceobus (Génicourt, Franța) și ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentanți: inițial D. de Combles de Nayves, ulterior F. Segalen, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar și T. Maxian Rusche, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea în parte a Deciziei (UE) 2017/1470 a Comisiei din 2 februarie 2017 privind schemele de ajutor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) puse în aplicare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuzul în regiunea Île-de-France (JO 2017, L 209, p. 24)

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Ceobus și ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza T-280/19 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 iulie 2019 — Highgate Capital Management/Comisia („Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Cerere de măsuri provizorii — Lipsa necesității de a adopta măsurile provizorii solicitate — Necompetență — Inadmisibilitate”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/58

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 iulie 2019 — Highgate Capital Management/Comisia
      (Cauza T-280/19 R)
      („Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa necesității de a adopta măsurile provizorii solicitate - Necompetență - Inadmisibilitate”)
      (2019/C 328/66)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Highgate Capital Management LLP (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Struys și I. Van Damme, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Blanck, A. Bouchagiar și K.- P. Wojcik, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, suspendarea executării unei decizii a Comisiei privind respingerea unei plângeri referitoare la un ajutor de stat pretins ilegal acordat Eurobank Ergasias SA prin vânzarea Piraeus Bank Bulgaria (SA.53105) și, pe de altă parte, acordarea altor măsuri provizorii.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                     Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-607/19: Acțiune introdusă la 5 septembrie 2019 – Itinerant Show Room/EUIPO (FAKE DUCK)

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/34

      Acțiune introdusă la 5 septembrie 2019 – Itinerant Show Room/EUIPO (FAKE DUCK)
      (Cauza T-607/19)
      (2019/C 372/35)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Itinerant Show Room Srl (San Giorgio in Bosco, Italia) (reprezentant: E. Montelione, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: Marca Uniunii Europene figurativă FAKE DUCK – Cererea de înregistrare nr. 17 946 879

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 1 iulie 2019 în cauza R 830/2019-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  Neluarea în considerare a caracterului distinctiv intrinsec al mărcii FAKE DUCK;

                  —

                  neluarea în considerare a complexității mărcii FAKE DUCK și a reprezentării unui ou;

                  —

                  neaplicarea principiului egalității de tratament;

                  —

                  neaplicarea principiului legalității.


title: Cauza T-625/19: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2019 – Daw/EUIPO (SOS Innenfarbe)

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/35

      Acțiune introdusă la 19 septembrie 2019 – Daw/EUIPO (SOS Innenfarbe)
      (Cauza T-625/19)
      (2019/C 372/37)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Daw SE (Ober-Ramstadt, Germania) (reprezentant: A. Haberl, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene verbale „SOS Innenfarbe” – cererea de înregistrare nr. 17 870 690

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 18 iulie 2019 în cauza R 277/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  anularea deciziei EUIPO din 7 ianuarie 2019, precum și a refuzului înregistrării mărcii „SOS Innerfarbe” pentru produsele:

                              —

                              „vopsele, lacuri, emailuri, straturi de protecție, substanțe de conservare contra ruginii; grunduri; coloranți, vopsele, paste de culoare, decapanți; agenți de îngroșare pentru culori; solvenți pentru diluarea vopselelor; produse pentru conservarea lemnului, baițuri de lemn și uleiuri pentru conservarea lemnului; vopsele, inclusiv structurabile; vopsele bactericide și/sau fungicide; substanțe de conservare contra ruginii; produse pentru protecția metalelor”, din clasa 2;

                  —

                  obligarea EUIPO la publicarea mărcii în forma solicitată;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului


title: Cauza T-626/19: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2019 – Daw/EUIPO (SOS Loch- und Rissfüller)

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/36

      Acțiune introdusă la 19 septembrie 2019 – Daw/EUIPO (SOS Loch- und Rissfüller)
      (Cauza T-626/19)
      (2019/C 372/38)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Daw SE (Ober-Ramstadt, Germania) (reprezentant: A. Haberl, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene verbale „SOS Loch- und Rissfüller” – cererea de înregistrare nr. 17 870 692

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 18 iulie 2019 în cauza R 278/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  anularea deciziei EUIPO din 7 ianuarie 2019, precum și a refuzului înregistrării mărcii „SOS Loch- und Rissfüller” pentru produsele:

                              —

                              „preparate chimice destinate utilizării în industrie; agenți de conservare și de impregnare cu umiditate pentru zidărie, țigle, ciment și beton, cu excepția vopselelor și uleiuri; materiale plastice neprelucrate; rășini artificiale în stare brută, materiale plastice în stare brută; solvenți [chimici]; mase de șpăcluit înainte de aplicarea vopselei (în măsura în care nu sunt cuprinse în alte clase)” din clasa 1,

                              —

                              „rășini naturale în stare brută” din clasa 2 și

                              —

                              „tencuieli [material de construcții]; cuarț, tencuieli [materiale de construcții], căptușeli; mase de suport pentru țesături din fibre pentru construcții; mase de șpăcluit ca materiale de construcție; materiale de suport pentru construcții care nu sunt din metal sau preponderent din metal, în special materiale de stabilizare” din clasa 19;

                  —

                  obligarea EUIPO la publicarea mărcii în forma solicitată;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului


title: Cauza C-617/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 14 august 2019 – Granarolo SpA/Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare și alții

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 14 august 2019 – Granarolo SpA/Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare și alții
      (Cauza C-617/19)
      (2019/C 399/26)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Granarolo SpA

         Pârâte: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo Economico, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 litera (e) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 (2), trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „instalație” include și o situație precum cea în discuție, în care o instalație de cogenerare construită de reclamantă pe amplasamentul său industrial pentru a furniza energie unității sale de producție a fost ulterior transferată, prin cesiunea unei ramuri de activitate, către o altă societate specializată în domeniul energiei, printr-un contract care prevede, pe de o parte, transferul către cesionar al instalației de cogenerare a energiei electrice și termice, al certificatelor, al documentelor, al declarațiilor de conformitate, al licențelor, al drepturilor de concesiune, al autorizațiilor și al permiselor necesare pentru exploatarea instalației respective și pentru desfășurarea activității, constituirea în favoarea sa a unui drept de superficie asupra unei suprafețe de teren aparținând unității, care să fie adecvată și să servească exploatării și întreținerii instalației, și constituirea drepturilor de servitute în beneficiul instalației de cogenerare, inclusiv asupra unei suprafețe înconjurătoare exclusive, și, pe de altă parte, furnizarea de către cesionar către cedent pentru o perioadă de 12 ani a energiei produse de instalația respectivă, la prețurile prevăzute în contract?

                  2)

                  În special, în noțiunea de „legătură de natură tehnică” menționată la articolul 3 litera (e) poate fi inclusă o legătură dintre o instalație de cogenerare și o unitate de producție, astfel încât aceasta din urmă, care aparține unei alte entități, deși se află într-o relație privilegiată cu instalația de cogenerare în scopul furnizării de energie (legătură realizată prin rețeaua de distribuție a energiei, prin contractul de furnizare specific încheiat cu societatea din domeniul energiei cesionară a instalației, prin angajamentul acesteia de a furniza o cantitate minimă de energie unității de producție, sub rezerva plății unei sume egale cu diferența dintre costurile de aprovizionare cu energie de pe piață și prețurile prevăzute în contract, prin reducerea prețului de vânzare a energiei după o perioadă de 10 ani și 6 luni de la intrarea în vigoare a contractului, prin conferirea dreptului de opțiune pentru răscumpărarea instalației de cogenerare în orice moment de către societatea cedentă și prin necesitatea permisiunii cedentului pentru a efectua lucrări la instalația de cogenerare), să își poată continua desfășurarea activității, inclusiv în caz de întrerupere a furnizării de energie sau de funcționare defectuoasă ori de încetare a activității instalației de cogenerare?

                  3)

                  În sfârșit, în cazul transferului efectiv al unei instalații de producere a energiei de către constructor, proprietar pe același amplasament al unei unități industriale, către o altă societate specializată în domeniul energiei, din motive de creștere a eficienței, posibilitatea eliminării emisiilor respective din calculul emisiilor aferente permisului ETS al proprietarului unității industriale, în urma transferului, și eventuala „ieșire” a emisiilor din sistemul ETS determinată de faptul că instalația de producere a energiei, avută în vedere în mod izolat, nu depășește pragul de calificare ca „mici emițători” constituie o încălcare a regulii cumulării surselor, prevăzută în anexa I la Directiva 2003/87/CE, sau, dimpotrivă, o simplă consecință legală a alegerilor organizatorice ale operatorilor, care nu este interzisă de sistemul ETS?

         (1)  JO 2003, L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78.

         (2)  Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea îmbunătățirii și extinderii sistemului comunitar de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră (JO 2009, L 140, pag. 63).


title: Cauza C-629/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 23 august 2019 – Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG, Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein”

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 23 august 2019 – Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG, Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein”
      (Cauza C-629/19)
      (2019/C 399/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG, Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein”

         Pârât: Landeshauptmann von Steiermark

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Având în vedere excepția prevăzută la articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (1) în coroborare cu Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale și/sau cu Directiva privind nămolurile de epurare, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008 (2), nămolurile de epurare trebuie să fie considerate deșeuri?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                              Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2008/98 permite calificarea unei substanțe drept subprodus în sensul noțiunii de „deșeuri” din dreptul Uniunii în cazul în care această substanță este amestecată, din motive ce țin de procesul tehnologic, cu un procent redus de alte substanțe, care ca atare ar trebui considerate deșeuri, dacă acest lucru nu influențează compoziția substanței în ansamblu și oferă un avantaj ecologic semnificativ?

         (1)  JO 2008, L 312, p. 3.

         (2)  JO 2008, L 311, p. 1.


title: Cauza C-633/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) la 22 august 2019 – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie/Metalen Galler NV, Vollers Belgium NV, LW-Idee GmbH

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) la 22 august 2019 – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie/Metalen Galler NV, Vollers Belgium NV, LW-Idee GmbH
      (Cauza C-633/19)
      (2019/C 399/29)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie

         Pârâte: Metalen Galler NV, Vollers Belgium NV, LW-Idee GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Regulamentul (CE) nr. 91/2009 (1) privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză este nevalid ca urmare a încălcării articolului 6 alineatul (6), a articolului 6 alineatul (7) și a articolului 2 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (2) al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene sau din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (3) al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene, întrucât Comisia nu a oferit producătorilor/exportatorilor chinezi, în timp util, posibilitatea de a lua cunoștință de informațiile cu privire la tipurile de produse pe baza cărora a fost stabilită valoarea normală și/sau întrucât, în cadrul calculării valorii marjei de dumping pentru produsele în cauză, în comparația dintre valoarea normală a produselor unui producător indian și prețurile de export ale produselor chinezești similare, Comisia a refuzat să ia în considerare corecțiile legate de taxele de import pentru materiile prime și taxele indirecte din țara analogă India, precum și de diferențele de (costuri de) producție?

                  2)

                  Regulamentul (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză este nevalid ca urmare a încălcării articolului 3 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene sau din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene, întrucât, pentru evaluarea prejudiciului, Comisia a calificat drept importuri care fac obiectul unui dumping importurile a două societăți chineze cu privire la care se stabilise că nu practică dumpingul?

                  3)

                  Regulamentul (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză este nevalid ca urmare a încălcării articolului 3 alineatele (2), (6) și (7) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene sau din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene, întrucât, pentru a aprecia dacă exporturile industriei UE au contribuit la prejudiciul suferit de această industrie, Comisia s-a bazat pe informații legate de producători care nu făceau parte din producătorii interni?

                  4)

                  Regulamentul (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză este nevalid ca urmare a încălcării articolului 19 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene sau din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene, întrucât Comisia a omis să se asigure că cei doi producători interni (italieni) au oferit explicații adecvate privind motivele pentru care nu a fost posibil să furnizeze o sinteză a informațiilor confidențiale?

                  5)

                  Regulamentul (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză încalcă articolele 6.6, 6.7 și 2.10 din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 noiembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene, întrucât Comisia a comunicat cu întârziere informațiile legate de produse, lezând astfel interesele producătorilor/exportatorilor chinezi?

                  6)

                  Articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 91/2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (cu modificările ulterioare) prevede că nivelul individual al taxei antidumping de 64,4 % aplicate societății Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., Ningbo City este condiționat de prezentarea autorităților vamale ale statelor membre a unei facturi comerciale valide, care îndeplinește cerințele stabilite în anexa II și că, în cazul în care nu se prezintă o astfel de factură, se aplică nivelul taxei antidumping aplicabile pentru toate celelalte societăți. Taxa individuală antidumping poate fi atribuită declarantului de bună credință, în cadrul unei recuperări a taxei antidumping ca urmare a unei investigații a OLAF, atunci când OLAF a stabilit că elementele de fixare în cauză nu sunt originare din Indonezia, așa cum s-a declarat, ci au fost de fapt fabricate în China, de către societatea Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., însă nu poate fi prezentată o factură cu mențiunile cerute pentru taxa individuală antidumping, întrucât intenția exportatorilor era tocmai aceea de a înșela autoritățile statelor membre?

         (1)  JO 2009, L 29, p. 1.

         (2)  JO 2009, L 343, p. 51.

         (3)  JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223.


title: Cauza C-640/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 28 august 2019 – Azienda Agricola Ambrosi Nicola Giuseppe și alții/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole e Forestali

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 28 august 2019 – Azienda Agricola Ambrosi Nicola Giuseppe și alții/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole e Forestali
      (Cauza C-640/19)
      (2019/C 399/30)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Azienda Agricola Ambrosi Nicola Giuseppe, Azienda Agricola Castagna Giovanni, Soc. Azienda Agricola Castellani Enio, Nereo e Giuliano Ss, Azienda Agricola De Fanti Maria Teresa, Azienda Agricola Giacomazzi Vilmare, Soc. Azienda Agricola Iseo di Lunardi Giampaolo e Silvano Ss, Soc. Azienda Agricola Mastrolat di Mastrotto Franco e Luca Ss, Azienda Agricola Righetti Michele e Damiano, Azienda Agricola Scandola Stefano e Gianni, Azienda Agricola Tadiello Roberto, Azienda Agricola Turazza Mario, Azienda Agricola Zuin Tiziano, 2 B Società Agricola Srl ed Altri, Azienda Agricola Fracasso Claudio, Azienda Agricola Pozzan Mirko

         Pârâte: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole e Forestali

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 1, 2 și 3 din Regulamentul (CEE) nr. 856/84 (1), articolul 1 și articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 (2), articolul 1 alineatul (1) și articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 (3) și articolele 55, 64 și 65 din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 (4), precum și anexele la acesta, în măsura în care urmăresc protejarea echilibrului între cererea și oferta de produse lactate pe piața Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că exclud din calculul „cotelor de lapte” producția destinată exportului de brânzeturi cu DOP către țări din afara Uniunii Europene, în conformitate cu obiectivele de protecție prevăzute pentru aceste din urmă produse la articolul 13 din Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 (5), astfel cum este confirmat de Regulamentul (CE) nr. 510/2006 (6) și la articolele 4 și 13 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 (7), cu aplicarea principiilor consacrate la articolele 32 (ex-articolul 27), 39 (ex-articolul 33), 40 (ex-articolul 34) și 41 (ex-articolul 35) TFUE?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, reglementarea menționată, astfel interpretată, se opune includerii în cantitățile individuale de referință a cotelor de lapte destinate producției de brânzeturi cu DOP destinate exportului în afara Uniunii, astfel cum reiese din articolul 2 din Decretul-lege nr. 49 din 28 martie 2003, aprobat cu modificări prin Legea nr. 119 din 30 mai 2003, și din articolul 2 din Legea nr. 468 din 26 noiembrie 1992, în măsura în care face trimitere la acesta articolul 2 din Decretul-lege nr. 49/2003, amintit anterior?
                  Cu titlu subsidiar, în cazul în care se apreciază că o astfel de interpretare nu este corectă,

                  3)

                  Articolele 1, 2 și 3 din Regulamentul (CEE) nr. 856/84, articolul 1 și articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3950/92, articolul 1 alineatul (1) și articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 și articolele 55, 64 și 65 din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, precum și anexele la acesta (coroborate cu normele naționale italiene de transpunere prevăzute la articolul 2 din Decretul-lege nr. 49 din 28 martie 2003, aprobat cu modificări prin Legea nr. 119 din 30 mai 2003, și la articolul 2 din Legea nr. 468 din 26 noiembrie 1992, în măsura în care face trimitere la acesta articolul 2 din Decretul-lege nr. 49/2003, amintit anterior), care nu exclud, ci includ în calculul cantității alocate statelor membre laptele utilizat pentru producerea brânzeturilor cu DOP exportate către o țară terță sau destinate pieței unor țări terțe, în limita exportului respectiv, sunt contrare obiectivelor de protecție prevăzute de Regulamentul (CEE) nr. 2081/92, care protejează produsele cu DOP, în special în raport cu articolul 13, astfel cum este confirmat de Regulamentul (CE) nr. 510/2006 și de Regulamentul nr. 1151/2012, precum și în raport cu obiectivele de protecție prevăzute la articolul 4 din acesta din urmă, și sunt de asemenea contrare articolelor 32 (ex-articolul 27), 39 (ex-articolul 33), 40 (ex-articolul 34) și 41 (ex-articolul 35) TFUE și principiilor securității juridice, încrederii legitime, proporționalității, nediscriminării și libertății de inițiativă economică în vederea exportului în afara Uniunii Europene?

         (1)  Regulamentul (CEE) nr. 856/84 al Consiliului din 31 martie 1984 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 804/68 privind organizarea comună a pieței în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO 1984, L 90, p. 10).

         (2)  Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului din 28 decembrie 1992 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO 1992, L 405, p. 1).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO 2003, L 270 pag. 123, , Ediție specială 3/vol. 50, p. 22).

         (4)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul unic OCP) (JO 2007, L 299, p. 1).

         (5)  Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (JO 1992, L 208, p. 1).

         (6)  Regulamentul (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (JO 2006, L 93, p. 12, Ediție specială 03/vol. 71, p. 114).

         (7)  Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare (JO 2012, L 343, p. 1).


title: Cauza C-643/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Central Administrativo Norte (Portugalia) la 30 august 2019 – RESOPRE - Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA/Município de Peso da Régua

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Central Administrativo Norte (Portugalia) la 30 august 2019 – RESOPRE - Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA/Município de Peso da Régua
      (Cauza C-643/19)
      (2019/C 399/31)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Central Administrativo Norte

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: RESOPRE- Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA

         Intimat: Município de Peso da Régua

         Alte părți: DATAREDE – Sistemas de Dados e Comunicações, SA, Alexandre Barbosa Borgesm, SA, Fernando L. Gaspar – Sinalização e Equipamentos Rodoviários, SA

         Întrebările preliminare

      Dreptul Uniunii [în special, articolul 56 alineatul (1) și articolul 60 alineatul (4) din Directiva 2014/24/[UE] (1), precum și principiul liberei concurențe] permit ca instrucțiunile pentru ofertanți, referitoare la o procedură precontractuală publică de cerere de ofertă care are ca obiect concesionarea exploatării unor parcele de teren pentru amenajarea și administrarea locurilor de parcare cu plată pe durată limitată din municipiu și verificarea respectării normelor prevăzute de ordonanța municipală [care le reglementează], să prevadă că ofertanții trebuie să prezinte software ul și echipamentul (parcometrul) care trebuie furnizate, cu scopul de a dovedi respectarea atât a termenilor și a condițiilor care figurează în caietele de sarcini și de specificații tehnice speciale, cât și a caracteristicilor ofertelor, și să stabilească un criteriu de atribuire legat de factorul „conformitatea tehnică și funcțională a soluției” care să fie evaluat în funcție de dovada respectivă (a se vedea punctele 16 și 17 din Instrucțiunile pentru ofertanți)?

         (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului, din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65).


title: Cauza C-648/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Erding (Germania) la 2 septembrie 2019 – EUflight.de GmbH/Eurowings GmbH

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Erding (Germania) la 2 septembrie 2019 – EUflight.de GmbH/Eurowings GmbH
      (Cauza C-648/19)
      (2019/C 399/32)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Erding

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: EUflight.de GmbH

         Pârâtă: Eurowings GmbH

         Întrebările preliminare

      Pentru a obține dreptul la compensație în temeiul articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1), este necesar ca pasagerul să efectueze zborul chiar și în cazul unei întârzieri considerabile, cunoscută încă dinaintea plecării?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-652/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 2 septembrie 2019 – KO/Fallimento Consulmarketing SpA

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 2 septembrie 2019 – KO/Fallimento Consulmarketing SpA
      (Cauza C-652/19)
      (2019/C 399/33)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Milano

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: KO

         Pârâtă: Fallimento Consulmarketing SpA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiile egalității de tratament și nediscriminării în ceea ce privește condițiile de încadrare în muncă prevăzute de clauza 4 din Acordul cadru care figurează în anexa la Directiva 99/70/CE (1) se opun dispozițiilor articolului 1 alineatul 2 și ale articolului 10 din Decretul legislativ 23/15, care, referitor la concedierile colective nelegale din cauza încălcării criteriilor de selecție, prevăd un dublu sistem de protecție diferențiat, în temeiul căruia se asigură în cadrul aceleiași proceduri o protecție adecvată, efectivă și disuasivă a raporturilor de muncă pe durată nedeterminată constituite anterior datei de 7 martie 2015, pentru care sunt prevăzute măsura reintegrării și plata contribuțiilor în sarcina angajatorului, și care introduce, în schimb, o protecție pur compensatorie încadrată de o limită minimă și de o limită maximă, cu o efectivitate redusă și cu o capacitate disuasivă inferioară pentru raporturile de muncă pe durată determinată care au o vechime egală, întrucât au fost constituite înainte de această dată, dar au fost transformate în raporturi de muncă pe durată nedeterminată ulterior datei de 7 martie 2015?

                  2)

                  Dispozițiile articolelor 20 și 30 din cartă și dispozițiile Directivei 98/59/CE (2) se opun unei dispoziții precum cea de la articolul 10 din Decretul legislativ 23/15, care introduce numai pentru lucrătorii recrutați cu raporturi de muncă pe durată nedeterminată (sau cu raporturi de muncă pe durată determinată transformate în raporturi de muncă pe durată nedeterminată) începând de la 7 martie 2015 o dispoziție potrivit căreia, în cazul unor concedieri colective nelegale din cauza încălcării criteriilor de selecție, spre deosebire de celelalte raporturi de muncă similare care au fost constituite anterior și care sunt implicate în aceeași procedură, nu este prevăzută reintegrarea la locul de muncă și care introduce, în schimb, un sistem concurent de protecție pur compensatorie, inadecvat pentru a remedia consecințele economice care decurg din pierderea locului de muncă și mai puțin favorabil decât celălalt model coexistent, aplicat celorlalți lucrători ale căror raporturi au aceleași caracteristici, cu singura excepție a datei transformării sau a constituirii?

         (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 5/vol. 5, p. 129).

         (2)  Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (JO 1998, L 225, p. 16 Ediție specială, 5/vol. 5, p. 95).


title: Cauza C-653/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializirana prokuratura (Bulgaria) la 4 septembrie 2019 – Procedură penală privind pe DK

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializirana prokuratura (Bulgaria) la 4 septembrie 2019 – Procedură penală privind pe DK
      (Cauza C-653/19)
      (2019/C 399/34)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializirana prokuratura

         Partea din procedura principală

      DK

         Întrebările preliminare

      O legislație națională care impune, în faza de judecată a procesului penal, existența unei modificări a împrejurărilor drept condiție pentru admiterea cererii apărării de revocare a arestului persoanei urmărite penal este conformă cu articolul 6 și cu considerentul (22) al Directivei 2016/343 (1), precum și cu articolele 6 și 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

         (1)  Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale (JO 2016, L 65, p. 1).


title: Cauza C-662/19 P: Recurs introdus la 4 septembrie 2019 de NRW.Bank împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta extinsă) din 26 iunie 2019 în cauza T-466/16, NRW.Bank/SRB

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/30

      Recurs introdus la 4 septembrie 2019 de NRW.Bank împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta extinsă) din 26 iunie 2019 în cauza T-466/16, NRW.Bank/SRB
      (Cauza C-662/19 P)
      (2019/C 399/35)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: NRW.Bank (reprezentanți: J. Seitz, J. Witte și D. Flore, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comitetul Unic de Rezoluție, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  1.

                  Anularea Hotărârii din 26 iunie 2019, NRW.Bank/SRB pronunțate de Tribunal în cauza T-466/16 și anularea deciziei pârâtei din primă instanța și intimată în recurs cu privire la contribuția anuală a recurentei la fondul de restructurare pentru anul de contribuție 2016;

                  2.

                  cu titlu subsidiar, anularea punctului 1 din dispozitivul hotărârii și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

                  3.

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta invocă două motive de recurs:
      În primul rând, spre deosebire de ceea ce a considerat Tribunalul, acțiunea în anulare a recurentei nu era tardivă în sensul articolului 263 al șaselea paragraf TFUE. Astfel, decizia intimatei referitoare la contribuția anuală a recurentei la fondul de restructurare pentru anul 2016 este întemeiată pe două decizii succesive ale intimatei, și anume „prima decizie a SRB” și „a doua decizie a SRB”. Cele două decizii ale SRB erau adresate doar autorității naționale de rezoluție (denumită în continuare „FMSA”); recurenta nu a fost informată în mod direct în legătură cu acestea, iar acestea nici nu i-au fost comunicate. Recurenta a luat cunoștință de existența presupusă a deciziilor SRB (iar nu de conținutul lor) doar prin avizele de recuperare ale FMSA, și anume „primul aviz al FMSA” și „al doilea aviz al FMSA”.
      Spre deosebire de ceea ce consideră Tribunalul, evenimentul decisiv în vederea calculării termenului de formulare a unei acțiuni în anulare este constituit astfel doar de data la care cel de al doilea aviz al FMSA a parvenit recurentei. Astfel, cea de a doua decizie a SRB a înlocuit prima decizie a SRB.
      Chiar presupunând că cea de a doua decizie a SRB nu a înlocuit în întregime prima decizie a SRB, ci doar a modificat-o, data la care trebuie să se considere că începe să curgă termenul de formulare a acțiunii este doar data de primire a celui de al doilea aviz al FMSA.
      Recurenta apreciază în plus că, spre deosebire de ceea ce a considerat Tribunalul, ea nu este ținută, ținând seama de particularitățile prezentei cauze, să solicite prima decizie și să ia astfel cunoștință de conținutul său și de motivarea sa. Astfel, o asemenea obligație nu există în orice caz atunci când, precum în speță, există o incertitudine atât asupra calității de persoană vizată, cât și asupra obiectului presupusei cerințe de a formula o cerere.
      În sfârșit, trebuie să se considere că termenul de formulare a acțiunii a fost respectat cel puțin pentru motive de încredere legitimă, dar și în orice caz în temeiul unei erori scuzabile.
      În al doilea rând, Tribunalul săvârșește o eroare de drept atunci când consideră că recurenta nu a prezentat nici motive nici argumente în legătură cu cea de a doua decizie a SRB. Această concluzie încalcă dreptul recurentei de a fi ascultată în temeiul articolului 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Tribunalul a ignorat mai multe luări de poziție ale recurentei și nu le-a luat în considerare în decizia sa, privând-o pe aceasta de o procedură echitabilă.